Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

30 червня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третьої особи на стороні відповідача - приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позивач зазначає, що 27.01.2011 року водій [PERSON], керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti», скоїв на неї наїзд. В результаті ДТП позивач отримала тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння. Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 09.04.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Внаслідок вчиненого відносно позивача кримінального правопорушення з боку відповідача, потерпіла зазнала тяжких тілесних ушкоджень та тривалий термін знаходилась на лікуванні в закладах охорони здоровя. Внаслідок травм завданих ДТП, позивачеві визначено 3 групу інвалідності. За пріод знаходження на стаціонарного лікування позивач понесла матеріальні витрати на придбання ліків. Просить стягнути матеріальну шкоду в сумі 9\~790,64 грн. та 100\~000 грн. моральної шкоди. Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали, просять позов задоволити в повному обсязі, з підстав викладених у ньому. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, в частині стягнення моральної шкоди заперечують. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань в судове засідання не направляв. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.01.2011 року водій [PERSON], керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti», скоїв наїзд на пішохода [PERSON] Вироком Хмельницького міськрайонного суду від 09.04.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується копією вироку, наявного в матеріалах справи. Внаслідок травм завданих ДТП, позивачеві визначено 3 групу інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії МСЕ №222947 від 09.06.2011 року. За пріод знаходження на стаціонарного лікуванні позивач понесла матеріальні витрати на придбання ліків, що підтверджується письмовими доказами, які долучені до матеріалів справи. Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрма, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника (володільця) такого джерела. Таку позицію висловив Верховний Суд України, зокрема в ухвалі від 27.10.2010 у справі № 6-30038св09, постанові від 06.11.2013 у справі 6-108цс13. Згідно ч. 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Водієм та власником автомобіля «Chevrolet Lacetti» є [PERSON], котрий за наведених вище обставин несе цивільно-правову відповідальність перед позивачем за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно абз. 1 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В судовому засіданні позивач надала пояснення щодо заподіяної їй моральної шкоди, внаслідок неправомірних дій відповідача, яка полягає в перенесених нею душевних стражданнях та переживаннях у звязку із завданням їй тілесних ушкоджень, призначення групи інвалідності, тривалого лікування, що призвело до порушення звичного ритму життя. Погіршилось її самопочуття, що вплинуло на професійну діяльність та зменшення заробітку. Вважає, що завдана моральна шкода повинна бути їй компенсована в розмірі 100\~000 грн. На підставі викладеного, оцінивши наявні у справі докази, пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути майнову шкоду в сумі 9790, 64 грн. та 2\~000 грн. моральної шкоди. В решті позову відмовити.

Outcome: approved