Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

30.07.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом вселення в квартиру за [ADDRESS] та зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод в користуванні квартирою. Свої вимоги мотивував тим, що з весни 2005 року він почав проживати спільно з [PERSON] , яка виховувала неповнолітнього сина [PERSON] , 1991 року народження. В подальшому, з метою поліпшення житлових умов, вони, продавши по однокімнатній квартирі, кожен свою, придбали за спільні кошти, отримані від продажу попередніх квартир, квартиру за [ADDRESS] , право власності на яку згідно договору купівлі-продажу від 03.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Бахмацького районного нотаріального округу Кухтою Д.О., зареєстровано за [PERSON] Ними спільно були придбані необхідні меблі та побутова техніка в квартиру, здійснено її ремонт. Також вони разом сплачували за комунальні послуги. Спершу відносини в їх сім`ї були доброзичливими, а, починаючи з 2015 року, почали погіршуватися, відповідачка створювала умови неможливого спільного проживання з нею. 06.06.2018 року після чергової сварки він змушений був піти з квартири, а вже 07.06.2018 року [PERSON] змінила замок на вхідних дверях квартири, в якій він зареєстрований та постійно проживає. Під час телефонної розмови відповідачка повідомила, що квартира належить лише їй і вона не бажає проживати разом з ним. Спроби потрапити до даного житла виявилися марними оскільки відповідачка відмовляється відчиняти двері та погрожує викликом працівників поліції з приводу вчинення ним хуліганських дій. В присутності дільничного інспектора поліції він також не зміг потрапити до даної квартири, де залишилися його особисті речі та речі повсякденного використання, так як відповідачка всіляко перешкоджає вселенню в квартиру. В зв`язку з вищевикладеним, змушений проживати в будинку своєї матері, яка померла [INFO] в [ADDRESS] , який непридатний для проживання, так як в ньому відсутні необхідні меблі, побутова техніка та речі. Посилається на положення ст. 156 та ч.1 ст. 163 ЖК України, які врегульовують питання щодо користування членами сім`ї власника житла жилим приміщенням, належним останньому. Так як не має ключів від вхідних дверей квартири, домовленостей щодо користування квартирою з відповідачкою знайти не може, змушений звертатися до суду за захистом своїх прав. 31.08.2018 року відповідачкою [PERSON] подано відзив на позов, в якому вона просила відмовити в його задоволенні, так як саме вона є власником даної квартири і між нею та позивачем, який ніколи не був членом її сім`ї та її чоловіком, 04.04.2008 року був укладений договір про тимчасове користування кімнатою в квартирі. Ухвалою суду від 20.02.2019 року, для об`єктивного розгляду даної справи, провадження по справі зупинено на час проведення комплексної експертизи по справі № 728/1235/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Ухвалою суду від 12.07.2019 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання на 16.09.2019 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник- адвокат Мажуга О.В. підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві і просили суд задовольнити їх так як вважають, що вказаана квартира була придбана в період спільного проживання з [PERSON] і є спільною сумісною власністю подружжя. При укладенні договору купівлі-продажу квартири [PERSON] не був зазначеним власником Ѕ частини квартири, так як кохав [PERSON] і довіряв їй, а тому власником була зазначена лише [PERSON] . Про наявність договору користування кімнатою квартири за [ADDRESS] [PERSON] нічого не було відомо до 2017 року, а саме до часу, коли виник спір з [PERSON] з приводу спільного майна подружжя. Питання щодо визнання недійним даного договору не ставили, так як вважають його нікчемним відповідно до положень ст. 219 ЦК України, оскільки він не був нотаріально посвідченим та належним чином зареєстрованим. На допиті свідків, зазначених ними у позовінй заяві - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не наполягали. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Ковалюх В.М. в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог і просили відмовити в їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві. Крім того відповідачка зазначила, що в зв`язку з тим, що [PERSON] вчинив сварку та наніс їй тілесні ушкодження, змінила замок на вхідних дверях та не впускає його до квартири. Вислухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, що визначено ст. 47 Конституції України. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні власником квартири за [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 03.04.2008 року, р/н 1449 являється [PERSON] (а.