Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

30 липня 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту спільного проживання [PERSON] , яка народилася [INFO] та померла [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] та померла [INFO] , з січня 1996 року по дату смерті [PERSON] , а саме [INFO] ; встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини, а саме 1/3 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за законом після своєї матері [PERSON] , яка народилася [INFO] та померла [INFO] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном; визнання за [PERSON] , в порядку спадкування права власності на 1/3 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та встановлення факту прийняття [PERSON] спадщини за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 серпня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами окремого провадження. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року витребувано докази. Заявою від 22 жовтня 2019 року представник заявниці уточнила вимоги та просила встановити факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з січня 1996 року по дату смерті [PERSON] , а саме [INFO] , інші вимоги залишити без розгляду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2019 року залишено без розгляду вимоги [PERSON] в частині встановлення факту прийняття [PERSON] , яка народилася [INFO] та померла [INFO] , спадщини, а саме 1/3 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за законом після смерті своєї матері [PERSON] , яка народилася [INFO] та померла [INFO] , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, визнання за [PERSON] , в порядку спадкування право власності на 1/3 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та встановлення факту прийняття [PERSON] , спадщини за законом після [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Представник заявника вимоги заяви підтримала та просила задовольнити, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 05 грудня 2019 року. Дослідивши матеріали справи та надані заявником докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси зроблено актовий запис №147 та видано свідоцтво про смерть, серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з спадкового майна - 1/3 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено доказами - копією реєстраційного посвідчення, виданого Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації Виконавчого комітету народних депутатів Одеської міської ради від 24 січня 1994 року №1113, копією свідоцтва про право власності на житло від 22 жовтня 1993 року, копією розпорядження органу приватизації від 22 жовтня 1993 року №25452. Окрім цього, судом встановлено, що вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , заявниці [PERSON] та її доньці - [PERSON] . Як вбачається з пояснень заявниці та наявних у матеріалах справи доказів, 07.08.1999 року заявницею було видано генеральну довіреність на ім`я [PERSON] у зв`язку із виїздом [PERSON] на проживання за кордон. Окрім цього, розпорядженням виконавчого комітету Приморської районної адміністрації №537 від 18.07.1997 року [PERSON] була призначена опікуном доньки заявниці [PERSON] .. [PERSON] разом з дитиною [PERSON] проживали за адресою: : [ADDRESS] , скільки [PERSON] була співвласником вказаної квартири. Таким чином, з наявних в матеріалах справи доказів суд встановив, що фактично в квартирі разом з [PERSON] постійно (як до смерті, так і після смерті [PERSON] ) проживала [PERSON] , яка була зареєстрована за іншою адресою, а саме: [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими поясненнями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З наданих в матеріалах справи доказів та пояснень заявниці вбачається, що комунальні платежі за квартиру сплачувалися від імені [PERSON] [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , про що Одеським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зроблено актовий запис №10542, та видано Свідоцтво про смерть, серія [NUMBER] . [PERSON] є донькою [PERSON] та спадкоємицею першої черги. Встановлення даного факту заявнику необхідне для отримання у встановленому порядку свідоцтва про право на спадщину після смерті матері заявника - [PERSON] , оскільки інших спадкоємців, які б відносились до першої черги спадкоємців за законом немає, а в іншому порядку, ніж у судовому, вона цей факт встановити не зможе, а також для усунення перешкод в оформленні своїх прав на майно. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення цієї справи підлягають застосуванню норми ЦК УРСР. Згідно з пунктами 4, 5, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції від 16 січня 2003 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення цієї справи підлягають застосуванню норми ЦК УРСР. Відповідно до положень статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. У статті 527 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно зі статтею 529 ЦК УРСР діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого при спадкоємстві за законом є спадкоємцями першої черги в рівних частках. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] та спадкоємицею першої черги, яка станом на день смерті проживала разом із спадкодавцем. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про доведеність вимог заявника щодо спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з січня 1996 року по дату смерті [PERSON] , а саме [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved