Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

29\~березня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог зазначила,\~що 09\~серпня 2014\~року вона\~уклала шлюб\~з відповідачем,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~укладення шлюбу\~(повторне)\~серія І-РЛ\~№692823\~видане відділом\~ЗАГС адміністрації\~Козловського району\~Чувашської Республіки,\~про що\~складено запис\~акту про\~укладення шлюбу\~за №57.\~24\~вересня 2014\~року від\~цього шлюбу\~у подружжя\~народилася дитина:\~син [PERSON]. Починаючи з квітня 2014 року відносини між ними погіршилися через розбіжність характерів та ревнощі відповідача. Відповідач поступово переставав дбати про неї та їх благополуччя, все менше почав надавати матеріальної допомоги. В результаті чого вона прийняла рішення повернутися разом з малолітньою дитиною в Україну. [PERSON] просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Васильєва». Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2018 року позовну заяву залишено без руху оскільки її було подано з порушенням вимог викладених у статтях 175-177 ЦПК України. Ухвалою судді від 04 квітня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 25 квітня 2018 року. 25 квітня 2018 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 грудня 2018 року (резервна дата\~22 січня 2019 року). Провадження по справі зупинене для звернення із судовим дорученням про надання правової допомоги на підставі п.8\~\~ч.1\~ст. 252 ЦПК України. За правилами Розділу ХІ Цивільно-процесуального кодексу України (провадження у справах за участю іноземних осіб), на підставі\~ст. 498 цього Кодексу,\~доручено компетентному\~суду [PERSON]\~Федерації вручити\~копії позовної\~заяви,\~разом із\~доданими до\~неї документами,\~копії ухвали\~про відкриття\~провадження у\~справі,\~копію ухвали\~про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, повідомлення про час та місце судового розгляду, допитати відповідача [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], [PERSON] Федерація, останнє відоме місце реєстрації та проживання: [INFO], [PERSON] Федерація. 25 грудня 2018 року на адресу Межівського районного суду Дніпропетровської області з Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області повернулись матеріали виконаного судового доручення. 22 січня 2019 року ухвалою суду провадження у справі було відновлено. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач допитаний по суті справи Козловським районним судом Чувашської Республіки позовні вимоги позивача визнав, проти заявлених вимог не заперечує. Однак з обґрунтуванням позовних вимог не згоден. Згоден з тим, що шлюб зберегти неможливо, а також з тим, щоб дитина проживала з матірю. Проти розгляду справи за його відсутності не заперечував. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-РЛ №692823, виданого повторно відділом ЗАГС адміністрації Козловського району Чувашської Республіки, 19 грудня 2017 року, актовий запис №57, сторони зареєстрували шлюб 09 серпня 2014 року. У судовому засіданні встановлено, що від шлюбу подружжя має сина [PERSON], 24 вересня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ІІ-РЛ №550817 виданого повторно відділом ЗАГС адміністрації Козловського району Чувашської Республіки, 19 грудня 2017 року. Враховуючи вищезазначені обставини, при вирішенні вказаної цивільної справи, суд виходить із того, що відповідно до\~ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» № 2709-ІV\~(далі Закон № 2709-ІV) правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим\~законом\~подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Водночас, відповідно до\~ст. 63 Закону № 2709-ІV\~припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. При цьому, ст.13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 (м. Мінськ), визначено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Частиною 1 ст. 20 Конвенції передбачено, що позови до осіб, які мають місце проживання на території однієї з Договірних Сторін, подаються, незалежно від їх громадянства, в суди цієї Договірної Сторони, а позови до юридичних осіб подаються в суди Договірної Сторони, на території якої знаходиться орган управління юридичної особи, його представництво або філія. Спеціальною нормою Конвенції, а саме ч.2 ст. 28, деталізовано, що по справах про розірвання шлюбу якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. При цьому, ч. 2 ст. 29 Конвенції визначено, що по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про додержання вимог нормативно-правових актів щодо підсудності вказаної справи та оцінює копії документів, поданих позивачем в якості письмових доказів як належні, допустимі та достовірні. До вказаних правовідносин застосовуються норми права, визначені\~Конституцією України,\~Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року\~\~(м. Рим) та Протоколами до неї. Згідно зі\~ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. При розгляді цієї справи судом враховується той факт, що один із членів сім`ї (чоловік чи жінка) або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України) й це право підлягає судовому захисту. Згідно з частин 1 і 2 ст. 3 СК України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до частини 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Як вбачається зі змісту частини 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частини 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як встановлено судом, сторони довгий час не підтримують шлюбних стосунків, живуть в різних державах, на досить значній відстані одне-від-одного, в сім'ї втрачена взаєморозуміння, дитина проживає з матір'ю. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує, тому суд переконується, що шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved