Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

30.07.2020 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною [PERSON] ; встановити позивачу для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою донькою [PERSON] , 2017 р.н., такі способи участі: побачення кожен другий тиждень у суботу та неділю, а саме у суботу з 10.00 год. по неділю до 20.00 год., починаючи з першої суботи, яка припадає одразу після ухвалення рішення суду про усунення перешкод у спілкуванні; на дні народження [PERSON] - 1 вересня, з 10.00 до 20.00; на дні народження [PERSON] - з 14.00 до 20.00; на 8 березня [PERSON] - з 14.00 до 20.00. Позов мотивований тим, що [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2019 року шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені, і позивач переїхав проживати за адресою: [ADDRESS] . Рішенням суду від 20.09.2019 року з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини його доходів. Рішенням суду від 06.12.2019 року з позивача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини його доходів. Але відповідач чинить перешкоди побаченням позивача та його доньки, тому позивач вимушений звернутись до суду. У судове засідання позивач не з`явився, натомість його представник - адвокат Савко В.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнала частково, категорично заперечувала факт чинення перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, також заперечувала проти того, щоб дитина ночувала у позивача. Представник третьої особи органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради не заперечувала проти днів побачень у відповідності зі своїм висновком. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін . Кожна сторона повинна довести обставини , які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 205/6060/19 від 20.09.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини його доходів. Заборгованість відсутня (а.с. 6). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 205/6059/19 від 06.12.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини його доходів. Заборгованість відсутня (а.с. 7). На теперішній час дитина проживає зі своєю матір`ю [PERSON] . Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. На підставі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 1 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. У відповідності до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. У відповідності з ч. 3 ст. 157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Своїм висновком Орган опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради від 18.08.2020 року № 1/14-80 встановив дні побачень [PERSON] з його малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , перший та третій тижні місяця в суботи з 10.00 до 20.00 та неділю з 10.00 до 20.00 (а.с. 26-27). Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. На підставі ч. 2 ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Суд вважає необхідним визначити порядок і спосіб участі позивача у вихованні дитини [PERSON] відповідно до ст. 159 СК України з урахуванням віку дитини, її психоемоційного стану, прихильності до сторін, а також враховуючи психологічну прив`язаність й бажання позивача приймати участь у житті дитини, і те, що таке спілкування не перешкоджатиме розвитку дитини. Враховуючи малолітній вік дитини, яка постійно проживає з матір`ю , та має лише періодичні зустрічі з батьком, її індивідуальні потреби у цьому віці для здорового розвитку, а також вік та стан здоров`я позивача, з урахуванням принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, забезпечення найкращих інтересів дитини, підтримку зв`язків з батьком, відсутністю переконливих доказів, що дитина нормально сприйматиме тривалу відсутність матері, суд вважає за необхідне визначити [PERSON] наступні способи участі у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] , [INFO] , особисте побачення кожен другий тиждень у суботу з 11.00 год. до 20.00 год., без присутності матері, особисте побачення кожен другий тиждень у неділю з 11.00 год. до 20.00 год., без присутності матері. На думку суду, зазначений порядок спілкування позивача з дитиною буде достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритету інтересів дитини, підтримку зв`язків з родичами, сприятиме позивачу брати участь у вихованні дитиною. В той же час позовні вимоги [PERSON] в частині встановлення побачень з ночівлею дитини в житлі позивача, побачень на дні народження [PERSON] - 1 вересня, з 10.00 до 20.00; на дні народження [PERSON] - з 14.00 до 20.00; на 8 березня [PERSON] - з 14.00 до 20.00 задоволенню не підлягають, оскільки на думку суду, це призведе до порушення прав відповідача та може вплинути на психологічний та емоційний стан дитини, 2017 р.н., яка проживає з матір`ю і в досягнутому нею віці потребує її постійної опіки. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем у відповідності зі своїм обов`язком, передбаченим ст. ст. 12, 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами здійснення йому перешкод у спілкуванні з дитиною з боку відповідача, тому вимоги позивача в частині зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною [PERSON] задоволенню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial