Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

29 січня 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на своє утримання в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення [PERSON], [INFO], трьох років. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17 червня 2017 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач працює офіційно військовим, має постійний та високий дохід та задовільний стан здоровя. Знаючи, що син потребує постійної батьківської уваги і допомоги, відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків. Оскільки на даний момент позивач не працює, у звязку з тим, що в неї особисто немає можливості для заробітку, вважає, що є підстави для призначення їй від відповідача утримання до досягнення дитиною трьох років. В судове засідання сторони не зявились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість подали до суду заяви, в яких позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розгляд справи просила здійснити у її відсутність. Відповідач позов визнав повністю та просив розгляд справи проводити у його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Крім того, згідно ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши заяви позивача та відповідача, матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] у Бориспільському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зареєструвано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 275. Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ОК № 221713 виданого 17 червня 2017 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с. 8). Від цього шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ОК № 364921 виданого 10 серпня 2017 року Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області (а.с.9). Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Враховуючи вказані обставини суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання дитини відповідно до ст. 183 СК України з визначенням його розміру у частці заробітку батька. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дитини [PERSON] судом не встановлено, про них також не повідомлено позивачем та відповідачем. В ч. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України за № 3 від 15.05.2006 року зазначається, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК ( 2947-14 ). При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. за № 606-XIV (606-14) «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітноїплати цієї особи. У зв'язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утриманнясина [PERSON], [INFO], слід визначити в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) батька, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 та ч.3 ст.84 СК України вказано, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за малолітнім сином до досягнення ним трирічного віку. Тому суд вважає, що відповідач має змогу надавати дружині грошове утримання, до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення [PERSON], [INFO], трьох років. При вирішенні питання щодо судових витрат, позивач на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів, а тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.\~ Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, тобто з 29.01.2018 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved