Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

31.08.2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» в особі уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ [PERSON] [PERSON] звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № BLаЖГА00082973 від 03.10.2011 року та просить стягнути 26020, 53 грн. заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.10.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» (надалі по тексту - Позивач) та фізичною особою - резидентом України, якою є [PERSON] (надалі по тексту - Відповідач) був укладений кредитний договір № BLаЖГА00082973 (надалі по тексту - Договір). Згідно Договору, Банк надав Позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 8000,00 (вісім тисяч грн. 00 коп.) грн. (надалі по тексту - Кредит), термін повернення Кредиту - 03.10.2014 року. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Просить розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач у відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі. Так, 03.10.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» (надалі по тексту - Позивач) та фізичною особою - резидентом України, якою є [PERSON] (надалі по тексту - Відповідач) був укладений кредитний договір № BLаЖГА00082973 (надалі по тексту - Договір). Згідно Договору, Банк надав Позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 8000,00 (вісім тисяч грн. 00 коп.) грн. (надалі по тексту - Кредит), термін повернення Кредиту - 03.10.2014 року. Відповідно до п.2.4.2 договору проценти та комісію за управління кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у договорі банківського обслуговування № BLаЖГА00082973. Згідно п.2.5.2 договору позичальник зобовязується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок банку, вказаний у п.6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Пунктом 4.3. договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач порушив зобов'язання за кредитним договором та не сплачує кредит та відсотки за користування кредитними коштами, внаслідок чого станом на 17.08.2015 року утворилась заборгованість перед банком складає 26020, 53 (Двадцять шість тисяч двадцять) грн., з них: по поверненню кредиту 4 750,80 грн.; відсотки - 802,42 грн.; по сплаті комісії - 420,00 грн.; плата за пропуск платежів 20 047,31 грн. На підставі постанови Правління Національного банку України №188 від 19.03.2015 року Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення № 63 від 20.03.2015 року Про початок процедури ліквідації ПАТ [PERSON] та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ [PERSON] провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно. Таким чином, в межах заявлених позовних вимог суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № BLаЖГА00082973 від 03.08.2011 у сумі 26020, 53 грн. підлягає задоволенню. Оскільки відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку, тому судовий збір у сумі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved