Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

31.08.2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свій позов мотивує тим, що 03.10.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та третьою особою [PERSON] було укладено кредитний договір № 1461-017/ФКВ-08, за умовами якого останньому було надано кредитні кошти у розмірі 148182,23 грн. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним кредитним договором відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] за іпотечним договором № 1461-017/Zфквіп від 03.10.2012року передали банку нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру, загальною площею 48,6 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS] та належить останнім на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 серпня 2002 року. Зазначає, що позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, неодноразово повідомлявся про порушення умов договору, станом на 04.08.2015 року за відповідачем наявна заборгованість 134310,12 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 122057,56 грн., сума заборгованості за відсотками 9122,96 грн., комісія за ведення кредиту 3129,60 грн., з них прострочена заборгованість за кредитним договором: сума заборгованості за кредитом 10072,45 грн., сума заборгованості за відсотками 7961,91 грн. Просить в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості 134310,12 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 122057,56 грн., сума заборгованості за відсотками 9122,96 грн., комісія за ведення кредиту 3129,60 грн., з них прострочена заборгованість за кредитним договором: сума заборгованості за кредитом 10072,45 грн., сума заборгованості за відсотками 7961,91 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 1461-017/Zфквіп від 03.10.2012року з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] шляхом передачі предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем АТ «Дельтабанк», а саме двохкімнатну квартиру, загальною площею 48,6 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS] та належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 серпня 2002 року , виданого відділом приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської ради згідно розпорядження (наказу) від 16.08.2002 року № 531-р і зареєстрованого у відділі по приватизації житлового фонду під № 531-р/13; зареєстрованого 22.08.2002 року, реєстраційний номер 24792160, номер витягу 20317035; всі судові витрати по справі покласти на відповідача. Представник позивача ПАТ «Дельта Банк» - [PERSON] у судове засідання не зявився подав на адресу суду заяву, якою просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачі та третя особа у судове засідання не зявилися, хоча повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи, пояснень чи заперечень по суті заявлених вимог не подали. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши подані суду докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.10.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та третьою особою [PERSON] було укладено кредитний договір № 1461-017/ФКВ-08 відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 148182,23 грн. на споживчі потреби, із процентною ставкою у розмірі 11,2 % в рік на строк до 25 вересня 2023 року (а.с.55). В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним кредитним договором, між банком та відповідачами було укладено іпотечний договір № 1461-017/Zфквіп від 03.10.2012 року, за умовами якого на забезпечення виконання основного зобовязання іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю належне їм на праві спільної сумісної власності майно: двохкімнатну квартиру, загальною площею 48,6 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS] (а.с.56-58). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з розрахунку наданого позивачем до суду станом на 04.08.2015 року у [PERSON] виникла заборгованість за кредитним договором перед ПАТ «Дельта Банк» в сумі 134310,12 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 122057,56 грн., сума заборгованості за відсотками 9122,96 грн., комісія за ведення кредиту 3129,60 грн., з них прострочена заборгованість за кредитним договором: сума заборгованості за кредитом 10072,45 грн., сума заборгованості за відсотками 7961,91 грн. (а.с. 14). Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені\~Законом України «Про іпотеку». Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно із ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про іпотеку»\~за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку»\~). Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (ст. 36 Закону України «Про іпотеку»). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього\~Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку»\~іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Вказані положення зазначені і у п. 7.2. іпотечного договору, з якого вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі переходу до іпотеко держателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору (а.с.58). Таким чином виходячи з положень частини другої\~статті 16 ЦК України, частини третьої статті\~33, статті\~36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку»\~не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. За змістом\~ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 4\~ст. 334 ЦК України, яка визначає момент набуття права власності, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Так, оцінка предмета іпотеки, а саме житлового будинку та земельної ділянки, має бути проведена суб'єктом оціночної діяльності на час реєстрації за позивачем права власності на нерухоме майно. Вимога закону про необхідність зазначення у рішенні суду початкової ціни предмету іпотеки у грошовому еквіваленті для його подальшої реалізації стосується до способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~ст. 38 Закону України «Про іпотеку», які є відмінними від обраного позивачем способу захисту, щодо визнання права власності. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Всупереч вищенаведеним нормам, відповідачі не надали жодних доказів, які б свідчили про відсутність у позивача права звернути в обраний ним спосіб стягнення на іпотечне майно. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги слід задовольнити та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 134310,12 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем АТ «Дельта банк», а саме на двохкімнатну квартиру, загальною площею 48,6 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS], що належить відповідачам на справі спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України слід стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] в доход держави 3654 грн. судового збору, тобто по 1218 грн. з кожного.

Outcome: approved