Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

30 липня 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з\~\~відповідача заборгованість по заробітній платі, компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що\~\~у період з 12.03.1993 року по 31.08.2000 року працювала у ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат», з 01 січня 1999 року підприємство припинило сплачувати заробітну плату. Заборгованість по заробітній платі на день звільнення складає 3445,14 грн. Оскільки підприємство не здійснило виплату по сьогоднішній день, вважає, що необхідно стягнути компенсаційні втрати частини грошових доходів за період з 01.09.2000 року по день постановлення рішення року у розмірі 7279,24 грн., а також три відсотки річних від простроченої суми з 01.09.2000 року по 01.07.2015 року у сумі 1369,44 грн. Враховуючи, що\~\~своїми\~\~діями\~\~відповідач завдав\~\~їй\~\~моральні страждання та переживання через\~\~порушені\~\~відповідачем її законних\~\~прав\~\~та інтересів гарантованих Конституцією\~\~України\~та трудовим\~\~законодавством в\~\~частині\~\~ своєчасного\~\~отримання винагороди\~\~за\~\~свій\~\~труд, які вона оцінює у 5000,00 грн.\~\~У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь вказані кошти. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак до суду надала заяву в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, від нього не надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає\~ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до\~ст. 224-228 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають\~\~частковому задоволенню\~\~з наступних\~\~підстав. Як вбачається з матеріалів справи позивач працювала у відповідача з 12.03.1993 року по 31.08.2000 року, що підтверджено записами у трудовій книжці. При звільненні з позивачем не було проведено повного розрахунку по заробітній платі\~\~і заборгованість по заробітній платі складає 3445,14 грн., що підтверджується довідкою відповідача (тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Частиною 1\~ст. 116 КЗпП України, передбачається, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Стосовно позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати,суд виходить з наступного. За змістом вимог\~ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою термінів її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. За приписами\~ст.. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом, а за змістом\~ст. 8 вказаного закону, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2001 року. В\~статті 3 вказаного Закону, передбачений порядок нарахування компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків її виплати. Відповідно до\~ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Стаття 7 вищевказаного Закону передбачає, що відмова власника або уповноваженого ним органу ( особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Позивачем не надано доказів на підтвердження виплати йому заборгованості та даних про відмову власника або уповноваженого ним органу у виплаті компенсації. В матеріалах справи відсутні дані про розмір заборгованості заробітної плати, після утримання податків і платежів, по місяцях за які вона утворилась. Будь-яких доказів того, що така компенсація не була нарахована під час перебування в трудових відносинах із підприємством позивачем також не надано. З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні вимог в частині стягнення компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, оскільки суд позбавлений можливості самостійно вирахувати розмір компенсації, в зв'язку із недоведеністю обставин, які повинні бути враховані при стягненні компенсації громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз'яснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. \~\~Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як встановленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків(втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права\~\~та\~\~інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. Компенсація\~\~завданої шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом визнання факту порушень відповідачем строку розрахунку з позивачем, а має самостійне юридичне значення. Судом встановлено, що у період трудових відносин були порушені права позивача, а саме, право на оплату праці, оскільки заборгованість по заробітній платі відповідачем не виплачена до теперішнього часу а тому позивач має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. У зв'язку з тим, що протиправними діями відповідача - дійсно були порушені трудові права позивача, що\~\~вимагало від\~\~позивача\~\~додаткових зусиль, у зв'язку з порушенням звичайного укладу її життя, але суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. є завищеними та підлягають зменшенню до розміру 1000,00 грн., зазначена сума є достатньою та такою, що відповідає характеру та обсягу страждань, їх тривалості та тяжкості вимушених змін у житті позивача. Вирішуються питання про стягнення з відповідача трьох процентів річних, то суд приходить до висновку, що позов в цій частині також не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом В даному випадку йдеться мова про кредитні зобовязання, до яких трудові спори не відностяться, а тому не має підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами трудових, а не договірних зобов'язань. Згідно з ч.3\~ст. 88 ЦПК України,якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача\~\~на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку з чим, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі\~\~243 грн. 60 коп. за вимоги майнові характеру. На підставі наведеного,

Outcome: partial