Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

29 травня 2017 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила суд, стягнути з відповідача на свою користь на утримання їхніх малолітніх доньок : [PERSON] та [PERSON], [INFO] - аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 10000 грн. на двох дітей щомісячно, починаючи з дати подачі позову до суду і до повноліття дітей, мотивуючи це тим, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.05.2016 р. з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їхніх малолітніх доньок у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 05.03.2015 р. і до повноліття дітей, тобто до 14.07.2022 р. і за яким було видано виконавчий лист та відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа виданого Приморським р/с м. Одеси від 30.06.2016 р. Однак, зважаючи на те, що відповідач є ФО-підприємцем та отримує мінливий дохід, який неможливо контролювати, на думку позивачки, відповідач постійно занижує і приховує розмір своїх прибутків та не сплачує аліменти у повному розмірі. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала позов та просила його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю, мотивуючи це тим, що [PERSON] постійно сплачує аліменти на своїх дітей в середньому розмірі 4000 грн. на кожну дитину щомісячно, а у випадку виникнення незначної заборгованості, сплачує її одним платежем з посиланням на банківські чеки з вказаними сумами. Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали справи та додатково надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Одночасно, стаття 183 СК України зазначає частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із приписами ст. 184 СК України якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до Закону. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Суд встановив, що відповідача є батьком малолітніх [PERSON] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії 1-ЖД № 050020 та серії 050021 від 20.06.2006 р. (а.с. 4,5). Відповідач є фізичною особою підприємцем, який знаходиться спрощеній системі оподаткування (сплачує єдиний податок з фізичних осіб) (а.с. 6,43-56,78-93). Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Приморськогр/с м. Одеси від 25.06.2015 р. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.05.2016 р. було стягнуто з відповідача на користь позивачки на утримання двох малолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 05.03.2015 р. до повноліття дітей, а саме до 14.07.2022 р., на підставі якого був виданий відповідний виконавчий лист та відкрите виконавче провадження (а.с. 69). Рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 11.05.2017 р., яке набрало законної сили 22.05.2017 р. було задоволено позов [PERSON], скасовано розрахунок заборгованості по алміентам старшого державного виконавця Овідіопольського РВДВС ГТУЮ в Одеській області Єрусланової О.О. від 09.09.2016 р. та визначено відсутність заборгованості [PERSON] у ВП про примусове виконання виконавчого листа № 522/9468/15 від 30.06.2016 р. Приморським р/с м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей : [PERSON] та [PERSON], [INFO] (а.с. 65-68). Згідно платіжних документів, відповідач дійсно сплачує, однак не регулярно певні суми аліментів, періодично маючи заборгованість і погашаючи її одним платежем (а.с. 71-72). Відповідно до письмової розписки, справжність підпису в якій підтвердила позивачка, остання отримала від відповідача 6000 грн. аліментів на утримання дітей від 02.10.2017 р. (а.с. 70). З розрахунків сплати аліментів, наданих представником відповідача вбачається, що відповідача дійсно сплачує аліменти, маючи певні заборгованості, які погашаються ним однією сумою за місяць (а.с. 73-76). Однак, позивачка пояснила суду, що діти відвідають певні дитячі заклади, займаються у дитячих закладах і вказаних вище аліментів не вистачає на повноцінне їхнє утримання. Суд, беручи до уваги прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік», який з 01 грудня 2017 р. становить 1860 грн. та розмір єдиного податку з фізичних осіб, який згідно розрахунку ДПІ у Приморському районі м. Одеси від 17.11.2017 р. сплачує відповідача, зокрема за 2016 рік у розмірі 376980 грн., що на думку суду, дозволяє відповідачу сплачувати аліменти на двох дітей у розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття, а тому позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивачки на утримання двох малолітніх доньок аліментів у вказаному розмірі. При чому, суд звертає увагу на те, що сума аліментів у розмірі 10000 грн. на двох дітей, яку просила позивачка у позові стягнути з відповідача - є необґрунтованою і значно завищеною по відношенню до прибутків відповідача з підстав описаних вище. З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України та часткового задоволення позову позивачки, яка в даному випадку звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути суму судового збору у сумі 640 грн.

Outcome: partial