Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

30 січня 2020 року [PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Садівниче товариство «Перлина»,про визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно. Позовна заява мотивована тим, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0426 га, кадастровий номер: 1211000000:08:479:0166, цільове призначення: для колективного садівництва, місце розташування: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0435 га, кадастровий номер: 1211000000:08:479:0142, цільове призначення: для колективного садівництва, місце розташування: [ADDRESS] ; та земельна ділянка площею 0,0765 га, кадастровий номер: 1211000000:08:479:0143, цільове призначення: для колективного садівництва, місце розташування: [ADDRESS] , які були придбані в період шлюбу з відповідачем. Грошові кошти на придбання земельних ділянок були отримані від родичів позивача, як подарунок, для здійснення підприємницької діяльності, тому вважає нерухомість її особистою приватною власністю. Посилаючись на вищевикладі обставини, позивач просить суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 21 вересня 2012 року [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №399 (а.с.24). Згідно договорів-купівлі продажу земельної ділянки від 03.06.2015, від 19.03.2016, та від 05.06.2019, [PERSON] було придбано земельну ділянку площею 0,0426 га, кадастровий номер: 1211000000:08:479:0166, цільове призначення: для колективного садівництва, місце розташування: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0435 га, кадастровий номер: 1211000000:08:479:0142, цільове призначення: для колективного садівництва, місце розташування: [ADDRESS] ; та земельну ділянку площею 0,0765 га, кадастровий номер: 1211000000:08:479:0143, цільове призначення: для колективного садівництва, місце розташування: [ADDRESS] (а.с.10-13, 15-18, 21-23). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007, передбачено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. У відповідності до положень ст. 57 Сімейного кодексу України, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.06.2015, від 25.03.2016, та від 05.06.2019 спірні земельні ділянки належать [PERSON] на праві приватної власності (а.с.8-9, 14, 19-20). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема статтею першою Першого протоколу до неї передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Таким чином, здійснивши державну реєстрацію права власності на земельні ділянки, позивач підтвердила набуття їх у власність, відтак реєстрація права власності позивача на вказані земельні ділянки в період шлюбу на підставі майнових прав набутих за її особисті кошти не є підставою для віднесення вказаного нерухомого майна до об`єктів спільної сумісної власності подружжя. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки визнання відповідачем позову на будь-якій стадії судового процесу не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved