Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

29 грудня 2018 року [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с.Березівка Радехівського району Львівської області помер його дід [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] від 25 лютого 2000 року. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай) розміром 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Березівської сільської ради, згідно сертифікату [NUMBER] від 25 квітня 1987 року. Він є єдиним спадкоємцем другої черги по закону після смерті діда. Факт родинних відносин між ними стверджується свідоцтвом про народження 1 [NUMBER] , зареєстрованим Березівською сільською радою 16 серпня 1968 року та архівною довідкою Центрального державного історичного архіву України м. Львів № П-65 від 30.05.2018 року, з якої вбачається , що [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] . Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , яке видане Березівською сільською радою 28 серпня 1995 року. [PERSON] помер раніше за свого батька [PERSON] , а тому позивач вважається єдиним спадкоємцем по закону після смерті діда [PERSON] . В даному випадку наявність у позивача сертифіката на право на земельну частку (пай), серія [NUMBER] виданого 23 квітня 1997 року на підставі рішення Радехівської райдержадміністрації на ім`я діда [PERSON] свідчить про те, що він фактично прийняв спадщину після його смерті. Фактично прийнявши спадщину, вступивши у володіння та управління спадковим майном та маючи намір оформити свої спадкові права на майно спадкодавця позивач звернувся в Радехівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено і рекомендовано звернутися в суд за встановленням факту прийняття спадщини. Оскільки в даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішене в нотаріальному порядку, позивач змушений звертатися в суд з позовною заявою про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на майно в порядку спадкування. Просить ухвалити рішення, яким встановити факт прийняття ним, [PERSON] спадщини, яка відкрилася [INFO] після смерті діда [PERSON] . Визнати за ним [PERSON] право на середню земельну частку (пай) в розмірі 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що розташована на території Березівської сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Представник позивач в підготовчому судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повній мірі, клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.44 ). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги просять задовольнити (а.с.45-54) У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідків та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не має для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] помер [PERSON] , дідо позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого 25.02.2000 року Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.14). [INFO] помер [PERSON] , батько позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого 28.08.1995 року Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.15). Родинні відносини, підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] видане 16.08.1968 року Березівською сільською радою Радехівського району Львівської області, де [PERSON] народився [INFO] , в графі батьки значаться - [PERSON] та [PERSON] , та архівною довідкою Центрального державного історичного архіву України м. Львів № П-65 від 30.05.2018 року, з якої вбачається, що [PERSON] [INFO] є сином [PERSON] (а.с.13,16-18). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай) розміром 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Березівської сільської ради, згідно сертифікату, серії [NUMBER] від 25 квітня 1997 року (а.с.8). Окрім цього, факт прийняття спадщини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , не довірити показам яких в суду підстав немає (а.с.55). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved