Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

30 жовтня 2017 року до суду надійшла позовна заява від [PERSON] до Торськівської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області, в якій позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на будинковолодіння. В обґрунтування своїх вимог позивач посилаєтьсяна те, що після смерті [PERSON] Миколаївнияка померла 25.12.1999 року, відкрилась спадщина на будинковолодіння, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, він не можеоформити спадкових прав в нотаріальному порядку, а тому змушенийзвернутись до суду. Позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав та мотивів викладених в позовній заяві та поясненнях наданих в судовому засіданні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій просить суд справу розглядати у його відсутності, та не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 25.12.1999 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №032636 від 25.12.1999 року яке зареєстроване в Торськівській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області. Згідно повідомлення Заліщицької державної нотаріальної контори від 24.10.2017 року вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті 25.12.1999 року [PERSON], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на імя спадкодавця. За життя [PERSON] склала заповіт, який посвідчений секретарем Торськівської сільської ради 01.07.1998 року, зареєстрований в реєстрі за №10, відповідно до якого все своє майно заповіла [PERSON]. Відповідно до виписки із погосподарської книги №1 (1996-2000 роки) Торськівської сільської ради, житловий будинок по вулиці Біла, №41 в с.Торське Заліщицького району Тернопільської області, станом на 01.01.1996 року був двором колгоспника, членом якого була [PERSON] - голова двору. Згідно довідки районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 15.11.2017 року, право власності за [PERSON] на нерухоме майно по вул.Біла, №41 с.Торське Заліщицького району не зареєстровано. Відповідно до інформаційної довідки про технічний стан нерухомго майна від 15.11.2017 року спадкове майно по вул.Біла, №41 с.Торське Заліщицького району складається із: житловий будинок А, веранда а, стайня Б, підвал ПдБ, курник В, ворота з хвірткою 1, вартість якого складає 75 567,00 грн. Самовільно збудованих будівель та переобладнаних приміщень не виявлено. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу України РСР 1963 року. Відповідно до ст.563 ЦК УРСР 1963 року, у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двора не відкривається, а спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишилося, майно двору спадкується на загальних підставах. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст.120,123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24.06.1993 року №4 Про практику розгляду судами України справ про спадкування, та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22.12.1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. В силу вимог ст.534 Цивільного кодексу України РСР 18.07.1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам, як тим, що входять, так тим, що не входять до кола спадкоємців за законом. Відповідно до вимог ст.549 Цивільного кодексу України РСР 1963 року, спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вирішуючи дані позовні вимоги, суд виходить із того, що дані правовідносини є спадковими, а позивачка позбавлена права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, тому її право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання відповідно до вимог положень п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Статтею 1218 України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON]. Позивач фактично прийняв спадщину, вступивши в управління спадковим майном, у відповідності до ст.549 ЦК України УРСР 1963 року, так як проживає у житловому будинку та продовжував проживати протягом 6-ти місяців після смерті спадкодавця, довідка Виконавчого комітету Торськівської сільської ради №545 від 19.06.2017 року. Крім позивача, після смерті матері інших спадкоємців першої черги за законом та за заповітом немає. Як вбачається із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Приймаючи до уваги, що позивач є спадкоємцем майна, згідно заповіту і прийняв спадщину, інші особи не претендують на спадок, до нього правомірно перейшли права та обов'язки (спадщина), отже за ним слід визнати право власності на спадкове майно.

Outcome: approved