Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

31.07.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстраційного обліку за вище вказаною адресою. Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок він є одноособовим власником будинку [ADDRESS] . У будинку зареєстрований його син [PERSON] , однак вже понад три роки він не проживає в даному будинку, не оплачує комунальних послуг та не бере участі в його утриманні. Син позивача в 2012 році одружився та переїхав проживати до дружини, а пізніше виїхав до м. Києва, там знайшов роботу та не має наміру повертатися до м. Новоград-Волинський. Позивач не має офіційної роботи, працює на тимчасових роботах, тому йому важко підтримувати будинок у належному стані, поратися по господарству. На сьогоднішній час реєстрація в помешканні відповідача перешкоджає позивачу в розпорядженні житлом, позбавляє можливості оформити субсидію, чим порушуються його права як власника будинку. Сторони в судове засідання не з`явились. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Не заперечував проти постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно. Рекомендованим листом повістка з ухвалою суду та копіями документів направлялися по місцю реєстрації, однак двічі конверти повертались з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до положень ч.8 ст.128 ЦПК України вважається, що [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечував проти вирішення справи без присутності відповідача з постановленням заочного рішення, суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних доказів по справі. Дослідивши матеріали справи,суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 28.01.2011 року позивач [PERSON] є одноособовим власником будинку [ADDRESS] . Вказаний факт підтверджується і витягом про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (а.с. 13-14). Відповідач - [PERSON] , [INFO] , громадянин України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями відділу ведення реєстру територіальної громади центру надання адміністративних послуг Новоград-Волинської міської ради в Житомирській області (а.с. 21). Згідно довідки №2390, виданої КП Новоград-Волинської міської ради «Новоград-Волинськжитлосервіс» від 10 липня 2019року, встановлено, що разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1969 року народження - дружина; [PERSON] , 2006 року народження - дочка та син [PERSON] , 1993 року народження (а.с. 10). Відповідно до акту обстеження за місцем проживання позивача, депутатом сьомого скликання Остапчука О. Л. встановлено, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1969 року народження; [PERSON] , 1969 року народження; [PERSON] , 2006 року народження, [PERSON] , 1993 року народженн,я та встановлено, що гр. [PERSON] за місцем реєстрації не проживає. Дану інформацію підтверджують свідки сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Стаття 405 ЦК України визначає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації понад три роки, тобто з 2015 року по січень 2019 року, не повідомив про поважність причини своєї відсутності за зареєстрованим місцем проживання, домовленості про інше між сторонами не досягнуто, тому суд приходить до переконання, що [PERSON] втратив право на користування житлом позивача. Крім того, ст. 316 ЦК України визначає право власності як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відмову відповідача в добровільному порядку знятися з реєстрації суд вважає порушенням права власника - [PERSON] - щодо вільного розпорядження своєю власністю. Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням і задовольняє позов у цій частині. Одночасно відповідно до положень ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Тому позовні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] -Волинському в примусовому порядку задоволенню не підлягають, як передчасні. Відтак встановлені підстави для часткового задоволення позову.

Outcome: partial