Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

29.11.2018 до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом звернувся [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. Позов мотивований тим, що [PERSON], є власником будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказує, що 21.03.1997 здійснено реєстрацію відповідача [PERSON] та 01.09.1979 здійснено реєстрацію [PERSON] в будинку позивача. Зазначає, що відповідачі з 2015 року по даний час не проживають за місцем реєстрації ([ADDRESS]). Вказує, що вирішити питання щодо добровільного скасування реєстрації за даною адресою відповідачів позивач не має можливості, оскільки будь-яких відносин з ними не підтримує, йому не відомо їх місце проживання та засоби зв'язку з ними. Зазначає, що його звернення до суду із даною позовною заявою про позбавлення права користування жилим приміщенням - є однією із форм захисту власником своїх прав. Просить суд усунути [PERSON] перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання [PERSON], та [PERSON] такими, що втратили право на користування будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] двічі в судове засідання не з'явилися, по невідомим суду причинам, про час, дату та місце проведення судових засідань повідомлялися належним чином. Заяв про відкладення розгляду справи до суду відповідачі не надали, у зв'язку з чим, суд вирішив провести заочний розгляд справи, про що виніс відповідну ухвалу. Суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез*явившихся осіб. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з прибудовами господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.11.2004 року (а.с.5). В належному позивачу на праві власності житловому будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS],дійсно зареєстровані відповідачі: [PERSON] та [PERSON], про що свідчать довідки з Відділу адресно-довідкової роботи Управління ДМС України у Вінницькій області та довідка з Якушинецької сільської ради Вінницького району від 05.10.2018 №471(а.с.17-18,10). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в вищезазначеному будинку не проживають з 2000 року , що підтверджується актом про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні , який затверджений секретарем Якушинецької сільської ради Вінницького району від 15.11.2018 (а.с.6-9). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.3 статті 9 ЖК, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно статті 41 Конституції України, з якою кореспондуються норми статті 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивачем, як на підставу свого позову зазначено, що він вимушений звернутися до суду із даним позовом, оскільки він, як власник житлового будинку, позбавлений реалізувати своє право передбачене ст. 319 ЦК , а саме- на власний розсуд володіти , користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки відповідачі не бажають добровільно знятися з реєстрації, чим чинять йому перешкоди. У зв'язку з чим, в силу ст. 391 ЦК України, яка передбачає право власника вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування , позивач просить суд визнати відповідачів особами, які втратили право користування вказаним житловим приміщенням. Оскільки підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу , а під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення, тому суд вважає , що посилання суду в рішенні на інші норми права, які фактично регулюють спірні правовідносини чи формулювання у резолютивній частині рішення висновку суду по суті позовних вимог іншим чином, ніж як зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв'язку з цим , суд вважає, що позов позивача підлягає до задоволення та суду слід усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні позивачем вищезазначеним житловим будинком, шляхом виселення з нього відповідачів.

Outcome: approved