Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

29 вересня 2014 року до Приморського районного суду міста Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON],[PERSON], [PERSON] в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], зареєстрований Одеською універсальною товарною біржею „ Вітязь під № 97-157 від 28.10.1997р., визнати цю квартиру та інше нерухоме майно набуте за час шлюбу з [PERSON], спільною сумісною власністю подружжя, а також просив поділити спільне майно подружжя між ним та [PERSON] у натурі. Свої вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] вони придбали у спільну сумісну власність кілька квартир. Оскільки усі договори купівлі - продажу квартир оформлялися та реєструвалися на [PERSON], після розлучення між ними виник спір стосовно прав [PERSON] на це нерухоме майно та його поділ. Крім того одна з квартир за адресою: [ADDRESS] була придбана за договором купівлі - продажу зареєстрованим Одеською універсальною біржею «Вітязь», який не було нотаріально посвідчено. Через це, одночасно із вирішенням спору про поділ спільного майна подружжя виникла необхідність вирішення у судовому порядку також питання щодо дійсності цього біржового договору. Після неодноразових уточнень позову, змін розміру позовних вимог, позивач [PERSON] остаточно просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], зареєстрований Одеською універсальною товарною біржею «Вітязь» під № 97-157 від 28.10.1997р., визнати цю квартиру а також квартиру [ADDRESS] обєктами спільної сумісної власності подружжя, поділити спільну сумісну власність подружжя в натурі шляхом виділення квартири [ADDRESS] йому у власність, а квартиру [ADDRESS] виділити у власність [PERSON], у звязку з чим право спільної сумісної власності подружжя припинити та стягнути на його користь з [PERSON] різницю у вартості двох квартир в сумі 232\~000 грн. та понесені ним судові витрати. \~ \~ \~ \~Провадження у справі відкрито 14 жовтня 2014 року. 23 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] в якому, не заперечуючи проти задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], визнання цієї квартири та інших придбаних за час шлюбу на її імя квартир, обєктами спільної сумісної власності подружжя просила поділити спільне майно подружжя у натурі згідно свого варіанту поділу. Після уточнень зустрічного позову [PERSON], не заперечуючи проти задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], визнання цієї квартири та квартири [ADDRESS] обєктами спільної сумісної власності подружжя, остаточно просить суд визнати за нею та [PERSON] право приватної власності на 1/2 частину у кожній із спірних квартир без реального поділу цього майна у натурі. Крім цього [PERSON] доповнила свій зустрічний позов вимогами про стягнення з [PERSON] на її користь Ѕ частини витрат по погашенню кредиту за сумісну власність в загальному розмірі 596943 грн., еквівалент 21\~000 доларів США, а також понесених нею судових витрат. 30 травня 2016 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу для з?ясування ринкової вартості спірних квартир. Відповідно до висновку №2940 судової будівельно-технічної експертизи від 23.02.2017 року складено експертом ОНДІСЕ: 1) розділити квартиру [ADDRESS] на дві самостійні частини в частках 1/2 і 1/2, кожна з яких могла б самостійно функціонувати і відповідати вимогам ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові будинки» - технічно неможливо. Ринкова вартість 1/2 частини квартири обчислена методом аналогів продажів складає ~ 13 644 Доларів США, що відповідає 368 000 грн. Наведена вартість не враховує ПДВ; розділити квартиру [ADDRESS] на дві самостійні частини в частках 1/2 і 1/2, кожна з яких могла б самостійно функціонувати і відповідати вимогам ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові будинки» - технічно неможливо. Ринкова вартість 1/2 частини квартири обчислена методом аналогів продажів складає 22\~261 Доларів США, що відповідає 600\~000 грн. Наведена вартість не враховує ПДВ; 2) ринкова вартість квартири [ADDRESS], обчислена методом аналогів продажів складає 27 288 Доларів США , що відповідає 736 000 грн. Наведена вартість не враховує ПДВ; ринкова вартість квартири [ADDRESS], обчислена методом аналогів продажів складає 44521 Доларів США, що відповідає 1200000 грн. Наведена вартість не враховує ПДВ. Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року N 2147-VIII Цивільний процесуальний Кодекс викладено у новій редакції, який набрав чинності з 15.12.2017 року. Згідно п. 9 ч.1 Перехідних Положень (розділ ХІІІ) справи, провадження яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (Законом України від 03 жовтня 2017 року N 2147-VIII), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 14 грудня 2018 року представником [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву, в кому представник просив відмовити у задоволенні зустрічного позову повністю. \~ \~ \~ \~Представник позивача за первинним позовом [PERSON] адвокат [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримав та просить їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] просить відмовити з підстав викладених у відзиві на зустрічний позов. Відповідачі за первинним позовом [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов до суду не надали. Відповідач за первинним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявилась, до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, свої зустрічні позовні вимоги вона підтримала та просить їх задовольнити, у задоволенні первинного позову [PERSON] в частині вимог стосовно поділу спільного майна подружжя у натурі, просить відмовити. Суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони справи [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.02.1995 року, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.11.2012 року у цивільній справі № 512/12177/2012. У період шлюбу подружжя придбало нерухоме майно яке є предметом даного спору: квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого Одеською універсальною товарною біржею „ Вітязь під № 97-157 від 28.10.1997 р. та квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, реєстровий № 8191, посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] 28.12.2001 року. В обох договорах купівлі-продажу покупцем квартир визначена [PERSON] Із змісту договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], зареєстрованого Одеською універсальною товарною біржею «Вітязь» під № 97-157 від 28.10.1997р. вбачається, що покупець і продавці повністю виконали умови договору купівлі - продажу, покупець повністю розрахувався за придбану нерухомість до підписання договору, про що свідчить п.6 Договору. На підставі цього біржового договору право власності покупця було зареєстровано в КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради», реєстраційний № 248 пр. стр. 128 - р. № 521 від 28.10.1997р. Із наданих суду доказів вбачається, що [PERSON] та [PERSON] домовлялися з [PERSON], яка також діяла в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], посвідчити договір купівлі-продажу квартири нотаріально, однак та від нотаріального посвідчення договору ухилилася пославшись на відсутність вільного часу на очікування у черзі в нотаріальній конторі. Жодних заперечень стосовно цих обставин, з боку відповідача [PERSON] суду не надано. [PERSON] також ці обставини не заперечує. Відповідно до діючого на час укладання зазначеного договору купівлі-продажу квартири закону\~Закону України «Про товарні біржі», а саме ст. 15, не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущенних до обігу на товарній біржі. Положення\~Інструкції «Про порядок Державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб»\~передбачали підставу для державної реєстрації договори купівлі-продажу і міни, зареєстровані товарною біржею. Разом з тим, відповідно до чинного на час укладання зазначеного договору купівлі-продажу квартири\~ЦК УРСР\~(1963 року), а саме ст. 227, договір купівлі-продажу житлового будинку підлягав нотаріальному посвідченню, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Наслідком недотримання цієї вимоги була визначена недійсність договору (\~ч. 1 ст. 47 цього Кодексу). Таким чином, не зважаючи на реєстрації права власності на придбане майно на підставі біржового договору в КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради, реалізація цього права для покупця значною мірою є ускладненою внаслідок колізії законів. Відповідно до\~ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. З урахуванням встановлених обставин суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин зазначені норми права та визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], яка діяла в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] [INFO], зареєстрований Одеською універсальною товарною біржею «Вітязь» під № 97-157 від 28.10.1997р., дійсним. \~ \~ \~ \~Крім того, відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Ті самі норми містить ст. 60 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається із первинного та зустрічного позову, обидві сторони визнають квартири придбані у шлюбі обєктами спільної сумісної власності подружжя, отже спірним по суті є тільки питання поділу цього майна. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є однокімнатною, загальною площею 29,5 кв.м., розділити її на дві самостійні частини в частках 1/2 і 1/2 неможливо, при цьому її дійсна ринкова вартість складає 736\~000 грн. Інша спірна квартира [ADDRESS] є трикімнатною, загальною площею 62,53 кв.м., розділити її на дві самостійні частини в частках 1/2 і 1/2 неможливо, при цьому її дійсна ринкова вартість складає 1\~200\~000 грн. Таким чином обсяг спільного майна сторін спору в зазначених квартирах становить 1\~936\~000 грн., частка кожного з них відповідно складає по 1/2 вартістю 968\~000 грн., про те кожна із спірних квартир представляє собою окрему неподільну нерухому річ. Наведені обставини підтверджені висновком судової будівельно-технічної експертизи № 2940 від 23.02.2017 року. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси чоловіка, дружини, дітей та інші обставини що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відтак суд приходить до висновку, що у відповідності до наведених норм сімейного права кожній із сторін справи слід виділити у натурі по одній неподільній нерухомій речі, [PERSON] - квартиру [ADDRESS], [PERSON] - квартиру [ADDRESS]. При цьому суд бере до уваги, що квартира [ADDRESS] у [PERSON] є його єдиним житлом в якому він одноособово проживає на протязі останніх 6 років, утримує та сплачує комунальні платежі. На відміну від [PERSON], [PERSON] має інше окреме житло, разом з тим вона посилається на те, що квартира [ADDRESS] одноособово використовується нею у господарській діяльності, що є єдиним джерелом її доходів. Згідно мотивувальної частини висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2940 від 23.02.2017р., квартира [ADDRESS] розташована на цокольному поверсі 2-х поверхового будинку дореволюційної забудови міста. Поміж трьох жилих кімнат ця квартира має коридор, кухню, туалет та два підсобних приміщення, із інженерного обладнання має господарсько-питний водопровід, центральну каналізацію, газопостачання, природну вентиляцію, електроосвітлення і в цілому знаходиться в доброму технічному стані. \~ \~ \~ \~У звязку з присудженням [PERSON] у натурі частини спільно набутого нерухомого майна меньшої вартості, з відповідачки [PERSON] на його користь підлягає стягненню різниця у вартості обох квартир, яка складає 232 000 гривень. В свою чергу, поділ судом спірного майна у натурі виключає можливість задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею та [PERSON] права приватної власності на 1/2 частину у кожній із спірних квартир без реального поділу цього майна у натурі. Стосовно зустрічних позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON], Ѕ частини витрат із погашення кредиту за сумісну власність в сумі 596 943 грн., еквівалент 21\~000 доларів США та відповідно судових витрат в сумі сплаченого судового збору, суд виходить із наступного. Так, під час шлюбу з [PERSON] 21.11.2006р. [PERSON] уклала з ПАТ «УкрСиббанк» договір споживчого кредиту № 11081174000. На отриманий кредит в сумі 165 000 доларів США, вона та [PERSON] придбали у спільну сумісну власність квартиру за адресою: [ADDRESS]. В подальшому ця квартира ними була продана, за рахунок виручених від продажу коштів [PERSON] та [PERSON] повністю розрахувалися з ПАТ «УкрСиббанк» за своїми кредитними зобовязаннями. Проте, після розлучення з [PERSON] [PERSON] певний час самостійно несла тягар по спільним кредитним зобовязанням перед банком, за якими в період з 20.01.2012 р. по 24.04.2014 р. сплатила банку 42\~472 доларів США, відтак просить суд стягнути з [PERSON] компенсацію Ѕ частини цих витрат. Доданими до зустрічного позову копіями квитанцій, в період з 20.01.2012 р. по 24.04.2014 р. підтверджено здійснення [PERSON] 28 платежів з погашення кредиту на загальну суму 347\~793,29 грн., еквівалент 41\~736,059 доларів США та 2 страхових платежів на загальну суму 6020 грн., еквівалент 735,50 доларів США. Вирішуючи спір у визначеній частині суд звертає увагу на те, що шлюб між сторонами рішенням Київського районного суду м. Одеси було розірвано 02.11.2012 року, отже виплати в період з 20.01.2012 р. по 25.10.2012 р., а саме 13 платежів з погашення кредиту на загальну суму 19 952,55 доларів США були зроблені ще під час зареєстрованого шлюбу з [PERSON] При цьому в зустрічному позові [PERSON] визнає, що самостійно несла тягар по спільним кредитним зобовязанням після розірвання шлюбу, тобто після 02.11.2012 р. Того, що заявлені виплати по кредиту під час знаходження у зареєстрованому шлюбі вона здійснювала за рахунок своїх особистих коштів а не із спільних сімейних доходів з [PERSON], [PERSON] суду не довела, відтак в цій частині її зустрічні позовні вимоги суд вважає необґрунтованими. Щодо виплат здійснених [PERSON] після розірвання шлюбу, то згідно наданих нею квитанцій вони мали місце починаючи з 23.11.2012р. та по 24.04.2014р. на загальну суму 22\~478,95 доларів США. Заперечуючи проти задоволення зустрічного позову в частині стягнення Ѕ частини цих виплат, у наданому суду письмовому відзиві від 14.12.2018р., [PERSON] заявив про застосування до спірних правовідносин позовної давності. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Вирішуючи питання про застосування до спірних правовідносин позовної давності суд виходить з того, що після розірвання шлюбу [PERSON] свідомо прийняла на себе тягар спільних кредитних зобовязань за сумісну власність, однак звернулася з вимогами про стягнення з [PERSON] 1/2 частини сплаченої у цей період суми кредитних платежів тільки 06.11.2018 р. Як наслідок, в цій частині вимог [PERSON] пропущений встановлений законом загальний строк позовної давності, який виходячи із початку перебігу з дати останнього платежу 24.04.2014 р. повністю сплив 24.04.2017 р. Заяви про поновлення пропущеного строку позовної давності від [PERSON] до суду не надходило. Відповідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved