Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

30.11.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, відповідно до вимог якого з уточненнями просить стягнути з обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 26\~756,64 грн. та витрати понесені на правову допомогу в сумі 1\~250,00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що він з 22.06.2015 року працював у Миколаївському обласному комунальному підприємстві «Миколаївоблтеплоенерго» на різних посадах. 19.10.2016 року був звільнений за угодою сторін, відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України (наказ №222п). На момент звільнення заборгованість по заробітній платі становила 11\~260,13 грн., яка в день звільнення не була сплачена. Повний розрахунок з позивачем здійснено 27.12.2016 року. Загальна сума середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати становить 26\~756,64 грн., що підтверджується листом відповідача від 08.11.2017 року №3421/26. В звязку з тим, що відповідач на даний час вказані грошові кошти позивачу не сплатив, останній звернувся до суду. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву згідно якої просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав на адресу суду відзив, згідно якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог та розглядати справу без його участі. В обґрунтування відзиву зазначив, що [PERSON]К дійсно працював з 22.06.2015 року в ОКП «Миколаївоблтеплоенерго». 19.10.2016 року позивача було звільнено відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України. В звязку з тим, що на той час на підприємстві існувало скрутне фінансове становище та на рахунки підприємства було накладено арешт повний розрахунок з позивачем здійснено 27.12.2016 року, внаслідок списання коштів з рахунку підприємства виконавчою службою. Позивач відповідь на відзив суду не надав. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з [PERSON] комунальним підприємством «Миколаївоблтеплоенерго» та 19.10.2016 року був звільнений за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. В день звільнення з роботи позивачу не виплачено заробітну плату в сумі 11\~260, 13 грн., повний розрахунок був здійснений 27.12.216 року, загальна сума середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати склала 26\~756, 64 грн., що підтверджується листом з [PERSON] комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» №3421/26 від 08.11.2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідач не подав доказів відсутності його вини у затримці проведення розрахунку з позивачем, зазначені у відзиві доводи відповідача про відсутність вини суд вважає безпідставними. За таких обставин наявні підстави для застосування положень ч. 1 ст. 117 КЗпП України щодо відповідальності відповідача за затримку розрахунку при звільненні. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обовязок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обовязку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. В п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі №6-76 цс 14, в постанові від 3 липня 2013 р. у справі № 6-64цс13. З огляду на вищевикладене, скрутне фінансове становище та накладення арешту на розрахункові рахунки відповідача, не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення від обовязку сплатити зазначені кошти. Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з [PERSON] комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.10.2016 року по 27.12.2016 року в розмірі 26\~756 грн. 64 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Суд, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення з відповідача ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» на користь позивача [PERSON]К, понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 250,00 гривень, оскільки понесення таких витрат позивачем підтверджується квитанцією № 009725 від 27.10. 2017 року та розрахунком суми судових витрат. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у звязку з розглядом цієї справи в розмірі 704,80 гривень, з урахуванням положень ЗУ «Про судовий збір» щодо встановленого мінімального розміру судового збору за подання до суду позовів майнового характеру та того, що на час подання до суду позовної заяви [PERSON] був звільнений від сплати судового збору. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено.

Outcome: approved