Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

7 липня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить ухвалити рішення, згідно якого усунути йому перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні власністю, а саме: житловим будинком № 44 по пров. Новоконопляному у м. Харкові, шляхом зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою малолітнього [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.2016 року належить на праві приватної власності житловий будинок № 44 по пров. Новоконопляному у м. Харкові, після смерті батька, [PERSON], який помер 20 травня 2016 року. В зазначеному житловому будинку зареєстровані його мати [PERSON] та його племінник [PERSON], [INFO]. Рідний брат позивача [PERSON], з 31.10.1998 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова 11.03.2014 року. Від зазначеного шлюбу народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу брат позивача добровільно знявся з реєстрації у спірному житловому будинку, який на той час належав на праві власності їх батькові [PERSON] Однак племінник позивача, [PERSON], залишився бути зареєстрованим у житловому будинку за вищевказаною адресою. Однак, під час розірвання шлюбу його брат зі своєю жінкою дійшли взаємної згоди, що після розірвання шлюбу їх син [PERSON] залишиться проживати з матірю за адресою її проживання, а саме: м. Харків, пр-т Ілліча (нині Ново-Баварський), 127, кв. 32, або за адресою місця її реєстрації: [ADDRESS]. Таким чином, колишня жінка брата позивача, [PERSON], разом з сином [PERSON], жодного дня не проживали у житловому будинку, який належить позивачу на праві власності, а тому реєстрація племінника за вищевказаною адресою носить формальний характер. Позивач зазначив, що дитина має проживати та бути зареєстрованою за місцем проживання та реєстрації своїх батьків. Вказане призводить до порушення його прав власності, у звязку з чим він вимушений звернутися до суду з зазначеним позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 05.10.2017 року, позов підтримала у повному обсязі та надала пояснення аналогічні вищенаведеному. Відповідач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у судовому засіданні проти позову не заперечувала. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечував. Представник третьої особи Служби у справах дітей Жовтневого району Управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причина неявки суду невідома. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 ч.4 Конституції України,\~статтею 321 ч.1 ЦК України\~передбачена непорушність права власності, в т.ч. те, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. В свою чергу відповідно до ст. 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Отже право користування відповідачем спірним житловим будинком підлягає захистові відповідно до змісту вказаної конвенції. Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення\~ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Так, у судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.11.2016 року позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок № 44 по пров. Новоконопляному у м. Харкові, після смерті батька, [PERSON], який помер 20 травня 2016 року (а.с.7). У встановленому законом порядку позивач здійснив державну реєстрацію свого права власності на вищевказаний житловий будинок. У вищевказаному житловому будинку крім позивача зареєстровані: мати позивача [PERSON] та його племінник [PERSON], [INFO], підтверджується довідкою № 6 майстру приватного сектору Новобаварського району м. Харкова ділянки № 21 від 24.01.2017 року (а.с. 22). Рідний брат позивача [PERSON] з 31.10.1998 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова 11.03.2014 року (а.с.18). Від вищезазначеного шлюбу народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.20). Позивач зазначив, що після розірвання шлюбу брат позивача [PERSON] добровільно знявся з реєстрації у спірному житловому будинку, який на той час належав на праві власності їх батькові [PERSON] Однак племінник позивача, [PERSON], залишився бути зареєстрованим у житловому будинку за вищевказаною адресою. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як вбачається із самої позовної заяви про розірвання шлюбу, із якою [PERSON] зверталася до Жовтневого районного суду м. Харкова, вона сама зазначила, що її син [PERSON] після розірвання шлюбу буде проживати з нею (а.с. 19). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.03.2014 року також встановлено, що сторони дійшли взаємної згоди, що після розірвання шлюбу дитина [PERSON] залишиться проживати з матірю (а.с.18). За правилом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власний розсуд. Судом встановлено та підтверджується належними та допустимими доказами той факт, що колишня жінка брата позивача, [PERSON], разом з сином [PERSON], жодного дня не проживали у житловому будинку, який належить позивачу на праві власності, а тому реєстрація племінника позивача за вищевказаною адресою носить формальний характер. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997р №475/57-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 pоку», «;Протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК). Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд приходить до висновку, що реєстрація малолітнього [PERSON], [INFO], в вищезазначеному житловому будинку, порушує права позивача, як власника, на право володіння, користування та розпорядження зазначеним житловим будинком. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування особи здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в Автономній Республіці Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі. Виходячи з того, що Закон України від 11.12.2013 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із знаттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням. За таких обставин вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. На підставі викладеного й

Outcome: approved