Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-29 00:00:00

9 жовтня 2019 року позивачка [PERSON] звернулась із позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн щомісячно до досягнення сином повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов мотивувала тим, що 20 листопада 2012 року між сторонами зареєстровано шлюб, під час якого [INFO] народився син [PERSON] . Позивачка проживає із сином окремо від відповідача. Відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання сина [PERSON] , однак може кошти надавати, оскільки працює у м. Києві та отримує заробітну плату близько 9000 грн. Ухвалою суду від 24 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 14 годину 30 хвилин 30 грудня 2019 року. Відповідач [PERSON] направив до суду відзив на позов, в якому вказав, що ухвалою Новоушицького районного суду Хмельницької області від 8 жовтня 2019 року вже відкрито провадження у справі за аналогічним позовом, тому провадження у справі має бути закрито. Позов визнав частково, зазначив, що згодний сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Інших заяв чи клопотань від учасників справи не надходило. У вступному слові позивачка [PERSON] позов підтримала. Відповідач [PERSON] позов не визнав, зазначив, що працює на сезонних роботах, в осінньо-зимовий період отримує мінімальну заробітну плату, а в весняно-літній - значну вищу заробітну плату. Вказав, що добровільно надає кошти на утримання сина, зокрема, купував велосипед, самокат, планшет, іграшки та інше. Вказати, яку суму коштів він витрачає на утримання сина щомісячно не зміг. Суд, заслухавши сторони, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, установив наступні фактичні обставини. 20 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14 листопада 2017 року (а.с.7). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30 січня 2014 року (а.с.8). Малолітній [PERSON] проживає разом із позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить довідка № 160009 від 9 жовтня 2019 року (а.с.9). Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частиною першою статті 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років з 01 січня 2019 року визначено у розмірі 1626, 00 грн, з 01 липня 2019 року- 1 699, 00 грн, з 01 грудня 2019 року - 1779, 00 грн. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивачка [PERSON] на підтвердження своїх вимог щодо необхідності стягнення аліментів на малолітнього сина вказала про обов`язок відповідача, який є працездатним та отримує доходи утримувати сина. Суд вважає такі доводи обґрунтованими, з огляду на пряму вказівку на це у статті 180 СК України. Водночас стосовно посилань позивачки на те, що вона позбавлена можливості працювати, оскільки здійснює догляд за малолітньою дитиною, суд зазначає наступне. Суд встановив, що малолітній син позивачки [PERSON] досяг трирічного віку [INFO] , отже відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у якій перебувала позивачка закінчилась. Тому остання не позбавлена можливості для працевлаштування. Доказів перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку позивач не надала. Відповідно підстав, які позбавляють позивачку можливості працювати суд не встановив. Відповідач [PERSON] хоча в судовому засіданні позов не визнав, однак у відзиві на позов вказав, про можливість сплати аліментів на сина у мінімальному розмірі, визначеному законом. Також вказав, що він приймає участь в утриманні дитини, - купує одяг, іграшки та інше. Зазначені обставини позивачка у судовому засіданні визнала. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що утримання дитини, це не право, а обов`язок батьків щодо дитини, якій таке утримання необхідне для підтримання життєдіяльності (їжа, одяг, лікування тощо). Посилання відповідача на те, що він добровільно утримував дитину не є підставою для відмови у стягненні аліментів на неповнолітню дитину, оскільки сторони самі визначають спосіб виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Сплата аліментів у добровільному порядку, відбувається за домовленістю батьків, в тому числі шляхом укладення письмового, нотаріально посвідченого договору, однак сторони такої домовленості не досягли, доказів протилежного суду не надано. Оскільки малолітня дитина сторін проживає разом з матір`ю, а відповідач [PERSON] є її батьком та на нього покладено однаковий з [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд вважає підставним стягнення аліментів з відповідача на сина [PERSON] . При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів, який на даний час працює, отримує мінімальну заробітну плату у розмірі 4173 грн, є працездатним, даних про негативний стан його здоров`я судом не здобуто, інших утриманців немає, взаємний обов`язок обох батьків по її утриманню та інтереси дитини, яка потребує матеріальної допомоги, тому, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, суд вважає справедливим встановлення аліментів у розмірі 1500 грн щомісячно. Суд вважає, що доводи відповідача [PERSON] , викладені у відзиві на позов щодо необхідності закриття провадження у справі, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки суд встановив, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів у справі №680/442/18 залишено без розгляду за заявою позивачки, тому підстав для закриття провадження у даній справі не встановлено. Також суд вважає, такою, що не відповідає нормам закону вимогу позивачки [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки позивачка чітко визначила розмір аліментів у твердій грошовій сумі (фіксованій сумі) і він перевищує мінімально гарантований розмір аліментів на одну дитину. Частина друга статті 182 СК України застосовується при стягненні аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини і слугує для захисту прав та інтересів дитини у разі недостатності заробітку платника аліментів для стягнення мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial