Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

29 серпня 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 19 вересня 1998 року вона уклала шлюб з відповідачем, зареєстрований виконкомом Богданівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, актовий запис №04 від 19.09.1998 року. Від шлюбу у них є син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], які будуть проживати з нею. Останнім часом їх спільне життя з відповідачем не складається. Вони не знаходять спільної мови у відносинах, не розуміють один одного. Відповідач не приймає ніякої участі у вихованні дітей та не бере участі у веденні спільного господарства. Дозволяє собі не ночувати вдома, приходити коли завгодно, не кажучи де і з ким буває. З лютого 2015 року чоловік ніде не працює та не забезпечує сімю фінансово зовсім. Все це привело до того, що вона повністю втратила до чоловіка почуття поваги та любові і у звязку з чим вона остаточно вирішила розірвати шлюб, проти чого чоловік також не заперечує. Фактично ж з січня 2016 року вони повністю припинили з ним не тільки шлюбні відносини, але й ведення спільного сумісного господарства. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе та й не потрібне. Спору про поділ майна не мають. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. В зв'язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.4\~ст.169 ЦПК України\~вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачем відсутня. У зв'язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони зареєстрували шлюб 19 вересня 1998 року. Реєстрація шлюбу проводилась виконкомом Богданівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис № 04. Свідоцтво про шлюб серії І-КИ №154486 від 05 квітня 2002 року. (а.с.8) Від шлюбу мають дітей: сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-КИ №455404, актовий запис №3, та доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-КИ №193019, актовий запис №5. (а.с.6,7) Судом встановлено, що фактично шлюб розпався з січня 2016 року. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). Проте, судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Частиною 2 статті 3 СК України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Нормами ч. 2\~ст. 114 Сімейного кодексу України, передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст.111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved