Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

29 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що 12.10.2010 року вона уклала шлюб з відповідачем, який вони зареєстрували у Самарському районному у м. Дніпро відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №145. Під час шлюбу у них народилася малолітня дитина: [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач під час спільного проживання проявляв неповагу до сімейних відносин і не бажав матеріально утримувати сімю, також у них різні характери, тому відповідач вчиняв сварки, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам та дитини. У звязку з цим, вона з 01 квітня 2018 року припинила з ним шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. Спільне майно вони не ділили. Чоловік на розірвання шлюбу не згоден. Дитина залишається проживати з нею. Просить розірвати шлюб. 12.12.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі відкрито та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.19). Від позивача надійшла письмова заява з проханням розглядати справу за її відсутності, просила задовольнити позов. Від відповідача також надійшла письмова заява з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12.06.2010 року, шлюб зареєстрований Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №145 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с.4). Також судом\~встановлено,\~що між\~сторонами по\~даній справі сімейні стосунки припинились з квітня 2018 року. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. За таких обставин, суд задовольняє позов в повному обсязі. Статтею 133 ЦПК України\~визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати зі сплати судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. У п.п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~46,\~56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», що діяв на день звернення до суду з зазначеним позовом. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п.47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано суду договір про надання правової (юридичної) допомоги від 28.11.2018 року (а.с.10), акт про виконання договору від 28.11.2018 року, вартість робіт склала 450,00грн. (а.с.10), квитанцію до прибуткового касового ордеру №1 від 28.11.2018 року відповідно до якої сума розрахунку складає 450,00грн. (а.с.8) та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №0511 від 03.09.2012 року (а.с.11). Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 704,80 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 450,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved