Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

31.05.2021 р. позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаззбут», Публічного акціонерного товариства «Харківгаз», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про захист прав споживача, припинення дії, яка порушує право. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що вона постійно проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та є споживачем газу від ТОВ «Харківгаз збут». Окрім газової плити, у квартирі більше немає приладів, які б споживали газ. З нею разом також проживають треті особи по справі: чоловік - [PERSON] , та син - [PERSON] . Згідно постанови КМУ від 23.03.2016 р. № 203, норма споживання газу на одну особу за місяць у квартирі, обладнаній газовою плиткою, за відсутності центрального гарячого водопостачання та газового нагрівача - 7,1 куб.м. Але, на думку позивача, всупереч діючим нормам споживання газу їй нараховані за споживання, починаючи з грудня 2018 року по 1 серпня 2019 року більше ніж 21,3 куб.м щомісячно. У результаті чого, заборгованість за споживання газу визначена неправомірно більша ніж фактично повинно бути станом на 01.08.2019 р. 8426,02 грн. Зазначає, що не підписувала договір про встановлення норми споживання газу більше ніж 7,1 куб.м, як встановлено нормативним актом КМУ, тому немає підставі для застосування більше ніж 21,3 куб.м. щомісячно споживання газу для неї та її сім`ї. Тому, позивачка вважає, що порушені її права як споживача за Законом України «Про захист прав споживачів»: 1. На необхідну, доступну, достовірну, своєчасну інформацію про вартість та кількість послуг; 2. На належну якість послуг, які встановлені ЗУ «Про захист прав споживачів». Про свій борг вона дізналася з копії судового наказу від 06.08.2020 р. Відсутність договору на постачання газу за загально будинковим лічильником та будь-якої іншої згоди по наставання та оплату за споживання газу за таким лічильником вважає доказом того, що вона не була згодна на такі відносини з газопостачальною організацією. Так, позивачка вважає, що мало місце порушення прав споживача щодо встановлення норми споживання газу щомісячно у більшому, ніж встановлено нормативним актом, розмірі, наявна вина у порушені прав споживача, наявні збитки споживача, між діями відповідача та порушенням прав споживача є причино-наслідковий зв`язок. Просить суд зобов`язати відповідача-2 зробити перерахунок норми споживання газу з 1 грудня 2018 року по 1 серпня 2019 року з розрахунку 7,1 куб.м на одну особу за адресою місця проживання її та членів її сім`ї, що встановлено постановою КМУ № 203 від 23.03.2016 р. Крім того, просить суд поновити пропущений строк звернення до суду з поважних причин, про що подала окрему письмову заяву, в якій зазначила, що вона звернулася до суду з позовом про захист прав споживача, вважаючи, що станом на 1 серпня 2019 року існувала обставина, яка свідчить про порушення прав споживача. Вона отримала копію судового наказу від 05.08.2020 р. у справі про стягнення з неї боргу за споживання з квітня 2018 року по липень 2020 року, раніше вона не знала про стан нарахувань за спожитий газ. Оскільки вважає, що оплата їй нарахована необґрунтовано, то звернулася до суду за захистом своїх прав 25.08.2020 р. Необґрунтованість нарахування наявна в діях відповідачів за певний період, а саме, з грудня 2018 року по серпень 2019 року. Строк на звернення до суду за захистом прав споживача встановлений 1 рік з часу, коли особа дізналася про порушення прав. Строк може бути поновлений судом з поважної причини відповідно до ст. 127 ЦПК України. Причину пропуску строк позивач вважає поважно та просить суд поновити строк на звернення до суду за захистом прав споживача, припинення дії, яка порушує право. Ухвалою суду від 16.09.2020 року було відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 15.10.2020 рок до суду надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому відповідач ТОВ «Харківгаз збут» вважає, що позовну вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з таких підстав. 13 грудня 2018 року стало відомо, що Верховний суд своїм рішенням скасував постанови Кабміну №203 та №204 від 23 березня 2016 року, якими норми споживання газу споживачами без лічильників було зменшено. До листопада 2018 року діяли такі норми споживання газу без лічильників: газова плита за наявності центрального гарячого водопостачання (ЦГВП): 3,3 кубів газу на одну особу в місяць; газова плита без ЦГВП: 5,4 кубів газу на одну особу в місяць; газова плита та водонагрівач: 10,5 кубів газу на одну особу в місяць. Після того, як постанова №203, якою були затверджені такі норми, була скасована Верховним судом, чинною залишилась постанова Кабміну № 619 від 8 червня 1996 року в редакції від 29 жовтня 2002 року. Тобто, Верховний суд скасував всі зміни від 2014 року, які Кабмін запроваджував в частині встановлення норм споживання для абонентів без приладів обліку. Чинними залишились такі норми: Газова плита за наявності ЦГВП: 9,8 кубів газу на одну особу в місяць; Газова плита без ЦГВП: 18,3 кубів газу на одну особу в місяць; Газова плита та водонагрівач: 23,6 кубів газу на одну особу в місяць. 01 квітня 2017 року в [ADDRESS] ПАТ «ХАРКІВГАЗ» був встановлений загально-будинковий газовий лічильник, згоди на установку якого позивач, як і усі жильці цього будинку не давали. Встановлення загально-будинкових вузлів обліку передбачено Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494, а порядок проведення розрахунків встановлений Постановою Кабінету Міністрів від 27 січня 2016 року № 46. У разі наявності вузла обліку природного газу, встановленого для ведення такого обліку багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється, відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг газопостачання в умовах використання загально-будинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620. Відповідно до Тимчасового положення, обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються: 2) у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні. У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Відповідно до абз. 5 п. 4 Тимчасового положення, власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків), тощо та оператор газорозподільної системи, зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. Відповідно до п.6 Тимчасового положення, зняття та фіксація показань будинкового вузла обліку на будинок чи групу будинків та квартирних лічильників газу (за їх наявності) здійснюються представниками оператора газорозподільної системи та експлуатаційної організації щомісяця, відповідно до узгоджених між сторонами договірних відносин щодо зняття показань будинкового вузла обліку та квартирного лічильника газу. Під час зняття показань можуть за бажанням бути присутні представники відповідних державних органів, мешканці будинку, тому і підстави для перерахунку та визначення об`єму спожитого природного газу, згідно норм, відсутні. З квітня 2017 року [PERSON] нараховується плата за відкритим на неї особовим рахунком № [NUMBER] за спожитий газ у квартирі на підставі показів загально-будинкового газового лічильника. Нарахування плати за споживання газу здійснювалось за показаннями загально-будинкового лічильника, пропорційно до кількості осіб, зареєстрованих у квартирі. На даний час між побутовими споживачами, в тому числі і з позивачем [PERSON] , та ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» укладено договір на постачання природного газу в порядку, визначеному Правилами № 2496. Доводи позивача щодо необґрунтовано вищої ціни вважає безпідставними. Ціна на природний газ для побутових споживачів, тобто для населення встановлюється виключно Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, шляхом прийняття обов`язкових до виконання, суб`єктами ринку природного газу, рішень. Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС. Таким чином, позивач приєдналася до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ. Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VI «Права і обов`язки постачальника». Також, в періоди з серпня 2018 р. по листопад 2018 р. включно, та з травня 2019 року по 01 серпня 2019 року газовий лічильник було демонтовано ВОГ на проходження чергової державної повірки, в цей період нарахування плати за споживання газу здійснювалось за нормою, а з 01 серпня 2019 р. позивач встановила за адресою: [ADDRESS] , за власні кошти особистий газовий лічильник, показники якого щомісячно передає до служби, сплачує за вказаними об`ємами газу. Враховуючи вищевикладене, ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» посилається на те, що не має правових підстав для здійснення перерахунку норми споживання газу за період з 01.12.2018 р по 01.08.2019 р. з розрахунку 7,1 куб.м на одну особу за адресою: [ADDRESS] , та просить суд відмовити у задоволені позову [PERSON] 06.10.2020 р. від відповідача АТ «Харківгаз» до суду надійшов відзив на позов, в якому викладені заперечення проти позову, посилаючись на те, що виходячи з положень Кодексу газорозподільних систем та ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», отримання згоди окремого мешканця на встановлення загально- будинкового приладу обліку, не передбачено. П.4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально-будинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2002 року № 620 передбачено, що можливість об`єднання споживачів в єдину групу поліпшення ведення обліку природного газу визначається схемою газопостачання. Рішення про необхідність об`єднання споживачів в єдину групу приймає оператор газорозподільної системи. У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. 4.1 ст.5 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» встановлено, що у разі відмови населення від встановлення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року, для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року. Також Кодексом ГРС (абзац 7 пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу) передбачено, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок оператора ГРМ (що підтверджується Актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеним у додатку 10 до цього Кодексу. Згідно з положенням додатку 10 до Кодексу ГРС, граничний обсяг споживання на 1 людину на місяць залежить від типу та комбінації обладнання і на сьогодні становить: 9,8 м3 - за наявності плити газової та централізованого гарячого водопостачання; 18,3 м - за наявності плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача; 23,6 м3 - за наявності плити газової та водонагрівача. Загально-будинковий лічильник газу за адресою: [ADDRESS] , був введений в комерційну експлуатацію 28.03.2017 року і мав місце до моменту встановлення позивачем по справі індивідуального вузла обліку у серпні місяці 2019 року. Тому вказаний у позовній заяві період з 01.12.2018 р. по 01.08.2019 року не може бути перерахований за вказаними нормами. За таких обставин, відповідач АТ «Хаврківгаз» просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Ухвалою від 02.11.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивачка та ї представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача АТ «Харківгаз» Мартопляс В.В. підтримав відзив на позов та просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] просив задовольнити позов. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, третю особу [PERSON] , з урахуванням письмової заяви третьої особи - [PERSON] про розгляд справи без його участі, а також письмової заяви представника ТОВ «Харківгаз збут» про розгляд справи без його участі, перевіривши докази по справі та оцінивши їх у сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з нормами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло, яке видане у грудні 1997 р. згідно з розпорядженням від 05.12.1997 р. № 2959, позивачка [PERSON] та треті особа [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , та зареєстровані за цією ж адресою (а.с. 5,6,7-8). На ім`я [PERSON] , як споживача газу за вищевказаною адресою, оформлено особовий рахунок № [NUMBER] . 01.04.2016 р. [PERSON] , ознайомившись з умовами Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р., приєдналася до умов Договору та підписала заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) за адресою: [ADDRESS] , в якій було зазначено газовий прилад - газова плита - 1 шт., кількість зареєстрованих осіб за адресою: 3 , особовий рахунок абонента № [NUMBER] (а.с.117). 28.03.2017 року приймальною комісією складено акт приймання закінченого будівництва об`єкта системи газопостачання, встановлення вузла обліку газу ( далі ВОГ) у сел. Ківшарівка, згідно якого, будівництво здійснювалося у строки: початок робіт - 28.10.2016, закінчення - 28.10.2016 та приймальна комісія прийняла рішення: будівельно-монтажні роботи виконані у повному обсязі у відповідності до проекту, вимогами ДБН в.2.5.-20-2001, «Правил безпеки систем газопостачання», пред`явлений до приймання ВОГ вважати прийняти з 28.03.2017 р. (а.с.114). Того ж дня, представниками ПАТ «Харківгаз» було складено Акт введення в експлуатацію будинкового вузла обліку газу 28.03.2017 р. за адресою: [ADDRESS] , в якому містяться дані щодо лічильника газу, коректору, їх заводських номерів, дати повірки, показань лічильника та місце і номер пломби (а.с.115-116). За судовим наказом Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 05 серпня 2020 року, стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Харківгаз збут» заборгованість за послуги з газопостачання за період з квітня 2018 року по липень 2020 року, а саме: суму основного боргу в розмірі 8016,47 грн. та пеню в розмірі 70,24 грн., а також 3% річних в розмірі 322,21 грн., інфляційні втрати у розмірі 1678,03 грн. (а.с.9). Як вбачається з копії довідки про заборгованість за природний газ перед ТОВ «Харківгаз збут» [PERSON] за період споживання з квітня 2018 року по червень 2020 року включно, сума боргу склала 8016,47 грн.(а.с.26,27). 17.08.2018 р. представниками ПАТ «Харківгаз» складено Акт № 1014 перевірки стану загально-будинкового вузла обліку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , проведено демонтаж ВОГ на проходження чергової державної повірки (а.с.29). 01.06.2019 р. представниками Куп`янського територіального відділення ПАТ «Харківгаз» було складено Акт зняття показників загально-будинкового лічильника газу за адресою: [ADDRESS] , згідно якого, проведено зняття показань лічильника заводський № 12761, рік випуску 2016, тип лічильника Курс G-65, зазначені попередні та поточні показання лічильника, об`єм розподіленого природного газу за травень 2019 р. - 1375,3 м3 та покази лічильника та коректора об`єму газу також були зафіксовані фото фіксацією (а.с.99,100). 03.06.2019 р. було складено звіт показів лічильника газу 12761 за період з 01.05.2019 по 31.05.2019 р. за адресою: [ADDRESS] (а.с.101-102). 06.06.2019 р. представниками АТ «Харківгаз» було складено Акт № 149 перевірки технічного стану загально-будинкового вузла обліку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , та який знятий був на ремонт (а.с.65,76,78,98). Вказаний Акт був направлений старшому менеджеру із збуту Куп`янського відділу продажів [PERSON] (а.с.64,75,77). Стороною позивача вказується на те, що всупереч діючим нормам споживання газу, Постанови КМУ від 23.03.2016 р. № 203 їй нараховано більше ніж 21,3 м3, виходячи з розрахунку 7,1 м3 на трьох осіб на місяць за період з грудня 2018 року по 01 серпня 2019 року, на підтвердження чого надала рахунки, які вона отримала від ТОВ «Харківгаз збут» Куп`янський ВР Куп`янське дільниця (а.с.10-14). Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом статті 21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до статті 1 цього Закону житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян. Як наведено у статті 3 зазначеного Закону, предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи. Зокрема, перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи. Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Як зазначено у частині першій статті 30 зазначеного Закону державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах: доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій. Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. ТОВ «Харківгаз збут» з 01.07.2015 р. здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною Комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України (далі - НКРЕКП) згідно Постанови № 1588 від 21.05.2015 р. (переоформлена на безстрокову Постановою № 2283 від 08.09.2015 р.), та з 11.05.2017 р. - згідно Постанови № 633 від 11.05.2017 року (виданої на постачання природного газу на території України). Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2015 року № 758 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)» було затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) (далі - Положення № 758). яким покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Харківської області на ТОВ «Харківгаз збут». Акціонерне Товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» здійснює свою діяльність відповідно до Статуту, згідно з яким, основним видом діяльності Товариства є, зокрема, надання послуг з розподілу природного газу, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ. Така діяльність здійснюється на підставі виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Ліцензії. Постановою Національної комісії № 2494 від 30.09.2015 року, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг затверджений Кодекс газорозподільних систем. Цим Кодексом визначено, що оператор газорозподільної системи (далі - оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Згідно п. 4 гл. 2 розділу І Кодексу газорозподільних систем, оператор ГРМ має право безперешкодного та безкоштовного доступу до земельних ділянок всіх форм власності, на яких розташована газорозподільна система, для виконання своїх функцій та обов`язків, передбачених законодавством. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку: 1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року, для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року; 2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року. Згідно п.10 глави 2 Розділу X Кодексу ГРС установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу». Ст. З ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Відповідно до п.1 глави 5 розділу IX Кодексу ГРС за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групи будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загально будинкового балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загально будинковий вузол обліку природного газу. Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загально будинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок оператора ГРМ. Тобто, отримання згоди окремого мешканця на встановлення загально будинкового приладу обліку, чинним законодавством України не передбачено. П.4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально-будинкового вузла обліку, затвердженого постановою КМУ від 16 травня 2002 року № 620 передбачено, що можливість об`єднання споживачів в єдину групу поліпшення ведення обліку природного газу визначається схемою газопостачання. Рішення про необхідність об`єднання споживачів в єдину групу приймає оператор газорозподільної системи. Ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть, як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом ГРС. Встановлення загально-будинкового вузла обліку природного газу, в тому числі витрати на проектування, монтаж, здійснюється за кошти сторони, яка ініціювала встановлення такого вузла обліку. Встановлення загально-будинкових вузлів обліку передбачено Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 року № 2494, а порядок проведення розрахунків встановлений Постановою Кабінету Міністрів від 27 січня 2016 року № 46. Власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор ГРС зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі не врегулювання зазначених питань газопостачання такому будинку, групі будинків, групі споживачів може бути припинено відповідно до законодавства. У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Згідно ч.1 ст.5 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», у разі відмови населення від встановлення суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року, для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року. Також Кодексом ГРС (абзац 7 пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу) передбачено, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником газу, відмовляється від його встановлення за рахунок оператора ГРМ (що підтверджується Актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеним у додатку 10 до цього Кодексу. Згідно з положенням додатку 10 до Кодексу ГРС, граничний обсяг споживання на 1 людину на місяць залежить від типу та комбінації обладнання і на сьогодні становить: 9,8 м3 - за наявності плити газової та централізованого гарячого водопостачання; 18,3 м - за наявності плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача; 23,6 м3 - за наявності плити газової та водонагрівача. 13 грудня 2018 року Верховний суд своїм рішенням скасував постанови Кабміну №203 та №204 від 23 березня 2016 року, якими норми споживання газу споживачами без лічильників було зменшено. До листопада 2018 року діяли такі норми споживання газу без лічильників: газова плита за наявності центрального гарячого водопостачання (ЦГВП): 3,3 кубів газу на одну особу в місяць; газова плита без ЦГВП: 5,4 кубів газу на одну особу в місяць; газова плита та водонагрівач: 10,5 кубів газу на одну особу в місяць. Після того, як постанова №203, якою були затверджені такі норми, була скасована Верховним судом, чинною залишилась постанова Кабміну № 619 від 8 червня 1996 року в редакції від 29 жовтня 2002 року. Чинними залишились такі норми: Газова плита за наявності ЦГВП: 9,8 кубів газу на одну особу в місяць; Газова плита без ЦГВП: 18,3 кубів газу на одну особу в місяць; Газова плита та водонагрівач: 23,6 кубів газу на одну особу в місяць. 01 квітня 2017 року в [ADDRESS] ПАТ «ХАРКІВГАЗ» був встановлений загально-будинковий газовий лічильник. Відповідно до Кодексу газорозподільних систем, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загально-будинковий вузол обліку природного газу. При цьому, балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загально-будинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ. У разі наявності вузла обліку природного газу, встановленого для ведення такого обліку багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється, відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг газопостачання в умовах використання загально-будинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620. Відповідно до Тимчасового положення, обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються: 2) у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні. Відповідно до абз. 5 п. 4 Тимчасового положення, власник (власники) будинку (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків) (далі - експлуатаційна організація), балансоутримувач будинку (будинків), тощо та оператор газорозподільної системи, зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (далі - квартирні лічильники газу) (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. Відповідно до п.6 Тимчасового положення, зняття та фіксація показань будинкового вузла обліку на будинок чи групу будинків та квартирних лічильників газу (за їх наявності) здійснюються представниками оператора газорозподільної системи та експлуатаційної організації щомісяця, відповідно до узгоджених між сторонами договірних відносин щодо зняття показань будинкового вузла обліку та квартирного лічильника газу. Під час зняття показань можуть за бажанням бути присутні представники відповідних державних органів, мешканці будинку, тому і підстави для перерахунку та визначення об`єму спожитого природного газу, згідно норм, відсутні. З квітня 2017 року [PERSON] нараховується плата за відкритим на неї особовим рахунком № [NUMBER] за спожитий газ у квартирі на підставі показів загально-будинкового газового лічильника. Нарахування плати за споживання газу здійснювалось за показаннями загально-будинкового лічильника, пропорційно до кількості осіб, зареєстрованих у квартирі. Між позивачем [PERSON] та ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» укладено договір на постачання природного газу в порядку, визначеному Правилами № 2496. Доводи позивача щодо не обґрунтовано вищої ціни є безпідставними. Ціна на природний газ для побутових споживачів, тобто для населення встановлюється виключно Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, шляхом прийняття обов`язкових до виконання, суб`єктами ринку природного газу, рішень. Ураховуючи викладене, всі дані щодо об`ємів споживання природного газу побутовим споживачем, відповідач отримує від оператора газорозподільної мережі (Оператор ГРМ), за виключенням планових величин середньомісячного споживання. Такі дані передаються Оператором ГРМ ТОВ «Харківгаз збут», як постачальниками із спеціальними обов`язками на підставі даних, отриманих за результатами зняття показань лічильників, як індивідуальних, так і загально будинкових. Відповідно до умов договору ТОВ «Харківгаз збут» отримує дані щодо обсягів споживання побутовими споживачами природного газу від AT «Харківгаз», а ому ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» дотримується вимог чинного законодавства України, які регламентують вказаний порядок передачі інформації між суб`єктами ринку природного газу. Крім того, дії ТОВ «Харківгаз збут» не можуть вважатись такими, що порушували права та інтереси споживачів, в частині неправильного обліку природного газу, до моменту поки не буде визнано протиправними відповідні дії AT «Харківгаз» як Оператора ГРМ, на якого законодавством в імперативному порядку покладено обов`язок здійснення обліку природного газу, зокрема за об`єктами споживання побутових споживачів. ТОВ «Харківгаз збут» не отримує дані щодо обсягів споживання природного газу побутовими споживачами безпосередньо від побутових споживачів, а отримує їх лише опосередковано, тобто через AT «Харківгаз». Тому за відсутності належних і допустимих доказів щодо неправомірності нарахованих обсягів природного газу Оператором ГРМ, всі дані щодо обсягів споживання природного газу є правомірними. Така ж правова позиція Касаційного цивільного суду Верховного Суду, що викладена в постанові від 08 серпня 2018 року провадження №61-10770св18. Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України. Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС. Таким чином, позивач приєдналася до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ. Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VI «Права і обов`язки постачальника». Також, в періоди з серпня 2018 р. по листопад 2018 р. включно, та з травня 2019 року по 01 серпня 2019 року газовий лічильник було демонтовано ВОГ на проходження чергової державної повірки, в цей період нарахування плати за споживання газу здійснювалось за нормою, а з 01 серпня 2019 р. позивач встановила за адресою: [ADDRESS] , за власні кошти особистий газовий лічильник, показники якого щомісячно передає до служби, сплачує за вказаними об`ємами газу. З урахуванням наведеного у сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт порушення його прав та охоронюваних законом інтересів в межах спірних правовідносин, підстави для перерахунку норм споживання газу за період з 01.12.2018 р. по 01.08.2019 р. з розрахунку 7,1 м3 на одну особу за адресою: [ADDRESS]. , відсутні, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає поважною причину пропуску строку з позовом про захист прав споживача, та поновлює цей строк, тим самими задовольнивши заяву позивачки.

Outcome: dismissed