Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

30.01.2015 року позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 1000 доларів США, що станом на 19.01.2015 року за офіційним курсом НБУ становить 15779 гривень, а також заборгованість зі сплати 3% річних в розмірі 433 гривні 37 копійок, інфляційні витрати в розмірі 3157 гривень 38 копійок, та покласти судові витрати по справі. Після відкриття провадження у справі, до початку розгляду справи по суті представником позивача була подана заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої він просить стягнути з відповідача на користь позивача 1000 доларів США, що станом на 13.03.2015 року за офіційним курсом НБУ становить 21616 гривень 05 копійок, заборгованість зі сплати 3% річних в розмірі 810 гривень 60 копійок, інфляційні витрати в розмірі 6830 гривень 67 копійок, на загальну суму 29257 гривень 32 копійки, покласти на відповідача судові витрати по справі. Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 28 серпня 2013 року позивач надав відповідачу позику в розмірі 1000 доларів США зі строком повернення позики до 12 жовтня 2013 року, що підтверджується розпискою відповідача. Станом на 19 січня 2015 року відповідач позику не повернув і ухиляється від її повернення. В зв'язку з цим відповідно до вимог ст.625 ЦПК України позивач вимагає повернення грошових коштів зі сплатою 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми. В судовому засідання позивач та його представник не з'явились, були повідомлені про час та місце судового розгляду. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справу без його присутності, відповідно до якої він позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином в порядку, визначеному ч.9 ст.74 ЦПК України через оголошення у пресі загальнодержавної та регіональної сфери розповсюдження. Відповідно до вимог ст.ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. В судовому засіданні встановлено, що 28 серпня 2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем складена розписка про отримання коштів в сумі 1000 (однієї тисячі доларів США), які він зобов'язався повернути не пізніше 12.10.2013 року (а.с.4). Оригінал зазначеної розписки був наданий представником позивача для приєднання до матеріалів справи. Відповідно до ст.1046 ЦК України за догором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з твердженнями позивача, відповідач не виконав зобов'язання щодо повернення позики, будь-яких доказів, які б спростовували ці твердження суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. Про це свідчить також та обставина, що оригінал розписки знаходиться у кредитора. Крім того за змістом ч.1 та 2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно з частинами першою, другою ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, вираження у договорі грошового зобов'язання в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Виходячи з вищевикладеного не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань, в іншій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, з нього має бути стягнуто на користь позивача 3% річних, відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України. Таким чином з відповідача на користь позивача в межах заявлених позовних вимог слід стягнути: - 1000 доларів США основного боргу, що станом на дату проведеного позивачем розрахунку 13.03.2015 року та в межах заявлених позовних вимог становить 21616 гривень 05 копійок; - 3% річних від простроченої суми в межах заявлених позовних вимог за період листопад 2013 - лютий 2015 року в сумі 810 гривень 60 копійок (1000 доларів США, що в еквіваленті на дату розрахунку становить 21616,05грн. х 3% х 485дн.:365дн.=861,68 грн.); А всього на загальну суму 22426 гривень 65 копійок. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалено рішення, має бути присуджено понесені ним і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог по сплаті судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок, що є мінімальним розміром судового збору за позовом майнового характеру, а також витрати по розміщенню оголошень про виклик до суду в газетах «Урядовий кур'єр» та «Час Київщини» на загальну сумі 1240 гривень, а всього в сумі 1483 гривні 60 копійок (а.с.1,33, 34-36). Відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню надлишок сплаченого позивачем судового збору в сумі 194 гривні 63 копійки: 243,60грн. (фактично доплачена сума судового збору - а.с.33) -48,97грн. (сума судового збору, що мала бути доплачена у зв'язку зі збільшенням розміру позовних вимог - а.с.27) =194,63грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial