Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

30.01.2020 року [PERSON] звернулася до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовною заявою в якій просила: встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 02 липня 2013 року до 24 жовтня 2013 року; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] квартиру [ADDRESS] , зареєстрованої на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу від 07.10.2013 року, реєстровий номер №1602 на ім`я [PERSON] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , зареєстрованої на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07.10.2013 року, реєстровий номер №1602 на ім`я [PERSON] . Свої вимоги мотивувала тим, що з 29.01.2000 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 13.11.2002 року. Від спільного життя мають сина: [PERSON] , [INFO] . Після тривалої перери у стосунках, сторони примирилися, з 02.07.2013 року стали проживати спільно як чоловік та дружина, вели спільне господарство та побут. Деякий час, сторони винаймали житло. У серпні 2013 року сторони знайшли квартиру для купівлі за адресою: [ADDRESS] та 16.08.2013 року позивачка особисто передала [PERSON] завдаток за вказану квартиру у розмірі 400 (чотириста) доларів США, про що зазначено в розписці від 16.08.2013 року. Наприкінці серпня 2013 року сторони переїхали у вказане житло та проживали в ньому як чоловік та дружина. У жовтні 2013 року сторони передали решту грошей за купівлю квартири та 07.10.2013 року квартиру передано у власність відповідачу, згідно договору купівлі-продажу від 07.10.2010 року. 25 жовтня 2013 року сторони вдруге зареєстрували шлюб. Від якого мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . З листопада 2018 року сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. В зв`язку з чим вона була змушена звернутися до суду. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.01.2020 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ спільного майна подружжя, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.02.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.08.2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути у її відсутність. (а.с. 105) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - поштою, рекомендованим листом з повідомленням про вручення (а.с.104 ), надав суду заяву, в якій просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі та розглянути справу у його відсутність ( а.с.99) Вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені докази, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Положеннями статті 315 ЦПК України передбачено встановлення судом фактів, що мають юридичне значення, у тому числі і проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.01.2000 року, який був розірваний 13.11.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Саратського районного управління юстиції Одеської області від 13.11.2002 року, на підставі актового запису №77 (а.с.12). Від спільного життя мають сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Приморською сільської ради Кілійського району Одеської області від 16.10.2000 року, на підставі актового запису №12 (а.с.10). Також судом встановлено, що після тривалої перери у стосунках, сторони примирилися із 02.07.2013 року та стали проживати спільно як чоловік та дружина, вели спільне господарство та побут. Деякий час, сторони винаймали житло. В подальшому було знайдено житло в смт. Лиманське Роздільнянського району Одеської області. 16.08.2013 року позивачка особисто передала [PERSON] завдаток за квартиру [ADDRESS] у розмірі 400 (чотириста) доларів США, про що зазначено в розписці від 16.08.2013 р., яка засвідчена підписами сусідів. В розписці зазначено, що квартира буде продана за 6 000 доларів США.( а.с.26) Наприкінці серпня 2013 року сторони переїхали у вказане житло . За спільні грошові кошти сторони придбали квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42,90кв.м, житлової площею 30,50кв.м., що підтверджується Договором купівлі-продажу від 07.10.2013 року серії ВТМ №249341, який був посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Фішер Б.І. та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №1602. За взаємною згодою право власності на квартиру оформлене на [PERSON] ( а.с.27-28) Сторони по справі вдруге зареєстрували шлюб 25 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області від 25.10.2013 року, на підставі актового запису №246. (а.с.14). Від щлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управліення юстиції в Одеській області від 25.02.2015 року, на підставі актового запису №114 (а.с.15). Згідно довідки ( виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку) № 49 від 16.01.2020 року, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] , [INFO] з дітьми: [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO]. (а.с. 34) З акту обстеження фактичного проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 11.12.2019 року, складеного депутатом Лиманської селищної ради та засвідчений трьома сусідами, встановлено, що з серпня 2013 року по листопад 2018 року сім`я [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , проживали однією сім`єю та вели спільне господарство, діти відвідували Лиманську ЗОШ №1, ЗОШ №2. ( а.с.31) Відповідно до довідки № 99 виданої Лиманською ЗОШ-І-ІІ ступенів №1 Роздільнянської районної ради Одеської області від 13.11.2019 року, [PERSON] , [INFO] працювала педагогом-організатором в Лиманській ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1 з 02 вересня 2013 року ( наказ №188 від 02.09.2013 року) по 18 серпня 2014 року ( наказ №169 від 29.08.2014 року). ( а.с.17). Згідно довідки № 100 виданої Лиманською ЗОШ-І-ІІ ступенів №1 Роздільнянської районної ради Одеської області від 13.11.2019 року, син позивача: [PERSON] навчався в Лиманській ЗОШ ЗОШ-І-ІІ ступенів №1 з 30 серпня 2013 року ( наказ №14 від 30.08.13 року) по 02 вересня 2016 року ( наказ 29 від 02.09.2016 рік)ж. ( а.с.18) Факт спільного проживання сторін підтверджується письмовими поясненнями свідків: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які є сусідами сторін, та якім достовірно відомо, що сім`я [PERSON] з серпня 2013 року по листопад 2018 проживали разом однією сім`єю та вели спільне господарство за адресою: [ADDRESS] .( а.с. 20--25). Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідкам достовірно відомо, що сторони проживала однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] з серпня 2013 року по листопад 2018 рік. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічне положення міститься у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). На підставі викладеного, суд вважає достовірно встановленим факт проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з серпня 2013 року до 24 жовтня 2013 року. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 СК України. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно. Верховний Суд України у постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-135цс13 висловив правову позицію, за якою майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними. Статтею 60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Згідно із частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні позивач зазначила, що між нею та відповідачем не укладались договори щодо нерухомого майна, та будь-яким чином вони між собою не домовлялись щодо віднесення спірного нерухомого майна до особистого майна відповідача, спору між ними з приводу права власності на квартиру не було, частки при купівлі квартири не визначались, шлюбного договору не укладали. У відповідності до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. З наведеного суд вважає, що достеменно встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] , загальною площею 42,90кв.м, житловою площею 30,50кв.м., сторони придбали у період шлюбу, а тому вказане майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , частки в якому не визначались, а відтак є підстави вважати, що за [PERSON] в силу закону належить 1/2 частина вказаної квартири. Тому заявлені вимоги [PERSON] суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102грн., що документально підтверджені. На підставі викладеного та

Outcome: partial