Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

29 травня 2017 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом, в якому просили скасувати, накладені заступником начальника Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області (далі відділ ДВС) [PERSON] арешти з майна, котре належить їм на праві спільної часткової власності, а саме: згідно постанови від 06 лютого 2017 року з комплексу, що складається з: складу-навісу літ.І загальною площею 350,0 кв.м, складу з прибудовами літ.П загальною площею 364,8 кв.м, автовагової з прибудовами літ.И загальною площею 25,0 кв.м, будівлі рампи літ.Н загальною площею 2528,6 кв.м, залізничної колії загальною довжиною 306 м/п та знаходиться в м. Полонне по вул. Привокзальна, 68-В, Хмельницької області; згідно постанови від 07 березня 2017 року з підїзної колії загальною довжиною 306 м/п, що знаходиться в м. Полонне по вул. Привокзальна, 68-В, Хмельницької області, та виключити її з вказаної постанови про опис та арешт майна боржника. В обґрунтування вимог вказували, що з 26 січня 2017 року вони являються власниками зазначеного вище майна, на котре державним виконавцем, в межах виконавчого провадження № 51015768 про стягнення з ТОВ «Вілія-Н» на користь [PERSON] боргу в розмірі 27653 грн. 29 коп., накладено арешт, чим порушено їхні права як власників обєктів цієї нерухомості. При розгляді справи позивачі та представник позивача [PERSON] [PERSON] вимоги позову підтримали, просили їхні вимоги задовольнити із вказаних вище підстав. Представник відповідача ТОВ «Вілія-Н» в судове засідання не з`явився. Однак, 24 жовтня 2017 року надіслав суду заяву про визнання позову, вказавши, що ТОВ «Вілія-Н» дійсно було власником майна, на котре державним виконавцем накладено арешт, але, починаючи з 26 січня 2017 року та на момент арешту майна, його власниками є [PERSON], [PERSON] Згідно ухвали суду, занесеної до журналу судового засідання від 23 жовтня 2017 року, виключено участь у справі відповідача [PERSON] Представники третьої особи [PERSON] та [PERSON] проти вимог позову не заперечили. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши письмові докази, суд зазначає про наступне. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, державна реєстрація якого здійснена 26 січня 2017 року, належить обєкт нежитлової нерухомості, котрий розташований в м. Полонне по вул. Привокзальна, 68-В, Хмельницької області та складається з: складу-навісу літ.І загальною площею 350,0 кв.м, складу з прибудовами літ.П загальною площею 364,8 кв.м, автовагової з прибудовами літ.И загальною площею 25,0 кв.м, будівлі рампи літ.Н загальною площею 2528,6 кв.м, залізничної колії загальною площею 2528,6 кв.м, що стверджується даними Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8, 9). Згідно постанов заступника начальника відділу ДВС [PERSON] від 06 лютого 2017 року та від 07 березня 2017 року (а.с.13, 15-16), в межах виконавчого провадження № 51015768, накладено арешт на згадане майно та включено в опис підїзну залізничну колію. При цьому, у постановах вказано, що майно належить боржнику ТОВ «Вілія-Н». Вирішуючи питання законності вимог позивачів, суд виходить із такого. Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено поняття права власності, за яким це є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 цього Кодексу). Згідно ч.1 ст.328 згаданого Кодексу право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (абз.2 ч.2 ст.331 ЦК). Як вбачається із досліджених вище судом доказів, позивачі правомірно та на законних підставах набули право власності на нерухоме майно, на яке накладено арешт. Конституцією України гарантовано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч.3 ст.41). Відповідно до ч.1 ст.331 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Приймаючи до уваги, що позивачі не є учасниками виконавчого провадження № 51015768, в рамках котрого накладеного арешт на майно, чим порушено їхні права власників щодо здійснення права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а тому вони мають підстави на захист свого порушеного цивільного права у спосіб, передбачений п.3 ч.2 ст.16 ЦК України, а саме, припинення дії, яка порушує право.

Outcome: approved