Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

30.11.2016 року позивач звернувся до суду із позовом про встановлення факту родинних відносин між ним та [PERSON] та визнання права власності на спадкове майно після смерті останньої у вигляді: земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,0318 га, що розташована на території Багачанської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]; земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,47 га, що розташована на території Багачанської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]; земельної частки (паю) розміром 8,53 в умовних кадастрових гектарах, що розташована у землях колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с.Багачка Троїцького району Луганської області, право на яку посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], а також майнового паю колишнього сільськогосподарського підприємства «Україна» с.Багачка Троїцького району Луганської області згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифікату) серії [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його рідна сестра [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті залишилось зазначене вище спадкове майно. За життя [PERSON] залишила заповіт, яким усе своє майно заповіла йому. Однак у встановленому законом нотаріальному порядку прийняти спадщину він не може у зв'язку з неможливістю підтвердити факт того, що він є рідним братом спадкодавця. В судове засідання сторони не з'явились. Від позивача до початку судового засідання надійшла письмова заява згідно якої він просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач - Багачанська сільська рада Троїцького району Луганської області також до початку судового засідання надала письмову заяву, відповідно до якої проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить справу розглянути без участі її представника. Суд, вислухавши показання свідків, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні вимоги в повному обсязі з наступних підстав. Статтею 10 ЦПК України встановлено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, подані відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі , виникає спір. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] є її двоюрідним братом. [PERSON] є старшою сестрою [PERSON] і мешкала у с.Багачка Троїцького району Луганської області. Дітей у [PERSON] не було, чоловік давно помер. Приблизно у квітні-травні 2016 року у зв'язку з погіршенням здоров'я її забрав до себе брат [PERSON], який живе у м.Рубіжне, де [PERSON] і померла. [PERSON] поховав її, вона була присутня на похоронах. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] є його односельчанином і двоюрідним братом його дружини [PERSON] [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], у них була спільна мати - [PERSON], батько також був один, однак він його не знає. [PERSON] та [PERSON] проживали у с.Багачка. Їх мати померла, дітей та інших родичів у [PERSON] не було. Є лише одна сестра, яка живе у Росії. Приблизно 15 років тому [PERSON] переїхав у м.Рубіжне, а [PERSON] залишилась жити у с.Багачка. Згодом її забрав брат до себе у м.Рубіжне, де [PERSON] померла і була похована. Він був присутнім на її похоронах, які відбулись у 2016 році. Відповідно до копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 03.01.1997 року право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» розміром 8,53 в умовних кадастрових гектарах, яка належала [PERSON], було передано [PERSON] 04.08.1999 року (а.с.12). Згідно копії свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії [NUMBER], [PERSON] має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Україна» с.Багачка Троїцького району Луганської області, відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай (а.с.13). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 10.05.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] померла [INFO] у м.Рубіжне, про що складено актовий запис №372 (а.с.14). Згідно копії заповіту від 07.06.1996 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Багачанської сільської ради Троїцького району Луганської області, [PERSON] все своє майно заповіла своєму брату [PERSON] (а.с.15). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.11.2016 року, виданого Троїцьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11) Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00016708154 від 31.05.2016 р., дошлюбне прізвище [PERSON] - «[PERSON]» (а.с.10). Як вбачається з відповіді Відділу Держгеокадастру у Троїцькому районі Луганської області, яка була надана на виконання ухвали Троїцького районного суду Луганської області про витребування доказів, [PERSON] отримала державний акт на право на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 7,0318 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано 10.02.2003 року за №44 по Багачанській сільській раді та державний акт на право на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 1,47 га для ведення особистого селянського господарства, який зареєстровано 25.02.2005 року за №010541800026 по Багачанській сільській раді (а.с.32). Відповідно до п. 1 ч.1 статті 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України , № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що відповідно до п.1 ст. 273 ЦПК суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньої породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Відповідно до п. 2 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та ( або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Встановлення такого юридичного факту, як факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та його померлою рідною сестрою [PERSON] необхідний позивачу для оформлення спадщини. Враховуючи показання свідків, копію свідоцтва про народження позивача, а також Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, суд вважає, що факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та померлою [PERSON] є доведеним, остання дійсно є рідною сестрою позивача. Вирішуючи питання про визнання за [PERSON] право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02.09.1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат», від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту - спадкоємці за законом. В силу ст. 1274 ЦК України спадкоємці за заповітом чи законом мають прийняти спадщину, або не прийняти її, чи відмовитися від прийняття спадщини на користь будь- кого із спадкоємців незалежно від черги. Відповідно до ч.3 ст..1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з копії паспортних даних позивача, копії свідоцтва про смерть [PERSON], а також пояснень свідків, [PERSON] на момент смерті проживала разом з позивачем [PERSON], а тому в силу ст..1268 ЦК України він є таким, що фактично прийняв спадщину. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», в якій зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. Відповідно до ст..67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Як вбачається зі змісту ст.. 66 вищезазначеного закону на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Судом було встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті спадкодавця [PERSON], проте отримати свідоцтво на право власності він не має можливості, оскільки через відсутність свідоцтва про народження [PERSON] неможливо підтвердити у нотаріальній конторі факт того, що остання є його рідною сестрою. З огляду на вищевикладене, оцінивши всі докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач позбавлений можливості оформити спадщину у встановленому законом нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яку ратифіковано Україною 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. На підставі викладеного, ст.,ст. 1223, 1225, 1268, 1274 ЦК України, ст..81 ЗК України, п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved