Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

31 липня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про виключення відомостей щодо його батьківства з актового запису № 2339 від 18 липня 2017 року про народження дитини - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначив, що з 18 серпня 2000 року він перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них [INFO] року народився син [PERSON]. В червні 2012 року відповідачка поїхала на роботу в Москву, де проживала до липня 2017 року. В 2015 році відповідачка приїзжала додому один раз, а в 2016 році не приїзджала взагалі. В січні 2017 року відповідачка приїзжала на 2 тижні, а 20 липня 2017 року приїхала з новонародженою дитиною. Підставою для звернення до суду з даним позовом є те, що він не є біологічним батьком дитини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов. Пояснив суду, що, оскільки батьком дитини є інший чоловік, він не бажає виховувати дитину та бути записаним її батьком. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала повністю, вказала, що наслідки визнання позову їй відомі і зрозумілі, визнання позову є її добровільним волевиявленням без будь-якого фізичного чи психологічного примусу на неї. Пояснила суду, що біологічним батьком її сина [PERSON] є інший чоловік, а не позивач. Зазначила, що вона не мала наміру записувати відповідача батьком дитини, однак в липні 2017 року прикордонна служба Росії визнала, що для перетину кордону з Україною недостатньо лише медичної документації про народження дитини і не пропустила її через кордон, вказавши на необхідність свідоцтва про народження дитини. А тому, їй довелося повернутися в Росію, де вона отримала свідоцтво про народження дитини та вимушена була записати позивача батьком, оскільки перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі. Також просить врахувати те, що в 2016 році вона не приїзджала додому в Україну, що підтверджується даними її закордонного паспорта. Вона проживала окремо від позивача, в іншій країні, спілкувалися вони лише по телефону і з питань виховання їхнього старшого сина. Про вагітність вона дізналася в грудні 2016 року, про що свідчить медична довідка про ультразвукове дослідження, пологи відбулися передчасано в 35 тижнів в Росії, де вона на той час проживала. Всі ці обставини свідчать про неможливість позивача бути біологічним батьком сина [PERSON]. Сторони проти призначення у даній справі судової молекурярно-генетичної експертизи заперечили, посилаючись на її недоцільність у зв'язку з визнанням відповідачкою позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 18 серпня 2000 року сторони зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про одруження Волочиського відділу реєстрації актів громадянського стану Хмельницькій області було зроблено відповідний актовий запис за № 90 (а.с. 5). На час реєстрації шлюбу на утриманні у відповідачки був син [PERSON], [INFO]. (а.с. 8) [INFO] року відповідачка народила сина [PERSON], батьками якого записано позивача та відповідача, про що 03 квітня 2001 року складено відповідний актовий запис № 54 (а.с. 6). В 2015 році відповідачка виїхала на роботу в Росію, де працювала у Московській області, періодично приїзджаючи додому, що підтверджується, крім її пояснень, записами в її паспорті, в якому, зокрема, зазначено, що вона перетинала кордон з Росією 10.04.2016 року, з Республікою Узбекистан 15.05.2016 року та 19.12.2016 року і в черговий раз з Росією - в січні та липні 2017 року. [INFO] року в м. Балашиха Московської області, Росія, відповідачка народила сина [PERSON], батьками якого записано позивача та відповідачку, про що відділом № 1 Балашихінського управління ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області зроблений актовий запис № 2539 від 18 липня 2017 року. (а.с. 7) Частиною 1 ст. 122 СК України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя, тобто закон встановлює презумпцію шлюбного походження дитини, яка складається з презумпції материнства дружини та презумпції батьківства чоловіка. Так, відповідно до ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Так, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК) - шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Доводити відсутність кровного споріднення з дитиною чоловік може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертизи. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. До ухвалення судового рішення щодо кожної із зазначених процесуальних дій суд роз'яснює сторонам їх наслідки. Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирішуючи даний спір та дійшовши висновку про задоволення позову, суд приймає до уваги, що відповідачка не заперечує того, що позивач не є батьком дитини, в письмовій заяві вказала на особу, яка є батьком дитини, та визнала позовні вимоги. Також, як убачається з пояснень сторін та матеріалів справи, в тому числі досліджених в судовому засіданні записів в паспорті позивачки про перетинання нею кордонів з Росією та Республікою Узбекистан, вони тривалий час, в тому числі в 2016 році, разом не проживали. Враховуючи викладене вище чинне законодавство, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved