Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

31 жовтня 2017 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що 18 квітня 2008 року між АКІБ «УкСиббанк» та приватним підприємцем [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до умов кредитного договору позичальнику було надано кредит у розмірі 21 238 доларів США, з кінцевим строком повернення не пізніше 17.04.2013 року Відсотки за користування кредитом у розмірі 13 %, за користування кредитом понад встановлений договором строк - 26% річних. Банк свої зобов'язання виконав та надав позичальникові кошти, проте останній свої зобов'язання не виконує, що призвело до виникнення заборгованості. 08 грудня 2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі - продажу права вимоги за кредитами, про заміну кредитора у зобов'язанні, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. До складу цих вимог було включено і право вимоги виконання ПП [PERSON] зобов'язання за кредитним договором № 11336342000 від 18 квітня 2008 року. Внаслідок укладення зазначеного договору ПАТ «Дельта Банк» набуло статусу нового кредитора. Станом на 21.09.2017 року заборгованість складає 52 996,24 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 384 602,87 грн., з яких 18 384 долари США, що еквівалентно 480 308,40 грн. - заборгованість за кредитом та 34 612,24 долари США, що еквівалентно 904 294,47 грн. - заборгованість за відсотками. Згідно до інформації з ЄДРЮО щодо ФОП [PERSON] наявний запис про припинення. Посилаючись на норми законодавства, позивач просив стягнути з фізичної особи [PERSON] заборгованість у розмірі 1 384 602,87 грн. а також судовий збір, мотивуючи тим, що відповідно до ст.ст. 47 - 49 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції чинній на день припинення зобов'язань ФОП) зобов'язання фізичної особи - підприємця не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, надав суду заяву, у якій просив задовольнити позов у повному обсязі, справу розглядати за його відсутністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторони відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України та ухвалити справі заочне рішення. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Перевіривши надані докази, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 18 квітня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та приватним підприємцем [PERSON] дійсно було укладено кредитний договір № 1133634200 в іноземній валюті - долар США, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 21 238 доларів США, на строк до 17 квітня 2013 року зі сплатою за користування кредитом відсоткової ставки, яка становить 13 % річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором строк розмір процентної ставки встановлюється у розмірі 26% річних, про що свідчить копія кредитного договору (а.с. 15 - 25). Так, згідно зі статтею 192 ЦК України до грошових коштів - платіжних засобів, які використовуються на території України, окрім грошової одиниці України - гривні, віднесено також іноземну валюту. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. У судовому засіданні з'ясовано, що відповідач відповідно до умов кредитного договору № 1133634200 від 18 квітня 2008 року свої зобов'язання не виконував належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 21.09.2017 року складає 52 996,24 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 384 602,87 гривень. Дані обставини підтверджуються наданим суду розрахунком заборгованості по кредитному договору № 1133634200 від 18 квітня 2008 року, розрахунок наявний в матеріалах справи (а.с. 36). Крім того, судом було встановлено, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 08.12.2011 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» відступило, а публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» прийняло право вимоги за кредитним договором № 1133634200 від 18 квітня 2008 року (а.с. 95 - 144). Разом з тим, Постановою Правління Національного банку України № 654 від 02 жовтня 2015 року відкликано банківську ліцензію АТ «Дельта Банк» та ліквідовано АТ «Дельта Банк». Наказом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 жовтня 2015 року № 328, на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 року № 181 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» (а.с. 150), розпочато процедуру ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (а.с. 149). Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а обов'язком позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 16 ЦК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від кожного з них окремо. Оцінюючі всі докази, досліджені судом у їх сукупності під час розгляду справи у судовому засіданні, та приймаючи до уваги те, що відповідачем було порушено умови кредитного договору № 1133634200 від 18 квітня 2008 року, а саме не виконані зобов'язання стосовно погашення кредиту та сплати процентів за його користування, суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1133634200 від 18 квітня 2008 року станом на 21 вересня 2017 року, з урахуванням відсотків, тим самим задовольнивши позовні вимоги позивача. Оскільки вимоги позивача задоволені, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути солідарно з відповідача на користь позивача - ПАТ «Дельта Банк» понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору сумі 20 769,04 грн., які підтверджуються платіжним дорученням в матеріалах справи (а.с. 6). На підставі викладеного,

Outcome: approved