Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

31 жовтня 2017 року позивач звернувсь до суду з цим позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою [PERSON] він перебував в шлюбі, зареєстрованому 05 жовтня 1991 року у Перелюбській сільській раді Корюківського району Чернігівської області. В період шлюбу вони побудували житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: вулиця Центральна, 143, с. Олександрівка Корюківського району Чернігівської області. 09 жовтня 1992 року в по господарській книзі Олександрійської сільської ради Корюківського району Чернігівської області на нього був відкритий особовий рахунок на вищевказану садибу, він та відповідачка вселились в спірний житловий будинок і були зареєстровані в ньому. Сімейне життя з відповідачкою [PERSON] не склалось, тому їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу він знявся з реєстрації в спірному житловому будинку та зареєструвався в житловому будинку своїх батьків, який знаходиться за адресою: вулиця Центральна, 151, с. Олександрівка Корюківського району Чернігівської області, хоча фактично залишався проживати в спірному житловому будинку, який є спільним подружнім майном, в ньому він проживає і зараз. Нещодавно відповідачка заявила, що виселить його зі спірного житлового будинку, бо він не має за нього ніяких прав. Він обурився на такі заяви відповідачки, звернувся до Олександрійської сільської ради Корюківського району Чернігівської області для вияснення питання відкриття на нього особового рахунку на спірну садибу, де взнав, що з 2003 року головою господарства записана відповідачка і на неї відкритий особовий рахунок на спірну садибу. Ще пізніше він взнав, що після розірвання шлюбу, у 2003 році, відповідачка звернулась до Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області із заявою про визнання за нею право власності на спірний житловий будинок, рішенням виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області від №3 від 21 січня 2004 року за відповідачкою було визнано право власності на житловий будинок, що знаходиться в с. Олександрівка Корюківського району Чернігівської області по вул. Центральній, 143. Спірний будинок отриманий позивачем і побудований під час шлюбу з відповідачем, отже, він з відповідачкою мають право кожен на його 1/2 частину. Так як відповідач не визнає його прав на частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями, то він змушений звернутись до суду і просить: визнати житловий будинок з господарськими будівлями (льох, літня кухня, гараж, сарай, сарай), що знаходиться за адресом: вулиця Центральна, 143, с. Олександрівка Корюківського району Чернігівської області їх з відповідачем спільним сумісним подружнім майном і визнати право власності кожного з них в рівних частках (по 1/2 частині кожному) на цей спірний житловий будинок з господарськими будівлями. У судове засідання представник позивача, надав заяву про розгляд справи без їх з позивачем участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти позову заперечує і просить відмовити у його задоволенні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Як встановлено судом, позивач перебував з [PERSON] в шлюбі, зареєстрованому 05 жовтня 1991 року у Перелюбській сільській раді Корюківського району Чернігівської області. В період шлюбу вони у 90-х роках минулого століття побудували житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: вулиця Центральна, 143, с. Олександрівка Корюківського району Чернігівської області. 09 жовтня 1992 року в по господарській книзі Олександрійської сільської ради Корюківського району Чернігівської області на нього був відкритий особовий рахуйте на вищевказану садибу, він та відповідачка вселились в спірний житловий будинок і були зареєстровані в ньому. Сімейне життя з відповідачкою [PERSON]М не склалось, тому їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу він знявся з реєстрації в спірному житловому будинку та зареєструвався в житловому будинку своїх батьків, який знаходиться за адресою: вулиця Центральна, 151, с. Олександрівка Корюківського району Чернігівської області, хоча фактично залишався проживати в спірному житловому будинку, який є спільним подружнім майном, в ньому він проживає і зараз. В подальшому відповідачка вказала, що виселить його зі спірного житлового будинку, бо він не має за нього ніяких прав. Він потім дізнався, що з 2003 року головою господарства записана відповідачка і на неї відкритий особовий рахунок на спірну садибу що після розірвання шлюбу, у 2003 році, відповідачка звернулась до Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області із заявою про визнання за нею право власності на спірний житловий будинок, рішенням виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області від №3 від 21 січня 2004 року за відповідачкою було визнано право власності на житловий будинок, що знаходиться в с. Олександрівка Корюківського району Чернігівської області по вул. Центральній, 143. Спірний будинок отриманий позивачем і побудований під час шлюбу з відповідачем. Спірний житловий будинок має загальну площу 79,0 кв. м., житлову 45,8 кв. м., а також є надвірні будівлі: льох, літня кухня, гараж, сарай, сарай. Житловий будинок з господарськими будівлями знаходиться на земельній ділянці, яка не приватизована. Згідно технічної документації, вартість спірного житлового буднику з господарськими будівлями становить 41589 грн. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а згідно із ст. Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ в натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а позов підлягає задоволенню, тому судовий збір, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved