Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

30.11.2020 року [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, 04.02.2019 року він надав [PERSON] грошові кошти в сумі 44 856 грн. 18 коп., який зобов`язався повернути їх до 31.12.2019 року. До теперішнього часу сума боргу не повернута, жодних виплат на його розрахунковий рахунок або готівкою від відповідача не надходило, що свідчить про порушення взятого на себе зобов`язання. На день складення позову період прострочення складає 332 дні - з 01.01.2020 року по 27.11.2020 року. У зв`язку із простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання позивач просить стягнути із відповідача суму у 50 597 грн. 63 коп., яка складається із: суми боргу - 44 856 грн. 18 грн.; 3% річних - 1 220 грн. 68 коп., 3 300 грн. 48 коп. - відсотків; суми інфляційного збільшення - 1 220 грн. 29 коп. Також просить відшкодувати понесені ним судові витрати. Ухвалою суду від 01.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. За клопотанням відповідача розгляд справи було відкладено для надання йому можливості ознайомитись із матеріалами справи, про що винесено ухвалу 12.01.2021 року. Станом на день розгляду справи [PERSON] своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідачу, на підставі поданої ним заяви, направлені електронною поштою позовна заява з доданими до неї документами, які отримані ним завчасно. Станом на день розгляду справи по суті відповідач відзиву та доказів не надав. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх в сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 3 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Такий правовий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 серпня 2020 року у справі № 199/4994/18, провадження № 61-8395св19. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 04.02.2019 року укладено договір позики у простій письмовій формі, за яким [PERSON] взяв у [PERSON] гроші в сумі 44 856 грн. 18 коп. і зобов`язався повернути їх до 31.12.2019 року, що підтверджується оригіналом розписки від 04.02.2019 року, яка надана позивачем, та містяться в матеріалах справи. Такий документ підтверджує боргове зобов`язання [PERSON] , засвідчує факт отримання ним грошових коштів та зобов`язання повернути конкретно визначену грошову суму в конкретно визначений строк та містить дату отримання коштів. Зміст розписки дає підстави стверджувати, що відповідач визнав наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору. Жодних доказів на підтвердження того факту, що за спірним договором позики борг повернуто повністю або частково, суду не надано. Дійсність розписки відповідачем не оспорювалась. Частинами 3, 4 ст. 545 ЦК передбачено, що наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно з нормами ст. 527 ЦК боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] не повернув позикодавцю [PERSON] позику, чим порушив виконання взятого на себе зобов`язання. Наявність у позивача оригіналу розписки свідчить про те, що зобов`язання за ним не виконане, адже відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Оригінал розписки не містить напису про повернення суми боргу, тобто не має підстав для висновку про припинення зобов`язання; отримані позичальником кошти кредитору не повернуті. За наведених обставин, оскільки судом встановлено, що між сторонами було укладено договор позики, умови якого у строки, обумовлені таким договором, позичальник не виконав та не повернув отримані у борг грошові кошти, суд на підставі ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України вважає за необхідне стягнути суму боргу на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, зокрема, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На час звернення до суду період прострочення складає 332 дні - з 01.01.2020 року по 27.11.2020 року. Позивачем праведно обчислення відсотків відповідно до ст. 1048 ч.1 ЦК України, 3% річних та суми інфляційного збільшення відповідно до ст. 625 ч.2 ЦК України Суд погоджується із розрахунками позивача в позовній заяві. Відповідачем не спростовано та не надано заперечень щодо суми. За таких обставин у зв`язку із невиконанням [PERSON] зобов`язання за договором позики на користь позивача слід стягнути 3% річних - 1 220 грн. 68 коп., 3 300 грн. 48 коп. - відсотків та суму інфляційного збільшення - 1 220 грн. 29 коп. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, коли наявні підстави для звільнення від доказування. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Крім того, оскільки позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд вважає, що остаточно визначитись із розміром наданих юридичних послуг, які підлягають відшкодуванню, можливо лише після виставлення рахунку виконавцем (Адвокатське об`єднання «Юридична фірма ФЕЛІКС»), як то передбачено п.4.1. Договору про надання правової допомоги, надання суду документу про оплату та акту виконаних робіт. Позивач має право в подальшому звернутись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення з цього приводу. Вирішити вказане питання в даний час неможливо.

Outcome: approved