Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

30.10.2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить суд: стягнути з [PERSON] на користь позивача компенсацію вартості Ѕ частки транспортного засобу «MAZDA CX7», державний номерний знак [NUMBER] в сумі 105\~224 гривень та стягнути судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.09.2000 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану міськвиконкому мм. Запоріжжя, про що в Книзі реєстрації зроблено актовий запис №922, видано свідоцтво «Про шлюб» серії « [NUMBER] . Шлюб розірваний за рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 04.03.2020 року. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони по справі, придбали у спільну сумісну власність подружжя легковий транспортний засіб «MAZDA CX7», рік випуска - 2007, ідентифікаційний номер кузова № [NUMBER] , об`єм двигуна «2250», колір - «чорний»; державний номер: [NUMBER] . В подальшому на ім`я відповідача центром № 1249 видано свідоцтво «Про реєстрацію транспортного засобу» серії «СХМ» №586262 від 15.07.2017 року. Згідно з експертним висновком від 02.10.2020 року (вих. № 8654/02) вартість транспортного засобу на час звернення з позовними вимогами складає 210 448 гривень 00 копійок. На неодноразові пропозиції позивача у добровільному\~порядку визначитися\~з поділом\~майна,\~придбаного під\~час перебування\~у шлюбі відповідач не реагує, в усній формі висловлює свою думку про те, що згадане майно належить йому на праві особистої приватної власності. Між сторонами шлюбний договір - з 30.09.2000 року по 04.03.2020 року - не укладався, будь-яка інша домовленість щодо зміни розміру часток відсутня. У зв`язку з чим, позивач змушена звернутися до суду з позовом. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2020 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Одночасно вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. /а.с. 35/ Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. /а.с. 46/ У судове засідання позивач не з`явилась, але до суду від представника позивача адвоката Уткіна О.Є. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримують, просять суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Заяв з проханням розглядати справи без його участі або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Заперечень стосовно позовних вимог позивача суду не надав. Відповідно до ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст. ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву представника позивача, суд ухвалою від 25 березня 2021 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, взявши до уваги заяву позивача, третьої особи у справі, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 30 вересня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану м. Запоріжжя, актовий запис № 922, що додане до матеріалів справи. /а.с.13/ 04 березня 2020 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набуло законної сили 07 квітня 2020 року. /а.с. 16-17/ У період перебування в офіційному шлюбі, позивач та відповідач набули рухоме майно, а саме: транспортний засіб автомобіль «MAZDA CX7», державний номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 15.07.2017 року, тип загальний легковий універсал-В, рік випуску 2007, ідентифікаційний номер кузова № [NUMBER] , власник: [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . /а.с.18/ Відповідно до висновків звіту про оцінку середньоринкової вартості колісного транспортного засобу складеного 02 жовтня 2020 року, оцінювачем [PERSON] , середньориночна вартість автомобіля MAZDA CX7, реєстр № [NUMBER] , рік випуску 2007, ідентифікаційний номер № [NUMBER] , Vдвиг.= 2\~261 см. Куб., загальний легковий універсал-В, станом на 30 вересня 2020 року складає, без ПДВ: 210\~448 гривень. /а.с.19-30/ Відповідно до\~ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3 ст.\~368, ч. 1 ст.\~369 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 70 СК України\~передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 СК України\~майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме п. 23 встановлено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Так, згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши письмові докази, надані позивачем, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Виходячи з аналізу норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, якщо титульним власником спільного є лише один співвласник, на ім`я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано квартири, а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, то на підставі норм ст. 392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацікавлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні. Так як матеріали справи не містять доказів, що спірний автомобіль під час шлюбу сторін спору був придбаний на кошти, які належали відповідачу на праві особистої приватної власності, то судом застосовується презумпція рівності часток подружжя, а отже, суд доходить до правових висновків, що спірний автомобіль, який належить на праві власності відповідачу, був придбаний за спільні кошти подружжя, а позивач має право на Ѕ частку у їхньому спільному майні. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved