Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

30.11.2017 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на частку земельної ділянки, яка розташована на території [PERSON] сільської ради, Великоновосілківського району Донецької області, в порядку спадкування за законом після смерті матері позивача, [PERSON]. Вимоги позивача мотивовано відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій через те, що спадкова справа після смерті [PERSON], заведена Новоазовською Державною нотаріальною конторою, залишилась на непідконтрольній Україні території та відновлена бути не може. Також крім позивача, спадкоємцями вказаної земельної ділянки є [PERSON] та [PERSON], які являються рідними сестрою та братом позивача, відтак донькою та сином померлої [PERSON], тому позовні вимоги [PERSON] стосуються тільки частки спадкового майна. Сторони по справі в судове засідання не зявились. Від позивача надійшла заява, згідно якої вона свої вимоги підтримала повністю та просила суд здійснювати розгляд без її участі. Відповідачі також спрямували до суду заяви про визнання ними позовних вимог [PERSON] та згідно заяв просили про розгляд справи у їх відсутність. Від [PERSON] сільської ради надійшов лист в якому орган місцевого самоврядування позовні вимоги визнав повністю та клопотав про можливість розгляду справи без участі його представника. Від Головного управління юстиції надійшло заперечення на позовну заяву [PERSON], згідно якого управління не погоджується з тим, що в даній справі управління виступає в якості відповідача, тому, що згідно ЗУ «Про нотаріат» управління здійснює керівництво нотаріальними конторами та не має повноважень щодо вчинення нотаріальної дії «видача свідоцтва про право на спадщину». Разом з тим, від Головного управління юстиції також надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника управління. Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, а відтак, згідно ст. 31, 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Обґрунтованість заявлених вимог підтверджується також і зібраними у справі доказами. Так, розглянувши матеріали справи, судом встановлено: Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та копії державного акту на право власності на земельну ділянку, [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,7906 га ріллі кадастровий номер 1421283600:03:001:0628, розташована на території [PERSON] сільської ради Великоновосілківського району Донецької області. Згідно звіту про оцінку майна, грошова оцінка вказаної вище згаданої земельної ділянки, станом на 24.10.2017 року складає 62500,00 грн. 03.04.2011 року [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть І-НО № 534401 від 04.04.2011 року. Позивач [PERSON] є донькою померлої [PERSON], згідно копії свідоцтва про її народження. Згідно копій свідоцтв про народження [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) [PERSON] та [PERSON], вони також є дітьми [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Новоазовської державної нотаріальної контори [PERSON] від 27.03.2017 р. у видачі свідоцтва на спадщину за законом на частки земельних ділянок позивачеві було відмовлено на підставі того, що заведена Новоазовською державною нотаріальною конторою спадкова справа після смерті [PERSON], залишена на окупованій території. Неможливість оформити право власності на свою частку земельної ділянки в позасудовому порядку, перешкоджає можливості володіти, користуватись та розпоряджатись майном, а тому стало підставою для звернення позивача до суду із позовом про захист своїх майнових прав та інтересів. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до\~\~ч. 1\~ст. 13\~\~ЦПК України,\~\~суд\~\~розглядає цивільні справи\~\~не інакше як за зверненням фізичних\~\~чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть\~\~участь у справі.\~ За змістом пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В порядку ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цих прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Статтею 316 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватись та розпоряджатись майном (ст. 317 ЦК України). Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до вимог ст.\~ст. 1216-1220 ЦК України\~\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків\~\~(спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини\~\~входять усі права та обов'язки, що\~\~належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не\~припинилися внаслідок\~\~його смерті. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи, що матеріали справи не містять даних про залишення померлою [PERSON] заповіту а заінтересованою особою, [PERSON] сільською радою Великоновосілківського району Донецької області, не заперечено проти цього, відтак встановлено, що позивач та відповідачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями першої черги на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] Згідно ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Виходячи із змісту наведених норм і відповідно до встановлених у даній справі обставин, зокрема відсутність даних про досягнення угоди між позивачем та відповідачами, а також неможливість реєстрації права власності на нерухоме майно, не має обмежувати права власника, щодо ефективного користування своїм правом власності, яке гарантоване статтю 1 Протоколу N 1 Конвенції, Судом встановлено, що [PERSON], у відповідності з діючим законодавством, є спадкоємцем першої черги на спадкове майно після смерті [PERSON], фактично звернулася в визначені законом строки до нотаріуса для прийняття спадщини, однак отримати свідоцтва про право на спадщину позбавлена можливості, через обставини які не залежать від її волі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача знайшли своє повне підтвердження, а також те, що іншого способу захисту порушених прав у позивача не існує, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved