Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

30.05.2016р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на автомобіль, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12.02.2016 року він придбав у відповідача [PERSON] автомобіль марки «М 21», синього кольору, 1961 року випуску, реєстраційний №98092ЕК, номер двигуна V=2445CUB.СМ, номер кузова [NUMBER], вартість угоди склала 5000грн., зареєстрований в МРЕВ м. Краматорська 16.03.2001 року. На підтвердження цього між ними був укладений письмовий документ, відповідач передав йому у користування автомобіль та відповідні документи на нього. [PERSON] написав розписку про отримання від нього коштів за автомобіль. З того часу він користувався й продовжує користуватися вказаним автомобілем, їздить на ньому на роботу, за місто та в інших справах. В квітні 2016 року він вирішив належним чином зареєструвати транспортний засіб, але відповідач в телефонній розмові повідомив йому надати довіреність, оскільки в нього не має довіреності від [PERSON], щоб належним чином оформити угоду. Відповідач не заперечує, що він продав мені автомобіль, але у звязку з поважними причинами не може приїхати до МРЕВ УДАЇ щоб він міг зареєструвати автомобіль на своє імя. Просить визнати за ним право власності на автомобіль марки «М 21», синього кольору, 1961 року випуску, реєстраційний №98092ЕК, номер двигуна V=2445CUB.СМ, номер кузова [NUMBER]. В судове засідання позивач не зявився, але надав до суду заяву, в якій просив справу слухати в його відсутність, на заявлених вимогах наполягав та просив їх задовольнити. У судове засідання відповідач не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно із ст.11 Цивільно-процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.60 ЦПК України,кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України). Стаття 321 ЦК України, закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.638 ЦК України, угода вважається укладеною, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона(продавець) зобовязується передати майно у власність другій стороні(покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.207 ЦК України, правочин являється вчиненим в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялись сторони. Правочин являється таким, що вчинений в письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Згідно ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [PERSON] є власником автомобіля марки «М 21», синього кольору, 1961 року випуску, реєстраційний №98092ЕК, номер двигуна V=2445CUB.СМ, номер кузова [NUMBER]. Відповідно до розписки, [PERSON] отримав від [PERSON] 5000,00грн. в разунок сплати вартості автомобіля за договором купівлі-продажу, в звязку із чим передав даний автомобіль [PERSON], документи на нього та ключи, але відмовився від нотаріального укладення договору. Ці всі обставини позбавляють позивача [PERSON] власника майна володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Виходячи з викладеного вище, суд вважає, що є всі підстави ухвалення рішення про визнання права власності за [PERSON] на автомобіль марки «М 21», синього кольору, 1961 року випуску, реєстраційний №98092ЕК, номер двигуна V=2445CUB.СМ, номер кузова [NUMBER], а тому є всі підстави вважати позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими. На підставі ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214, 217, 218, 223-226 ЦПК України, ст.ст.207, 317, 321, 328, 392, 638, 655 ЦК України,

Outcome: approved