Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

30.01.2017 р. [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду з позовом до Святошинського УП ГУНП у м. Києві, Київської міської прокуратури№ 8, Державного Казначейства України вимогами якого є стягнення матеріальної шкоди у розмірі 139 075,61 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн. Предметом позову є стягнення моральної і матеріальної шкоди, підставою позову є незаконне рішення держави України в особі органу дізнання і досудового слідства. Обгрунтовує позовні вимоги наступними обставинами: знаходженням у якості підозрюваної, обвинуваченої у кримінальному провадженні № 12015100080000313; застосуванням до неї заходу забезпечення кримінального провадження - запобіжного заходу тримання під варто; виправдовувальним вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2015 р.; ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.06.2016 р. Вважає, що, своїми незаконними рішеннями, діями держава в особі органу дізнання і досудового слідства, прокуратури завдано позивачу значної майнової (матеріальної) шкоди, яка складається з витрат доходу у розмірі 54075,61 грн., витрат пов»язаних з наданням правової допомоги в розмірі 85000,00 грн., і моральної шкоди в розмірі 2000000,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 01.02.2017 р. провадження у справі відкрито (а.с.33). Державна казначейська служба України 16.03.2017 скерувала до суду заперечення на позов в якому не погоджується з позовними вимогами у повному обсязі на підставі наступного. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковими умовами для відшкодування моральної шкоди є: 1)наявність такої шкоди; 2)протиправність діяння її заподіювана; 3)наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана; 4)наявність вини останнього в її заподіянні. Оскільки, як випливає зі змісту позову Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з позивачем і жодної шкоди позивачеві не завдало, то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб»єктів. Порушення кримінальної справи відбулося внаслідок ознак злочину у діях позивача, при цьому наявність чи відсутність складу злочину у цих діях, а отже і вирішення питання щодо відсутності вини могло бути встановлено лише у рамках розслідування кримінальної справи. На підставі викладеного вважають, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина відповідачів не встановлена належним чином та не доведена незаконність їх дій. Отже, позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Щодо стягнення майнової (матеріальної), яка складається з витрат доходу у розмірі 54075,61 грн., витрат пов»язаних з наданням правової допомоги в розмірі 85000,00 грн. Казначейство також просить відмовити позивачу, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження даних витрат (а.с. 38-40). 26.02.2018 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва визначені правила подальшого розгляду справи у порядку загального позовного провадження. Відповідачам запропоновано надати відзив (а.с.79). 22.03.2018 р. Київська міська прокуратура № 8 направила до суду відзив, в якому вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Позивач перебувала під слідством та судом з 21.01.2015 р. по 09.06.2016 р., тобто 16 місяців та 19 днів, з них під вартою була 8 місяців 15 днів. Отже, у розумінні ч. 2 ст. 13 ЗУ Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Ухвалою суду від 19.06.2018 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з»явився, скеровано до суду відзив на позов, в якому міститься заперечення проти позову. Представник Головного управління національної поліції в м. Києві в судове засідання не з»явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином. Відзив на позовну заяву суду не надавав. Прокурор Київської міської прокуратура № 8 Семененко В.П. заперчує проти задоволення позову частково з підстав викладених у відзиві на позов. Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінального провадження стосовно [PERSON] за ознаками кримінального провадження, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України пр. № 1-кп/759/326/15, ун. № 759/3926/15-к (два томи), встановив наступні факти на відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що згідно матеріалів кримінального провадження та вироку Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2015 р., [PERSON] була фактично затримана 21.01.2015 р., після чого їй повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу, вчинене повторно. 21.01.2015 р. позивачу було обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який в свою чергу був скасований вироком суду від 05.10.2015 р. [PERSON] перебувала під судом та слідством всього 16 місяців та 19 днів, з них під вартою 8 місяців 15 днів. Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2015 р. [PERSON] визнано невинуватою у пред'явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307 КК України та виправдано у зв'язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення. Запобіжний захід стосовно позивача у вигляді тримання під вартою у Київському СІЗО № 13 Управління державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області скасовано (а.с. 6-15). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.06.2016 р. вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2015 р. залишено без змін (а.с. 16-21). Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. На підставі ч. 1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Таким спеціальним законом є Закон України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), в тому числі моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ч. 5 ст. 4 Закону). Згідно з ч. 6 ст. 4 Закону моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. На підставі п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. На підставі ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. На думку суду, виходячи із засад розумності та справедливості, вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 21000,00 грн., оскільки розмір моральної шкоди у розмірі 2000000,00 грн. суд вважає завищеним та таким, що не відповідає дійсним моральним стражданням позивача. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Позивач просить стягнути з відповідача витрати пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 85000,00 грн., проте в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження про сплату позивачем сум правової допомоги, а тому дана вимога задоволенню не підлягає. Суд також не задовольняє вимогу позивача про стягнення майнової (матеріальної) шкоди пов'язаної з втратами доходу у розмірі 54075,61 грн., оскільки встановлено, що на момент затримання, позивач не працювала, також в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження таких втрат, а також нічим не підтверджений причинно-наслідковий зв'язок між порушенням відносно позивача кримінальної справи та втратою доходів.

Outcome: partial