Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

31 серпня 2015 року ТОВ «Сміла Енергоінвест» звернулося в суд з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що вони є постачальниками теплової енергії в квартиру [ADDRESS], де проживає відповідач. Обовязки по наданню теплової енергії виконують належним чином, надаючи відповідачу теплову енергію в тому числі за період з жовтня 2012 року по грудень 2013 року в повному обсязі та належної якості, проте відповідач [PERSON] ухиляється від своєчасного проведення розрахунків за спожите тепло, що призвело до утворення заборгованості, загальний розмір якої за відповідний період становить 2 636 грн. 66 коп., яку просять стягнути з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що до жовтня 2012 року між позивачем та балансоутримувачем будинку було укладено договір про теплопостачання, згідно якого АСББ «Атлант» оплачувало позивачу послуги з теплопостачання до квартири відповідача. Проте з жовтня 2012 року такий договір припинив свою дію, а тому з листопада 2012 року таку послугу повинні оплачувати безпосередньо споживачі. Тарифи на послуги з централізованого опалення для населення у відповідний період затвердженні рішеннями виконавчого комітету Смілянської міської ради від 22 квітня 2011 року № 261. Відповідач позов не визнав і пояснив, що він дійсно є власником квартири [ADDRESS], проте письмового договору про надання послуг з централізованого теплопостачання квартири з позивачем не укладав, тарифів не погоджував, а тому вважає, що позивач не може вимагати від нього сплати за надані бездоговірні послуги, оскільки він не є споживачем теплової енергії. Крім того вважає, що послуга є неякісною, а тому не бажає її оплачувати. Відповідач зазначив, що у 2012 році письмово звертався до позивача про укладення договору, проте отримав відповідь, що дані правовідносини регулюються їх договором з АСББ «Атлант». Просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Виходячи з вимог ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав, обовязків, зокрема, є юридичні факти. Як вбачається з наявних матеріалів справи, згідно рішення виконкому Смілянської міської ради Черкаської області від 20 жовтня 2010 року № 651 були внесені зміни до рішення виконкому Смілянської міської ради від 21 червня 2007 року № 661, яким визначено виконавця житлово-комунальних послуг ТОВ «Сміла Енергоінвест». Рішенням виконкому Смілянської міської ради від 22 квітня 2011 року №261 внесено зміни до рішення виконкому Смілянської міської ради від 20 жовтня 2010 року № 652, яким встановлено відповідні тарифи для населення, та для ТОВ «Сміла Енергоінвест» встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення в розмірі 386 грн. 70 коп за 1 Гкал. Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Судом встановлено, що ТОВ «Сміла Енергоінвест» є постачальником теплової енергії до квартири [ADDRESS], в якій проживає [PERSON] В опалювальні періоди 2012-2013 років позивачем було здійснено постачання теплоносія до будинку №51 по вул. Рєпіна в м. Сміла, що підтверджується актами (а.с.11-14). Згідно ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний сплачувати житлово-комунальні послуги у строк встановлений договором чи законом. Відповідно до ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про теплопостачання» основними обовязками споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії. В свою чергу ч. 1 ст. 25 зазначеного Закону укладення договорів купівлі-продажу теплової енергії відносить до прав теплопостачальної організації, а не до її обовязків. Закон України «Про теплопостачання» - є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює відносини в галузі теплопостачання. Невжиття споживачем всіх необхідних залежних від нього заходів щодо приведення відносин з тепло постачальником у відповідність до норм даного закону є порушенням. З цих підстав суд не приймає доводи відповідача про те, що він не сплачує за послуги з теплопостачання в звязку з відсутністю договору, так як до цього його зобовязує вищевказаний Закон. Сам факт відсутності договору між сторонами, не є підставою для припинення постачання теплової енергії як для організації, яка надає такі послуги, так і для особи, яка є споживачем даних послуг. Судом встановлено, і цього не заперечує відповідач, що відповідач не сплачує за надані позивачем послуги. Відповідно до розрахунку (а.с. 15) наданого позивачем заборгованість відповідача за отримані послуги з теплопостачання за період з 01 жовтня 2012 року становить 2636 грн. 66 коп.. Відповідач в судовому засіданні стверджував, що послуга, яку надає позивач є неналежної якості, проте жодного доказу таких тверджень суду не надав, тобто не довів свої заперечення належними та допустимими доказами. Також судом не приймаються і заперечення відповідача в тій частині, що він фактично самостійно обігріває свою квартиру електрообігрівачами. Так, Наказом Міністерства Будівництва архітектури та житлово комунального господарства від 22 листопада 2005 року № 4 «Про затвердження порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого постачання» визначений порядок відключення окремих жилих будинків від мереж централізованого опалення. Цим наказом на власника (власників) будинків покладено певні обовязки щодо подання звернень до компетентних органів та отримання від них технічних умов та дозволів на відключення від теплових мереж. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] не вчиняв жодної дії, визначеної порядком відключення його квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, не отримав від центрального органу виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства технічних умов та дозволів на відключення його квартири, фактично продовжував користуватись послугами теплопостачання, але сплату не проводив. Нарахування оплати здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідач, як власники квартири [ADDRESS] послугу фактично отримує, а тому зобовязаний її оплачувати, в звязку чим позов підлягає до задоволення. Витрати по справі у вигляді судового збору складаються з двох платежів: за видачу судового наказу та подання позову. Оскільки повернення витрат за видачу судового наказу не передбачено діючим законодавством, з відповідача необхідно стягнути лише витрати по справі в сумі 121,80 грн. Що відповідатиме положенням ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 509, 526, 714 ЦК України,

Outcome: approved