Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

3 жовтня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, яким просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], згідно з рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2008 року у розмірі 500 гривень щомісячно, до 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що за рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2008 року з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 500 гривень щомісячно. З часу ухвалення рішення витрати на утримання сина значно зросли у звязку з ростом цін на всі товари першої необхідності. Зараз коштів, які вона отримує від колишнього чоловіка на утримання сина, не вистачає навіть на харчування дитини та забезпечення його одягом. Крім того, дитина відвідує репетиторів з англійської мови, різні секції. Водночас змінився і матеріальний стан платника аліментів - [PERSON] офіційно працевлаштувався в НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» та отримує стабільну заробітну плату. Зріс також і законодавчо встановлений мінімальний розмір аліментів, який відповідно до ст. 182 СК України на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 2 листопада 2018 року до суду поштою надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, відповідно до якого відповідач визнає позов частково, згоден сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки усіх своїх доходів щомісячно, адже оскільки на його утримані знаходяться непрацездатні батьки, які потребують постійної допомоги. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, звернулась до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримує частково та просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], згідно з рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2008 року у розмірі 500 гривень щомісячно, до 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 24). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, відповідно до якої позов визнав частково та згоден сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки всіх своїх доходів (а.с. 25). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали\~справи,\~суд приходить\~до висновку,\~що позов\~підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 30 грудня 2007 року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). За рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 22 вересня 2008 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 500 гривень щомісячно (а.с. 9, 10). Дитина проживає з матірю (а.с. 7). Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789XІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного,\~розумового,\~духовного,\~морального і\~соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. У постанові від 3 травня 2018 року по справі №581/638/17-ц Верховний Суд зазначив, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. Прийняття Закону «Про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів» спрямоване на посилення захисту права дитини на належне утримання, а тому є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів. 12\~вересня 2018\~року Верховний\~Суд у постанові по справі №459/2181/17 дійшов висновку, що, враховуючи зміст статей 181, 192 СС, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів мати дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом і з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення нового розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Отже, сама по собі зміна на законодавчому рівні мінімального розміру аліментів не є підставою для збільшення розміру аліментів. Однак суд враховує те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів витрати позивачки на утримання сина значно зросли у звязку з ростом цін на всі товари першої необхідності. Зараз коштів, які вона отримує від колишнього чоловіка на утримання сина, не вистачає навіть на харчування дитини та забезпечення його одягом. Крім того, дитина потребує витрат для забезпечення належного рівня духовного, фізичного та розумового розвитку. Водночас значно покращився матеріальний стан відповідача [PERSON], який на час ухвалення рішення від 22 вересня 2008 року мав непостійний мінливий дохід, а зараз офіційно працевлаштувався в НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» та отримує стабільну заробітну плату. Суд враховує також те, що позивач [PERSON] виховує дитину одна, а тому на ній лежать усі повсякденні обовязки та відповідальність щодо утримання та виховання дитини, оскільки батько дитини не приймає безпосередньої участі у її вихованні, а лише сплачує аліменти за рішенням суду в незначному розмірі. Згідно зі ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Разом з\~тим,\~відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача, оскільки позивач при зверненні до суду з позовною заявою була звільнена від їх сплати.

Outcome: partial