Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

4 лютого 2016 року позивач звернувся до суду з названим позовом до відповідача з вимогою стягнути заборгованість у розмірі 31429,93 грн. за кредитним договором б/н від 19.01.2011 р., яка складається з наступного: 5421,39 грн. заборгованість за кредитом; 21355,94 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2679,75 грн. заборгованість по пені та комісії; штрафи: 500,00 грн. фіксована частина; 1472,85 грн. процентна складова. В обґрунтування позову зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 19.01.2011 р. відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач порушує зобовязання за договором, не виконує їх, у звязку з чим має заборгованість на зазначену суму станом на 30.11.2015 р.. У судове засідання представник позивача не зявився за наявності клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково у розмірі заборгованості за тілом кредиту на суму 5421,39 грн.. В іншій частині позов не визнав, пославшись на те, що сума процентів та неустойки для нього занадто велика і за своїм матеріальним становищем він не зможе її сплатити, оскільки сплачує аліменти на дитину. Пояснив, що дійсно використав кредитний ліміт платіжної картки, однак на повернення кредиту зробив лише два платежі у березні 2011 року і з того часу більше по кредиту не сплачував, оскільки почали затримувати виплату зарплату. З яких джерел банк самостійно проводив платежі по кредиту до квітня 2015 року йому не відомо. Інших рахунків у цьому банку у нього не було. В процесі судового розгляду відповідач подав до суду письмову заяву про застосування строків позовної давності, яку мотивував спливом строку позовної давності, початок перебігу якого слід рахувати з квітня 2011 року, коли він припинив платежі по кредиту. Вислухавши пояснення та перевіривши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що 19.01.2011 р. [PERSON] (Клієнт) подав до відділення ПАТ КБ ПриватБанк анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у виді заповненого формуляра, де зазначив свої персональні дані і виявив бажання оформити на своє імя платіжну картку «Універсальна», вказавши бажаний кредитний ліміт 3000,00 грн.. Підтвердив ознайомлення і свою згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому виді. Згоден з тим, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Крім того, [PERSON] підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, у якій викладено основні умови кредитування, тарифи на банківські послуги, розміри неустойки та наведено приклади використання кредитної картки. Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 р. № СП-2010-256, витяги з яких надані позивачем, передбачено терміни і поняття, права і обовязки клієнта, права та обовязки банку, запевнення клієнта, відповідальність сторін, правила зміни Умов та Правил, додаткові положення, які включають строки та застереження, місце виконання та інші положення. Зокрема, згідно п. 2.1.1.2.3. та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг Клієнт дає свою згоду Банку, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти [PERSON] банком 19.01.2011 р. встановлено кредитний ліміт 4000,00 грн.; 24.02.2011 р. 4800,00 грн.; 20.03.2011 р. 5600,00 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга). Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною першою статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (частина перша). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина друга). Згідно абзацу першого частини другої статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Одним з наслідків порушення договору позичальником, який передбачений частиною другою статті 1050 ЦК України, є право позикодавця у разі прострочення повернення чергової частини позики вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Також згідно п. 2.1.1.12.11 Умов і Правил надання банківських послуг Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленій Банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим Договором. Як видно з наданого позивачем [PERSON] заборгованості за договором б/н від 19.01.2011 р., укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON], станом на 30.11.2015 р., зобовязання за кредитним договором відповідачем виконувались неналежно, останній платіж по кредиту зроблено 28.04.2015 р., наслідком чого є загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 5421,39 грн.; загальний залишок заборгованості за відсотками - 21355,94 грн.; в т.ч.: залишок заборгованості за відсотками на поточну заборгованість 143,77 грн.; залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість 21212,17 грн.; заборгованість за комісією 2679,75 грн., в т.ч. нарахована комісія 0, прострочена комісія 9327,5 грн.; заборгованість по судовим штрафам 1972,85 грн.; разом 31429,93 грн.. Відповідачем суду надано повну виписку по картковому рахунку [PERSON] за періоди з 01.01.2011 р. по 31.12.2011 р. та з 01.01.2012 р. по 31.12.2015 р., з якого зясовано всі операції по рахунку і судом проведено порівняння даних виписки по рахунку з даними [PERSON] заборгованості, наданого позивачем. При порівнянні підтверджено відображені у [PERSON] заборгованості суми заборгованості по кредиту (графа 3 + графа 5), по процентах (графа 12), сплачені суми відсотків (графа 12), суми погашення за наданим кредитом (графа 15). Разом з тим, при порівнянні даних з графи 14 [PERSON] заборгованості (сума комісії та пені), яка у підсумку відображена як нарахована комісія на суму 2679,75 грн., з даними виписки по картковому рахунку [PERSON] судом встановлено, що у виписці по рахунку вони відображені як штрафи за прострочку, натомість жодної операції з нарахування комісії та пені не відображено. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того, згідно ч. 3 ст. 27 цього Кодексу особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Враховуючи зазначене, заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості відповідача по комісії на суму 2679,75 грн. спростована наданою відповідачем випискою по картковому рахунку, тобто позивачем не доведено належними і допустимими доказами наявність цієї заборгованості. Крім того, враховуючи наявність вимоги позивача про стягнення штрафів на загальну суму 1972,85 грн. (500,00 грн. фіксована сума, 1472,85 грн. процентна складова) нарахування позивачем штрафів під видом комісії на суму 2679,75 грн. є подвійною відповідальністю одного виду за одне і те ж порушення, що не допускається згідно ст. 61 Конституції України. Виходячи з викладеного, позов необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача заборгованість по кредиту на суму 5421,39 грн. та заборгованість по процентах за користування кредитом на суму 21355,94 грн., а у стягненні заборгованості по комісії на суму 2679,75 грн. відмовити. Крім того, частковому задоволенню підлягає вимога про стягнення штрафів на загальну суму 1972,85 грн. (500,00 грн. фіксована сума, 1472,85 грн. процентна складова), нарахованих на підставі п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, оскільки зменшилась база нарахування процентної складової на безпідставно нараховану суму комісії 2679,75 грн.. Правильна сума процентної складової штрафу становитиме: 26777,33 грн. х 5%:100 = 1338,87 грн., де: 26777,33 грн. сума загальної заборгованості по кредиту та процентах (21355,94+5421,39); 5% - ставка штрафу згідно п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг; 1338,87 грн. сума штрафу (процентна складова). Таким чином загальна сума штрафів до стягнення становитиме: 500,00 грн. (фіксована сума) + 1338,87 грн. (процентна складова) = 1838,87 грн.. За правилом ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача по оплаті судового збору на суму 1378 грн. необхідно також стягнути з відповідача на користь позивача. Заперечення відповідача проти позову не ґрунтуються на положеннях закону та досліджених доказах і не можуть бути підставою для відмови у позові. Так, відповідно до п.2.1.1.12.9 Умов та правил надання банківських послуг Держатель доручає Банку списувати з будь-якого рахунку Держателя, відкритого в Банку, зокрема, з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення Боргових зобовязань, в тому числі Мінімального обовязкового платежу, якщо Мінімальний обовязковий платіж зазначений у Заяві Клієнта і в Памятці Клієнта/Довідці про умови кредитування, а також списання помилково перерахованих сум, по яких Держатель не є належним отримувачем. Це положення Договору надає право Банку за вказаних умов самостійно без участі Позичальника здійснювати відповідні платежі по кредитним зобовязанням. Посилання відповідача на неналежне матеріальне становище не може бути підставою для відмови у позові, оскільки відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК України за рішенням суду може бути зменшений лише розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Наявності таких умов для зменшення розміру неустойки відповідачем не доведено. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Як було встановлено судом і не заперечувалось відповідачем, він використав встановлений банком кредитний ліміт і тому зобовязаний сплачувати проценти, передбачені договором, за весь час користування чужими грошима. Подана відповідачем заява про застосування строку позовної давності є безпідставною, оскільки як встановлено судом, за договірним дорученням відповідача здійснювались періодичні платежі по кредиту, які переривали перебіг строку позовної давності, після чого він починав обчислюватися заново відповідно до правил ст. 264 ЦК України. Тому визначений трирічний строк загальної позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України на день подання позивачем позовної заяви до суду (4 лютого 2016 року) не закінчився. Виходячи з викладеного, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial