Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

29 жовтня 2015 року позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що з 10 жовтня 2009 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстровано Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 767. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], народженого [INFO], який проживає разом з нею. З вересня 2014 року, сторони не підтримують шлюбні відносини, підставою розпаду сім`ї стало те, що між ними відсутні почуття взаємної поваги один до одного, на протязі спільного проживання мали місце взаємні образи, претензії та ревнощі. Окрім цього, з боку родичів відповідача на її адресу були прояві агресії, що змусило її разом з дитиною переїхати до іншого місця мешкання. На даний час спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивач вважає збереження шлюбу не можливим, тому просить шлюб розірвати. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на ті самі підстави, вважає, що зберегти сім'ю взагалі неможливо, оскільки усі зусилля протягом тривалого часу, спрямовані на це, не приносять позитивного результату, При цьому вказала, що всі сварки відбувалися на очах малолітнього сина, що негативно впливало на його психічний стан, тому в інтересах малолітнього сина наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу заперечував, позовні вимоги не визнав та вказав, що не погоджується з доводами позивача, які викладені у позовній заяві, при цьому зазначив, що спроби примиритися з дружиною результатів не дали. За його думкою малолітня дитини повинна виховуватися у повноцінній сім'ї, тому вважає, що з цих підстав у позові необхідно відмовити. Суд, допитавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності всі досліджені в справі докази, знаходить позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. До такого висновку, суд приходить на підставі наступного. [PERSON] та [PERSON], з 10 жовтня 2009 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано у Жовтневому відділі РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 767, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб в матеріалах справи (а.с. 4). Від шлюбу, подружжя мають одну малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з позивачем. Як встановлено судом, у вересні 2014 року сімейні відносини були припиненні, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Причиною розпаду сім`ї стало те, що подружжя втратили почуття поваги один до одного, на протязі спільного проживання виникали взаємні образи, претензії та ревнощі. Постійний прояв агресії з боку родичів відповідача на адресу позивачки, змусили її зібрати особисті речі та разом з дитиною переїхати до іншого місця мешкання. За час окремого проживання, шлюб зберегти не вдалося, сім`я розпалася остаточно. Так, судом вживались заходи для збереження сім`ї, тому за клопотанням відповідача надавався сторонам строк для примирення, проте сторони і надалі проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 55 Сімейного кодексу України чоловік зобов'язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, заслухавши доводи позивача та заперечення відповідача, враховуючи обставину, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому позивач намірів не має, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, незважаючи на зусилля суду до примирення сторін, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, а зберегти сім`ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача розриває.

Outcome: approved