Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

31.07.2017 року позивачка звернулась до суду з позовом в якому зазначає, що шлюб між нею та відповідачем був розірваний згідно рішення Олевського районного суду Житомирської області від 24.12.2012 року. Від спільного проживання в шлюбі мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на матеріальному утриманні та вихованні позивачки, а тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, а також допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць, оскільки відповідач ухиляється від утримання дитини в добровільному порядку. Позивачка надала до суду письмову заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Не заперечує стосовно заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час , місце розгляду справи повідомлявся, на адресу суду повернулось поштове повідомлення з відміткою про повернення за незапитом. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що шлюб між сторонами був розірваний згідно рішення Олевського районного суду Житомирської області від 24.12.2012 року, що стверджується копією рішення суду. Від спільного проживання у шлюбі сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження дитини. На даний час неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її матеріальному утримані, відповідно до довідки Олевської міської ради Житомирської області. Відповідач ухиляється від виконання батьківського обов'язку по утриманню дитини, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний, інтелектуальний, соціальний та моральний розвиток, не надає добровільно належної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, хоча має таку можливість, оскільки не страждає на будь-яке захворювання, не є інвалідом і має можливість утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, належним чином, як того вимагає Закон. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В даному випадку суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати неповнолітню дитину, чим ставить її у складне матеріальне становище та порушує її право на достатній життєвий рівень, а тому аліменти на утримання неповнолітньої дитини повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку, згідно вимог ст. 183 СК України, у частці від заробітку, а саме у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку Законом України «Про державний бюджет України», починаючи з дня подачі заяви і до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] Стосовно позовної вимоги про допущення негайного виконання судового рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць, слід відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Outcome: partial