Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

3.11.2020 року позивачка [PERSON] в особі свого представника - адвоката Гаврилюк Т.А., звернулася до суду з позовом до відповідача - Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про визнання права власності на спадкове майно, в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову, представник позивачки [PERSON] зазначає, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. За свого життя [PERSON] склала заповіт, яким заповідала позивачці [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, а також земельну ділянку площею 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно, позивачці було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів спадкодавця на житловий будинок та земельні ділянки. В зв`язку з тим, що у позивачки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона в особі свого представника звернулася з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 04.11.2020 року у вказаній справі було відкрито провадження та вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.11.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Також за клопотанням представника позивачки було витребувано копію спадкової справи після смерті спадкодавця [PERSON] , що померла [INFO] . У судове засідання представник позивачки Гаврилюк Т.А. не з`явилася, 30.11.2020 року через канцелярію суду подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та участі позивачки. Також вказала, що позов підтримує та просить позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, 10.11.2020 року надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами та витребуваних судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вирішуючи спір, судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за заповітом, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно. І [INFO] померла [PERSON] . Дане підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 19.06.2018 року Виконавчим комітетом Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, зокрема на житловий будинок, земельну ділянку площею 0,25 для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі реєстраційного свідоцтва, виданого Первомайським бюро технічної інвентаризації 19.09.1995р., запис в реєстраційній книзі №92; присадибна земельна ділянка площею площею 0,25 га за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК №025766, виданого Грушівською сільською радою народних депутатів Первомайського району Миколаївської області 02.10.1995р.; земельна ділянка площею 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства за адресою: [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК №025767, виданого Грушівською сільською радою народних депутатів Первомайського району Миколаївської області 02.10.1995р виданого Грушівською сільською радою народних депутатів Первомайського району Миколаївської області 02.10.1995р. Як вбачається з ксерокопії заповіту від 10.02.2009 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області Лебеденко Н.В.,що зареєстрований у реєстрі за №1 вищевказаний житловий будинок та земельні ділянки [PERSON] заповідала своїй дочці [PERSON] . 23.10.2020 року позивачка звернулася до Другої Первомайської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про видачу їй Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельні ділянки, проте нотаріусом Грушанською І.В. було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (№ 1080/02-31 від 23.10.2020 року) через відсутність правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно. Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №328/2018, номер у Спадковому реєстрі 63090309, що вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 11.11.2020 року. Згідно спадкової справи, яка 17.11.2020 року надійшла на запит суду від Другої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області, після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулися позивачка [PERSON] . Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст. 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. З роз`яснень, наданих Постановою Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. За вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи встановлені по справі обставини, оцінюючи належність, допустимість, достатність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що позивачка та її представник наполягають на задоволенні позову, а відповідачка визнає позов, оскільки вищевказане майно є спадковим, тому суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved