Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

29.08.2018 представник позивача АТ КБ «ПриватБанк Чепіга Д.О. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обгрунтовує тим, що відповідно до укладеного Договору №б/н від 14 вересня 2012 року (далі - Договір) [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 4000 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку та надав свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Проте оскільки [PERSON] порушив умови Договору, виникла заборгованість, котра станом на 25 червня 2018 року становить 20576 грн 46 коп. зв'язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не погасив борг, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 14.09.2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Оскільки відповідач не визнає позов, ухвалою суду від 06.12.2018 справу призначено до розгляду в поряду спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з’явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали. Відповідач пояснив суду, що був володільцем двох банківських карток АТ «Приватбак», котрі заблокував в 2016 році. Згодом 04.06.2017 вказані картки з іншими речами були в нього викрадені невідомою особою в м. Київ. 05.06.2017 по даному факту Оболонським управлінням поліції ГУНП в м. Києві порушено кримінальне провадження №12017100050005275, а його визнано потерпілим. 03.07.2017 у відділені банку «Приватбак» він дізнався про те, що з вказаним кредитних карт було знято кошти на загальну суму 8744 грн 33 коп. За таких обставин вважає, що оскільки кредитні кошти знімались з його карти невідомою особою, тобто фактично ці кошти були викрадені, то підстав для їх стягнення саме з нього як з боржника в позивача немає. А тому в задоволенні позову просить відмовити, виклавши аналогічну позицію в поданому суду відзиві. У відповіді на відзив представник позивача, заперечуючи доводи відповідача, посилається на те, що у разі втрати банківської карти [PERSON], відповідно до умов укладеного в 2012 році Договору зобов’язаний був письмово повідомити банк з метою заблокування банком карти та попередження вчинення третіми особами протиправних дій щодо неї. Однак вказаних дій відповідач не вчинив, доказів того, що він звертався до банку із заявою про внесення викраденої карти в стоп – лист платіжної системи банку суду не надав, окрім того, поповнення кредитної карти свідчить про те, що відповідач знав про наявність кредитної заборгованості. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити та стягнути з відповідач вищезазначену суму заборгованості. Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до укладеного Договору №б/н від 14 вересня 2012 року (далі - Договір) [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 4000 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Згідно даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.06.2017 [PERSON] звернувся із заявою до Оболонського управління поліції Головного управління поліції в м. Києві із заявою про те, що 04.06.2017 о 16:30 невстановлена особа, перебуваючи в м. Київ таємно, шляхом вільного доступу викрала в нього сумку з особистими речами, а саме з документами, грошима та двома телефонами, заподіявши йому матеріальної шкоди (а.с.51). Відповідно до протоколу допиту потерпілого від 06.07.2017 року [PERSON] повідомив слідчому про те, що 04.06.2017 року приблизно 11 год. 30 хв. він перебував в приміщенні магазину «Мясо» по пров. Мінському, буд.10, в м. Київ, де невстановлена особа викрала в нього сумку з особистими речами, де в т.ч. були 2 картки АТ КБ «ПриватБанк», заблоковані ним ще в 2016 році. Картками не користувався, доступ до них був приєднаний до номеру мобільного телефону, який теж того дня викрали. Згідно протоколу, відвідавши 03.07.2017 відділення банку, він дізнався про те, що з викраденим в нього банківськими картками були проведені операції, а саме оформлено кредит в магазині «BRILLIANT» на суму 2653 грн., а також оформлено кредит в магазині «Фокстрот» на суму 3982 грн 87 коп. Укладений між [PERSON] та Банком Договір (про умови якого відповідачу було відомо) передбачає наступні положення щодо дій користувача в разі втрати банківської картки. Згідно п.1.1.2.1.13 Договору клієнт зобов’язаний інформувати Банк, правоохоронні органи про факт втрати картки. У випадку, якщо держателю картки відомі факти про незаконне використання картки, держатель картки зобов’язний у триденний термін після усної заяви про втрату картки надати в банк докладний опис обставин втрати картки і відомі факти про їх незаконне використання (п.1.1.2.1.14. Договору). Згідно п.1.1.2.1.15. Договору Клієнт зобов’язаний письмово доручити Банку постановку картки до СТОП – листа платіжної системи. Так відповідно до п.1.1.5.29 Умов та правил надання банківських послуг держатель картки несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією та без неї до моменту постановки карти в СТОП-ЛИСТ Платіжною системою, а в разі підключення до послуги «Екстрені гроші» також протягом часу блокування платіжної карти. Згідно із п.1.1.5.30 Умов та правил банк не несе відповідальності перед власником карти за всі операції, у випадку передачі мобільного телефону, сім-карти, Стікеру PayPass третім особам. Доводи відповідача, який в судовому засіданні стверджував, що вжив необхідних заходів, передбачених у даному випадку Умовами і правилами надання банківських послуг (а саме: проінформував банк, також правоохоронні органи про факт крадіжки коштів з його банківської карти), а тому його вини, як підстави цивільної-правової відповідальності не вбачається, що виключає можливість стягнення з нього заборгованості, яка виникла не з його вини, не береться до судом до уваги та спростовуються фактичними обставинами справи, оскільки відповідачем не доведено того факту, що саме третіми особами в період 04.06.2017 р. зняті кредитні кошти з його карткового рахунку, враховуючи, що згодом картка поповнювалась коштами. Разом з тим, як повідомив в судовому засіданні [PERSON], у наявному кримінальному провадженні про вчинення злочину стосовно нього на даний час не ухвалено вироку, яким такі обставини мають бути встановлені. Крім того, до моменту повідомлення користувачем (відповідачем) банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст 611 ЦК України). Таким чином, у силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відповідно до ст.ст.12,13,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих часниками справи. Згідно зі ст. 76-80 ЦПК України, докази повинні бути не лише належними і допустимими, а і достовірними та достатніми для того, щоб суд мав змогу, надавши їм відповідну оцінку, ухвалити обґрунтоване рішення. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованим, а тому підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором не допускається. Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом Україниу постановах № 6-2003 від 21 жовтня 2015 року та № 6-1374 цс 17 від 11 жовтня 2017 року. За таких обставин вимога позивача про стягнення штрафу не підлягає задоволенню, тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість у сумі 19120 грн 44 коп.(4719 грн 31 коп. – тіло кредиту, 22610 грн. 26 коп. –відсоткиза користування кредитом, 12075 грн 99 коп. - пеня). Судом встановлено, що позивачем виконано всі умови договору, тобто виконано зобов'язання перед позичальником, а відповідач в свою чергу порушив взяті на себе зобов'язання, вчасно не розрахувався, в результаті чого виникла заборгованість, що і стало причиною звернення позивача до суду з даним позовом. Оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню. При розподілі судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Протягом розгляду справи позивач сплатив судові витрати у сумі 1762,00 грн. Позовні вимоги про стягнення заборгованості заявлено у сумі 20576 грн 46 коп., до стягнення підлягає заборгованість у сумі 19120 грн 44 коп., тобто 92% (19120,44 х 100 : 20576,46). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1621 грн. 04 коп судового збору (1762 х 92%).

Outcome: partial