Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

30.07.2019 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогою змінити розмір аліментів, збільшивши його, та щомісячно стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), але не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності даного рішення і до повноліття дитини. На обґрунтування позову зазначила, що з 17.08.2002 перебувала в шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу народилася дитина син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 18.02.2005 шлюб з [PERSON] був розірваний. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 25.06.2004 з відповідача [PERSON] були стягнуті аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 200 грн. щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з 14.06.2004 і до повноліття дитини. На даний час неповнолітній син потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби в утриманні та розвитку дитини. Відповідач [PERSON] взмозі надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатним. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.08.2019 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи по суті за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] подав заяву, в якій позов визнав в повному обсязі, не заперечував проти збільшення розміру аліментів відповідно до вимог позивача, просив розглянути справу за його відсутності. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 4928 від 08 липня 2016 року, підписаного Президентом України 06 червня 2017 року, було внесено зміни до Сімейного кодексу України в частині збільшення мінімального розміру аліментів. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. п. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Разом з тим, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. За нормами п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України вказує на підстави зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На підтвердження доводів позовної заяви позивачем надано копію свідоцтва про народження серії [NUMBER] , з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 5) Рішенням Зміївського районного суду Харківської області № 2-1502/2004 від 25.06.2004 з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 200 (двісті) грн щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 21.07.2011 і до його повноліття (а. с. 8). Згідно довідки № 792 від 25.07.2019, виданої виконавчим комітетом Шелудьківської сільської ради Зміївського району Харківської області, [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею зареєстровані та мешкають: син [PERSON] , [INFO] (а.с. 10) Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням наведених у позовній заяві обставин, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявні законні підстави для збільшення розміру аліментів з 200 грн до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У новому розмірі аліменти належить стягувати з дня набрання рішенням законної сили та з цього часу належить припинити стягування аліментів підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області № 2-1502/2004. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved