Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

30 березня 2017 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий в'їзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з 29 вересня 2002 року по 15 травня 2007 року перебувала із відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає із позивачкою та перебуває на повному її утриманні. З часу розірвання шлюбу відповідач у вихованні та догляді за дитиною участі не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається і не цікавиться. Позивачка самостійно утримує та належним чином піклується про здоров'я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач від сплати аліментів ухиляється, та фактично самоусунувся від виховання дитини. Водночас, дівчинка часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких необхідні якісне медичне обслуговування, проходження якого можливе тільки на території, яка контролюється державою Україна. Крім того, періодичне перебування дитини на території підконтрольній владі Україні, вочевидь, сприятиме розширенню її світогляду, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Більш того, позитивно відзначиться на її психіці та надасть можливість зберегти життя. Зі слів знайомих, позивачці відомо, що відповідач на даний час перебуває на території Російської Федерації, та зв'язок із ним втрачений. Фактично відповідач перешкоджає позивачці у здійсненні нею заходів спрямованих на покращення здоров'я їх спільної дитини, фізичного, духовного та морального розвитку останньої. Позивачка позбавлена можливості отримати від відповідача у встановленому законодавством України порядку дозвіл на тимчасовий в'їзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області неповнолітньої [PERSON] Така бездіяльність відповідача, який є батьком неповнолітньої [PERSON], шкодить інтересам дитини та перешкоджає її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний розвиток її особистості. У зв'язку із наведеним, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом та посилаючись на положення Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», статті 151, 152, 154 Сімейного кодексу України, просити суд ухвалити рішення яким надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд з неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження Серія: [NUMBER], видане Горлівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції 02 червня 2004 року, ІПН [NUMBER], без згоди та супроводу її батька [PERSON], [INFO], останнє відоме зареєстроване місце проживання: [ADDRESS], в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області строком від дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, подала до суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Згідно із Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється, зокрема, до м. Горлівка Донецької області, що є останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України). Тому, відповідно роз'яснень ВССУ (вих. № 10-1437/0/4-14 від 13 жовтня 2014 року), згідно із вимогами ч. 9 ст. 74 ЦПК України, виклик у судове засідання відповідача був здійснений шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур'єр». Однак, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 224-228 ЦПК України. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий в'їзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області неповнолітньої дитини без згоди батька, підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість. У судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно із свідоцтвами про одруження серії [NUMBER] та розірвання шлюбу серії [NUMBER], позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі у період часу з 21 вересня 2002 року по 15 травня 2007 року (а.с. 11, 10). Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 02 червня 2004 року Горлівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, [INFO] року, у позивачки та відповідача народилась донька [PERSON] (а.с. 9). Відповідно рішення Калінінського районного суду міста Горлівки Донецької області від 25 квітня 2007 року, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] було присуджено до стягнення аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 02 квітня 2007 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12). Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами їх донька [PERSON] залишилася проживати з матір'ю - позивачкою по справі, з якою і проживає на даний час. З часу розірвання шлюбу відповідач у вихованні та догляді за дитиною участі не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається і не цікавиться. Позивачка самостійно утримує та належним чином піклується про здоров'я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач від сплати аліментів ухиляється, та фактично самоусунувся від виховання дитини. Водночас, дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких необхідні якісне медичне обслуговування, проходження якого можливе тільки на території, яка контролюється державою Україна. Крім того, періодичне перебування дитини на території підконтрольній владі Україні, вочевидь, сприятиме розширенню її світогляду, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Більш того, позитивно відзначиться на її психіці та надасть можливість зберегти життя. Позивачка позбавлена можливості отримати від відповідача у встановленому законодавством України порядку дозвіл на тимчасовий в'їзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області неповнолітньої [PERSON] Така бездіяльність відповідача, який є батьком неповнолітньої [PERSON], шкодить інтересам дитини та перешкоджає її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний розвиток її особистості. Відповідно до положень статей 10 та 11 ЦПК України цивільне судочинство в Україні здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставин, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач у судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Відповідно до положення частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну і оформлення документів для зарубіжних поїздок визначається Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року. Згідно до п.2 частини 2 статті 4 вказаного Закону України за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.2 статті 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачається, що «…малолітнє дитя не повинне крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучений зі своєю матір'ю». Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того,чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Принцип 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачає безумовний пріоритет інтересів дитини для тих, на кому лежить відповідальність за його освіту і виховання. Оскільки сторони в зареєстрованому шлюбі не перебувають, та не проживають однією сім'єю і фактичне місце проживання доньки на даний час є разом із позивачкою, то вона повинна постійно доглядати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, як це і передбачено положеннями статті 150 Сімейного кодексу України. Згідно із Конвенцією про права дітей, ратифікованою Верховною Радою України за № 789 від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Проаналізувавши встановлені обставини по справі та надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки інтереси позивачки повністю відповідають інтересам її дитини. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] та надати дозвіл на тимчасовий виїзд з неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO], в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області. Суд вважає, що зазначений виїзд до тимчасово непідконтрольної території через лінію зіткнення у Донецькій області, не буде порушенням будь-яких прав відповідача відносно дитини та надання такого дозволу є необхідним для забезпечення реалізації прав неповнолітньої [PERSON], передбачених як національним законодавством України, так і нормами міжнародного права. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем при зверненні до суд із даним позовом був сплачений судовий збір розмір якого становить 640 грн. 00 коп. Враховуючи, що позов судом задоволений, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved