Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

30 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 18 травня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві про надання їй банківських послуг у виді надання кредиту, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами Приватбанку. Однак, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим допустила заборгованість на загальну суму 9839,14 грн., з них: 1950,26 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4751,16 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2193 грн. - заборгованість за комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 444,72 грн. (процентна складова). Тому позивач, як правонаступник ЗАТ КБ «Приватбанк», просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.65/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача. Відповідач позов не визнала пояснивши, що дійсно вона користувалася кредиткою Приватбанку, періодично вносила кошти для її погашення. Строк дії картки закінчився у травні 2011 року. Останній платіж нею було здійснено у 2008 році і з того часу, вже понад шість років, вона вважала, що заборгованості перед позивачем у неї немає, так як, на її думку, вона повністю сплатила всю заборгованість за кредитом. Кредиткою вона більше не користувалась, а будь-яких претензій з приводу зазначеного кредиту, з моменту здійснення нею останнього платежу до подачі позовної заяви до суду, позивач до неї не пред'являв. Тому вона просила застосувати позовну давність та у задоволенні позову відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 18.05.2007 року про надання відповідачу кредиту в сумі 2100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.19-25/. Даний договір складається з заяви позичальника, яка підписана відповідачем, та Умов та правил надання банківських послуг. Підписавши зазначену заяву про надання банківських послуг, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Згідно довідки Красноокнянського районного сектору Державної міграційної служби України в Одеській області, [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» /а.с.57/. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» /а.с.30/. Відповідно до п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.23/. Відповідно до п.п.3.2, 5.3 Умов та правил надання банківських послуг, 23 грудня 2008 року банком було збільшено розмір кредитного ліміту до 3300 грн., а 14 січня 2009 року - зменшено до 1950 грн. /а.с.50-51/. З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що станом на 31 серпня 2014 року заборгованість по кредитному договору склала 9839,14 грн., з них: 1950,26 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4751,16 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2193 грн. - заборгованість за комісією та 944,72 грн. - штраф /а.с.15-18/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті зобов'язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Так як відповідач не виконала зобов'язання в строк, передбачений кредитним договором, то виходячи з положень ст.612 ЦК України, вона вважається такою, що прострочила виконання зобов'язання, у зв'язку з чим має заборгованість за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом та комісією. Що стосується позовних вимог про стягнення суми 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 444,72 грн. - штраф (процентна складова), суд прийшов до наступного. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми позову. Зазначені у п.8.6 умови договору є нікчемними. Так, ч.ч. 1,2 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Таким чином, вказані позивачем підстави для стягнення штрафу не передбачені ст.549 ЦК України. Враховуючи викладене, загальний розмір заборгованості відповідача за зазначеним кредитним договором складає 8894,42 грн., з них: 1950,26 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4751,16 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 2193 грн. - заборгованість за комісією. Разом з тим, відповідач подала до суду письмову заяву про застосування позовної давності та, як наслідок, відмову у задоволенні позову /а.с.80/. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Оскільки кредитним договором не встановлена збільшена позовна давність, то правовідносини за зазначеним договором регулюються, виходячи із загальної позовної давності, тривалість якої, відповідно до ст.257 ЦК України, складає три роки. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на лицьовій стороні карти (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH). Як вбачається з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа 6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. За письмовою інформацією позивача, картка №4149605339300139, яка була видана відповідачу, має термін дії до 31.05.2011 року /а.с.77/. Таким чином, судом встановлено, що кредитна картка, яка була видана відповідачу діяла до 31 травня 2011 року, а останній платіж по погашенню кредиту відповідачем було здійснено 15 лютого 2008 року /а.с.38, 50/. Доказів того, що відповідач після закінчення строку дії картки отримала нову картку з новим строком її дії, позивачем не надано. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 квітня 2014 року у справі №6-24цс14, позовна давність відповідно до ч.1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу. Строк, як часова категорія, характеризується не лише початковим, а й кінцевим моментом. Відповідно до ч.1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. Отже, трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, розпочався 01 червня 2011 року і закінчився 31 травня 2014 року. Позовна заява підписана позивачем лише 04 вересня 2014 року /надійшла до суду лише 30 вересня 2014 року/, тобто через понад три місяці після закінчення строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Таким чином, враховуючи те, що позов пред'явлено вже після спливу строку позовної давності, а також те, що відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed