Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

29 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1\~492,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 26 жовтня 2017 року до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позову вказує на те, що 21 жовтня 2015 року у позивача та відповідача народилась спільна дитина [PERSON]. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2017 року шлюб між сторонами був розірваний. Неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачем. Участі в утриманні сина сторін відповідач не бере ні в грошовій, ні в натуральній формі. У підписаній власноруч зустрічній позовній заяві у справі про розірвання шлюбу № 204/5283/17 відповідач вказав, що він зареєстрований як фізична особа-підприємець та має від підприємницької діяльності стабільний дохід, також має регулярні доходи від земельної ділянки, яка перебуває у його власності, та має у власності автомобіль «Ореl Vectra», 1997 р.в. Таким чином, вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу. Вважає також, що стягненню з відповідача підлягають аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років в розрахунку на місяць у розмірі 1 492 грн., встановленого станом на день подання позовної заяви Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік». 26.10.2017 року нею до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська була подана заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів, за наслідками розгляду якої 07.11.17 року судом у справі № 204/6841/17 була постановлена ухвала про відмову у прийнятті вказаної заяви. 20.12.17 року Апеляційним судом Дніпропетровської області була постановлена ухвала про відхилення її скарги і залишення без змін ухвали суду від 07.11.2017 року. У звязку з цим вважає, що початковою датою стягнення аліментів має бути день первинного звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, тобто 26.10.17 року. Враховуючи викладене, позивач звертається до суду з даним позовом. 08 лютого 2018 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, вважає позовну заяву передчасною та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на наступне. 04 вересня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. 21 жовтня 2015 року у сторін народився син [PERSON]. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. При цьому, з ким залишається проживати малолітній син сторін у вказаному рішенні не визначалось. Ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 23.10.2017 року по справі №204/5283/17 року позовні вимоги заявника про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] [INFO], виділено в самостійне провадження. 15 січня 2018 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі №204/6751/17 було задоволено первісний позов [PERSON] до [PERSON] та відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] у справі щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Судом було ухвалено рішення, згідно якого визнано місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], з позивачем. Не погоджуючись з вищевказаним рішенням відповідачем 31.01.2018 року було подано апеляційну скаргу. Тобто, станом на даний час рішення по даній справі не набрало законної сили, розгляд справи триває. Зазначає, що малолітній син сторін з кінця серпня 2017 року до часу, коли позивач викрала сина з дитячого садочка, проживав з відповідачем у с. Українське Петропавлівського району Дніпропетровської області та знаходився на його утриманні. Вважає, що наданий позивачем до справи [PERSON] огляду житлово-побутових умов від 29.11.2017 року, складений органом опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, є недопустимим доказом, адже не містить будь-яких фото-доказів цього обстеження, представник органу опіки та піклування під час судових засідань у справі №204/6751/17 і поза ним не змогла описати житлово-побутові умови позивача по вул. Новокримській, 2Б в квартирі №71, не змогла повідомити на підставі чого вони взагалі проводили огляд даної квартири, адже це є власність іншої особи. Позивач в судовому засіданні по справі №204/6751/17 підтвердила, що квартира не є її власністю, не знаходиться в неї в оренді, а користуватися нею дала її подруга, хоча насправді квартира належить [PERSON]. Також вважає, що не можна брати до уваги рішення органу опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради від 05.12.2017 року №1281 щодо доцільності проживання сина [PERSON] з його матір'ю, оскільки він не є об'єктивним і не відображає усі обставини справи, а усі наведені в ньому факти спростовуються та у своїй сукупності не дають змогу дійти висновку про наявність тих чи інших обставин, які входять до предмету доказування. Зазначив, що на даний момент місцезнаходження малолітнього сича [PERSON], [INFO], невідоме. Адреса, яку вказує позивач в своєму позові як фактична адреса проживання, не відповідає дійсності. У звязку з викладеним просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову. 07 березня 2018 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, у якій зазначено, що відзив відповідача на позовну заяву не містить обґрунтування того, чому відповідач з жовтня 2017 року не виконує покладений на нього Сімейним кодексом України обовязок з утримання власної дитини. Вказана у відзиві інформація є субєктивним баченням адвокатом певних обставин та за своєю суттю не є запереченнями проти позову в розумінні ч. 1 ст. 178 ЦПК України. Всім викладеним у відзиві обставинам надана оцінка судом під час постановлення 15.01.18 року рішення у справі № 204/6751/17, відповідно до якого місце проживання їх з відповідачем сина визначено з позивачем. Вказане рішення суду оскаржується відповідачем в апеляційному порядку (судовий розгляд призначений на 29.05.18 року), однак викладені в ньому висновки можуть бути перевірені під час судового розгляду в даній справі. Вважає спробою введення суду в оману посилання на вчинення позивачем 09.10.17 року в складі ОЗГ викрадення сина з дитячого садочка, адже вказаній події 27.10.17 року надана оцінка слідчим суддею Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області під час судового засідання у справі № 188/1479/17, яка встановила відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР за ч. 2 ст. 146 КК України. Про вказане рішення слідчого судді достеменно відомо позивачу та його адвокату. Факт проживання сина з позивачем підтверджується записами та відмітками в його персональній медичній книжці, зробленими 14.12.17, 18.12.17, 26.12.17 та 02.03.18 року лікарями ДЗ «Спеціалізована багатопрофільна лікарня № 1 Міністерства охорони здоровя України» (вул. Титова 29, м. Дніпро), а також виданою вказаним закладом довідкою від 02.03.18 № б/н. Являючись батьком дитини, відповідач в період з 09.10.17 (день, з якого син проживає постійно з позивачем) до 28.12.17 (день подання позовної заяви) жодного разу не зателефонував позивачу для того, щоб спробувати вирішити питання подальшого виховання сина сторін, а також не робив жодних спроб взяти участь в утриманні власної дитини, хоча міг зробити це в грошовій або натуральній формі особисто або через їх спільних знайомих, які проживають в [INFO]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні 18.04.2018 року підтримала та просила задовольнити її позов. Суду пояснила, що у жовтні місяці 2017 року вона забрала дитину з дитячого садка у с. Українська та відвезла до місця свого проживання, де дитина з того часу постійно проживає разом з нею. Проживає вона у орендованій квартирі за адресою: м. Дніпро, вул. Новокримська, б. 2-Б, кв. 71. Разом з нею проживають два сини: [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO] дитина має добрий стан здоровя. Вона не працює, знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною. Зазначила, що з того часу як вона забрала у батька сина [PERSON], він постійно проживає з нею, і він жодного разу після того не залишався за місцем проживання відповідача. На теперішній час між ними триває розгляд справи про визначення місця проживання дитини. За її словами відповідач по справі не намагається брати участь у вихованні сина та не утримує його. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив. Також зазначив, що спільна дитина сторін має добрий стан здоровя. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 03.04.2018 року заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Суду пояснив, що він проживає разом зі своїми батьками у с. Українське, Петропавлівського району, Дніпропетровської області. Інколи разом з ним проживає дитина син [PERSON], якому 2,5 років. Дитина проживає деякий час у нього а деякий час з матірю. Відповідач є підприємцем та отримує дохід у середньому 15 000,00 грн. на місяць. Дитина має добрий стан здоровя. Він також має добрий стан здоровя, хронічних захворювань не має. Іншої родини не має. Неповнолітніх або непрацездатних осіб на його утриманні не перебуває. Коли дитина знаходиться у нього вдома він повністю займається її утриманням та матеріальним забезпеченням. Вони з позивачем намагаються домовлятися щодо часу та періоду перебування дитини разом з батьком. В середньому дитина проживає з ним близько 1-1,5 тижні на місяць, інший час вона проживає з матірю. Рішенням суду було визначено місце проживання дитини разом з матірю, однак він не погоджується з вказаним рішенням та оскаржив його, на теперішній час триває апеляційний розгляд і рішення суду не набрало законної сили. У судовому засіданні 18.04.2016 року додатково пояснив, що дитина останні два місяці, тобто з середини лютого 2018 року, постійно проживає з матірю, та матір не дозволяє зустрічатися з дитиною,ьне контактує з ним, щоб домовитися про порядок його участі у вихованні їх спільної дитини. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Також підтвердив, що спільна дитина сторін має добрий стан здоровя. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та визнавалось представниками сторін, що 04 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від спільного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 564935, яке видано 05 листопада 2015 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1380 (а.с. 4). У вищевказаному свідоцтві про народження батьками дитини зазначені: [PERSON] батько, [PERSON] мати. Згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 04 вересня 2015 року в Бабушкінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 601, було розірвано (а.с. 49-51). Судом також встановлено, що на теперішній час між сторонами наявний спір щодо визначення місця проживання їх спільної неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], який є предметом розгляду у цивільній справі № 204/6751/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Рада опіки та піклування при Українській сільській раді, про визначення місця проживання малолітньої дитини. Так, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини було задоволено повністю та визначено місце проживання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON], [INFO]; в задоволенні зустрічного позову [PERSON] було відмовлено (а.с.39-46). Однак, на теперішній час вказане судове рішення не набрало законної сили, у звязку з його апеляційним оскарженням та перебуванням вказаної цивільної справи на розгляді в апеляційному суді Дніпропетровської області. До розгляду справа призначена на 29.05.2018 року. Судом вважає встановленим той факт, що неповнолітній [PERSON], [INFO], з середини лютого 2018 року постійно проживає разом з матірю, тобто позивачем. Вказані обставин визнавалися обома сторонами. Враховуючи наведене суд вважає недоведеними посилання відповідача на те, що після того, як у жовтні 2017 року позивач забрала сина без його згоди з дитячого садочку, малолітній син інколи за дозволом матері проживав з ним (приблизно 1-1,5 тижні на місяць), оскільки будь-яких доказів на підтвердження цих обставин він суду не надав. Крім того, посилання відповідача на те, що неповнолітній [PERSON] на теперішній час з позивачем не проживає свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки спростовуються наявними у справі матеріалами, а саме: актом обстеження житлово-побутових умов за адресою: [ADDRESS] від 29 листопада 2017 року, складеним комісією у складі головних спеціалістів управління-служби у справах дітей виконкому Чечелівської районної у місті Дніпрі ради [PERSON] та [PERSON], в якому зазначено, що на момент виходу за вказаною адресою проживають: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6), а також копією довідки, виданої Державним закладом «Спеціалізована багатопрофільна лікарня № 1» Дитяча поліклініка Міністерства охорони здоровя України 02 березня 2018 року про обстеження [PERSON], [INFO] (а.с. 92), а також поясненнями самого відповідача, який визнав, що з середини лютого 2018 року дитина постійно проживає з позивачем. Більш того, як зазначено у відзиві на позовну заяву, на даний час місцезнаходження малолітнього сина [PERSON] відповідачу невідоме, що свідчить про те, що з відповідачем неповнолітній [PERSON] не проживає тривалий час. 29 грудня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], у твердій грошовій сумі у розмірі 1 492,00 грн. щомісячно, зазначивши, що син [PERSON] знаходиться на її утриманні, відповідач участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідно до\~ст. 180 СК України,\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Причому обовязком особистим і індивідуальним. Згідно\~до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України,\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оскільки на теперішній час малолітня дитина [PERSON], постійно проживає разом з матірю, суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька дитини, який повинен виконувати свій обовязок щодо утримання дитини належним чином. Згідно ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено та визнавалося сторонами що їх спільна дитина [PERSON] має добрий стан здоровя. Відповідач також має добрий стан здоровя, хронічних захворювань не має. [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та отримує дохід від підприємницької діяльності приблизно 15\~000,00 грн. на місяць. Крім того, відповідач інших неповнолітніх та непрацездатних осіб на своєму утриманні не має. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, займається підприємницької діяльність та отримує стабільний матеріальний дохід, суд вважає, що\~він спроможний\~надавати позивачу\~аліменти на утримання спільної дитини. Посилання сторони відповідача на те, що позовні вимоги позивача є передчасними та не підлягають задоволенню, оскільки на теперішній час судом ще не вирішений спір щодо визначення місця проживання їх спільної неповнолітньої дитини, судом до уваги не приймаються, оскільки при розгляді даної справи суд перед усім враховує інтереси дитини та забезпечення її прав, яка має право на її належне утримання, в тому числі аліменти. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 2\~ст. 182 СК України,\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України від 21.12.2016 року № 1801-VІІІ «Про державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 грудня 1\~492,00 гривні. З матеріалів справи вбачається, що малолітній дитині [PERSON] на час розгляду справи виповнилося 2 повних роки. Оскільки батьки зобовязані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, враховуючи матеріальне становище відповідача, дохід якого становить 15\~000,00 грн. на місяць, суд вважає, що він спроможний сплачувати аліменти у розмірі предявленому до стягнення, (оскільки аліменти не будуть перевищувати 10% від його загального доходу), та вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку що позовні вимоги в частині розміру стягуваних аліментів підлягають повному задоволенню. Оцінюючи у сукупності усі інші заперечення сторони відповідача проти задоволення позову та надані в обґрунтування їх переконливості докази, суд ставиться до них критично, до уваги не бере та відхиляє, з огляду на те, що усі доводи сторони відповідача та надані докази очевидно не відносяться до предмета спору, оскільки виходять за межі предмета доказування по даній справі. У позовній заяві позивач просить стягувати з відповідача аліменти з 26 жовтня 2017 року, оскільки вказана дата є днем первинного звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Судом встановлено, що дійсно 26 жовтня 2017 року [PERSON] зверталась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] (а.с. 7). Однак, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2017 року [PERSON] було відмовлено у прийнятті вищевказаної заяви (а.с. 33-34). При цьому, постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2017 року ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 листопада 2017 було залишено без змін (а.с. 30-32). Після цього, 29 грудня 2017 року [PERSON] звернулась до суду вже з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] За приписами\~ст. 191 СК України,\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Тобто, законом чітко визначено, що датою стягнення аліментів, в залежності від обраного позивачем (стягувачем) порядку цивільного судочинства є: або дата звернення до суду з позовною заявою, або дата звернення до суду з заявою про видачу судового наказу. Враховуючи викладене, оскільки з позовною заявою про стягнення аліментів позивач звернулась лише 29 грудня 2017 року суд вважає, що початкової датою стягнення аліментів у даній справі має бути саме 29 грудня 2017 року, тобто день звернення до суду з даним позовом, що буде відповідати приписам ст. 191 СК України. Доводи позивача про те, що початковою датою звернення до суду слід вважати дату подання заяви про видачу судового наказу, тобто 26.10.2017 року, судом відхиляються, оскільки позивач мала можливість у жовтні 2017 року звернутися до суду одразу з позовною заявою, однак цього не зробила, а ризик можливої відмови у видачі судового наказу (у випадку наявності для того визначених законом підстав), і як наслідок відстрочення часу початку стягнення аліментів, лежить виключно на позивачі. Крім того суд враховує той факт, що на час звернення до суду з заявою про видачу судового наказу позивачу було достовірно відомо про існування між сторонами спору про право (на час звернення судом розглядалася справа про визначення місця проживання дитини), що є безумовною підставою для відмови у видачі судового наказу. Беручи до уваги викладене та той факт, що кожен з батьків повинен виконувати свій обовязок з утримання дитини належним чином та у рівній мірі нести витрати на дитину, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, враховуючи добрий стан здоровя дитини та відповідача, наявність у відповідача стабільного заробітку, відсутність на його утриманні інших непрацездатних та неповнолітніх осіб, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1\~492,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 29 грудня 2017 року, тобто з моменту звернення позивача до суду з даним позовом, на користь матері [PERSON] Згідно\~ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, а позивача при подачі позову було звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі ст.ст. 80, 81, 180, 181, 184, 191 СК України,

Outcome: partial