Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

29 березня 2021 року позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів на користь позивача по справі - [PERSON] . [PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі, який був зареєстрований 30 травня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції за актовим записом №436, який в подальшому на підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.12.2020р. було розірвано. За час перебування у шлюбі, у сторін по даній справі народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що після розірвання шлюбу вона з дітьми проживає окремо. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона та діти потребують матеріальної допомоги, яка полягає у придбанні їжі, ліків, одягу, витрати пов`язані з оплатою секцій розвиваючих гуртків та секцій, оздоровчого відпочинку їх дітей, задоволення інших фізіологічних та духовних потреб дітей. Зазначає, що відповідач по даній справі має постійне місце роботи, сталий дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання їх спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду до досягнення старшою дитиною повноліття, а також сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином [PERSON] трьох років, а саме до [INFO] . Просить позов задовольнити. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2021р. дану справу передано для розгляду судді Ківерцівського районного суду Волинської області Польовій М.М. 30.03.2021р. ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 02.04.2021р. відповідачем по справі [PERSON] подано заяву про відвід судді. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 02.04.2021р. заяву [PERSON] про відвід судді задоволено та передано справу до канцелярії для повторного автоматизованого розподілу. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2021р. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів передано для розгляду судді Ківерцівського районного суду Волинської області Поліщук С.В. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.04.2021р. відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 01 квітня 2021р. відповідач по справі [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, у якому вказує на ряд істотних обставин, які вважає можуть бути враховані судом при постановленні рішення. Зазначає, що позивач по справі [PERSON] , а також їх неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON] постійно проживають з позивачем по справі у двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] , яка 09.09.2014р. яка була йому подарована матір`ю, тобто, яка є його особистою приватною власністю та яку він залишив у користуванні колишній дружині та дітям для постійного проживання. Крім того вказує, що оплату за житлово - комунальні послуги на утримання вищевказаної квартири він сплачує в повному розмірі, що підтверджує відповідними доказами, а також за власний рахунок повністю оплачує навчання старшого сина [PERSON] , [INFO] , який навчається у «Приватний заклад загальної середньої освіти «АЙ ТІ СТЕП СКУЛ ЛУЦЬК», вартість якого становить близько 10 700 грн. на місяць і яка постійно зростає, щомісячно здійснює оплату за харчування сина у вищевказаному навчальному закладі в розмірі 1600 грн., у вересні 2020р. для цілей навчання він придбав та обладнав у квартирі сучасний комп`ютер, який на момент його придбання коштував 28 173,00 грн. На підтвердження даного факту надав суду копію договору про надання освітніх послуг №289000009 від 06.08.2020р. (а.с.29) та дублікати квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» про оплату вказаних послуг (а.с. 33-36). Окрім того, зазначає, що бере активну участь у вихованні та матеріальній підтримці дітей та дружини, здійснюючи на картковий рахунок позивача та дитини перекази коштів, що підтверджує наданими дублікатами квитанцій АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.37, 43-47, 53-54, 60-61, 67). Вважає, що достатнім та справедливим, об`єктивним та розумним, враховуючи вищевказані істотні обставини виховання та утримання дітей та умови життя позивача, буде стягнення аліментів на утримання дітей в розміні 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу). В разі необхідності добровільно погоджується нести додаткові витрати. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на позивача у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) заперечує повністю, оскільки він забезпечив позивачку окремим житлом, за яке сплачує житлово-комунальні послуги. Крім того вказує, що позивач отримує відшкодування вартості послуги з догляду за дитиною до трьох років «муніципальна няня» відповідно до постанови КМУ від 30.01.2019р. №68, а тому в цій частині позовних вимог просить відмовити. 08.04.2021р. до Ківерцівського районного суду Волинської області від позивача по даній справі надійшла відповідь на відзив, у якій [PERSON] зазначає, що підставою для звернення до суду із даним позовом слугувало те, що відповідач по справі не зможе іншим шляхом гарантувати їй та їхнім дітям стабільність у їх матеріальній підтримці. Вважає, що відзив на позовну заяву є необґрунтованим та безпідставним. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони по справі з 30.05.2008р. перебували у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції у Волинській області за актовим записом №436, даний факт стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.05.2008р. (а.с. 6), який в подальшому в судовому порядку, на підставі рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 22.12.2020р. (справа №161/18437/20) було розірвано, рішення набрало законної сили (а.с.7). Як вбачається з копій свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] від 29.07.2008р., серії [NUMBER] від 11.09.2018р. відповідач по справі - [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 8-9). З довідки Волинського апеляційного сулу №09.40/19/2021 від 18.02.2021р. вбачається, що позивач по справі [PERSON] згідно наказу від 22.11.2018р. №9.10/42 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 28.11.2018р. до [INFO] (а.с.11). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, частиною дев`ятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, та те що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька. З`ясувавши повно та всебічно обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, проаналізувавши викладені норми законодавства, суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину є беззаперечним. Способи виконання такого обов`язку повинні визначатись за спільною домовленістю між батьками. За відсутності такої домовленості, той з них, з ким проживає дитина, вправі звернутись до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. При цьому, згідно ч.1 ст. 76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Згідно до ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. На підставі ч.4 ст. 84 СК України, право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, ч.1 ст. 79 СК України передбачає, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Як встановлено судом, позивач [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 28.11.2018р. до [INFO] (а.с. 11). Відповідач по справі [PERSON] є працевлаштований, має постійне місце роботи та сталий заробіток (а.с.10). При цьому, судом встановлено та надано правову оцінку кожному наданому сторонами доказу, зокрема суд враховує та вважає за можливе при визначені розміру аліментів на утримання дітей та позивача по справі взяти до уваги ті обставини, що відповідач по справі [PERSON] залишив у користуванні позивача по справі та їх неповнолітніх дітей житло, а саме благоустроєну квартиру за адресою: [ADDRESS] , за яку сплачує самостійно житлово - комунальні послуги на її утримання. Крім того, суд бере до уваги те, що відповідач по справі [PERSON] оплачує навчання старшого сина [PERSON] , [INFO] , який навчається у «Приватний заклад загальної середньої освіти «АЙ ТІ СТЕП СКУЛ ЛУЦЬК», вартість якого становить близько 10 700 грн. на місяць, здійснює оплату за харчування сина у вищевказаному навчальному закладі, в розмірі 1600 грн. щомісячно, а також надає матеріальну підтримку для дітей та дружини, що стверджується платіжними дорученнями АТ КБ «ПриватБанк» натомість позивач по справі [PERSON] на спростування даних фактів жодних доказів не надала, та не заперечила щодо даних фактів зазначених відповідачем по справі. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, а тому вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, сина - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду до досягнення старшою дитиною повноліття, а також стягувати аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/8 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду - 16.03.2021р. і до досягнення сином [PERSON] трьох років, а саме до [INFO] . На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1816,00 грн. (дві позовні вимоги) слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial