overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

2 липня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Він обґрунтовував свої вимоги тим, що 3 червня 2006 року у відділі РАЦС по м.Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишаться на вихованні у відповідачки. У червні 2012 року шлюбно-сімейні відносини між ним та відповідачкою були припинені через відсутність порозуміння, постійних суперечок з питань сімейного життя. Примирення з відповідачкою він вважає неможливим і просив шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідачка [PERSON] позов визнала повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує, примирення з позивачем вважає неможливим. З'ясувавши у судовому засіданні вказану позицію сторін, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 3 червня 2006 року у відділі РАЦС по м.Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції Донецької області зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу залишаться на вихованні у відповідачки. У червні 2012 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені. Подальші їхні дії свідчать про те, що відновляти сімейні відносини вони не мають наміру. Суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їхніх малолітніх дітей.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

2 липня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що знаходиться у шлюбі з відповідачем з 25 лютого 2014 року. Під час сумісного проживання у них народився син, [PERSON], [INFO]. Відповідач з родиною не проживає, на утримання дитини матеріально не допомагає, тому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісяця до повноліття сина. У судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що й у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини його доходу. З'ясувавши у попередньому судовому засіданні вказану позицію сторін, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 25 лютого 2014 року. Під час сумісного проживання у них [INFO] народився син, [PERSON]. Відповідач з родиною не проживає, та не виконує своїх обов'язків по утриманню дитини, передбачених ст.180 Сімейного кодексу України. Тому, з нього повинні бути стягнені аліменти в судовому порядку у відповідності зі ст.181 ч.3 Сімейного кодексу України. Суд вважає, що розмір стягуваних з нього аліментів повинен складати 1/4 частину від його доходу. Визначаючи такий розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини, відповідача, а також те, що відповідач має інших дітей. На підставі ст.ст.180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

2 липня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з заявою про визнання її сестри [PERSON], [INFO], недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення її опікуном, вказуючи, що вона хворіє на психічні захворювання, являється інвалідом, внаслідок чого не розуміє значення своїх дій, не може керувати ними та не може забезпечити свою життєдіяльність без сторонньої допомоги і догляду. Заявниця в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій справу просила розглянути у її відсутності, наполягала на визнанні [PERSON] недієздатною. Представник органу опіки та піклування Морозівської сільської ради не з'явився також, у телефонному режимі повідомив, що вимоги заяви визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. З урахуванням позицій учасників розгляду справи та її матеріалів, суд вважає, що заяву необхідно задовольнити з огляду на таке. В судовому засіданні, зокрема, актом судово-психіатричної експертизи № 223 від 14.08.2014 року, беззаперечно доведено, що [PERSON] страждає на хронічне психічне захворювання у вигляді помірної розумової відсталості, в наслідок чого не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки (а.с.20-21). Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. За змістом ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. ч.1 ст. 241 ЦПК України передбачає, що суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною встановлює над нею опіку. Оскільки [PERSON] внаслідок хвороби - хронічного психічного захворювання у виді помірної розумової відсталості не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, то з метою захисту її майнових та соціальних інтересів необхідно визнати її недієздатною, встановити над нею опіку, призначивши опікуном [PERSON] На підставі ст.39, ч. 1 ст. 60 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

2 липня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у виді земельної частки (паю) та іншого майна. У визначений законом строк позивачка подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено в зв'язку з втратою правовстановлюючих документів. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала заяву в якій справу просила розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник Білашківської сільської ради до суду не з'явився також, подав заяву у якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беззаперечно встановлено, що [PERSON], який помер [INFO] (свідоцтво про смерть - а.с.8) мав право на земельну частку (пай), розміром 2,74 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Білашківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а. с.13-14); Заповітом від 01.03.2004р. [PERSON] усе своє майно заповів позиваці (а. с. 10); [PERSON] як спадкоємиця за заповітом подала заяву про прийняття спадщини, однак у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено в зв'язку з втратою правовстановлюючих документів (а. с. 12). Дані правовідносини у системному зв'язку регулюються: - ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном; - ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності; - ст.1218 ЦК України, відповідно до якої, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], який помер [INFO], мав право на земельну частку (пай), розміром 2,74 в умовних кадастрових гектарах, що розташована на території Білашківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області; [PERSON] як спадкоємиця за заповітом подала заяву до нотаріальної контори про її прийняття, однак в зв'язку з втратою правовстановлюючих документів не може належним чином ними розпорядитися, то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право на це майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

2 липня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO] померла її тітка [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у виді земельної ділянки та іншого майна. Заповітом від 17.02.2000р. [PERSON] усе своє майно заповіла позивачці. У встановлений законом шестимісячний строк позивачка подала до нотаріальної контори заяву пор прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено в зв'язку з втратою правовстановлюючих документів. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій справу просила розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача до суду не з'явилася також, подав заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечують. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беззаперечно встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть - а.с.7) була власницею земельної ділянки, розміром 3,3412 га, що розташована на території Морозівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а. с.11); заповітом від 17.02.2000р. [PERSON] усе своє майно заповіла позивачці (а. с. 8), однак [PERSON] не може реалізувати своє право на спадщину, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку був втрачений. Дані правовідносини у системному зв'язку регулюються: - ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном; - ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності; - ст.1218 ЦК України, відповідно до якої, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], яка померла [INFO], була власницею земельної ділянки, розміром 3,3412 га, що розташована на території Морозівської сільської ради Погребищенського району Вінницької області; Заповітом від 17.02.2000р. [PERSON] усе своє майно заповіла [PERSON], однак вона не може належним чином ним розпорядитися, то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право на це майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

2 липня 2014 року до суду подано цю заяву, в якій вказано, що 20.08.1977р. Погребищенською районною інформаційно-обчислювальною станцією державної статистики їй була видана трудова книжка серії [NUMBER], у якій було вказано її дошлюбне прізвище «[PERSON]». Після укладення 18.05.1980р. шлюбу, прізвище заявниці було визначено як «[PERSON]», однак зміни в трудову книжку внесені не були. Окрім того, 20.02.1990р. Колективним сільськогосподарським підприємством «Рось» с. Збаржівка Погребищенського району Вінницької області заявниці була видана трудова книжка колгоспника серії [NUMBER], в якій прізвище заявниці помилково зазначено як «[PERSON]», що не відповідає запису в її паспорті, згідно з яким вона «[PERSON]». В судове засідання [PERSON] не з'явилася, подала заяву в якій справу просила розглядати у її відсутності, просила встановити факт належності їй трудових книжок. Представник Управління Пенсійного фонду України у Погребищенському районі в судове засідання не з'явилася також, подала заяву в якій заявлені вимоги визнала в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала. З'ясувавши позицію заявниці, дослідивши матеріали справи суд, визнає за необхідне задовольнити заявлені вимоги з таких міркувань. Достовірно доведено, що трудова книжка серії [NUMBER], видана 20.08.1977р. Погребищенською районною інформаційно-обчислювальною станцією державної статистики на ім'я [PERSON] та трудова книжка колгоспника серії [NUMBER], видана Колективним сільськогосподарським підприємством «Рось» с. Збаржівка Погребищенського району Вінницької області на ім'я [PERSON], належать [PERSON], [INFO], іншого порядку встановлення цього факту законом не передбачено, що не дає [PERSON] право на належне пенсійне забезпечення, то його необхідно встановити на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

2 липня 2014 року позивач звернувся з даним позовом до суду. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 14.09.2012 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 9567,52 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, зобов'язання не виконав, внаслідок чого станом на 11.02.2014 року виникла заборгованість в сумі 12856,13 грн. Просить стягнути з відповідача заборгованість та судові витрати. Представник позивача у судовому засідані позов підтримала, зменшила суму стягнення, враховуючи, що відповідач сплатив частину суми заборгованості і просить стягнути з нього 6861,09 грн. боргу та судові витрати. Відповідач позов визнав та згоден з даною сумою заборгованості. Судом встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000 грн. на строк 36 місяців з 28.12.2010 року по 27.12.2013 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно з п.п. 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 14.09.2012 року позичальник сплачує банку в разі виникнення порушеня договору штраф в розмірі 3910 грн. (а.с. 5-6). Відповідно до довідки № 1657365 від 22.07.2014 року заборгованість відповідача складає 6861,09 грн. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість по сплаті кредиту, відсотків та штрафу, передбаченого генеральною угодою, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в сумі, вказаній позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-01 00:00:00

2 липня 2014 року Публічне Акціонерне Товариство «ДЕЛЬТА БАНК» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про виконання зобов'язань за кредитним договором № 008-14522-270811 , просив суд стягнути з відповідача на виконання зобов'язань за цим договором загалом 6.479,74 грн. У судове засідання позивач свого представника не надіслав, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, до суду надіслав заяву, у якій просив про розгляд справи за відсутності його представника та задоволення позову. Зважаючи про те, що у справі є наявними достатні докази про права та взаємини сторін, та немає необхідності в особистих поясненнях представника позивача для прийняття рішення по суті справи, суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до статті 224 ЦПК України суд ухвалив про заочний розгляд справи. Після дослідження письмових матеріалів справи суд дійшов такого. 1……Матеріалами справи встановлено, та сторони не заперечують того, що 27 серпня 2011 року між позивачем /надалі - кредитодавцем/ та відповідачем [PERSON] /надалі - позичальником/ був укладений договір № 008-14522-270811 про відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки, відповідно до умов якого: - кредитодавець відкрив позивальнику кредитну лінію, в межах якої надав позивальнику грошові кошти з умовою їх повернення у встановлений договором строк та сплатою відсотків та комісій за користування ними; - позичальник зобов'язався повернути надані кошти у встановлений строк та сплатити проценти за користування Кредитною лінією 2……Матеріалами справи також встановлено, та сторони не заперечують того, що на виконання своїх зобов'язань за кредитним договором кредитодавець надав позичальнику обумовлену договором грошову суму, виконавши тим самим свої зобов'язання у повному обсязі. 3……Матеріалами справи також встановлено, та сторони не заперечують того, що свої обов'язки за договором позичальник виконав не у повному обсязі, через що станом на 15 травня 201 3 року утворилась заборгованість, розмір якої за розрахунками позивача становить: - заборгованості за тілом кредиту у сумі 5.571,31 грн.; - заборгованості по процентах за користуванням кредитом у сумі 0 грн.; - заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 10.000 грн.; а загалом - 6.479 грн. 74 коп. Заперечень проти факту наявності заборгованості або ж проти зроблених кредитодавцем розрахунків позичальник не надав, через що наведені обставини суд вважає доведеними. Між цим, відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений законом строк, а відповідно до статті 625 ЦК України у разі неналежного виконання зобов'язань позичальник має, сплатити, зокрема, прострочену суму боргу За такого з відповідача на користь позивача слід стягнути 6.479 грн. 74 коп. , задовольнивши заявлені вимоги у повному обсязі. При цьому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі, що є пропорційним частині позовних вимог, що були задоволені.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

2 липня 2014р. позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 5 грудня 2003р. вона уклала шлюб з [PERSON] Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося, так як в них різні погляди на життя та несхожість характерів. На протязі останнього року спільного життя між ними постійно виникають сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Вони давно втратили почуття взаємної любові один до одного, що є моральною, основою шлюбу. На протязі останніх трьох років проживають окремо один від одного, шлюбні стосунки між ними припинено і спільне господарство не ведеться з того ж часу. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем (а.с.2). Позивач в судовому засіданні позов підтримала та прохала задовольнити його в повному обсязі.. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Вислухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що з 5 грудня 2003р. позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 5 грудня 2003р. (а.с.3). В шлюбі у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народилася дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 5 грудня 2003р. (а.с.3). В силу ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи небажання позивача зберігати родину, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. В порядку визначеному ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося. На підставі викладеного і

Outcome: approved