Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

30 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Зазначав, що 01.06.2012 року він надав відповідачу за договором позики грошові кошти у розмірі 349 000 грн. та 151 000 грн. зі строком повернення до 05.06.2015 року й 15.10.2013 року відповідно. За отримання грошових коштів відповідач написав розписку. Коли минув строк позики він звернувся до відповідача з приводу повернення грошей, але відповідач у встановлений строк гроші не повернув. На підставі цього просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь грошові кошти у розмірі 500 000 грн. за договорами позики, а також індекс інфляції та 3% річних за користування грошима. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 25 жовтня 2016 року позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договорами позики від 01.06.2012 року у розмірі 718 109,83 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] повернення судового збору у розмірі 6 890 грн. Не погодившись з таким судовим рішенням відповідач [PERSON] подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, відмовивши в задоволенні позовних вимог [PERSON] В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на його пояснення, що надані суду докази (договори, розписки) він з позивачем не підписував та грошей від нього не отримував. Договори позики датовані одним днем та вказане місце складання м. Селидове. При цьому один договір складено в простій письмовій формі, а другий в нотаріальній. На його думку, суд першої інстанції не встановив, чому сторонами було використано дві різні форми договору. Договір в простій письмовій формі містить підписи на окремому аркуші, що не дає можливості ідентифікувати дійсні умови договору і факт передачі грошей. Вказує, що в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції не зазначено, з якого розрахунку виходив суд при стягненні 3% річних та при встановленні суми інфляції. Сторони, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Судом першої інстанції встановлено, що згідно з договором позики від 01 червня 2012 року відповідач [PERSON] отримав у борг від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 349 000 грн. та зобовязався їх повернути не пізніше 05 червня 2015 року. Згідно з договором позики від 01 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу, відповідач [PERSON] отримав у борг від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 151 000 грн. та зобовязався їх повернути не пізніше 15 жовтня 2013 року. Задовольняючи позов, суд першої інстанції на підставі доказів, що надані сторонами, дійшов висновку, що відповідач не виконав покладені на нього договором зобовязання по поверненню позики. З вказаним висновком можливо погодитися, з огляду на таке. Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали договір позики в письмовій формі один нотаріально посвідчений, а другий в простій письмовій формі, а на підтвердження укладення договору позики відповідач написав розписки. (а. с. 10 13) Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 статті 1051 ЦК України передбачає, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Як встановлено ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте позивач не оспорював договір позики та не довів тієї обставини, що він не отримував грошові кошти. Тому посилання відповідача на те, що він не отримував грошові кошти є необґрунтованим. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд першої інстанції, стягуючи з відповідача суму боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних, не перевірив розрахунок позивача та не навів у рішенні свого розрахунку, тому помилково визначив вказані суми до стягнення у розмірі 718 109,83 грн. Розрахунок боргу по сумі 349 000 грн. буде складати: Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції Період заборгованості Сума боргу (грн.) Сукупний індекс інфляції за період? Інфляційне збільшення суми боргу? Сума боргу з врахуванням індексу інфляції? 05.06.2015 - 01.08.2016 349000 1.072 25171.56 374171.56 Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 374 171.56 грн. Розрахунок процентів Сума боргу (грн) Період прострочення Кількість днів прострочення Розмір процентів річних Загальна сума процентів 349000 05.06.2015 - 01.08.2016 424 3 % 12162.41 Таким чином, загальна сума процентів за договором складає 12 162.41 грн. Усього 386 333,97 грн. Розрахунок боргу по сумі 151 000 грн. буде складати: Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції Період заборгованості Сума боргу (грн.) Сукупний індекс інфляції за період? Інфляційне збільшення суми боргу? Сума боргу з врахуванням індексу інфляції? 15.10.2013 - 01.08.2016 151000 1.897 135436.90 286436.90 Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 286 436.90 грн. Розрахунок процентів Сума боргу (грн) Період прострочення Кількість днів прострочення Розмір процентів річних Загальна сума процентів 151000 15.10.2013 - 01.08.2016 1022 3 % 12684.00 Таким чином, загальна сума процентів за договором складає 12684.00 грн. Усього 299 120,9 грн. Загальна сума боргу дорівнює 685 454,87 грн. (386 333,97 грн. + 299 120,9 грн.) Згідно п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Враховуючи викладене, рішення суду в цій частині підлягає зміні та з відповідача слід стягнути 685 454,87 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Outcome: partial