Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

29 листопада 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) звернулося із вказаним вище позовом до [PERSON] (далі-відповідач), мотивуючи тим, що 21.03.2011 року відповідач підписала заяву № б/н від 21.03.2011 року, згідно якої отримала кредитну карту «Універсальна». 14.12.2011 року відповідачу було переоформлено кредитну карту на престижну кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 19800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.. Позивач вказані зобовязання виконав, відповідач скористався кредитом, але станом на 13.11.2016 року не виконує належним чином свої зобовязання згідно вказаного Договору, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 47641,13 грн., яка складається із тіла кредиту 16346,54 грн., нараховано відсотків за користування кредитом 9964,34 грн., нараховано пені за прострочене зобовязання 17485,43 грн., нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 1100,00 грн., а також із штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2244,82 грн. штраф (процентна складова). З огляду на вказане, просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. Представник позивача та відповідач у судове засідання не зявились, представник позивача подав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просив розглядати справу без його присутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, застосування строку позовної давності до пені та зменшення розміру пені. Зясувавши обставини та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов належить задовольнити частково, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1056 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При цьому в силу ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 21.03.2011 року відповідач звернулася із заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про отримання кредитного ліміту 3000,00 грн. Крім того, відповідач підписала заяву, що вона ознайомилася і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, та згодна, що ця заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг /а.с. 15/. Таким чином, 21.03.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір приєднання на умовах, визначених Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, затвердженими позивачем. Відповідач 13.01.2017 року подала суду заяву про застосування у справі строку позовної давності до пені /а.с. 71/. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення пені застосовується позовна давність в один рік. Позивач із позов звернувся 29.11.2016 року, а тому із застосуванням строку позовної давності до стягнення підлягає заборгованість по пені з 29.11.2015 року. Однак як вбачається з розрахунку заборгованості станом на 29.11.2015 року /а.с. 21-45/ пеня за прострочене зобовязання не нараховувалась. Отже, підстав у застосуванні строку позовної давності до пені немає. Відповідно до умов Договору та розрахунку заборгованості /а.с. 6-51/ нараховано пені за прострочене зобовязання станом на 13.11.2016 року - 17 485,43 коп. 31.01.2017 року відповідач подала заяву, в якій просить зменшити розмір пені так як він є надмірним /а.с 46/. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до правової позиції ВСУ, що висловлена у постанові від 14.09.2016 року по справі 6-473цс16, за змістом частини третьої статті 551 ЦК України під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нараховано неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків. Із розрахунку заборгованості /а.с. 6-14/ судом встановлено, що пеня нарахована на тіло кредиту, що становить станом на 13.11.2016 року 16 346 грн. 54 коп. та на відсотки за користування кредитом, що на цю ж дату становлять 9 964 грн. 34 коп. А тому розмір пені не перевищує розмір збитків та відсутні підстави для його зменшення. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1 100,00 грн. нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. окрім пені за прострочене зобовязання. Тобто за одне й те саме порушення зобовязання передбачена подвійна відповідальність одного виду. При цьому в статті 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем згідно умов кредитного договору від 21.03.2011 року станом на 13.11.2016 року становить 45 611,85 грн., що складається із тіла кредиту 16 346,54 грн., відсотків за користування кредитом 9 964,34 грн., пені за прострочене зобовязання 17 485,43 грн., штрафу (фіксованої частини) 500,00 грн., штрафу (процентної складової) 1 315,54 грн. Суд процентову складову штрафу розраховує від суми заборгованості, яку суд допускає до стягнення, без урахування розміру пені, як того просить позивач, оскільки неустойка (штраф) на неустойку (пеню) відповідно до норм чинного законодавства не може бути нарахована, щоб не допускати подвійного стягнення. З огляду на викладене, зважаючи на те, що відповідач належним чином зобовязання згідно умов Договору не виконував, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 45 611,85 грн., що підлягає стягненню із відповідача на користь позивача, а позов до часткового задоволення. Враховуючи, що суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову, та з урахуванням положень статті ч. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне присудити судові витрати з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 322,88 грн. Таким чином, на підставі ст.ст. 207, 253, 257, 258, 261, 264, 266, 267, 634, 1054, 1056 ЦК України, враховуючи правові позиції ВСУ, викладені у постановах по справах № 6-160цс16 від 19.11.2014 року, № 6-61цс16 від 18.06.2014 року,

Outcome: partial