Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

30.03.2016 представник позивача [PERSON] звернувся до Бориспільської міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення на користь позивача [PERSON] 132 150 гривень основного боргу відповідно до письмової розписки від 06.03.2013 та процентів за користування грошовими коштами в розмірі 95 148 гривень, що разом складає 227 298 гривень та про стягнення попередньо сплаченого судового збору в розмірі 2 272,98 гривень. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує наступним. Відповідач [PERSON] 06.03.2013 взяла у чоловіка позивача [PERSON] в борг 5 000 доларів США, що є еквівалентом 132 150 гривень та зобов'язалась повернути кошти 06.03.2014. Крім того зобов'язувалась сплачувати проценти за користування грошовими коштами в розмірі 6% щомісячно, тобто 300 доларів США. Протягом часу з 06.03.2013 відповідач не повернула кошти її чоловіку. Після смерті чоловіка позивач прийняла спадщину, а їх діти подали заяви про відмову від спадщини, і тому позивач є єдиним спадкоємцем. У судове засідання сторони не з'явились, представник позивача подав заяву з проханням позовні вимоги задовольнити, а справу слухати без його участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки не повідомила, ніяких заперечень проти позову, а також заяви про розгляд справи за її відсутністю, не надала. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Дослідивши подану заяву та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1-3 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За змістом ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що між [PERSON], паспорт [NUMBER] виданий 08.08.1995 року Бориспільським ГУ МВС, проживаючої за адресою : [ADDRESS] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів в розмірі 5 000 доларів США для ведення бізнесу в м. Бориспіль ринок «Центральний», терміном з 06.03.2013 по 06.03.2014, що підтверджується розпискою від 06.03.2013 (а. с. 8). Крім того відповідно до зазначеної розписки [PERSON] зобов'язувалась виплачувати проценти в розмірі 6 % (300 доларів США) щомісячно (а. с. 8). Також встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 березня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Бориспільського міськвиконкому Київської області (а. с. 7) [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського МРУЮ у Київській області 21 липня 2015 року (а. с. 5). Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 41933626, 28.01.2015 року було заведено після смерті [PERSON] спадкову справу в Бориспільській міській державній нотаріальній конторі (а.с. 6). Крім того відповідно до довідки Бориспільської міської державної нотаріальної контори від 04.04.2016 № 434/02-14 [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті [INFO] року її чоловіка [PERSON] (а. с. 29). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з позовної заяви відповідач не виконала свої зобов'язання щодо повернення позики чоловіку позивача [PERSON], будь-яких доказів, які б спростовували ці твердження, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття. За змістом ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Крім того відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України станом день ухвалення рішення 100 доларів США становить 2489,8078 гривень. З урахуванням вище викладеного, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти в рахунок погашення основного боргу в розмірі гривень 124 490 гривень 39 копійок (5000 х 2489,8078/100) та проценти за користування грошовими коштами за 1 рік (12 місяців), тобто в межах заявлених позовних вимог в розмірі 89 633 гривень 08 копійок (300х12х2489,8078/100), в зв'язку з чим позовні вимоги під лягають частковому задоволенню на загальну суму 214123 гривні 47 копійок. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України та суми задоволених позовних вимог з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судові витрати в розмірі 2141,23 гривень (1% від суми задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial