Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

29 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №3593, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. від 24.05.2017, яким стягується заборгованість з [PERSON] у сумі 106661,19 грн. В обґрунтування позову вказує, що в жовтні 2020 року їй стало відомо, що старшим державним виконавцем Жовтоводського МВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Поправкою Д.С. було відкрите виконавче провадження №54797506 від 02.10.2017 року за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. за №3593 від 24.05.2017 року про стягнення з [PERSON] боргу в сум 106661,19 грн на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Враховуючи те, що з позивача відповідно до постанови державного виконавця від 09.04.2020 року на користь відповідача вже стягується заборгованість у сумі 22324,49 грн за аналогічний період, а також те, що виконавчий напис вчинено за обставин пропущення банком строків позовної давності, позивач вважає, що виконавчий напис №3593 вчинений незаконно і без підстав, за відсутності необхідних документів, визначених Законом, якими підтверджується безспірність заборгованості. Заборгованість не є безспірною, а тому, на думку позивача, є достатні правові підстави вважати, що виконавчий напис №3593 від 24.05.2017, вчинений з порушенням вимог законодавства та таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, право позивача у даному випадку порушене і воно підлягає судовому захисту у спосіб, визначений позивачем, який відповідає закону. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2020 року було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати її у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2020 року було задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та зупинено стягнення за виконавчим провадженням №54797506 від 02.10.2017 року, відкритим державним виконавцем Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Поправкою Д.С., яке було відкрите на підставі виконавчого напису №3593, виданого 24 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. Про розгляд справи, учасники справи повідомлені належним чином. Від відповідача АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на позов, в якому представник банку просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В своєму відзиві АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що не є належним відповідачем по справі, оскільки видача виконавчого напису не входить до видів діяльності банку. Крім того, посилаючись на Постанову №2 Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 року, банк вважає, що в справах щодо оспорювання виконавчого напису боржник може оспорити в позовному провадженні лише правильність вимог, зазначених у виконавчому листі, в той же час позивачем не надано жодних розрахунків, які б підтверджували спірність оспорюваного виконавчого напису. З приводу відсутності заборгованості представник банку зазначає, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Крім того, представник банка зазначає, що у разі визначення строку дії договору, виконавчий напис може бути вчинений протягом строків, зазначених у підпунктах 3.1, 3.3 та 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбаченого Кабінетом Міністрів України, з моменту закінчення строку дії договору. У даному випадку, договір не виконано, отже він не припинив своєї дії. Від третьої особи, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., письмових пояснень щодо позову до суду не надходило. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновків про наступне. Судом встановлено, що 24.05.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №3593, про стягнення з [PERSON] заборгованості, за кредитним договором №б/н від 25.01.2011, укладеного між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк». Строк, за який провадиться стягнення - 2257 днів, а саме: з 25.01.2011 по 31.03.2017. Сума, що підлягає стягненню, складає 104861,19 гривень, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 14429,34 грн, заборгованість за відсотками - 84762,27 грн, заборгованість з пені та комісії - 200 грн, заборгованість по штрафам (фіксована частина) 500,00 грн, заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 4969,58 грн; витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 грн (а.с.7). Постановою державного виконавця Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Поправка Д.С. 02.10.2017 було відкрито виконавче провадження ВП №54797506 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису (а.с.5). Постановою старшого державного виконавця Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Поправка Д.С. 09.04.2020 по виконавчому провадження №50944498 було звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] (а.с.6). Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та відповідача АТ КБ «ПриватБанк» копій документів, на підставі яких ним було вчинено виконавчий напис до суду не надходило. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами встановлюються Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до п. 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до п. 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Нотаріус при вчиненні виконавчого напису керувався тільки розрахунком заборгованості, підготовленим працівниками банку, що не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Вказана обставина підтверджується копіями документів, наданих нотаріусом до суду, на підставі яких він вчинив виконавчий напис. Виписки із особового рахунку боржника серед цих документів немає. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. У зв`язку з цим суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність наявних у справі доказів, враховуючи, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мала безспірну заборгованість перед стягувачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Доводи відповідача щодо перевірки нотаріусом лише наявності необхідних документів та про недоведеність тверджень позивача про відсутність у неї заборгованості не приймається судом до уваги, оскільки спростовуються наведеними вище висновками про необхідність встановлення безспірності заборгованості судом, яка в даній справі не встановлена, а доказування наявності заборгованості в даних правовідносинах, згідно ст. 81 ЦПК України, покладено на стягувача, тобто відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у розмірі 840,80 грн. судовий збір за позовну заяву (а.с.2) та 420,40 за заяву про забезпечення позову (а.с.1), а всього 1261,20 грн.

Outcome: approved