Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

29.11.2016 року [PERSON] в особі представника [PERSON]звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 48050 грн. На обґрунтування посилається, що 25.09.2015 року близько 10 години 00 хвилин в домоволодінні [PERSON] [ADDRESS] сталася пожежа, внаслідок якої було пошкоджено та знищено майно, що йому належить. За даним фактом Зміївським РВ 25 вересня 2015 року інформацію внесено до Єдиного реєстру судових рішень за №12015220300001062 за ознаками ч. 1 ст. 270 КК України. Пожежа сталася з провини [PERSON], що мешкає в сусідньому з позивачем домоволодінні по [ADDRESS] який 25 вересня 2015 року близько 10 години ранку в результаті необережного поводження з вогнем при спалюванні, трави скоїв пожежу, в результаті чого вогнем було знищено майно, що належало потерпілому на праві приватної власності: -два сіносховища, розміром 5Х10 м., висотою 3, 5 метрів, збудував їх у 2013 році з дерева, залізних листів, руберойду та шиферу; - 500 тюків сіна врожаю 2015 року, вагою кожен 20 кг, загальною вагою 10 тон., (сіно зберігалося у сіносховищах); - 50 листів шиферу, придбаного у 2013 році при будівництві сіносховища, 8- хвильовий, з якого збудовано паркан та дах двох сіносховищ; - залізні листи нові в кількості 10 штук, придбані у 2013 році, розміром 2Х1 м. кожен, товщина заліза 1 мм; - доска-шальовка з деревини сосна, товщиною 20 мм, загальним об'ємом 10 куб. метрів (шальовкою була обшита вся поверхня сховищ); - лати з деревини сосна (розпущений вздовж стовбур-кругляк сосни), загальний об'єм 10 куб. метрів, з них було виготовлено каркаси сховищ, стовпи на паркані; - цвяхи, 5 кг довжиною по 40 мм, 15 кг довжиною по 150 мм, загальною вагою 20 кг, (цвяхами збивалися паркан та сховища); - 4 рулони руберойду розміром 10 метрів на 1 метр, вітчизняного виробництва. Факт пожежі підтверджується Актом про пожежу від 26.09.2015 року Зміївського РВ МЧС, де встановлено, що пожежа у [PERSON] сталася через необережне поводження з вогнем. Згідно висновку товарознавчої експертизи №2 від 12.07.2016 року вартість знищеного вогнем (за винятком 2-х сіносхови) становить 28 050 гривень, позивач [PERSON] оцінює вартість 2-х сіносховищ в 20000 грн., тобто [PERSON] через необережне поводження з вогнем завдав позивачу матеріальну шкоду на загальну суму 48 050 гривень. 07.09.2016 року кримінальне провадження №2015220300001062 було закрито, бо завданої [PERSON] матеріальної шкоди недостатньо для притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 270 КК України, [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду цивільним позовом до [PERSON] щодо відшкодування завданої ним матеріальної шкоди. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності представника [PERSON], наполягав на задоволенні позовних вимог, не заперечував проти постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Із заперечень [PERSON] вбачається, що він позовну заяву не визнає, просить відмовити у задоволенні вимог за недоведеністю його вини у виникненні пожежі. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідача [PERSON], який належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З договору купівлі-продажу від 24.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського РНО Харківської області Гаврильєвим В.І. , [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] Як вбачається з копії Звіту про причину виникнення пожежі 26.09.2015 року за адресою [ADDRESS], встановлено, що 26.09.2015 року сталася пожежа за адресою: [ADDRESS] , горіло сіно, яке належить на праві приватної власності [PERSON]. Орієнтовані прямі збитки від пожежі складають 15000 грн., побічний збиток склав 31633 грн. Причина пожежі - необережне поводження з вогнем. (а. с. 13). Згідно постанови слідчого Зміївського відділення Чугуївського ВП ГУНП України в Харківській області Плех Ю.К. від 07.09.216 року, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12015220300001062 від 25.08.2015 року закрите у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України. Роз'яснено потерпілому [PERSON], що він має паво звернутися до суду з цивільним позовом до [PERSON] щодо відшкодування завданої ним матеріальної шкоди у розмірі 28050 грн. (а. с. 11-12). З вказаної постанови вбачається, що 25.09.2015 року до Зміївського ВП надійшло повідомлення з МНС про те, що 25.08.2015 року [ADDRESS] сталося займання сухої трави площею 500 кв. м. поблизу домоволодіння [PERSON] В ході огляду огляду місця події встановлено, о в результаті пожежі знищено два сінника, що належали [PERSON] Згідно висновків товарознавчої експертизи №2 від 14.07.2016 року пожежею [PERSON] завдано шкоду на суму 28050 грн. Оскільки відсутня об'єктивна сторона складу (заподіяна шкода у великому розмірі), в діях [PERSON] відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 270 КК України. (а. с. 11-12) Згідно висновку товарознавчої експертизи №2 від 14.07.2016 року, вартість знищеного майна [PERSON] складає 28050 грн. (а. с.10). Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до норм ЦК України шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. При цьому у п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об'єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей. Суд звертає увагу на те, що у деліктних правовідносинах діє презумпція завдавача шкоди, згідно з якою вина відповідача презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в заподіянні шкоди позивачу. Однак щодо зобов'язань, які виникають внаслідок заподіяння шкоди, є винятки з цього загального правила, тобто коли обов'язок відшкодування заподіяної шкоди покладається на особу без її вини (ч. 2 ст. 1167, ст. 1173, 1174, 1187, 1188 ЦК). Позивачем підтверджено, що 25.09.2015 року за місцем його проживання в [ADDRESS] сталася пожежа, внаслідок якої було знищено майно та спричинено збитки. Протиправність дій, наявність шкідливих наслідків, причинно наслідковий зв'язок між протиправними діями та шкодою, що настала, підтверджується належними письмовими доказами, та проаналізовані в сукупності, та за відсутності доказів з боку відповідача [PERSON], що шкоди завдано не з його вини, суд

Outcome: approved