с. 9-10). Позивач [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою 08.04.2008 року, що підтверджується копією його паспорту, а також довідкою за № 2552, виданою 06.07.2018 року виконавчим комітетом Бахмацької міської ради Чернігівської області (а.с. 6, 11). Рішенням Бахмацького районного суду від 02.09.2019 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя: встановлено факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 2004 року по 05 травня 2018 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено (рішення суду не набрало законної сили). Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як вбачається зі змісту копії договору (надалі договір) від 04.04.2008 року, який підписаний [PERSON] , [PERSON] , як власник квартири по [ADDRESS] дозволяє [PERSON] тимчасово користуватися кімнатою в цій квартирі (кімната площею 9.9 кв.м.), туалетом кухнею, балконом, коридором та передає ключі від квартири, які він зобов`язаний повернути їй на першу вимогу. Крім того, на першу вимогу [PERSON] зобов`язаний звільнити кімнату, виписатися з квартири та забрати свої речі. Договором також визначено, що [PERSON] не набуває права власності на квартиру, незалежно від тривалості проживання в квартирі та підтверджує, що зазначена квартира є виключно особистою власністю [PERSON] (а.с. 29). Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 8210/8211/19-32 від 11.05.2019 року, яка проводилася в рамках цивільної справи за № 2/728/9/2019 року (2/728/446/18) (єдиний унікальний номер 728/1235/18) за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підпис від імені [PERSON] у вищезазначеному договорі виконаний саме [PERSON] (а.с. 78 зворот). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 79 ЦПК України «Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи». Відповідно до ст. 80 ЦПК України «Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання». Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, що передбачено ч.1 ст. 89 ЦПК України. В судовому засіданні не доведено, що на виконання умов вищевказаного договору від позивача відповідачка вимагала повернути їй ключі від квартири, звільнити кімнату, виписатися з квартири та забрати свої речі. Остання зазначила в судовому засіданні, що про вищевказані дії вона попереджала позивача в усній формі, і жодних доказів з даного приводу не має. Позивач, в свою чергу, заперечував в судовому засіданні проти того, що між ним та відповідачкою відбувалася розмова щодо передачі ключів та звільнення кімнати. Він пішов з квартири після чергової сварки, ініціатором якої була відповідачка, і остання, скориставшись його відсутністю, змінила замки на вхідних дверях та чинить перешкоди в користуванні квартирою. Доводи позивача з приводу перешкод у користуванні житлом суд вважає переконливими, оскільки, як вбачається зі змісту листа від 06.07.2018 року, адресованого на ім`я відповідачки, і який остання отримувала, позивач просив вирішити питання щодо безперешкодного користування житлом за місцем його реєстрації, а також вказав адресу за місцем фактичного проживання, на яку слід направляти повідомлення, а також номер мобільного телефону (а.с. 13). Таким чином порушуються права позивача на проживання у вказаному житлі. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи наявність договору між [PERSON] та [PERSON] про користування квартирою від 04.04.2008 року, який є дійсним, ніким не оспорений та не скасований, відсутність доказів щодо умов його виконання в частині підтвердження вимоги відповідачки, як власника житла, повернути їй ключі від квартири, звільнити кімнату, виписатися з квартири та забрати свої речі позивачем, останній підлягає вселенню до спірного житла в судовому порядку, а відповідачку слід зобов`язати не чинити перешкод позивачу у її користуванні. Посилання представника позивача на те, що даний договір є нікчемним, оскільки не був нотаріально посвідченим не заслуговують на увагу, так як даний договір укладений в письмовій формі, підписаний сторонами, є чинним і не відноситься до категорії договорів, які потребують нотаріального посвідчення. Не заслуговують також на увагу посилання позивача та його представника на час виготовлення договору, так як з пояснень позивачки вбачається, що його текст складав адвокат Гурин у день його підписання, хоча, як встановлено в судовому засіданні, останній помер за місяць до дати його підписання -18.03.2008 року, оскільки предметом даного спору є не оспорювання правочину. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 гривні 80 копійок, які підтверджені документально (а.с. 1).

Outcome: approved