Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

29 червня 2021 року позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким: визнати протиправним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 1298/ОС від 31.05.2021 року; поновити [PERSON] на посаді менеджера-начальника управління четвертого територіального управління Офісу з безпеки Акціонерного товариства «Українська залізниця»; стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (код ЄДРПОУ 40075815) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 01 червня 2021 року по день ухвалення рішення суду. Свої вимоги позивач мотивував тим, що наказом Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 214/ОС від 28.01.2021 року його було прийнято на роботу з 29.01.2021 року до 31.01.2022 року за строковим трудовим договором на посаду менеджера-начальника управління четвертого територіального управління Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» зі строком випробування. 31 травня 2021 року наказом АТ «Укрзалізниця» № 1298/ОС від 31.05.2021 року його звільнено із займаної посади в зв`язку із встановленням невідповідності працівника займаній посаді, протягом строку випробування за п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вказує, що підставами для звільнення у вищенаведеному наказі зазначено доповідну записку від 21.04.2021 року № ЦЦБ-12/2178 та повідомлення звільнення за результатами випробування від 22.04.2021 року № ЦПК-25, з якими всупереч вимогам ч. 2 ст. 28 КЗпП України його не було ознайомлено, що на думку позивача є грубим порушенням законодавства про працю. Крім того позивач вказує на бездіяльність відповідача протягом періоду з 29.01.2021 року по 09.04.2021 року з приводу невчасного надання йому завдання, оскільки завдання працівнику на період строку випробування з 29.01.2021 року по 28.04.2021 року відповідачем доведено до його відома лише 09.04.2021 року, що призвело до необгрунтованого скорочення строків виконання окремих завдань, встановлення невідповідності його займаній посаді, протягом строку випробування та не відповідає приписам законодавства про працю. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що відповідач грубо порушив його право на працю та справедливі і сприятливі умови праці, наслідком яких стало незаконне звільнення із займаної посади, що в свою чергу стало приводом для звернення до суду з відповідним позовом. Одночасно з подачею позову, позивач звернувся до суду з клопотанням, якому просив витребувати у відповідача наступні докази: доповідну записку від 21.04.2021 року № ЦЦБ-12/2178; повідомлення про звільнення за результатами випробування від 22.04.2021 року № ЦПК-25; методику оцінки виконання завдань на період строку випробування з 29.01.2021 року по 28.04.2021 року; посадову інструкцію менеджера-начальника управління четвертого територіального управління Офісу з безпеки AT «Укрзалізниця», що діяла з 29.01.2021 року по 31.05.2021 року; положення про четверте територіальне управління Офісу з безпеки AT «Укрзалізниця», що діяло з 29.01.2021 року по 31.05.2021 року; правила внутрішнього трудового розпорядку AT «Укрзалізниця», що діяли з 29.01.2021 року по 31.05.2021 року; кодекс етики AT «Укрзалізниця», що діяв з 29.01.2021 року по 31.05.2021 року; політику запобігання та протидії корупції AT «Укрзалізниця», що діяла з 29.01.2021 року по 31.05.2021 року; антикорупційну програму AT «Укрзалізниця», що діяла з 29.01.2021 року по 31.05.2021 року; галузеву угоду AT «Укрзалізниця», що діяла з 29.01.2021 року по 31.05.2021 року; колективний договір AT «Укрзалізниця», що діяв з 29.01.2021 року по 31.05.2021 року; інші документи, що регулювали діяльність менеджера-начальника управління четвертого територіального управління Офісу з безпеки AT «Укрзалізниця» в період з 29.01.2021 року по 31.05.2021 року; інші документи, що містяться в особовій справі менеджера-начальника управління четвертого територіального управління Офісу з безпеки AT «Укрзалізниця» [PERSON] . Ухвалою судді від 30.06.2021 року провадження по справі було відкрито, призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 21 липня 2021 року на електронну адресу суду надійшла заява представника відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Гайдаєнко Тараса Віталійовича, в якій він просив провести судове засідання в режимі відео конференції. Ухвалою суду від 22.07.2021 року у задоволенні заяви представника відповідача було відмовлено. 04.08.2021 року представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Лазаренко Владлена Володимирівна до канцелярії суду надала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити [PERSON] у задоволенні позову. 21.09.2021 року позивач [PERSON] до канцелярії суду надав відповідь на відзив Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якій просив врахувати викладену в ній правову позицію. 09.09.2021 року представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Гайдаєнко Тарас Віталійович на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій просив розглянути та задовольнити клопотання про участь представника AT «Укрзалізниця» судовому засіданні 27.09.2021 об 11:00 та в усіх наступних судових засіданнях у справі в режимі відеоконференції та забезпечити їх проведення. У ході судового засідання, яке відбулось 27.09.2021 року, позивач [PERSON] звернувся до суду з клопотанням, в якому просив витребувати у відповідача довідку про середній заробіток менеджера-начальника управління четвертого територіального управління Офісу з безпеки Акціонерного товариства «Українська залізниця» [PERSON], за останні два місяця до звільнення (з визначенням середньоденної заробітної плати). Здійснити виклик і допит свідка [PERSON] , місце роботи: Акціонерне товариство «Українська залізниця», 03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5. Ухвалою суду від 27.09.2021 року клопотання позивача про витребування доказів та виклик свідка, та клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції було задоволено. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача АТ «Українська залізниця» - Лазаренко Владлена Володимирівна у задоволенні позову просила відмовити, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.01.2021 між АТ «Укрзалізниця» та [PERSON] було укладено письмовий трудовий договір № 53-2021, відповідно до п.1.3. якого вбачається, що [PERSON] призначений на посаду менеджера-начальника управління четвертого територіального управління Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця». Строк дії трудового договору встановлено за згодою сторін до 31.01.2020 року. Відповідно до наказу АТ «Укрзалізниця» № 214/ос від 28.01.2021 [PERSON] прийнято на роботу на посаду менеджера-начальника управління четвертого територіального управління Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» на умовах трудового договору строком на 1 рік, з 29.01.2021 року по 31.01.2022 року. Відповідно до змісту наказу № 214/ос від 28.01.2021 року та п. 1.5 Трудового договору [PERSON] , відповідно до вимог статей 26 та 27 КЗпП України, строк випробування встановлюється на три місяці до 28.04.2021 року. Згідно ст. 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з частиною першою статті 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. У період випробування на працівників поширюється законодавство про працю (частина друга статті 26 КЗпП України). Відповідно до частини першої статті 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженнфям з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації - шести місяців. Відповідно до п. 1.5 Трудового договору працівнику відповідно до вимог статей 26 та 27 КЗпП України строк випробування встановлюється на три місяці, при незадовільному результаті випробувань Работодавець має право до закінчення строку випробування припинити цей Договір з Працівником та звільнити Працівника в порядку встановленому частиною другою статті 28 КЗпП України. Як вбачається з матеріалів справи, 22.01.2021 року [PERSON] звернувся до голови правління АТ «Укрзалізниця» із заявою, в якій просив призначити його на посаду менеджера-начальника четвертого територіального управління Офісу з безпеки на умовах трудового договору строком з 29.01.2021 року до 31.01.2022 року включно зі строком випробування три місяці. Таким чином, суд приходить до висновку, що прийняття на роботу позивача із випробувальним строком відбулося виключно за його ініціативою, на підставі його власносноруч написаної письмової заяви, а ініціюючи встановлення випробувального строку та даючи згоду на випробування, він передбачав можливість розірвання з ним Трудового договору у разі встановлення невідповідності його роботі, що відповідає положенням ст. 28 КЗпП України. Трудовим договором та наказом Товариства № 214/ос від 28.01.2021 прямо передбачено, що умова прийняття на роботу: зі строком випробування 3 місяці, а умови роботи: робота основна, тривалість робочого дня 8 годин. У листі Міністерства соціальної політики України від 04.04.2012 №54/06/187-12 роз`яснюється, що умова про випробування буде вважатися законною у таких випадках: умова про випробування внесена в письмово оформлений трудовий договір і повторена у наказі про прийняття на роботу; умова про випробування застережена в заяві про прийняття на роботу і повторена в наказі про прийняття на роботу; умова про випробування не міститься в заяві про прийняття на роботу, але внесена в наказ про прийняття на роботу, з яким працівник ознайомлений під розписку до початку роботи; умова про випробування не застережена в заяві про прийняття на роботу, але внесена в наказ про прийняття на роботу, з яким працівник ознайомлений після початку роботи і при цьому він не заперечував проти внесення в наказ такої умови. Таким чином, можливо дійти висновку, що трудовий договір з [PERSON] відповідачем був укладений з дотриманням порядку, передбаченому вимогами трудового законодавства. Щодо встановлення АТ «Укрзалізниця» невідповідності [PERSON] займаній посаді. Як зазначалось, згідно із наказом Товариства № 214/ос від 28.01.2021 та п. 1.5 Трудового договору [PERSON] встановлено строк випробування на три місяці до 28.04.2021. У період випробувального терміну роботодавець з`ясовує професійні та ділові якості працівника, його здатності виконувати якісно і сумлінно свої обов`язки за трудовим договором. У разі якщо роботодавець в період випробування працівника прийде до негативного висновку щодо відповідності працівника роботі, яка йому доручається, він має право розірвати з працівником трудовий договір з причини незадовільного результату випробування. Прийняти таке рішення роботодавець має право в будь-який час протягом іспитового строку, в тому числі не чекаючи дня закінчення цього строку. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 січня 2020 року у справі №823/3540/14. Процедура проходження строку випробування працівниками на посадах входять до Номенклатури посад голови правління АТ «Укрзалізниця», в Товаристві визначена листом від 07.10.2020 № Ц-6-82/1952-20 за підписом в.о. члена правління [PERSON]. Як вбачається з Номенклатури посад голови правління АТ «Укрзалізниця», посади у Товаристві, на які призначення і звільнення працівників проводиться за рішенням голови правління та які визначені додатком 1 до Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників та інших працівників акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого рішенням правління від 11.11.2020 року, що підтверджується протоколом Ц-45/101 Ком.т. Отже, посада - менеджера-начальника управління четвертого територіального управління Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця», яку обіймав [PERSON] , відноситься до Номенклатури посад голови правління АТ «Укрзалізниця», як посада начальника самостійного управління. Процедура визначена листом від 07.10.2020 року № Ц-6-82-\\1952-20 була застосована до Позивача. Згідно з додатком № 1 до листа від 07.10.2020 року Ц-6-82-\\1952-20 [PERSON] були надані завдання на період строку випробування, в якому встановлено невідповідність працівника займаній посаді. 21.04.2021 року в.о. директора Офісу з безпеки [PERSON] направив на ім`я в.о. голови правління [PERSON] доповідну записку, якою довів до відома керівника, що [PERSON] , якого було прийнято 29.01.2021 року на посаду менеджера-начальника управління четвертого територіального управління Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» зі строком випробування 3 місяці, не відповідає цій посаді та вніс пропозицію звільнити [PERSON] за п. 11 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Зазначена доповідна записка містить інформацію про встановлення, що [PERSON] неналежно виконав завдання, встановлені йому на строк випробування, зокрема [PERSON] : - не здійснено аналіз стану забезпечення економічної, інформаційної та внутрішньої безпеки в регіональній філії «Одеська залізниця», не встановлено найбільш ризикових напрямків діяльності із цих питань та не надано пропозицій щодо їх вирішення; - не надано пропозицій щодо створення ефективної системи запобігання та виявлення економічних правопорушень, а також правопорушень у сфері інформаційної безпеки у діяльності регіональної філії «Одеська залізниця»; - не надано пропозицій щодо розробки плану заходів, спрямованих на попередження, своєчасне виявлення та усунення економічних правопорушень у діяльності регіональної філії «Одеська залізниця». В доповідній записці від 21.04.2021 також зазначено, що протоколами нарад щодо результатів роботи територіальних управлінь Офісу з безпеки від 02.03.2021 року та від 09.03.2021 року результати роботи четвертого територіального управління неодноразово визнавалися недостатніми та зверталася увага на незадовільну виконавчу дисципліну. Зазначене також підтверджується протоколом № ЦЦБ-11/4 від 02.03.2021 селекторної наради щодо результатів роботи територіальних управлінь Офісу з безпеки за тиждень (22-26 лютого 2021 року) з п. 6. якого вбачається, що результати роботи Одеського територіального управління Офісу з безпеки визнані недостатніми та звернута увага керівника ( [PERSON] ) щодо покращення якості опрацювання тендерної документації, а також системного контролю складів ПММ (паливно-мастильних матеріалів), необхідності налагодження роботи щодо здійснення службових та форензік перевірок. Протоколом № ЦЦБ-11/5 від 09.03.2021 селекторної наради щодо результатів роботи територіальних управлінь Офісу з безпеки за тиждень (02-05 березня 2021 року) з п. 1.1. якого вбачається, що керівникам територіальних управлінь Офісу з безпеки (в тому числі і керівнику четвертого територіального управління, яке очолював [PERSON] ) суворо вказано на неналежну організацію виконавчої дисципліни в частині надання планів роботи на поточний тиждень. Таким чином, під час випробувального строку встановлена невідповідність Позивача займаній посаді, що виявилося у неспроможності менеджера-начальника управління четвертого територіального управління Офісу з безпеки [PERSON] забезпечити виконавчу дисципліну у підпорядкованому йому управлінні. Відповідно до Трудового договору працівник ( [PERSON] ) зобов`язується діяти в інтересах Роботодавця (п. 2.1.2.), своєчасно і в повному обсязі виконувати всі покладені на нього обов`язки, виконувати належним чином роботу, визначену Договором, посадовою інструкцією та/або іншими локальними актами Роботодавця, що регулюють діяльність працівника (п. 2.1.1.). Протокольним дорученням від 02.03.2021 року № ЦЦБ-11/4 зобов`язано керівників територіальних управлінь надати пропозиції щодо посилення заходів стосовно протидії розкраданням пально-мастильних матеріалів на паливних складах, що розташовані на території обслуговування. Протокольним дорученням від 11.03.2021 року № ЦЦБ-11/6 [PERSON] зобов`язано протягом 2 тижнів провести співбесіди з кожним працівником попереднього складу Одеського регіонального управління, визначитись щодо подальшої їх роботи. Внести пропозиції до Офісу з безпеки. 25.03.2021 за вихідним № ЦДБ-12/1535 Офісом з безпеки керівникам територіальних управлінь для належного опрацювання направлено лист Департаменту капітальних вкладень від 09.03.2021 року № ЦКВ-07/367 щодо об`єктів незавершеного капітального будівництва, які регіональні філії пропонують до списання. В листі зазначено, що пропозиції та зауваження надати до Офісу у строк до 30.03.2021 року. Як вбачається з листа від 09.04.2021 року за вихідним № ЦЦБ-12/2001 за підписом в.о. директора Офісу з безпеки [PERSON], зокрема, керівником четвертого управління ( [PERSON] ) у встановлений строк відповіді не надано, у зв`язку з чим йому необхідно було надати до Офісу особисті пояснення щодо ненадання у встановлений строк відповіді. Разом із цим, дорученням від 09.04.2021 № ЦЦБ-12/2001, яким зобов`язано [PERSON] надати особисте письмове пояснення стосовно ненадання відповіді у встановлені строки щодо виконання раніше наданого доручення (ЦЦБ-12/1535 від 25.03.2021) також не виконано, що вбачається з доповідної записки № ЦЦБ-12/2178 від 21.04.2021. Відповідно до протоколу № ЦЦБ-11/6 від 11.03.2021 року, Розділом III протокольного рішення наради щодо результатів роботи територіальних управлінь Офісу з безпеки за період з 01.02.2021 по 10.03.2021, протокол № ЦЦБ-11/6 від 11.03.2021, керівнику четвертого територіального управління ( [PERSON] ) «протягом 2 тижнів провести співбесіди з кожним працівником попереднього складу Одеського регіонального управління та визначитись щодо подальшої їх роботи. Внести пропозиції до Офісу з безпеки при необхідності. Як вбачається з листа № ЦЦБ-12/3488 від 27.07.2021 за підписом в.о. директора з економічної та інформаційної безпеки [PERSON], у період березня-травня 2021 в Автоматизованій системі документообігу «СКЕДО УЗ» (вхідні ЦЦЮ) не зареєстровано жодного документального (електронного) матеріалу від четвертого територіального управління Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» (під керівництвом [PERSON] ) щодо виконання доручень від 02.03.2021 № ЦЦБ-11/4, від 11.03.2021 № ЦЦБ-11/6, від 25.03.2021 № ЦЦБ-12/1535, від 09.04.2021 № 12/2001 та від 15.04.2021 № Г2/2101 № ЦЦБ-12/3488 від 27.07.2021 року. Відповідно до витягу з протоколу № Ц-46/113 Ком.т., рішенням правління Товариства від 19.12.2019 року затверджено та введено в дію Порядок розробки та введення посадових інструкцій працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця». Згідно із п.4.4. Порядку посадова інструкція розробляється в строк не більше 15 робочих днів (за графіком 5-денного робочого тижня) з моменту створення нової штатної одиниці (внесення змін в організаційну структуру підрозділу) та/або внесення змін в положення про структурний підрозділ, якщо терміни розробки посадових інструкцій не вказані в наказі. Згідно із п 6.1. Порядку відповідальність за несвоєчасну розробку та за недотримання відповідності вимогам до посадових інструкцій несуть керівники апарату управління Товариства. Станом на 15.04.2021 року, [PERSON] не розробив посадової інструкції підлеглих йому працівників четвертого територіального управління Офісу з безпеки. У зв`язку з цим, дорученням від 15.04.2021 за вихідним № ЦЦБ-12/2101 в.о. директора Офісу з безпеки [PERSON] поставив перед менеджером-начальником четвертого територіального управління Офісу з безпеки [PERSON] завдання в строк до 12.00 год. 19.04.2021 забезпечити надання проектів Положення про четверте територіальне управління Офісу з безпеки та посадових інструкцій всіх працівників територіального управління (відповідно до штатного розпису). Зазначене свідчить про те, що [PERSON] як менеджер-начальник четвертого територіального управління Офісу з безпеки, який відповідно до п. 2.1.17 трудового договору повинен був здійснювати управління (керівництво), контроль і координацію діяльності Товариства у Визначеному напрямку діяльності, здійснювати розподіл обов`язків між підпорядкованими працівниками, розробляти та/або погоджувати/затверджувати в установленому порядку їхні посадові інструкції, не впорався з завданням щодо розподілу обов`язків між підпорядкованими йому працівниками. Таким чином, Товариством було встановлено невідповідність працівника [PERSON] займаній ним посаді - менеджера-начальника четвертого територіального управління Офісу з безпеки, яка виявилася у недисциплінованості, безвідповідальному ставленні до своїх обов`язків, визначених трудовим договором, ігноруванні виконанні доручень керівництва. Пунктом 11 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено звільнення працівника через встановлення невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі протягом строку випробування. Звільнення на підставі пункту 11 статті 40 КЗпП України з урахуванням частини другої статті 28 КЗпП України має відбуватися за наступних умов: 1) встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі; 2) письмове попередження працівника за три дні; 3) звільнення проводиться протягом строку випробування. Суд приходить до висновку, що AT «Укрзалізниця» були дотримані вимоги ч. 2 ст. 28 КЗпП України при звільненні Позивача, що підтверджується наступним. Встановлення Товариством невідповідності [PERSON] займаній посаді менеджера-начальника четвертого територіального управління Офісу з безпеки AT «Укрзалізниця», докладно викладені вище з зазначенням доказів, які підтверджують кожну обставину, на яку посилається Товариство. При цьому, слід звернути увагу, що випробувальний термін встановлюється роботодавцем для працівника з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. В період випробувального терміну роботодавець може провести оцінку роботи працівника, визначити рівень його кваліфікації і ставлення до виконуваної праці. Зазвичай, успішність професійної діяльності працівника зумовлюється професійними знаннями, тобто знанням функцій, які входять до посадових обов`язків, та діловими якостями претендента на посаду. Йдеться про дисциплінованість, відповідальність, чесність, сумлінність, компетентність, ініціативність та особисті якості кандидата, його рівень інтелектуального розвитку, мотиваційна спрямованість, уважність, поведінка, працездатність тощо. Щодо належного письмового повідомлення позивача про майбутнє звільнення у зв`язку із встановленням невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято слід зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що письмовим повідомленням № ЦПК-25 від 22.04.2021, за підписами в.о. голови правління [PERSON] та в.о. члена правління [PERSON], [PERSON] було повідомлено про подальше звільнення у зв`язку з встановленням не відповідності працівника виконуваній роботі протягом випробувального строку на підставі пункту 11 статті 40 КЗпП України. [PERSON] з 22.04.2021 по 30.04.2021, з 05.05.2021 по 20.05.2021 та з 21.05.2021 по 28.05.2021 знаходився на лікарняному, що підтверджується копіями листків непрацездатності серії АДЖ № 774797, серії АКА № 214704 та серії АГЗ № 198647, у зв`язку з чим 23.04.2021 року, Товариство направило позивачу письмове повідомлення № ЦПК-25 від 22.04.2021 року на адресу: [ADDRESS] . Вказане підтверджується копією конверту, в якому надсилалося повідомлення, копією фіскального чеку № 0304910069763 та перевіркою статусу відстеження на офіційному сайті «Укрпошта» кореспонденції з № 0304910069763. Таким чином, твердження Позивача про те, що в супереч вимогам ч. 2 ст. 28 КЗпП України його не було ознайомлено з повідомленням № ЦПК-25 від 22.04.2021 про звільнення за результатами випробування спростовується відповідними доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 28 КЗпП України у разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Згідно наказу № 214/ос від 28.01.2021 та п. 1.5 Трудового договору [PERSON] строк випробування встановлюється на три місяці до 28.04.2021 року. На роботу на посаду менеджера-начальника управління четвертого територіального управління Офісу з безпеки АТ «Укрзалізниця» Позивача було прийнято з 29.01.2021 року, що вбачається з наказу № 214/ос від 28.01.2021 року, і саме з цієї дати розпочався випробувальний термін. У періоди із 22.04.2021 по 30.04.2021, з 05.05.2021 по 20.05.2021 та у період з 21.05.2021 по 28.05.2021 [PERSON] перебував на лікарняному. Стати до роботи [PERSON] - 29.05.2021. Вказане підтверджується листками непрацездатності серії АДЖ № 774797, серії АКА № 214704 та серії АГЗ № 198647, які долучені до відзиву. 01.05.2021 року, 02.05.2021 року, 03.05.2021 року та 04.05.2021року, а також 29.05.2021 року та 30.05.2021 року були святковими та вихідними днями, згідно із приписами ст. 67 та 73 КЗпП України. Таким чином Позивач був відсутній на роботі у Товаристві більше місця з 22.04.2021 року по 30.05.2021 року. Відповідно до вимог ч. З ст. 27 КЗпП України до строку випробування не зараховуються дні, коли працівник фактично не працював, незалежно від причин. За таких обставин, робочі дні з 22.04.2021 по 30.04.2021, святкові та вихідні дні з 01.05.2021 по 04.05.2021, а також робочі дні з 05.05.2021 по 20.05.2021 та з 21.05.2021 по 28.05.2021, вихідні дні 29.05.2021 та 30.05.2021 не зараховувалися до строку випробування [PERSON] . Таким чином, Позивач відпрацював у випробувальний строк тільки з 29.01.2021 по 21.04.2021, тобто менш трьох місячного строку. Враховуючи викладене, роботодавцем було встановлено, що в період з 22.04.3021 по 30.05.2021 (включно) Позивач не знаходився на роботі, не виконував службові обов`язки, та з часу прийняття 29.01.2021 року на роботу з випробувальним строком до звільнення, фактично відпрацював менш встановленого тримісячного строку. Наказом № 1298/ос від 31.05.2021 [PERSON] був звільнений у зв`язку з встановленням невідповідності працівника виконуваній роботі протягом строку випробування з 29.01.2021, підстава - пункт 11 стаття 40 КЗпП України, та ознайомлено позивача з наказом, що підтверджується його особистим підписом. Таким чином, наказ Товариства № 1298/ос від 31.05.2021 був виданий в межах строку випробування [PERSON] , тобто в строки, передбачені ч. 2 ст. 28 КЗпП України. Враховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 28 КЗпП, суд вважає, що АТ «Укрзалізниця» було встановлено невідповідність [PERSON] займаній посаді та виконуваній роботі, Позивача належним чином у встановлені строки письмово повідомлено про звільнення на підставі п. 11 ст. 40 КЗпП, звільнення відбулося в межах строку випробування. Вирішуючи спір по суті, суд також бере до уваги, що випробувальний строк є важливою гарантією для работодавця, оскільки інформація з наданих при прийнятті на роботу документів не може дати повне уявлення про ділові якості працівника, так як відображає трудову діяльнімсть працівника в минулому, а при прийомі на роботу йдеться про майбутню роботу на новому місці, в іншому трудовому колективі, в нових умовах. Саме випробування і допомагає встановити, чи здатний працівник до виконання тієї чи іншої трудової функції в новій обставновці. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами 1 та 2 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено ст.15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Відповідно до ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст.16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною позивача не надано суду належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалися заявлені позовні вимоги. Отже, викладені позивачем обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, переконливих доказів на спростування позиції відповідача стороною позивача суду не надано, а позовна заява не ґрунтується на законних підставах. Таким чином, враховуючи викладені обставини, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення суми заборгованості по невиплаченій заробітній платі потрібно відмовити у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що при подачі позову позивач звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, а відтак судові витрати відносяться на рахунок держави На підставі викладеного,

Outcome: dismissed