Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

29.11.2017 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в сумі 33124, 37 грн. Свої вимоги мотивує тим, що згідно договору без номеру від 25.12.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме: надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач порушив умови договору в результаті чого, станом на 08.11.2017 року виникла заборгованість в сумі 33\~124,37 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 299,98 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 26480,70 грн.; заборгованості за пенею та комісією 4\~290,15 грн.; відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг штрафу (фіксована частина) - 500.00 грн.; штрафу (процентна складова) 1553,54 грн. Зазначену заборгованість та судовий збір просить суд стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не зявився, одночасно зі зверненням з даним позовом до суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав (а.с. 38). Відповідачка [PERSON] в судове засідання також не зявився. Надіслав на адресу суду письмову заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи без його участі, та застосувати строки позовної давності. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку. З письмових матеріалів справи вбачається, що згідно договору б/н від 25.12.2013 року Банк надав [PERSON] кредит в сумі 300.00 грн. (а.с. 6-30-а). Пунктами п.2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Договору передбачено, що відповідач при укладенні Договору надає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник рахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п.2.1.1.5.7. Договору. У відповідності до п.п.1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору, зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів звязку, серед яких офіційний сайт банку, смс-повідомлення про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязався погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Умови передбачені договором відповідач не виконав, в результаті чого станом на 08.11.2017 року виникла заборгованість в сумі 33124,37 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 299,98 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 26480,70 грн.; заборгованості за комісією 4290,15 грн.; штраф 2053,54 грн. (а.с. 4-5). При цьому, як вбачається із розрахунку заборгованості за договором б/н від 25.12.2013 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], за період з 29.12.2013 року до 08.11.2017 року відповідач не вніс жодного платежу за даним кредитним договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідач у своїй заяві зазначив, що не згоден з вимогами позовної заяви та просить застосувати позовну давність. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність \~ це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи про що зазначено в ст. 261 ЦК України. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З кредитного договору вбачається, що він укладений 25.12.2013 року. Згідно розрахунку заборгованості за даним кредитним договором станом на 08.11.2017 року, за період з 29.12.2013 року до 08.11.2017 року, відповідачем не вносилось жодного платежу на користь банку в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. А тому, у позивача існувало право звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості до 29.01.2017 року. Він же звернувся до суду 29.11.2017 року. За такого суд вважає, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачем була заявлена така вимога до винесення рішення у справі. На підставі викладеного, суд\~ приходить до висновку про закінчення строку позовної давності\~ для звернення до суду, що у відповідності до ч.4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.\~

Outcome: dismissed