Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

30 вересня 2013 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеною позовною заявою посилаючись на те, що вона з 09.07.1994 року перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON], з яким на даний час сімейні відносини припинені, проживають окремо, спільний побут не ведеться. Під час шлюбу ними спільно було набуте майно у вигляді домоволодіння [ADDRESS], право власності на яке за договором купівлі-продажу оформлено на відповідача. Крім того, 09.10.2008 року на ім.»я [PERSON] був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Позивач просить суд поділити вищезазначене майно на рівні частки, визнати право власності на ? частину домоволодіння, виділити в натурі, визнати право власності на 12 частину земельної ділянки та визначити порядок користування . В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги з викладених вище підстав, просила позов задовольнити, виділити їй в натурі згідно до 1 варіанту експертизи 54/100 частини спірного домоволодіння та відповідну частину земельної ділянки . Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що у власності позивачки перебуває житловий будинок [ADDRESS], просив в позові відмовити. Але в разі задоволення позову просив виділити йому в натурі згідно П варіанту експертизи 62/100 частини домоволодіння та відповідну частину земельної ділянки. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.07.1994 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 09.07.1994 року, актовий запис № 335. Шлюб між ними розірвано 20.12.2011 року. За час проживання у шлюбі сторонами був набутий житловий будинок [ADDRESS]. Право власності на це майно підтверджується договором-купівлі продажу від 21.10.1997 року, посвідченого Товарною біржею «Ізумруд» та зареєстрованого Херсонським МБТІ за реєстровим номером 2613 від 22.10.1997 року на ім»я відповідача [PERSON]. 09.10.2008 року на ім.»я [PERSON] був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована за адресою [ADDRESS], з цільовим призначенням земельної ділянки - будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 23, 24 своєї постанови від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Отже, виходячи з того, що в України діє загальний режим спільності майна подружжя, згідно з яким майно, набуте в шлюбі, вважається таким, що належить подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті за час шлюбу, підпадають під режим спільного майна подружжя. Враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1500 га розташованої за адресою [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки було набуте сторонами під час перебування їх у шлюбі, спільного проживання та ведення сумісного господарства, і тому вважає можливим визнати за позивачем право власності на ? його частину. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 66/2013 від 30.01.2014 року суду запропоновано два радіанти можливого виділу в натурі ? частини житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] та порядку користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS]. Дослідивши матеріали експертизи, суд приходить до висновку про проведення виділу ? частини спірного житлового будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою по І варіанту експертизи, оскільки він є таким, що найбільш враховує інтереси співвласників спірного житлового будинку. У власність позивача суд вважає можливим виділити 46/100 частин будинку, а у власність відповідача 54/100 частини, з стягненням компенсації за відхилення від ідеальної долі. При такому розподілі суд враховує, що відповідач в будинку проживає з дитиною, займається виращюванням тварин та сільхозпродукції на земельній ділянці, що відходить йому при розподілі, а позивачка в будинку не мешкає. П варіант експертизи значно погіршує інтереси позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 230,16 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved