Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

29.07.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «ФК «Фінанс інновація», треті особи: приватний нотаріус КМНО Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ярошенко К.Ю., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У позовній заяві зазначає, що постановою приватного виконавця Ярошенка К.Ю. від 15.07.2020 року відкрито виконавче провадження № 62564728 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Баршацького І.В. про звернення стягнення заборгованості з [PERSON] . Посилається на те, що вимоги законодавства, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, нотаріусом не могли бути дотримані при вчиненні спірного виконавчого напису, оскільки стягнення заборгованості проводиться відповідно до умов Кредитного договору, який між сторонам не укладався та оригінал якого не надавався. Зазначає, що нотаріусом не перевірено безспірність заборгованості, оскільки не було всіх необхідних документів, які її підтверджують та не встановив, який строк минув з дня виникнення права вимоги. На підставі викладеного просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Баршацького І.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінанс інновація» заборгованості, а також вирішити питання про судові витрати у розмірі 6261,20 грн., з яких: 840,80 - судовий збір за подання позовної заяви, 420,40 грн. - судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, 5000 грн. - витрати по підготовці до розгляду справи. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.08.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.08.2020 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про витребування доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.08.2020 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В ухвалі про відкриття провадження у справі учасникам справи було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 08.10.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить відмовити в задоволення позову та встановити в рішенні суду на підставі первинних підтверджуючих документів суму заборгованості [PERSON] . Зазначає, що відповідно до укладеного електронного договору № 191229-12517-1 від 29.12.2019 року між сторонами позивач отримав кредит у розмірі 3000 грн. строком на 30 днів шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «Райффайзен Банк Аваль», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення. Позивач не повернув своєчасно відповідачу суму кредиту та нараховані відсотки, що має відображення у розрахунку заборгованості. У зв`язку з цим позивач має заборгованість станом на 30.09.2020 року за кредитом у розмірі 8419,09 грн., яка складається з: 3000 грн. - заборгованість за кредитом, 5419,09 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. Станом на 27.05.2020 року нарахування процентів було зупинено та зафіксовано розмір заборгованості, а, отже, розмір заборгованості змінився з дати вчинення виконавчого напису лише з урахуванням погашення у розмірі 9910,91 грн. Таким чином, вважає, що були всі обґрунтовані підстави на звернення стягнення на грошові кошти позивача шляхом вчинення виконавчого напису. Надані додатки до відзиву підтверджуються безспірність суми заборгованості за вказаним договором та законність дій щодо стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Баршацького І.В. від 30.06.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 7233. 07.12.2020 року на електронну адресу суду надійшли додаткові пояснення позивача, з яких вбачається, що подавати відповідь на відзив він не планує. Зазначає, що вчинення нотаріусами виконавчих написів щодо стягнення заборгованості можливе виключно за договорами, які посвідчені нотаріально, яким не є даний договір. Треті особи пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подавали. Так як розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися. Суд вважає за можливе розглянути справу за матеріалами наявними у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15.07.2020 року приватним нотаріусом КМНО Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 7233, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінанс інновація» заборгованості за кредитним договором № 191229-12517-1 від 29.12.2019 року. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки вказаний кредитний договір не посвідчений нотаріально. Крім того, приватним нотаріусом не було перевірено безспірність заборгованості та не встановив, який строк минув з дня виникнення права вимоги.. Згідно положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 18 цього Кодексу встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього Закону (у редакції, чинній на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містяться також в главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно з п.п. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. У 2014 році дійсно до вказаного Переліку були внесені зміни, затверджені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662, якими, зокрема, доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, документом, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, є кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, в справі № 826/20084/14 постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині, наведеній вище. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року залишено без змін. За положеннями п. 10.2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 15.07.2020 року, тобто на момент коли вже були скасовані внесені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відповідно до п.п. 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Оспорюваний виконавчий напис стосується стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № 191229-12517-1 від 29.12.2019 року, укладення якого позивач заперечує. Однак, предметом позову є оспорювання виконавчого напису з підстав порушення нотаріусом вимог закону, а не самого договору. Досліджувати питання визнання договору недійсним чи неукладеним при розгляді справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не вправі, оскільки це виходить за межі заявлених вимог та не стосується предмету розгляду справи. В матеріалах справи міститься надана відповідачем копія зазначеного договору, з якої вбачається, що такий договір не є нотаріально посвідченим. Приватний нотаріус КМНО Баршацький І.В. жодних документів та пояснень суду не надавав. Таким чином, вбачається, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушення вимог чинного законодавства. Крім того, слід зазначити, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, досліджене судом вищої інстанції (постанова від 05.07.2017 року по справі № 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 року по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 року по справі № 486/388/16-ц; від 06.06.2019 року № 750/1627/18). Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Так, у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 вказано, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Тобто, підсумовуючи викладене, під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що за укладеним між сторонами договором, позивачу були надані грошові кошти в розмірі 3000 грн. Сторони погодили проценту ставку за користування кредитом - 1,7 % від суми кредиту за кожний ден користування кредиту у межах встановленого строку. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів. Строк надання кредиту може бути продовжений. Згідно наданого відповідачем розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відсотків здійснювалося до 27.05.2020 року. Разом з тим, за висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У цій же постанові зазначено, що у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушення вимог чинного законодавства та не є безспірною заборгованість, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінанс інновація» за вчиненим 30.06.2020 року виконавчим написом приватного нотаріуса КМНО Баршацького І.В. за договором № 191229-12517-1 від 29.12.2019 року. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про вирішення питання про судові витрати, з яких 5000 грн. - витрати по підготовці до розгляду справи, вбачається наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 4 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. На підтвердження зазначених вимог позивачем до позовної заяви додано копії наступних документів: договору про надання юридичних послуг № 22/07/02 від 22.07.2020 року, укладеного з спеціалістом в галузі права ФОП [PERSON] ; акту приймання-передачі надання послуг № 1 від 24.07.2020 року до договору; копію прибуткового касового ордеру № 99 від 24.07.2020 року; диплому. Згідно вказаного акту, вказана сума включає в себе: проведення усної консультації (1000 грн.), аналіз документів справи (1000 грн.), підготовку позовної заяви - 3000 грн. Однак суд погоджується з доводами представника відповідача, викладеними в клопотанні від 08.10.2020 року, що цивільним процесуальним законодавством не передбачено таких процесуальних дій, що визначені у вказаному акті. До пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду можна віднести, зокрема, витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду (ст. 138 ЦПК), які включають витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Інших витрат, пов`язаних з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, нормами ЦПК України не передбачено. Аналізуючи процесуальне законодавство, до таких витрат в окремих випадках можна віднести витрати, пов`язані з отриманням висновку експертного дослідження до подання позову; направлення запитів з метою отримання відомостей, що мають значення для розгляду конкретної справи; вчинення інших дій з метою отримання доказів та інше. Однак понесення таких витрат стороною позивача не доведено. З аналізу наданих позивачем документів та їх змісту вбачається, що фактично він заявляє витрати на професійну правничу допомогу. Разом з тим, з положення ст. 137 ЦПК України вбачається, що такі витрати несуть сторони, якщо вони пов`язані з правничою допомогою саме адвоката. Правнича допомога позивачу була надана спеціалістом у галузі права - фізичною-особою підприємцем [PERSON] , який не є адвокатом в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Посилання позивача на рішення Об`єднаної Палати КЦС від 27.03.2019 року (справа № 161/11180/13-ц) було досліджене судом, однак встановлено, що в рішенні викладені зовсім інші правовідносини, які до того ж регулювалися ЦПК України 2004 року. Висновок позивача на підставі згаданого рішення про те, що особа, яка надає правову допомогу, не є адвокатом у справі, не може бути підставою для відмови у стягненні судових витрат, які стороною у справі фактично понесені, є безпідставним. Таким чином, суд вважає, що заявлені позивачем витрати по підготовці до розгляду справи у розмірі 5000 грн. не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають стягненню з відповідача. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн. У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову було відмовлено, тому судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 420,40 грн. стягненню не підлягає.

Outcome: approved