Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

5 березня 2014 року, позивачі звернулись до суду з позовом, в якому зазначили, що відповідно до кредитного договору № 1199 від 20.09.2007 року та додаткової угоди до нього від 24.10.2008 р., ВАТ «Державний ощадний банк України», щодо якого, згідно із Законом України «Про акціонерні товариства» та постанови КМУ № 502 від 06.04.2011 р. «Про внесення змін до постанови КМУ № 261 від 25.02.2003 р.» було проведено державну реєстрацію змін до статуту і змінено назву на ПАТ «Державйни ощадний банк України», в особі Іллічівського відділення № 8126 ВАТ «Ощадбанк» - банк надав відповідачці кредит у розмірі 60000 дол. США, під 14 % річних, і строком повернення не пізніше 20.09.2017 р., та додатковою угодою від 24.10.2008 р. до вказаного договору, внесені зміни до до п.п. 1.1, 1.6 щодо підвищення процентної ставки до 16% річних. В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за вказаним договором, 20.09.2007 р., між банком, відповідачкою та 3-ми особами, був укладений нотаріально-посвідчений договір іпотеки, відповідно до умов якого, предметом якого є квартира [ADDRESS], яка належить відповідачці та 3-м особа на праві власності. Позивачами, на виконання умов кредитного договору, були виконані свої договірні зобов'язання та надано відповідачці кредит у сумі 60000 дол. США, що підтверджується умовами договору з підписом відповідачки. В свою чергу відповідачка, порушивши свої кредитні зобов'язання перед позивачем, не повертає в обумовлені строки кредит, у зв'язку з чим, станом на 13.01.2014 р., сума боргу відповідачки перед позивачами складає 11285,52 дол. США та 5753,39 грн., з яких : основний борг - 6436,52 дол. США, прострочений основний борг по кредиту - 862,36 дол. США, прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за період з 01.10.2007 р. по 13.01.2014 р. - 5100 грн., пеня за прострочений основний борг за період з 01.09.2012 р. по 01.09.2013 р. - 2168,47 дол. США, пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.09.2012 р. по 01.09.2013 р. - 1181,17 дол. США, пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту за період з 01.09.2012 р. по 01.09.2013 р. - 653,39 грн., які позивачі просили суд стягнути з відповідачки та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, особисто під розписку, однак надіслав до суду письмову заяву, в якій посилаючись на ст. 158 ЦПК України повністю підтримав позов, просив його задовольнити, слухати справу без його участі, не заперечуючи проти заочного розгляду справи (а.с. 39,41-43,46). Відповідачка [PERSON] та 3-ті особи в судові засідання повторно, без поважних причин не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у відповідності до ст.ст. 74,76,77 ЦПК України, за останніми відомими судові адресами місця проживання, що підтверджується у відношенні відповідачки довідкою Овідіопольського РС ГУДМС України в Одеській області № 4867 від 07.03.2014 р. та поштовими повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відміткою «за зазначеною адресою не проживають» і відповідно, повістки для відповідачки та третіх осіб вважаються доставленими, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться - вважається належним сповіщенням відповідачки та всіх третіх осіб, а також у відповідності до ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі у офіційних виданнях України та Одеської області, причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутністю суду не надали (а.с. 34,37,38,47-51). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено зобов'язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір - є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору - є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні абоє необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Статтями 640,641 ЦК України передбачено - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Також, статтею 617 ЦК України передбачено - особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Стаття 610 ЦК України зазначає - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із статтями 611,612 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно із ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні - але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст.ст. 19,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення НБУ відповідних ліцензій на виконання вимог п. 1 розділу ІІ Закону України від 15.02.2011 р. № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій - має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання). У відповідності до п.п. 11,21 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів та таким кредитом - не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодній зі сторін кредитного договору. Пунктом 28 вказаної Постанови передбачено - при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно із ст. 1056-1 ЦК України у зв'язку з прийняттям Закону України від 12.12.2008 р. № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною - суди мають виходити з того, що цей Закон набрав чинності лише з 10.01.2009 р. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (ч. 1 ст. 58) - всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10.01.2009 р. (Рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 р. № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо), дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Суд встановив, що відповідно до кредитного договору № 1199 від 20.09.2007 року та додаткової угоди до нього від 24.10.2008 р., ВАТ «Державний ощадний банк України», щодо якого, згідно із Законом України «Про акціонерні товариства» та постанови КМУ № 502 від 06.04.2011 р. «Про внесення змін до постанови КМУ № 261 від 25.02.2003 р.» було проведено державну реєстрацію змін до статуту і змінено назву на ПАТ «Державйни ощадний банк України», в особі Іллічівського відділення № 8126 ВАТ «Ощадбанк» - банк надав відповідачці кредит у розмірі 60000 дол. США, під 14 % річних, і строком повернення не пізніше 20.09.2017 р., та додатковою угодою від 24.10.2008 р. до вказаного договору, внесені зміни до до п.п. 1.1, 1.6 щодо підвищення процентної ставки до 16% річних (а.с. 4-9). В забезпечення виконання кредитних зобов'язань за вказаним договором, 20.09.2007 р., між банком, відповідачкою та 3-ми особами, був укладений нотаріально-посвідчений договір іпотеки, відповідно до умов якого, предметом якого є квартира [ADDRESS], яка належить відповідачці та 3-м особа на праві власності (а.с. 10-11). Позивачами, на виконання умов кредитного договору, були виконані свої договірні зобов'язання та надано відповідачці кредит у сумі 60000 дол. США, що підтверджується умовами договору з підписом відповідачки. В свою чергу відповідачка, порушивши свої кредитні зобов'язання перед позивачем, не повертає в обумовлені строки кредит, у зв'язку з чим, станом на 13.01.2014 р., сума боргу відповідачки перед позивачами складає 11285,52 дол. США та 5753,39 грн., з яких : основний борг - 6436,52 дол. США, прострочений основний борг по кредиту - 862,36 дол. США, прострочена комісійна винагорода за супроводження кредиту за період з 01.10.2007 р. по 13.01.2014 р. - 5100 грн., пеня за прострочений основний борг за період з 01.09.2012 р. по 01.09.2013 р. - 2168,47 дол. США, пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.09.2012 р. по 01.09.2013 р. - 1181,17 дол. США, пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту за період з 01.09.2012 р. по 01.09.2013 р. - 653,39 грн., обґрунтований розрахунок якої був наданий представником позивача, проведений та складений у відповідності до чинного законодавства України і перевірений судом (а.с. 12-18). На день винесення судом рішення, жодного доказу оплати відповідачкою на рахунок позивачів заборгованості за вищевказаному кредиту, суду не надано. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими, підтвердженими документально, такими, що знайшли своє підтвердження у судових засіданнях та відповідають умовам зазначених кредитних договорів і приписам статті 1050 ЦК України, згідно яких, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, саме з відповідачки, до якої і заявлені позовні вимоги, на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у сумі 959,59 грн., а у стягненні суми судового збору в солідарному порядку з відповідачки і 3-їх осіб слід відмовити, як безпідставному і необґрунтованому, так як згідно із чинним цивільно-процесуальним законодавством України, з 3-їх осіб неможливо стягнути будь-яку суму і неможливо зобов'язати (покласти зобов'язання) вчинити певні (а.с. 1).

Outcome: approved