Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

30.01.2017 року заявниця звернулась до Славутицького міського суду із заявою про встановлення факту припинення трудових відносин. Під час розгляду справи заявниця подала до суду декілька уточнень до заяви і в остаточному варіанті уточнення до заяви просила встановити факт припинення трудових відносин між [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) та Приватним підприємцем [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) з 09 вересня 2016 року відповідно до ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Славутицькому міському центру зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір № 27011001828, зареєстрований Севастопольським міським центром зайнятості від 16.06.2010року. Оскільки відповідно до безстрокового трудового договору №27011001828, який був укладений між нею та приватним підприємцем [PERSON], вона мала трудові відносини, працювала на посаді продавця непродовольчих товарів (реалізатора книжкової і друкарської продукції) у місті Севастополі Автономної Республіки Крим з 16.06.2010 року по 09.09.2016 року. Даний період не заперечується і роботодавцем ПП [PERSON], який зробив записи в її трудовій книжці про прийняття на роботу (запис за №36) та про звільнення з роботи (запис за №37), відповідно до укладеного між ними трудового договору №27011001828, що зареєстрований 16.06.2010 року в установленому порядку в державній службі зайнятості - Севастопольському міському центрі зайнятості. Тому що, згідно з Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27.06.2001 року за №554/5745 в редакції, що діяла на момент укладання трудового договору від 16.06.2010 року Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. 05.09.2016 року вона та ПП Бусько [PERSON] звернулися до Севастопольського міського центру зайнятості, в якому був зареєстрований їх трудовий договір 16.06.2010 року, з приводу його розірвання та зняття з реєстрації. Але, на момент їхнього звернення, територія Автономної Республіки Крим визнана тимчасово окупованою територією, а Севастопольський міський центр зайнятості був перетворений в Державну казенну установу міста Севастополя «Центр зайнятості населення Севастополя», їм було відмовлено із поясненням того, що з 01.01.2015 року вказана установа здійснює заходи щодо сприяння зайнятості населення відповідно до законодавства про зайнятість населення Російської Федерації, яким не передбачена реєстрація трудових договорів між індивідуальним підприємцем і найманими працівниками. З метою нового працевлаштування та отримання допомоги по безробіттю до працевлаштування, вона звернулася до Славутицького міського центру зайнятості для постановки на облік як безробітної, але її було відмовлено, оскільки вказаний трудовий договір не розірваний сторонами і не знятий з реєстрації в центрі зайнятості державної служби України. В судовому засіданні заявниця [PERSON], та її представник адвокат [PERSON], уточнену заяву підтримали в повному обсязі, в своїх поясненнях посилалася на обставини, що викладені в уточненні до заяви і просили встановити факт припинення трудових відносин між [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) та Приватним підприємцем [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) з 09 вересня 2016 року відповідно до ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. Славутицькому міському центру зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір № 27011001828, зареєстрований Севастопольським міським центром зайнятості від 16.06.2010 року Представник зацікавленої особи - Славутицького міського центру зайнятості [PERSON], після остаточного уточнення вказаної заяви не заперечувала проти встановлення факту припинення трудових відносин між заявницею і приватним підприємцем [PERSON] Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що заява після її уточнення підлягає задоволенню. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України). За нормою ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно наданого паспорту [PERSON], є громадянкою України. Відповідно до запису №36 копії трудової книжки серії БТ ІІ № 7214398 [PERSON], [INFO] (а.с.6) 16.06.2010 року була прийнята приватним підприємцем [PERSON], на роботу на посаду реалізатора книжкової і книгодрукарської продукції Договір №2701100182 від 16.06.2010 року. Згідно копії Трудового договору між працівником та фізичною особою № 270110011828 від 16.06.2010 року який укладено між приватним підприємцем [PERSON], та громадянкою [PERSON], вказаний трудовий договір був зареєстрований Севастопольським центром зайнятості, Автономної республіки Крим 16.06.2010 року (а.с.4). Згідно довідки від 29.03.2017 року № [NUMBER] про взяття на облік особи яка переміщується з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції вбачається, що [PERSON], проживала в [INFO], і перемістилася з тимчасово окупованої території в м. Славутич . Згідно листа Славутицького міського центру зайнятості від 24.11.2016 року №1107/04, який надано [PERSON], вбачається, що заявнику відмовлено в наданні статусу безробітного в зв'язку з тим, що у відповідності з Порядком реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, що шукають роботу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року №198 (із змінами і доповненнями) нею не надано документи, що підтверджують факт звільнення (а.с.7). З копії трудової книжки запис №37, вбачається, що 09.09.2016 року приватним підприємцем [PERSON], проведено звільнення [PERSON], за угодою сторін, з посилання на Трудовий кодекс РФ. Відповідно до довідки з Казеної установи Центру зайнятості населення Севастополя від 06.09.2016 року трудовий договір №27011001828 від 16.06.2016 року не знято з обліку, так як Севастопольський центр зайнятості припинив свою діяльність. Згідно ст.7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Перереєстрація безробітних, яких у подальшому було зареєстровано як внутрішньо переміщені особи, здійснюється державною службою зайнятості за місцем перебування фактичного проживання особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Також, Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв'язання проблем, пов'язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Відповідно до ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. В ст.24-1 КЗпП України вказано, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин, соціального захисту населення. Згідно п.1 ст.36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін. Згідно з Наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою» та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27.06.2001 року за №554/5745, в редакції, що діяла на момент укладання трудового договору від 07.07.2010 року, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами-роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору. Вiдповiдно до пункту 2.20-1 Iнструкцiї про порядок ведення трудових книжок працiвникiв, затвердженої наказом Мiнпрацi, Мiнюсту i Мiнсоцзахисту вiд 29.07.93р. №58, зареєстрованої в Мiнiстерствi юстицiї України 17.08.1993р. за №110, трудовi книжки працiвникiв, якi працюють на умовах трудового договору у фiзичних осiб, суб'єктів підприємницької дiяльностi без створення юридичної особи з правом найму, та фiзичних осiб, якi використовують найману працю, пов,язану з наданням послуг (кухарi, няньки, водiї тобто), зберiгаються безпосередньо у працiвникiв. Фiзичнi особи-роботодавцi, які роблять записи до трудових книжок працiвникiв про прийняття на роботу та звiльнення з роботи, вiдповiдно до укладених трудових договорiв, що зареєстрованi в установленому порядку в державнiй службi зайнятостi. У внесенi фiзичною особою до трудових книжок записи пiдтверджуються пiдписом посадової особи центру зайнятостi, який зареєстрував трудовий договiр, i засвiдчуються печаткою центру зайнятостi. Згідно ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території Україні» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. За заявами громадян України, які переселилися з тимчасово окупованої території України встановлення факту звільнення, припинення трудових відносин та виправлення допущених помилок в трудовій книжці можливо за рішенням суду, якщо заявник не має інших можливостей. У разi виникнення трудового спору мiж сторонами трудових відносин - фiзичною особою-роботодавцем та найманим працiвником, а також у разi вiдсутностi однiєї зi сторiн в центрi зайнятостi, пiдставою для зняття трудового договору з реєстрації в державнiй службi зайнятостi є рiшення суду, яке набрало чинностi, щодо припинення дiї договору. Відповідно до п.3 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року №198, громадяни України, які звільнилися з роботи (припинили інший вид зайнятості) та переселилися з тимчасово окупованої території, за відсутності документів, що підтверджують факт звільнення (припинення зайнятості), періоди трудової діяльності та страхового стажу, реєструються, отримують соціальні послуги та матеріальне забезпечення на випадок безробіття за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Отже, системний аналіз наданих заявником у справі доказів свідчить про те що, фактично між Приватним підприємцем [PERSON], та [PERSON], з 16.06.2016 року припинені трудові відносини відповідно до ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін. При цьому, встановлення даного факту необхідне заявнику для постановки на відповідний облік по безробіттю з метою подальшого працевлаштування. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON], про встановлення факту припинення трудових відносин з фізичною особою-підприємцем [PERSON], що передбачено ч.2 ст.256 та ст.259 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved