Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

31 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовом про відшкодування витрат на створення систем електропостачання та водопостачання до [PERSON]. Свої вимоги представник позивачки обґрунтовував тим, що рішенням Очаківського міськрайонного суду від 09 березня 2011 року було проведено реальний розподіл житлового будинку [ADDRESS] в м. Очакові Миколаївської області та визначено порядок користування земельною ділянкою, на якій він розташований, між співвласниками цього домоволодіння - [PERSON] та [PERSON]. Системи електро- та водопостачання не були предметом вказаного вище розподілу. В 2011 році відповідачем було обрізано дріт, за допомогою якого здійснювалось електропостачання до частини будинку позивачки, після чого остання за власний рахунок створила окрему систему електропостачання до свого будинку, при цьому нею було витрачено 6 216 грн. Крім того, останньою було витрачено 295 грн 63 коп. для забезпечення водопостачання до свого будинку, оскільки водопровідний колодязь розташований на земельній ділянці, що її виділено у користування відповідача. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача на користь позивачки 3 256 грн 07 коп. в рахунок компенсації половини витрат останньої на створення систем електропостачання та водопостачання до будинку [ADDRESS] в м. Очакові Миколаївської області. 30 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], в якій просив зобов'язати позивачку провести водопровід на її власній території, а також стягнути з останньої на його користь 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями [PERSON]. Ухвалою суду від 27 травня 2015 року вказані позови об'єднані в одне провадження. 27 травня 2015 року, до початку розгляду справи по суті, [PERSON] доповнив свій позов вимогою про встановлення безстрокового сервітуту, за умовами якого позивачка матиме право користуватися водопровідною трубою та водопровідним колодязем, що знаходяться на земельній ділянці, яка перебуває у власності відповідача. Ухвалою від 15 червня 2015 року до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, залучено КП «Очаківводоканал» та ПАТ «Миколаївобленерго». Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги у повному обсязі. Зустрічний позов не визнали, вважаючи вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали, просили про задоволення вимог за зустрічним позовом. Представники третіх осіб - КП «Очаківводоканал» та ПАТ «Миколаївобленерго» - у судове засідання не з'явилися. У минулих судових засіданнях, висловивши свою правову позицію щодо суті спору, просили вирішити справу на розсуд суду. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши спеціалістів, дослідивши письмові докази, а також інвентарну справу на домоволодіння сторін, суд дійшов такого. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 березня 2011 року (а. с. 7-8), [PERSON] та [PERSON] було виділено у власність по 1/2 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, [ADDRESS], та виділено у користування частини земельної ділянки, на якій він розташований площею 367 кв.м - кожному із співвласників. Як вбачається зі свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 24 червня 2011 року (а. с. 16) та від 04 липня 2011 року (а. с. 127), сторони зареєстрували за собою право власності на зазначене домоволодіння. При цьому на підставі рішення виконавчого комітету Очаківської міської ради № 97 від 26 квітня 2011 року (а. с. 12) частині будинку позивачки [PERSON] присвоєно поштову адресу: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами та їх сім'ями тривалий час існують неприязні відносини, що виникли на ґрунті розподілу цього домоволодіння. Згодом конфлікт поглибився, сторони почали звинувачувати один одного у неправомірних діях, про що свідчать неодноразові звернення сторін до різних інстанцій (а. с. 171-175). В ході цього конфлікту відповідач почав створювати перешкоди у користуванні власністю, а саме від'єднав частину будинку позивачки від мережі електропостачання шляхом відрізання дроту та перестав допускати позивачку до водопровідного колодязя, що розташований на його частині домоволодіння. Зазначеним вище судовим рішенням, що набрало законної сили, не здійснено розподіл технічних мереж автономного електро- та водопостачання, а тому встановити реальні частки вказаних технічних мереж співвласників будинку не представляється можливим, а отже вказані мережі перебувають у спільній сумісній власності сторін. За таких обставин суд дійшов висновку про неправомірність дій відповідача [PERSON] у перешкоджанні позивачці [PERSON] правом користування вказаними вище технічними мережами. Судом не можуть бути взяті до уваги твердження відповідача про відсутність його вини в заподіянні шкоди, а саме в обрізанні дроту електропостачання до частини будинку позивачки, адже приміщення «1-5» у житловому будинку за літерою «А-1», на стіні якого були розташовані ввід електроенергії до будинку та електролічильник, перебуває у власності відповідача. Крім того, суд констатує, що згідно з вимогами цивільного законодавства України діє презумпція вини заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. В судовому засіданні позивачкою доведено наявність шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв'язок між поведінкою відповідача і шкодою, натомість відповідач відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України це не спростував і не довів відсутність своєї вини. На час розгляду справи в суді електропостачання до частини будинку позивачки відновлено з встановленням окремого від мережі відповідача лічильника. Згідно з наданими позивачкою документами (а. с. 24-49), вартість забезпечення електропостачання до будинку [ADDRESS] в м. Очакові становить 6 216 грн 52 коп. і складається з виготовлення робочого проекту (931 грн 88 коп.), технічних умов (312 грн 04 коп.), придбання електролічильника (195 грн), за послуги і товари згідно з рахунком філії ПАТ «Миколаївобленерго» (3 515 грн 70 коп.), придбання необхідних матеріалів та обладнання (1 261 грн 90 коп.) Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Проаналізувавши викладені вище обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що оскільки [PERSON] позбулася права користування електричною мережею, що перебувала у її власності, з вини відповідача, то це право підлягає захисту у спосіб, який позивачка обрала для захисту своїх прав, а саме стягнення з відповідача на її користь половини витрат на створення системи електропостачання. Розглядаючи вимогу [PERSON] щодо встановлення сервітуту для надання їй права користуватися водопровідною трубою та водопровідним колодязем, що знаходяться на земельній ділянці відповідача, суд дійшов такого. У відповідності до ч. 1 ст. 401 ЦК України для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом ніж користуванням чужим майном, встановлюється сервітут, тобто право користування цих осіб чужим майном. Як вже зазначалося вище, власником частини земельної ділянки, на якій розташований водопровідний колодязь, є відповідач [PERSON], яким створюються перешкоди у користуванні позивачкою системою водопостачання. Виходячи з того, що вказана технічна мережа перебуває у спільній сумісній власності сторін, позивачка безумовно має право на користування водопровідною трубою та колодязем на однакових з відповідачем умовах і її вимога про встановлення сервітуту є дійсно обґрунтованою. Разом із тим суд констатує, що рішення у справі повинно бути не лише законним, а й ґрунтуватися на вимогах справедливості, розумності, виваженості і не суперечити моральним засадам суспільства. В даному випадку судом враховуються конкретні обставини справи, а саме існування конфлікту та недовіри між сторонами, вкрай негативне ставлення відповідача до встановлення сервітуту, який в судовому засіданні заявив, що за будь-яких обставин не дозволить позивачці перебувати на території його домоволодіння. Це ставить під сумнів можливість реального виконання рішення суду у разі встановлення сервітуту за вимогою позивачки. Вирішуючи дане питання суд також бере до уваги той факт, що на час розгляду справи в суді позивачкою виготовлені технічні умови на підключення водопроводу (а. с. 154), згідно з якими можливо провести водопостачання до будинку позивачки поза межами земельної ділянки відповідача. Викладені обставини підтвердив й допитаний в якості спеціаліста представник КП «Очаківводоканал» [PERSON]. Крім того, відповідач та його представник не заперечували проти такого варіанту підключення позивачки до системи водопостачання, однак за умови, що ця система буде проходити на відстані більш ніж 10 метрів від його хвіртки. Отже, суд приходить до переконання про можливість задоволення вимог позивачки в іншій, менш обтяжливий спосіб, а тому вважає за необхідне відмовити останній у встановленні сервітуту та у стягненні з відповідача 147 грн 82 коп. в рахунок відшкодування витрат на створення водопостачання. Зведений кошторисний розрахунок на улаштування водопроводу, що його надано позивачкою, не може бути взятий судом до уваги, оскільки вимога про стягнення з відповідача вартості такого улаштування в суді не заявлялася, однак це не позбавляє [PERSON] права після встановлення системи водопостачання до будинку вимагати відшкодування таких витрат з відповідача. Суд також прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, і при цьому виходить з наступного. Вимога відповідача про зобов'язання позивачки провести водопровід на її власній території не може бути задоволена, оскільки ані в зустрічному позові, ані в ході судового розгляду справи не конкретизовано, в який саме спосіб суд має зобов'язати позивачку вчинити певні дії у майбутньому і яким чином таке рішення має виконуватись. Що стосується вимог відповідача про стягнення з позивачки 10 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд вважає їх необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження моральні страждання відповідача, які могли б виникнути від неправомірних дій позивачки, а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині також слід відмовити. Позивачкою [PERSON] сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 487 грн 20 коп., за зустрічним позовом відповідачем [PERSON] сплачено 487 грн 20 коп., що підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 1, 73, 74, 92). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог - у даному випадку - в розмірі 243 грн 60 коп.. Оскільки в задоволенні зустрічного позову відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок відповідача і відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: partial