Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

31 травня 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів», в якому просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.06.2017 по 25.12.2017 включно в сумі 12155 грн. 61 коп. та моральну шкоду в сумі 2000 грн. Обгрунтовано позов тим, що з 22 лютого 1991 року по 06 червня 2017 року позивач працював на Приватному акціонерному товаристві «Чернігівський завод радіоприладів». На день припинення трудових відносин за Приватним акціонерним товариством «Чернігівський завод радіоприладів» рахувалася заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі позивачу в сумі 13009 грн. 32 коп. Судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2017 року стягнуто вказану заборгованість по заробітній платі з відповідача на користь позивача, однак фактичний розрахунок проведено лише 26 грудня 2017 року. З урахуванням наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що становить 141 робочий день (з розрахунку пять робочих днів на тиждень) та складає 12155 грн. 61 коп. Крім того, позивач вказує, що діями відповідача, які полягають у невиплаті заробітної плати у період його роботи на підприємстві, не проведенні розрахунку при звільненні, йому завдано і моральної шкоди, яку він оцінює у 2000 грн. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач подав відзив на позов, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на пропуск тримісячного строку звернення до суду з даними вимогами. Позивач подав відповідь на відзив, в якому вказує, що заява відповідача про застосування строків позовної давності не відповідає вимогам закону та задоволенню не підлягає, оскільки згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України позовна давність до заявлених вимог, зокрема вимог про стягнення середнього заробітку, застосовуватися не повинна. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві та зазначила, що позивач працював неповний робочий тиждень, а саме чотири дні на тиждень, у звязку з чим кількість робочих днів буде меншою, ніж визначив позивач, а тому розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є невірним. При цьому, представник відповідача погодилася, що середньоденна заробітна плата позивача складала 86 грн. 21 коп. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступне. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 22 лютого 1991 року (а/с 12). На підставі наказу № 96-к від 06 червня 2017 року позивач звільнений з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, про що свідчить запис у трудовій книжці позивача (а/с 14). На день припинення трудових відносин за Приватним акціонерним товариством «Чернігівський завод радіоприладів» рахувалася заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі позивачу в сумі 13009 грн. 32 коп. (а/с 18). Судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 листопада 2017 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 13009 грн. 32 коп. (а/с 21) Однак, фактичний повний розрахунок з позивачем проведено лише 26 грудня 2017 року, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Згідно з ч. 1\~ ст. 115 КЗпП України та\~ ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Посилання відповідача про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду, встановлений ч. 1 ст. 233\~КЗпП України\~з вимогами\~про стягнення\~середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні\~є безпідставними,\~оскільки як\~зазначив Верховний\~Суд у\~своїй постанові\~від 06\~червня 2018\~року у\~справі № 127/23458/16-ц\~(провадження\~№ 61-25926св18)\~середній заробіток\~за весь\~час затримки\~по день\~фактичного розрахунку\~входить до\~структури заробітної\~плати,\~а тому\~згідно ч.\~2\~ст.\~233 КЗпП України позивач має право звернутися до суду з позовом з даними вимогами без обмеження будь-яким строком. За розрахунком позивача, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.06.2017 по 25.12.2017 складає 12155 грн. 61 коп. (141 робочий день * середньоденну заробітну плату 86 грн. 21 коп.) (а/с 20). Відповідно до\~ постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абз. 3 п. 2). У п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» вказано, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки позивач був звільнений 06 червня 2017 року, тому з 07 червня 2017 року і до фактичного розрахунку - 26 грудня 2017 року минуло 112 робочих днів (позивач працював при чотириденному робочому тижні), а тому з урахуванням середньоденного заробітку позивача 86 грн. 21 коп. сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 9655 грн. 52 коп. За таких обставин, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.06.2017 по 25.12.2017 включно в сумі 9655 грн. 52 коп. Проте, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди виходячи з такого. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк звернення до суду (ст. 233 КЗпП). Оскільки позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з вимогою про стягнення моральної шкоди, адже фактичний розрахунок з позивачем проведено 26.12.2017, а до суду з позовом позивач звернувся 31.05.2018, тобто з пропуском встановленого законом тримісячного строку, а тому у задоволенні вимог у цій частині позивачу слід відмовити. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial