Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

30.07.2015 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком та господарськими спорудами по [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказує, що на підставі свідоцтва про право особистої власності від 18 січня 1990 року він є власником вказаного будинковолодіння. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є його дітьми, а [PERSON] - зятем. Всі вони зареєстровані та проживали у спірному будинку. В 2010 році дочка та зять виїхали на постійне місце проживання в Російську Федерацію. Син - [PERSON] з 2013 року також в будинку не проживає. Жодних стосунків між собою вони не підтримують. Знятися добровільно з реєстрації відповідачі не бажають, у зв'язку з чим він не може оформити житлову субсидію, що суттєво впливає на його матеріальне становище, як пенсіонера. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги свого довірителя і просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом - будинковолодінням [ADDRESS] так як вони відсутні без поважних причин понад один рік. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомлені оголошенням в газеті. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів на підставі наявних матеріалів з винесенням заочного рішення. Позивач [PERSON] та його представник - [PERSON], проти заочного розгляду справи не заперечують. Заслухавши позивача його представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 18 січня 1990 року [PERSON] був головою колгоспного двору по [ADDRESS]. Право власності позивача на вказане будинковолодіння підтверджується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 26137253 від 17 травня 2010 року. В данному будинковолодінні зареєстровані та проживали відповідачі, тобто, його дочка [PERSON], зять - [PERSON] та син - [PERSON] В 2010 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] виїхали на постійне місце проживання в Російську Федерацію, а [PERSON] з 2013 року в даному будинку не проживає, що стверджується довідками Рудської сільської ради за № 120 від 12.03.2015 року, № 179 від 20.04.2015 року, № 401 від 25.05.2015 року, № 451 від 10.06.2015 року, № 459 від 27.07.2015 року, актами перевірки паспортного режиму від 27.07.2013 року, 25.05.2015 року, 10.06.2015 року та поштовою листівкою [PERSON] із зазначеною адресою - Краснодарський край, Росія. У зв'язку з реєстрацією відповідачів в будинку [PERSON], останній позбавлений права оформити житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг та на придбання палива, що суттєво впливає на його матеріальне становище, як пенсіонера. Відповідно до вимог ст. 391 Цивільного кодексу України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності, в тому числі, щодо розпорядження майном. Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника втрачають право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між власником житла або законом. Пунктом 34 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та речових прав» передбачено, що позивач вправі захистити своє право шляхом визнання відповідачів такими, що втратили на даний час право користування належним йому житловим будинком. За таких обставин [PERSON], [PERSON] та [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування житлом - будинковолодінням [ADDRESS], так як вони відсутні без поважних причин понад один рік.

Outcome: approved