Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

30.07.2014р. представник позивача [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, треті особи: [PERSON], ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якому просить: зняти арешт та заборону на відчуження 3-х кімнатної квартири [ADDRESS], іпотекодержателем якої є [PERSON], загальною площею 70,00кв.м., за адресою: [ADDRESS], накладені постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва від 08.06.2010р.; зобов'язати відповідача винести постанову про зняття арешту та заборони на відчуження 3-х кімнатної квартири [ADDRESS], іпотекодержателем якої є позивач, загальною площею 70,00кв.м., за адресою: [ADDRESS], накладені постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції м. Києва від 08.06.2010р. Вимоги позову обґрунтовані тим, що під час вчинення виконавчих дій відділом ДВС Дніпровського РУЮ у місті Києві було накладено арешт на квартиру [PERSON] за адресою: [ADDRESS], на підставі постанови про арешт майна та заборону на його відчуження, винесеної ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві. 01.12.2012р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено Договір відступлення права вимоги та прав за іпотечним договором, на підставі якого банк передав позивачу права вимоги, що виникли за кредитним договором та іпотечним договором, який є договором забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, укладеними між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] Оскільки заборгованість за кредитним договором у повному обсязі була погашена позивачем, банк двічі подавав до ВДВС заяви про повернення виконавчого документа та зняття арешту з вищевказаної квартири, на підставі яких було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, однак арешт з квартири знято не було. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.12.2013р. за позивачем визнано право власності на вищевказану квартиру, в зв'язку з чим позивач звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з вищевказаної квартири, проте відповідних дій відповідачем не вчинено. Крім того, з ініціативи банку питання зняття арешту з вищевказаної квартири розглядалось в судовому порядку в 2011 році, проте ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 15.11.2012р., якою було зобов'язано ВДВС зняти арешт з вказаної квартири відповідачем не виконано. Бездіяльність державного виконавця та не вчинення дій по зняттю арешту з нерухомого майна - [ADDRESS] порушує права позивача, оскільки це унеможливлює подальші дії щодо оформлення права власності на квартиру, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, у випадку неявки відповідача проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник третьої особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов просив задовольнити. Відповідач та третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв чи клопотань суду не подали. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників судового розгляду та постановити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що 30.03.2006р. між АППБ «Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/2080/74/30778, згідно умов якого останьою було одержано кредит у сумі 57000,00 доларів США (а.с. 8). В забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором між зазначеними сторонами було укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріально (а.с. 9-11). 08.06.2010 р. державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві було винесено постанову (ВП №19643900) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на підставі виконавчого листа № 2-2553, виданого 25.11.2009р. Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення солідарно із [PERSON] та [PERSON] 414887,89грн. та звернення стягнення на трикімнатну квартиру [ADDRESS] та є предметом іпотеки за Іпотечним договором №748763 від 30.03.2006, боржник - [PERSON], стягувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», якою накладено арешт на трикімнатну квартиру [ADDRESS], що належить боржнику [PERSON] (а.с. 26). ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 06.07.2011р. вих. № С11-114-1-4/492 та 19.09.2011р. вих. №С11-114-1-3/620 направляв заяви на ім'я начальника відділу державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ у м. Києві, в яких просив повернути банку виконавчий лист №2-2553/2009р., виданий 25.11.2009р. Дніпровським районним судом м. Києва та зняти арешт з квартири [ADDRESS] (а.с. 13-14). 21.10.2011р. постановою старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві виконавчий лист №2-2553, виданий 25.11.2009 року Дніпровським районним судом м. Києва, на підставі заяви стягувача № С11-114-1-3/620 від 19.09.2011р., повернуто стягувачу (а.с. 15), а постановою старшого державного виконавця ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про закінчення виконавчого провадження від 21.10.2011р., виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № №2-2553, виданого 25.11.2009 року Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] 850,00грн. судових витрат, 126,00грн. витрат на ІТЗ судового процесу, а всього 976,00грн. - закрито (а.с. 16). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Однак, в порушення вищезазначених вимог Закону, при винесенні вказаних вище постанов від 21.10.2011р., державним виконавцем не знято арешт з квартири [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 листопада 2012 року визнано дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві неправомірними та зобов'язано державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві розглянути заяву АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 19 вересня 2011 року щодо зняття арешту, накладеного на квартиру [ADDRESS] (а.с. 24-25). 01.12.2011р. між АТ «Райффайзен Банк Аваль» (який є правонаступником АППБ «Аваль») та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір відступлення права вимоги та прав за іпотечним договором (а.с.12), відповідно до умов якого позивачу передано права вимоги, що виникли за: кредитним договором від 30.03.2006р. № 014/2080/74/30778, укладеним між Цедентом (кредитором) і [PERSON]; іпотечним договором від 30.03.2006р., укладеному між Цедентом (іпотекодержателем) і [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], який є договором забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному кредитному договору. Відповідно до умов Договору відступлення права вимоги та прав за іпотечним договором, Банк передає позивачу право звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Договору іпотеки. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.12.2013р. по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], 3-ті особи Публічне акціонерне товариств «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві про звернення стягнення на предмет іпотеки, позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 014/2080/74/30778 від 30.03.2006р. у розмірі, встановленому Заочним Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28.09.2009р. (справа № 2-2553/09) - 415887,89 гри., звернуто стягнення на предмет іпотеки: 3-кімнатну квартиру під номером [ADDRESS], загальною площею 70,00кв.м., жилою площею 44,30кв.м. (з урахуванням 80% площі заскленого балкона та 30% площі незаскленого балкона), шляхом визнання за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], права власності на 3-кімнатну квартиру під номером [ADDRESS], загальною площею 70,00 (сімдесят) кв.м., жилою площею 44,30 (сорок чотири цілих тридцять сотих) кв.м. (з урахуванням 80% площі заскленого балкона та 30% площі незаскленого балкона) на підставі ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та н. 5.5.1. Іпотечного Договору від 13.03.2006р. зареєстрованого в реєстрі за № Д-466 (а.с. 18-20). Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 60 «Про виконавче провадження»). 04.03.2014р. позивачем було направлено на адресу відповідача заяву про зняття арешту з 3-кімнатної квартири під номером [ADDRESS], оскільки арешт на майно унеможливлює подальші дії щодо оформлення права власності на квартиру (21-22), одержання заяви відповідачем підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.23). Рішенням № 3230581 від 18.06.2013р. Державного реєстратора прав на нерухоме майно відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована в [ADDRESS], за суб'єктом [PERSON] (а.с. 17). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 19841115, сформованого 01.04.2014р., у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за: № 9912428, 08.06.2010, внесено запис про державну реєстрацію обтяження, тип обтяження: арешт нерухомого майна; тип майна: квартира; адреса предмета обтяження: [ADDRESS]; власник: [PERSON], [NUMBER]; обтяжував: відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві; підстава: виконавчий лист № 2-2553, 25.11.2009, Дніпровський районний суд м. Києва (а.с.7). Оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині зняття арешту з квартири є такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню, оскільки позивач фактично набув право власності на квартиру [ADDRESS] - рішенням суду за ним визнано право власності на вказану квартиру, проте позивач не може реалізувати свої законні права щодо реєстрації права власності, оскільки до теперішнього часу наявний арешт, накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві від 08.06.2010р., що обмежує право позивача у вільному розпорядженні своїми правами. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для зняття арешту на квартиру, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві від 08.06.2010р. Разом з тим, вимога про зобов'язання ВДВС Дніпровського РУЮ м. Києва винести постанову про зняття арешту та заборону відчуження вищевказаної квартири, не підлягає задоволенню, оскільки суд задовольняє вимогу про зняття арешту з даної квартири, який знімається за даним судовим рішенням. Тому позов підлягає частковому задоволенню. Позивач не ставить вимоги про розподіл судових витрат та стягнення судового збору з відповідача. На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 16, 317, 319, 321 ЦК України, ст. ст. 50, 60 Закону України «Про виконавче провадження»,

Outcome: partial