Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

30 травня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якому просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстровані та проживають дружина позивача [PERSON] та син [PERSON] Позивач вказує, що 06.02.1997 року за його згодою до житлового будинку був вселений [PERSON], який у 2011 році виїхав з будинку та більше там не проживає, його реєстрація носить формальний характер, а позивач змушений сплачувати комунальні послуги, які нараховуються в тому числі й на відповідача. У зв'язку з викладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач та його представник адвокат Молчанова Ю.Ю. судовому засіданні заявлений позов підтримали, просили суд його задовольнити, не заперечували проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач по справі в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідків, та дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 40/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] на підставі Договору дарування від 03.09.1994 р. (а.с. 5-7) Згідно Довідки Ділянки №26 Комітету району в місті жителів приватного сектору Жовтневого району м. Харкова №б1 від 25.05.2016 року в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON]. (а.с. 48) Як пояснив суду позивач, відповідач [PERSON] в житловому будинку дійсно зареєстрований, але з 2011 року не проживає, що порушує його права. Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач вважає, що факт реєстрації відповідача, у належному йому житловому будинку, порушує його права, як власника, оскільки він змушений сплачувати рахунки відповідача за надані комунальні послуги, що є порушенням його прав. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також, враховуючи ту обставину, що відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає, позивач вважає його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У пункті 33 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності (законного володіння). Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже, відповідно до вказаних положень закону, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є дії (бездіяльність) відповідача, не пов'язані з позбавленням володіння, якими порушується право власності власника житла. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які пояснили суду, що вони з відповідачем [PERSON] не знайомі та ніколи його не бачили, але зі слів родини [PERSON] їм відомо, що відповідач зареєстрований в житловому будинку. Належних відповідачу речей в будинку вони не ніколи не бачили. Таким чином, в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] відсутній за місцем своєї реєстрації, по [ADDRESS] з 2011 року, його реєстрація за вказаною адресою носить формальний характер, та порушує права власника [PERSON] Відтак, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, на підставі вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем відповідно до квитанції від 27.05.2016 року у сумі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved