Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

30 серпня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] . Відповідач по справі її колишній чоловік, який зареєстрований в належному їй будинку, хоча фактично не проживає в ньому з грудня 2014 року. Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає та не бере участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву, в якій просить суд слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперчувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час місце, дату розгляду справи повідомлявся належним чином. На підстав вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача, ухвалив рішення про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, надавши їм відповідну правову оцінку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 11 березня 1997 року (а.с. 3-4). Згідно довідки про склад сім`ї виданої квартальним комітетом №12 Шосткинської міської ради та довідки про реєстрацію місця проживання особи виданої Сектором реєстрації місця проживання/перебування фізичних особі ШМР , [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9, 20) Відповідно до рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 січня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 5). Згідно актів про не проживання складених та посвідчених головою квартального комітету №12 Шосткинської міської ради та сусідами позивача, [PERSON] дійсно зареєстрований по [ADDRESS] , хоча з грудня 2014 року фактично за вищевказаною адресою не проживає. (а.с.6, 7, 8) Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищенаведене, позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено, що відповідач не проживає в належному їй будинку понад 1 років, а його реєстрація створює перешкоди у реалізації права власності.

Outcome: approved