Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

29.10.2013 року Національна академія внутрішніх справ звернулася до Миргородського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання. В обґрунтуваннях своїх позовних вимог посилається на те, що 29.10.2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ та відповідачем було укладено договір про підготовку фахівця за державним замовленням та його працевлаштування. Відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання повинен був відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби відшкодувати фактичні витрати за період навчання. З 01.09.2005 року по 19.06.2009 року відповідач перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утримання та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. 19 червня 2009 року відповідачу видано диплом спеціаліста та направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України у Полтавській області. Однак, наказом УМВС України в Полтавській області від 03 грудня 2010 року відповідача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту за власним бажанням. Таким чином, посилаючись на те, що відповідач порушив умови договору, не відпрацював за місцем розподілу не менше як три роки та звільнився за власним бажанням, позивач просив стягнути з відповідача вартість за навчання у розмірі 21694,24 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача Романенко О.Є., що діє на підставі довіреності (а.с.99), направив заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.98). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити з тих підстав, що відповідно до ст. 18 Закону України «Про міліцію» та п.7 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ № 313 від 01.03.2007р., повноважною особою на звернення до суду з позовом про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, є Міністерство внутрішніх справ України, а навчальний заклад не уповноважений за законом звертатись до суду з позовом про відшкодування витрат на навчання. Крім того, договір на підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ був укладений 29 листопада 2007 року і його положення не передбачають поширення його дії на час до його укладення, тобто на період з 1 вересня 2005 року. До того ж, цим договором передбачене відшкодування фактичних витрат згідно розрахунку, який повинен бути затверджений навчальним закладом після закінчення навчання, а позивачем надані довідки, які складені вже у 2013 році. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 22 липня 2005 року №76дск [PERSON] з 01 вересня 2005 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ, правонаступником якого на підставі розпорядження Кабінету міністрів України від 27 серпні 2010 року №1709-р «Про реорганізацію деяких вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ» стала Національна академія внутрішніх справ (а.с.7, 27). 29 листопада 2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ, комплектуючим органом УМВС України в Полтавські області та відповідачем укладено договір №Пл-28 про підготовку фахівця за державним замовленням та його працевлаштування (а.с.8-9). Наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ № 467 від 19 червня 2009 року відповідачеві присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано йому диплом спеціаліста (а.с.19). Після закінчення навчання відповідно до умов договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Полтавській області. Отже навчальним закладом повністю виконано умови договору про підготовку фахівця. Згідно умов п. 2.3.5. укладеного між сторонами Договору про підготовку фахівця випускник після закінчення навчання зобов'язаний прибути до місця призначення в термін визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов'язків за посадою, на яку призначено і відпрацювати не менше трьох років. Наказом УМВС України в Полтавській області від 03 грудня 2010 року №345 о/с [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ у запас за власним бажанням 06 грудня 2010 року на підставі поданого рапорту від 04 жовтня 2010 року (а.с.20). Таким чином, відповідач звільнився з роботи до спливу встановленого трирічного терміну перебування на службі по закінченню навчання. Згідно ч.2 ст.52 Закону України «Про освіту» випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Указом Президента України №77/96 від 23 січня 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» встановлено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Порядок працевлаштування випускників, які закінчили вищі навчальні заклади за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб, визначається угодами між ними. Відповідно до п.3.2 зазначеного вище Договору про підготовку фахівця підставами відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом трьох років після закінчення навчання. Відповідно до п.2.3.6. Договору про підготовку фахівця особа зобов'язана у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими пунктом 3 цього договору відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням, в такому випадку він повинен згідно договору відшкодувати фактичні витрати пов'язані з навчанням. Національною академією внутрішніх справ були надані довідки про фактичні витрати на підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ, згідно яких зроблений розрахунок розміру фактичних витрат, пов'язаних з навчанням [PERSON] Сума витрат, які підлягають відшкодуванню, становить 21694,24 грн. (а.с.10-18). При цьому довідка про відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця, складена 16.06.2009 року, з якою був ознайомлений відповідач при закінченні навчального закладу (а.с.10), передбачає відшкодування витрат саме на рахунок навчального закладу. З огляду на це, а також на те, що договір передбачає повне відшкодування витрат на навчання незалежно від часу його укладення, доводи відповідача та його представника, наведені у заперечення позову, суд вважає безпідставними. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь Національної академії внутрішніх справ вартість навчання, які були витрачені на його підготовку за рахунок державних коштів. Судові витрати в розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір» підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved