Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

30 вересня 2016 року позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є власником ? частки квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] - її син, який з 02 листопада 1990 року по лютий 2014 року проживав з нею у вказаній квартирі. У лютому 2014 року син виїхав з квартири і з зазначеного часу в ній не проживає, точне місцезнаходження відповідача їй невідоме. Посилаючись на ст. ст. 71,72 Житлового Кодексу України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою. Згодом позивач надала суду заяву, в якій просить визнати відповідачва таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням на підставі ст.. 405 Цивільного Кодексу України. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, справу розглядати за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не прибув, судова повістка надсилалась за зареєстрованою адресою його проживання, що відповідає положенням ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Третя особа, [PERSON], до зали судових засідань не прибув, надавши заяву, якою просить справу розглядати за його відсутності, зазначивши при цьому, що з позовною завою [PERSON] ознайомлений та проти її задоволення не заперечує. За наведених обставин, зважаючи на наявність згоди позивача, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником ? частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 1998 року, свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 01 квітня 2005 року державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Демко М.Л., та договору дарування частини квартири , посвідченого 28 грудня 2013 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лупіновою Н.Є. Поряд із [PERSON] співвласником вказаної квартири (1/2 частки) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 1998 року, свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 01 квітня 2005 року державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Демко М.Л., та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 29 серпня 2013 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Одерій А.С., є [PERSON], третя особа у справі. Відповідно до ст.ст. 317,321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно з вимогами ст. 150 ЖК України, ст. 383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з положеннями ст. ст. 319, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом виселення осіб, які не набули право на користування таким майном. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Так, відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже в аспекті ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. З акту, складеного 22 вересня 2016 року сусідами [PERSON], що проживають у [ADDRESS], вбачається, що [PERSON], [INFO], у квартирі [ADDRESS] зареєстрований, але фактично не проживає в ній з лютого 2014 року. Отже, враховуючи, що відповідач, будучи членом сім'ї позивача, понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає його таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів пред'явленого позову, і тим самим його не оспорює. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 551,20 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved