Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

31.05.2021 року позивач - КП «Водоканал» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість по оплаті за централізоване водопостачання і водовідведення у розмірі 16 051 грн. 89 коп. та судові витрати, посилаючись на те, що він є виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води і централізованого водовідведення у м. Запоріжжі. Відповідач користується зазначеними послугами у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак оплату за вказані послуги у повному обсязі не вносить, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за період з 01.08.2013 року по 30.04.2021 року у розмірі 16 051 грн. 89 коп. Ухвалою від 01.06.2021 року суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішив розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 17.11.2021 року від представника відповідача - адвоката Артеменка Є.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить суд застосувати строки позовної давності і відмовити у задоволенні позову з підстав порушення позовної давності, посилаючись на те, що до позовної заяви додається розрахунок заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення за особовим рахунком № [NUMBER] за період з вересня 2012 року по квітень 2021 року. Позивач звернувся до суду 31.05.2021 року. За таких обставин, строк звернення до суду щодо стягнення заборгованості до травня 2019 року позивачем пропущено. 25.11.2021 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій він просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі і зазначає, що відповідач не зверталася до підприємства з проханням не надавати послугу з централізованого водопостачання та водовідведення. Крім того, відповідач здійснювала оплати у більшому розмірі, ніж було нараховано за минулий розрахунковий місяць, а тому даними діями свідомо визнавала про наявність у неї боргу. Тому відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривався та починався заново. Так, із розрахунку заборгованості вбачається, що в березні 2021 року відповідач сплатила суму у розмірі 1 000 грн., хоча нараховано за лютий 2021 року було 198 грн. 03 коп. У серпні 2019 року відповідачем було також внесено на погашення заборгованості 1 000 грн., хоча нараховано за липень 2019 року 148 грн. 03 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві і відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] , повідомлена судом своєчасно і належним чином про дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Свої інтереси в суді довірила представляти адвокату Артеменку Є.А., який в судовому засіданні просив суд застосувати строки позовної давності і відмовити у задоволенні позову з підстав порушення позивачем позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи (а.с. 11). За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал» (а.с. 8). Договір між сторонами про надання послуг не укладався, КП «Водоканал» надавав відповідачу як споживачу за вказаною адресою послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідач такі послуги прийняла, від їх отримання не відмовлялася. Згідно із розрахунком та довідкою КП «Водоканал» за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.08.2013 року по 30.04.2021 року наявна заборгованість у розмірі 16 051 грн. 89 коп. (а.с. 3-5, 6). Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг законодавство відносить комунальні послуги: централізованого водопостачання, централізованого водовідведення (ст.5 цього Закону). Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції станом на час виникнення правовідносин) плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно із п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої та холодної води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з надання послуг з водопостачання та водовідведення, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні такі послуги, а друга - зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неналежним чином виконувала свої обов`язки щодо своєчасної оплати за централізоване водопостачання і водовідведення, у зв`язку з чим за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.08.2013 року по 30.04.2021 року, наявна заборгованість у розмірі 16 051 грн. 89 коп. Від представника відповідача до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності. Згідно зі ст. 257 та ч. 3 ст. 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. Позивач КП «Водоканал» звернувся до суду з позовом 31.05.2021 року і просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги, яка утворилася з 01.08.2013 року по 30.04.2021 року, тобто поза межами 3-річного строку позовної давності. Перший платіж у період з 01.08.2013 року по 30.04.2021 року відповідачем було здійснено в серпні 2019 року на суму 1 000 грн. 00 коп., однак із розрахунку заборгованості вбачається, що вказана сума була зарахована на погашення заборгованості за рішенням суду за період з 01.05.2010 року по 01.09.2012 року, що не може свідчити про визнання відповідачем боргу за період з 01.08.2013 року по 30.04.2021 року. Наступний платіж у період з 01.08.2013 року по 30.04.2021 року відповідачем було здійснено лише у березні 2021 року на суму 1 000 грн. 00 коп., в той же час як щомісячний платіж за матеріалами справи за надані послуги дорівнював 198 грн. 03 коп., сума 417 грн. 99 коп. була зарахована в погашення минулого періоду. Відповідно до ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності. Отже, здійснення відповідачем платежу в більшому розмірі, аніж було нараховано, без зазначення призначення платежу, свідчить про визнання відповідачем боргу за попередній період в межах строку позовної давності. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для включення в розрахунок заборгованості за період з серпня 2013 року по лютий 2018 року у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Відповідно до розрахунку КП «Водоканал» за період з березня 2018 року по квітень 2021 року включно позивачем було нараховано заборгованість у розмірі 9 468 грн. 08 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати по справі становлять 2 270 грн. 00 коп. - судовий збір, який було сплачено позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду. Однак, враховуючи, що позов задоволено частково на суму 9 468 грн. 08 коп. (на 58,98 %), то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1 338 грн. 85 коп.

Outcome: partial