Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

31 березня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Гребінківського районного суду Полтавської області з вказаним позовом, яким просить: визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] ; стягнути на її користь з [PERSON] , [INFO] , на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення ним повноліття; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , як дружині, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за сином [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення сином трьох років. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебуванні у якому у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Наразі сторони проживають окремо. Спільна дитина проживає з позивачем та повністю знаходиться на її утриманні, дитина потребує матеріального забезпечення, яке наразі у позивачки відсутнє у зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку. Окрім цього вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини разом з позивачкою, так як існує спір з відповідачем з цього приводу. Згідно довідки відділу ведення реєстру територіальної громади та реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Гребінківської міської ради від 07.04.2021, відповідач, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 07.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Справу призначено до підготовчого судового засідання на 10-00 год. 11.05.2021 року (а.с.14-16). Копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу та встановлено строк для подання відзиву на позов. Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 11.05.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду на 10-00 год. 27.05.2021 року (а.с.31-32). В судове засідання 27.05.2021 року відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань не надходило. В судовому засіданні 27.05.2021 року, представником позивача - адвокатом Чумарним А.І. подано, як доказ, копію рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 31.03.2021, яким шлюб між [PERSON] до [PERSON] було розірвано. Від представника третьої особи - Служби у справах дітей Гребінківської міської ради - Макогон І.П. надішов висновок органу опіки і піклування про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , а також Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї щодо позивача [PERSON] . В зв`язку з неявкою відповідача і відсутніх відомостей про його неявку, судом відкладено розгляд справи на 11-30 год. 11.06.2021 року. 11.06.2021 року судове засідання відкладено на 26.07.2021 року о 10 год. 00 хв. в зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. 26.07.2021 року в судове засідання представник позивача - адвокат Чумарний А.І. не з`явився, подав клопотання про підтримання позовних вимог в повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Гребінківської міської ради - Макогон І.П. також в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, при постановленні рішення покладалась на думку суду, не заперечувала проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач відзиву не надав, в судові засіданні призначені на 27.05.2021, 26.07.2021 року не з`явився. За зареєстрованим у встановленому порядку місцем своєї реєстрації судові повістки він отримує, про що свідчать зворотні відправлення про вручення судової повістки. Причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань не надходило. З огляду на положення ст.128 ЦПК України, він вважається таким, що належним чином сповіщений про день і час розгляду справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.1 ст.281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ухвали суду від 26.07.2021 року суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19 січня 2019 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Гребінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавської області, про що було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 19.01.2019 та внесено відповідний актовий запис за №4 (а.с.6) Від шлюбу сторони мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Гребінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавської області 19.03.2019 року, актовий запис №23 (а.с.6 зворот). Рішенням Гребініквського районного суду Полтавської області від 31.03.2021 у справі № 528/167/21 шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 19.01.2019 Гребінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 4 - розірвано ( а.с.39). З даних акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 23.05.2021 (а.с.35) вбачається, що позивачка [PERSON] починаючи з листопада 2020 року проживає разом з малолітнім сином [PERSON] в будинку своєї матері, за адресою: [ADDRESS] . Для дитини створені належні матеріально-побутові умови для виховання та розвитку. Як зазначила позивач в обгрутування позовних вимог, вона на даний час не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, дитина повністю знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки офоційно працює водієм на ПП «Воронинці». Доходів у вигляді соціальної допомоги їй критично не вистачає, щоб в повному обсязі забезпечити утримання дитини та себе, оскільки вона також несе тягар по оплаті комунальних послуг в будинку де вони проживають. З даних відомостей про доходи позивача [PERSON] слідує, що її супний дохід за 2020 рік склав 12817,67 грн. (а.с.8). Виконавчий комітет Гребінківської міської ради у висновку органу опіки та піклування від 21.05.2021 рекомендував визначити місце проживання малолітнього : [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - позивачкою. Щодо визначення місця проживання дітей. Приписами ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із п. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частинами 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що висновок має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Гребінківсько міської ради у висновку від 21.05.2021 рекомендовано визначити місце проживання дитини: [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - позивачкою за адресою її місця проживання. Також у вказаному висновку зазначено, що умови проживання позивачки є належними для проживання дитини. Вказано, що позивачка перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, опікуватись сином допомагають мати та вітчим, які проживають поряд. В родині доброзичливі, дружні стосунки. Батько дитини проживає окремо в с.Писарщина, в будинку своєї матері, офіційно працює водієм. Під час розмови з працівником служби, не заперечував проти визначення місця проживання дитини разом з позивачкою, про що склав відповідну заяву. У Декларації прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів с. 3 Конвенції ООН про права дитини (конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-ХІІ (798-12) від 27.02.1991 р. дата підписання Україною: 21 лютого 1990 року, набуття чинності для України: 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи те, що стороною відповідача, не надано відзив щодо даних позовних вимог, при цьому ним висловлена позитивна позицію щодо заявленої стороною позивача вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю, яка відображена у висновку органу опіки та піклування, суд вирішуючи дану позовну вимогу, приймає до уваги вищенаведені обставини та вважає за можливе визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Щодо стягнення аліментів на утримання дитини. При вирішенні спору суд виходить з положень ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того,чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як роз`яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Доказів про те, що між позивачем та відповідачем досягнуто домовленість про сплату відповідачем аліментів на дитину сторони не надали. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. ст. 180-183 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачом аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України та як роз`яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Половина від вказаної суми є гарантованим розміром. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, позицію позивачки, те, що відповідач є фізично здоровою особою, інвалідності та інших осіб на утриманні не має, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved