Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

31 січня 2017 року [PERSON] звернулась до [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 23 грудня 1995 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу подружжя має двох повнолітніх дочок - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалось. Стосунки поступово погіршувались, що в результаті привело до фактичного припинення шлюбних відносин. Погляди на шлюб та сім'ю у них різні. [PERSON] постійно нехтує сімейними цінностями, тому виникають сварки, які кожного разу спричиняють їй душевні страждання. Ведення спільного господарства та сумісне проживання припинені, а тому немає ніякого сенсу зберігати шлюб. До початку судового засідання позивач звернулася до суду з письмовою заявою про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю та просила задовольнити, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON], яке вона отримала в зв'язку з реєстрацією шлюбу (а.с. 14). Відповідач до початку судового засідання звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позов визнає у повному обсязі і не заперечує проти розірвання шлюбу (а.с. 21). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що 23 грудня 1995 року [PERSON], [INFO], та [PERSON] [INFO], уклали шлюб, зареєстрований Семенівською сільрадою Каховського району Херсонської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 34, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 5). Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей, які на даний час повнолітні. Згідно викладених позивачем обставин сімейне життя не склалось. Стосунки подружжя поступово погіршувались, що в результаті привело до фактичного припинення шлюбних відносин. Погляди на шлюб та сім'ю у сторін різні. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, тому виникають сварки, які кожного разу спричиняють позивачеві душевні страждання. Ведення спільного господарства та сумісне проживання припинені, а тому немає ніякого сенсу зберігати шлюб. Згідно зі ст. 174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднується до справи. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладені позивачем та визнані відповідачем обставини, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін фактично розпалась та поновлена бути не може. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та про необхідність ухвалення рішення про розірвання шлюбу. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачу слід залишити прізвище [PERSON], яке вона отримала у зв'язку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона виявила таке бажання. На підставі викладеного та

Outcome: approved