Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

29 січня 2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14 липня 2017 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (актовий запис №1451). В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя, шлюб та сім`ю, що призвело до припинення шлюбних відносин. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживають разом із позивачем. За таких обставин [PERSON] вважає, що їх з відповідачем шлюб носить формальний характер, тому вважає доцільним його розірвати. Також просить стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 908 грн. та послуг адвоката у розмірі 1200 грн.. 03 лютого 2021 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області було прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 24 лютого 2021 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області було зупинено провадження у справі та надано сторонам строк один місяць на примирення. 25 березня 2021 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області було поновлено провадження у справі та призначено розгляд справи. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила шлюб розірвати. Відповідач в судовому засідання заперечив проти позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 14 липня 2017 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, було зареєстровано шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 1451, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . В період спільного проживання у сторін народилися: дочка - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачем. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, примирення між подружжям є неможливим, оскільки примиритись намагались неодноразово, шлюб існує формально, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Статтею 133 ЦПК України, визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати зі сплати судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення (правова позиція, викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2018 р.). В частині вимог щодо стягнення 1200 грн. за надання правової допомоги, суд вважає за необхідне відмовити, так як позивачем, в порушення вимог закону, не надано суду договору про надання правничої допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом, свідоцтва про право особи, яка надає правничу допомогу на заняття адвокатською діяльністю, а також відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. При розподілі судових витрат суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн. На підставі ст.ст. 56, 105, 112 СК України та

Outcome: partial