Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

29 липня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням поданих до суду 02 вересня 2015 року уточнень, заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 23 квітня 2008 року укладено кредитний договір без номеру (далі - Договір), згідно з яким остання отримала кредит в розмірі 900 грн., що був збільшений до 3000 грн. та в подальшому зменшений до 2990 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] порушила умови Договору і має прострочену заборгованість. Станом на 30 червня 2015 року сума заборгованості складає 11263 грн. 17 коп., де заборгованість за кредитом 2989 грн. 77 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 6389 грн. 46 коп., заборгованість за пенею та комісією 1109 грн. 50 коп., а також штрафи відповідно до умов Договору, а саме, штраф (фіксована частина) 250 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 524 грн. 44 коп.. Відповідач в добровільному порядку не вжила заходів щодо погашення заборгованості, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушене було звернутись до суду із вищевказаним позовом. Одночасно позивач прохав вирішити питання про розподіл понесених ним судових витрат. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі довіреності [PERSON] у письмовій заяві, поданій до суду разом з позовною заявою, вказав, що позивач позов підтримує у\~повному обсязіпо тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.21). Відповідач [PERSON] письмово повідомила судові про те, що нею визнаються обставини, зазначені у позовній заяві в частині тіла кредиту, в іншій частині позовні вимоги не визнає, посилаючись на неможливість сплатити проценти у великому для неї розмірі через відсутність грошових коштів у такій сумі. Разом з тим, відповідач [PERSON] письмово вказала, що не заперечує проти задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.40). Сторони та їх представники в судове засідання не зявились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином (а.с.38,39), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.21,40). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)., суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, зясувавши позицію сторін у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] склалися кредитні правовідносини. Зміст кредитного договору, укладеного між сторонами, зафіксований в кількох документах, договір підписаний сторонами: від імені банку уповноваженою на це особою та скріплений печаткою юридичної особи, а від імені позичальника особисто [PERSON]. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Відповідно до чч.1,4 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до стст.1049,1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] 23 квітня 2008 року укладено Договір, згідно з яким остання отримала кредит в розмірі 900 грн., що був збільшений до 3000 грн. та в подальшому зменшений до 2990 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7-15,30). Відповідно до п.п.3.2, 3.3 Умов позивальник [PERSON] дала свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку, що, в свою чергу, дає право ПАТ КБ «Приватбанк» в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком (а.с.9). Крім того, згідно п.п.6.5, 6.6 Умовпозичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, а у разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення кредиту, у тому числі простроченого кредиту та овердрафту (а.с.11). При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених Договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязався сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову згідно умов Договору (а.с.7зворотна сторона). З системного аналізу стст.526,543,625,629,1048-1050,1054,1055 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), якими врегульовано спірні правовідносини, вбачається що зобов'язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути за сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання. В матеріалах справи наявний пакет документів, який підтверджує, що сторони, діючи вільно та відповідно стст.6,627 ЦК України уклали договір кредиту. 23 квітня 2008 року відповідач [PERSON] звернулась до позивача з заявою про видачу кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. При цьому позичальник вказала, що вона ознайомлена і згодна з Умовами, Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, своїм підписом вона підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування в «ПриватБанку» та висловила згоду, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і банком Договір. Того ж дня [PERSON] отримала платіжну карту та ПІН до неї (а.с.7). Позичальник [PERSON] користувалася коштами, разом з цим, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором (а.с.4-6). Станом на 30 червня 2015 року відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором на загальну суму 11263 грн. 17 коп., де заборгованість по за кредитом 2989 грн. 77 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 6389 грн. 46 коп., заборгованість за пенею та комісією 1109 грн. 50 коп., а також штрафи відповідно до умов Договору, а саме штраф (фіксована частина) 250 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) 524 грн. 44 коп.. Зазначена сума заборгованості за Договором відповідачем [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у добровільному порядку на час розгляду цієї справи у суді не сплачена. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про доведеність тих обставин, на які посилається ПАТ КБ «ПриватБанк» як на підставу своїх вимог до відповідача [PERSON], тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, на переконання суду, невизнання позову відповідачем [PERSON] із посиланням на неможливість сплатити завеликі для неї особисто проценти через відсутність грошових коштів, не заслуговує на увагу, оскільки не ґрунтується на законі, а, як наслідок, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в цій частині. Оскільки позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при предявленні позову до суду (а.с.1).

Outcome: approved