overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

6 лютого 2014 року [PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Він обґрунтовує свою заяву тим, що з жовтня 1985 року по вересень 1992 року працював у Дзержинському КБО електрослюсарем за сумісництвом. В теперішній час ним оформлюється пенсія за віком і працівниками управляння пенсійного фонду України в м.Костянтинівці та Костянтинівському районі не зараховується архівна довідка Дзержинського міськвиконкому про заробітну №904 АО від 28 травня 2013 року за час його роботи у Дзержинському КБО за сумісництвом, оскільки у цій довідці вказані тільки його ініціали, а не ім'я по батькові. У зв'язку з ліквідацією Дзержинського КБО виправити відомості про ім'я та по батькові в теперішній час неможливо, а встановлення факту належності йому вказаного правовстановлюючого документу необхідно для оформлення та отримання пенсії за віком. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримав заяву, посилаючись на ті ж обставини, що й у заяві. Представник заінтересованої особи - управління Пенсійного фонду України в м.Костянтинівці та Костянтинівському районі Донецької області, в судовому засіданні заперечував проти встановлення такого юридичного факту. Заслухавши заявника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню по наступним підставам. Судом встановлено, що відповідно до паспорту серії [NUMBER], виданому 2 лютого 2002 року Костянтинівським МВ ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] в м.Костянтинівка Донецької області (а.с.4). Заявник працював за сумісництвом у Дзержинському КБО електрослюсарем з жовтня 1985 року по вересень 1992 року, про що свідчить архівна довідка Дзержинського міськвиконкому №903 АО від 20 червня 2013 року (а.с.14) та пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які відповідно до відомостей у трудових книжках постійно працювали у той час у Дзержинському КБО (а.с.19-23). Враховуючи доведеність факту роботи [PERSON] за сумісництвом у Дзержинському КБО, суд вважає встановленим, що архівна довідка Дзержинського міськвиконкому №904 АО від 20 червня 2013 року (а.с.13), в якій вказані відомості про заробітну плату під час роботи у Дзержинському КБО [PERSON], належить [PERSON]. Оскільки виправити допущену помилку в даний час не представляється можливим і вона є перешкодою в здійсненні права [PERSON] на нарахування та отримання пенсії за віком, необхідно встановити факт належності заявнику зазначеного правовстановлюючого документу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

6 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В своїй заяві позивач вказувала, що 23 травня 2013 року відповідач взяла у нього позику в розмірі 7500 грн., що підтверджується її розпискою, яку зобов'язувалася повернути до 1 лютого 2015 року. На даний час відповідач позичені кошти не повернула, ухиляється від їх повернення. Посилаючись на ст.ст. 610, 629 Цивільного кодексу України позивач просила стягнути з відповідача 7500 грн. основного боргу та 243,60 грн. судових витрат. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності з ст. 1047 ЦК України, якщо сума позики не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином судом встановлено, що між позивачем [PERSON] і відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на суму 7500 гривень, підтвердженням укладення якого є розписка (а.с. 4). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.3 ст.545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Оскільки борговий документ - розписка, знаходиться у позивача і відповідач визнає обставину не повернення позики у встановлений строк, суд вважає що визнання нею позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, в сумі 243,60 грн. (а.с. 1), підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

6 лютого 2015 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 8 вересня 2011 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. Спільне життя між сторонами не склалось, вони втратили повагу, причиною розладу в сім»ї є різниця характерів, відсутність взаєморозуміння та довіри. Оскільки відповідач проживає в іншій місцевості та не виходить на зв'язок, позивачка не має можливості звернутися до відділу драцсу. На примирення не згодна, тому просить шлюб між сторонами розірвати. В судове засідання сторони повторно не з'явилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, позивач направила суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем «[PERSON]». Відповідач про причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень на позов суду не надав, про час і місце судового розгляду був оповіщений за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відсутній за такою адресою. Таким чином, відповідач відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України є таким, якому судовий виклик вручено належним чином. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 8 вересня 2011 року, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління у м. Києві, актовий запис № 1046 (а.с.8 - свідоцтво про укладення шлюбу). Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства з вересня 2014 року, примирення не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача. Позивач після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем «[PERSON]». Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Дослідивши письмові докази у справі, з'ясувавши фактичні стосунки подружжя, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що сторони припинили шлюбні відносини та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

6 лютого 2017 року до суду заявлено цей позов, в якому позивач вимагала стягнути з [PERSON] на її користь на утримання їх сина [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до його повноліття, посилаючись на невиконання добровільно відповідачем законного обовязку по утриманню дитини. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Відповідач проти задоволення позову заперечив, пояснив, що ніде не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, а тому не має можливості утримувати дитину. З урахуванням позицій сторін матеріалів справи, суд визнає за необхідне позов задовольнити частково з таких міркувань. Беззаперечно доведено, що [PERSON] є рідним батьком малолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження а. с. 4), який перебуває на утриманні матері [PERSON] Відповідач належним чином свого законного обовязку по утриманню дитини не виконує, інших утриманців не має, не працює, має нерегулярний, мінливий дохід. Зазначені правовідносини регулюються: -ст.180 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей; -ст.182 Сімейного Кодексу України, за змістом якої при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини чи батьків; -ч.2. ст. 182 Сімейного Кодексу України, згідно з якою, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; -ч.1 ст.184 Сімейного Кодексу України, згідно з якою, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки, відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обовязку по утриманню дитини, чим порушує її право, але має мінливий, нерегулярний дохід, то належні кошти необхідно щомісячно стягувати з нього в твердій грошовій сумі, яку з урахуванням засад розумності, добросовісності і справедливості, суд визначає в розмірі 1000 грн. починаючи з дня звернення позивача до суду і до повноліття сина.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

6 лютого 2017 року на адресу суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 5 червня 2004 року уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 169. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини між ними припинені з липня 2012 року у звязку з різними поглядами на сімейне життя та різні характери. Спільне господарство не ведуть. За таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги визнав, просив розглянути справу за його участі. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 5 червня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 169. Сторони від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з липня 2012 року у звязку з різними поглядами на сімейне життя, різні характери. Сторони спільне господарство не ведуть. За таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. Відповідно до ст. ст.24, 104, 105, 110-112, 114 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

6 серпня 2010 року за повідомленням Смілянського радіоприладного заводу (архівний запис) від 30 травня 1979 року Смілянською державною нотаріальною конторою зареєстровано заборону на нерухоме майно, а саме: на будинок № 21 по вул. Миру в м. Смілі Черкаської області. Підставою накладення обтяження стало наявність заборгованості перед стягувачем. Посилаючись на те, що борг погашений повністю, однак державним нотаріусом не знято заборону на нерухоме майно, [PERSON] звернулась до суду з позовом до Смілянської держнотконтори про скасування арешту з належного їй майна. В судове засідання сторони не зявились, в направлених до суду заявах просили розглядати справу у їх відсутності. Позивач підтримав позов, відповідач не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 серпня 2015 року, виданим державним нотаріусом Смілянської держнотконтори та зареєстрованим в реєстрі за № 1133, та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 серпня 2015 року [PERSON] є власником будиковолодіння № 21 по вул. Миру в м. Смілі Черкаської області. 6 серпня 2010 року Смілянською державною нотаріальною конторою за повідомленням Смілянського радіоприладного заводу (архівний запис) № 19 від 30 травня 1979 року здійснено реєстрацію заборони на це нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження 10117885. Як вбачається з довідки ДП «Машинобудівний завод «Оризон», яке є правонаступником Смілянського радіоприладного заводу, [PERSON] дійсно працювала на радіоприладному заводі «Оризон» в період часу з 1 листопада 1977 року по 5 січня 1998 року. Нею була взята позика, яка погашена в повному обсязі. На даний час підприємство ніяких матеріальних претензій до позивача не має. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним їй майном, проте через наявність заборони позбавлена можливості це зробити. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оцінюючи докази по даній справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що встановити обгрунтованість накладення заборони не можливо, час, що пройшов з часу накладення заборони, а також відсутність майнових претензій до боржника свідчать про втрату актуальності існування такого обтяження, наявність даної заборони порушує законні права та інтереси позивача щодо розпорядження належним їй майном, які підлягають судовому захисту, а тому заявлені позовні вимоги слід задоволити шляхом скасування існуючої заборони на відчуження нерухомого майна.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

6 серпня 2014 року [PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту родинних відносин. Свої вимоги обґрунтував тим, що його батьки [PERSON] та [PERSON] померли відповідно [INFO] та [INFO]. Після смерті матері відкрилася спадщина. Однак, він не може отримати свідоцтво про право на спадщину через допущену помилку в написанні його прізвища в свідоцтві про народження, у свідоцтві про смерть та в паспорті. Так у свідоцтві про народження заявника його прізвище та прізвище його батьків записано [PERSON], а в свідоцтві про смерть батька - [PERSON]. Крім того, ім'я та по батькові його батька вказано [PERSON], а не [PERSON], як вказано в свідоцтві про його смерть та є в дійсності. Також допущена помилка при написанні прізвищ батьків у свідоцтві про їх одруження: замість [PERSON] вказано [PERSON]. Встановлення даного факту необхідно заявнику для отримання свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд винести рішення, котрим встановити факт, що [PERSON], який помер [INFO], та [PERSON], яка померла [INFO], є його батьками. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, заявлені вимоги підтримав повністю. Представник заінтересованої особи Куницька Л.П. в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, заявлені вимоги визнає повністю. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] в с. Рудка Червинська Камінь-Каширського району Волинської області. Його батьками були [PERSON] та [PERSON]. Дана обставина підтверджується копією паспорта заявника (а.с.3) та свідоцтвом про його народження (а.с. 4), де в графі «Батько» вказано [PERSON], в графі «Мати» вказано [PERSON]. [INFO] батько заявника [PERSON] помер, а [INFO] померла й мати [PERSON] (а.с. 8, 9). Після їх смерті відкрилася спадщина на належне їм майно, яке заявник має право успадкувати як спадкоємець першої черги за законом. Однак через допущені в особистих документах заявника та його батьків помилки він не може отримати свідоцтво про право на спадщину, а тому встановлення вказаного факту має юридичне значення. Той факт, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] підтверджується дослідженими в судовому засіданні довідкою Новочервищанської сільської ради Камінь-Каширського району № 51 від 01.08.2014 року (а.с. 10). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що в матеріалах справи знайшов підтвердження той факт, що [PERSON], який помер [INFO], та [PERSON], яка померла [INFO], є батьками [PERSON], [INFO].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

6 серпня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO] померла його прийомна мати [PERSON], а [INFO] помер його батько [PERSON], після їх смерті відкрилася спадщина у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS], яку він має намір успадкувати за заповітом. Позивач в судове засідання не з'явився, проте телефонограмою повідомив суд про неможливість з'явитись в судове засідання, просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримав.. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте телефонограмою голова Гопчицької сільської ради Журавльов В.В. повідомив суд про неможливість з'явитись в судове засідання, просив розгляд справи провести у його відсутності та не заперечував проти задоволення позову. З'ясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі з огляду на таке: - ч.1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном.; - ч.1 ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична особа або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], яка померла [INFO], була власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS], як єдиний спадкоємиць за заповітом не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа про належність нерухомого майна спадкодавцю, то з метою захисту майнових прав позивача, необхідно визнати за ним право приватної власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані в [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

6 серпня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з заявою, вказуючи, що вона бажає укласти шлюб з [PERSON], однак не досягла шлюбного віку. Заявниця в судове засідання не з'явилася, проте надала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримала. Заінтересовані особи в судове засідання не з'явилися, проте подали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, вважають, що заява підлягає задоволенню, оскільки укладення шлюбу відповідає інтересам [PERSON] та пов'язане з її вагітністю. З урахуванням позицій сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити заяву з таких міркувань. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] (а.с. 5), бажає укласти шлюб з з [PERSON], але не досягла шлюбного віку, перебуває на 10 тижні вагітності (а.с. 6). Відповідно до ч.2 ст.23 Сімейного кодексу України за заявою особи, яка досягла чотирнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Оскільки укладення шлюбу з з [PERSON] відповідає інтересам [PERSON], то їй необхідно надати право на шлюб. На підставі ст. 23 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved