Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

31 березня 2021 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 21 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 101. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 серпня 2010 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, про що вчинено актовий запис № 101. За час перебування у шлюбі у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду з заявою про розірвання шлюбу стало те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. З кінця 2016 року позивач та відповідач припинили спільно проживати, у кожного склалося своє життя, свої інтереси та окремий бюджет, спільне господарство не ведуть. За час, що минув з моменту припинення стосунків, жоден не виявив бажання їх поновити. Проживаючи окремо від відповідача, позивач переконалася у тому, що поновлення сімейних стосунків є неможливим. Питання поділу майна, набутого за час шлюбу, на даний час відсутнє. Ухвалою судді від 19 квітня 2021 року, після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 18 травня 2021 року. 18 травня 2021 року справу було знято з розгляду та призначено судове засідання на 31 травня 2021 року. У призначене судове засідання позивач не з`явилася, про дату, часу і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. У поданій заяві позовні вимоги підтримала, просила суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », повідомила про досягнення з відповідачем згоди щодо місця проживання та утримання спільної дитини [PERSON] , яка буде проживати разом з позивачем. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у призначене судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та визнав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом з матеріалів справи встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 21 серпня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 21 серпня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, про що 21 серпня 2010 року складено відповідний актовий запис № 101. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON] , дружині - [PERSON] . У шлюбі у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , батьком якої є [PERSON] , відповідач у справі, та матір`ю - позивач [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області 11 січня 2011 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Як вбачається зі змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду стало те, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, оскільки проживають вони окремо, не ведуть спільне господарство, у кожного свій окремий бюджет, між ними відсутнє взаєморозуміння та у них різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Поновлення сімейних стосунків між сторонами є неможливим. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із доводів позивача, викладених у позовній заяві та заяві від 20 квітня 2021 року, не спростованих відповідачем, питання щодо місця проживання та утримання малолітньої дочки сторонами досягнуто, дочка буде проживати разом з позивачкою, питання щодо поділу майна, набутого за час шлюбу, у сторін на даний час відсутнє. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] у поданій до суду заяві від 20 квітня 2021 року просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище - [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 454 гривні 00 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved