Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

29 лютого 2016 року позивач [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою в сумі 100 дол. США, посилаючись на те, що 06.10.2015 року вона виявила факт зникнення у квартирі грошових коштів в сумі 100 доларів США і відповідач написав розписку, відповідно до якої він зобовязувався повернути ці кошти до 01.11.2015 року, проте борг не повернув. У звязку з наведеним, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 100 доларів США, що еквівалентно 2\~292 грн., відсотки за період з 01.11.2015 року по 29.02.2016 року в сумі 333,86 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції в сумі 82,51 грн. та 3 % річних в сумі 22,76 грн. і моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, жодних заяв, клопотань чи заперечень до суду не подав. \~ У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що 06.10.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики на суму 100 доларів США, що у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України підтверджується розпискою позичальника (оригінал долучений до матеріалів справи). Письмовий договір позики від 06.10.2015 року, наданий позивачем на підтвердження зобовязань відповідача, є належним та допустимим доказом виникнення боргового зобовязання; цей договір позики\~ сторони уклали відповідно до вимог статті 1047 ЦК України; наявність у позивача оригіналу договору позики згідно з положенням частини третьої статті 545 цього Кодексу свідчить про неповернення боргу відповідачем, тому є підстави для стягнення з нього на користь позивача суми позики за вказаним договором.\~Відповідач не довів факт неодержання грошових коштів від позикодавця, а тому цей договір позики є дійсним та породжує права та обовязки згідно закону України. Відповідно до роз'яснень, викладених у правових позиціях Верховного Суду України про стягнення боргу за договором позики від 18.09.2013 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Ст. 526 Цивільного Кодексу України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з [PERSON] суми боргу згідно договору позики від 06.10.2015 року в сумі 100 доларів США. При поданні позову позивачем визначено суму заборгованості, виходячи із офіційного курсу НБУ станом на день подачі позову. Станом на дату розгляду справи офіційний курс змінився і становить 24,8733 грн. за 1 долар США. Як вбачається із роз'яснень, викладених в абз. 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення суду належить наводити розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, виходячи із наведених позивачем в розрахунку до позовної заяви формул, складові та суми стягнення з відповідача на користь позивача, - позика в еквіваленті до 100,00 доларів США становитиме 2487, 34 грн. Однак враховуючи те, що позивач просить стягнути суму боргу в гривневому еквіваленті в розмірі 2\~292 грн., позовних вимог не збільшував, тому суд задовольняє дану вимогу в даному розмірі, оскільки позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується\~Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року\~у справі за № 6-771цс15. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов'язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2\~ст. 625 ЦК\~щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Тому, з урахуванням викладеного, суд відмовляє [PERSON] у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 82 грн. 51 коп. інфляційного знецінення її позики. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме : проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Згідно розписки від 06.10.2015 року відповідач зобовязувався повернути позивачу позику до 01.11.2015 року. Відповідач не виконав свої зобовязання по поверненню позики, а тому за період з 01.11.2015 року по 29.02.2016 року з нього на користь позивача підлягають стягненню відсотки згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме 3 % річних від простроченої суми за 2015 рік: 2\~487,33 грн. / 100 х 3 / 365 х 61 = 12 грн. 47 коп., за 2016 рік: 2\~487,33 грн. / 100 х 3 / 366 х 60 = 12 грн. 23 коп., а всього 24 грн. 70 коп. Проте, позивачем заявлено вимогу про стягнення 3 % річних в сумі 22 грн. 76 коп., а з урахуванням того, що суд не може виходити за межі заявлених позивачем вимог, тому до задоволенню підлягає сума 3 % річних 22 грн. 76 коп. Відповідно до\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно\~з\~вищезазначеними\~правовими\~нормами\~на\~користь\~позикодавця\~також\~необхідно\~стягнути\~процентиза\~договором\~позики\~за\~прострочений\~строк\~до\~дня\~фактичного\~повернення\~коштів\~відповідно\~до\~частини\~першої\~статті\~1048\~ЦК\~України. Оскільки сторони при укладенні договору позики не обумовили, що позика є безоплатною та на неї не нараховуються проценти, відомості про це у розписці відсутні, а тому [PERSON] зобовязаний сплатити [PERSON] проценти за користування позикою за період з 01.11.2015 року по 29.02.2016 року на рівні облікової ставки НБУ в розмірі за 2015 рік: 2487,33*61(дні)/365(дні) )*22%(облікова ставка НБУ)/100 = 91 грн. 45 коп.; за 2016 рік: 2487,33*60(дні)/366(дні) )*22%(облікова ставка НБУ)/100 = 89 грн. 95 коп., а всього 181 грн. 40 коп. Позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно п.4 ч.1\~ст.611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.ч.2, 3, 4, 5\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, позивачу [PERSON] відповідачем завдано моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях позивача, в порушенні нормального порядку її життя, потребі вживати додаткових заходів до організації свого життя і відновлення порушених прав. Розмір компенсації моральної шкоди, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, виходячи із глибини та тривалості душевних страждань, вимог розумності та справедливості, суд визначає в сумі 450 грн., тим самим позовну вимогу про стягнення моральної шкоди задовольнивши частково. Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу в розмірі 2\~292 грн., 3 % річних в сумі 22 грн. 76 коп., проценти за користування позикою в сумі 181 грн. 40 коп., а всього 2 496 грн. 16 коп. та моральну шкоду в розмірі 450 грн. В силу\~ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмір 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial