Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

30.06.2017 позивач звернулась до Радомишльського районного суду Житомирської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що із 14.02.2015 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Позивач зазначила, що вони з відповідачем вже протягом тривалого часу не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Позивач проживає окремо, сімя існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. Позивачка у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - Семенів) [PERSON] з 14.02.2015 перебувають у шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 14.02.2015 серії 1-ТП № 122702 (а.с.6). Від даного шлюбу у сторін спільних дітей не має. Як зазначає позивач у позовній заяві, вони з відповідачем вже протягом тривалого часу не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Позивач проживає окремо, сімя існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між ними. Сторонам судом надавався строк на примирення терміном у 3 місяці, проте, після спливу вказаного строку останні не примирились. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача судові витрати. Враховуючи викладене та на підставі ст.ст. 24, 112, 113, 115 СК України,

Outcome: approved