Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

29.07.2021 року до суду звернулася позивач [PERSON] , з позовом про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням до відповідачів [PERSON] ,. і [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Верхньодніпровська міська рада Дніпропетровської області 19.08.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 20.08.2021 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи на 07.10.2021 року. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України Згідно заявлених позовних вимог позивач просить усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві приватної власності житловим будинком, визнавши відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 21 травня 2021 року вона придбала житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21 травня 2021року № 433 приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, Бас Я.А Після придбання будинку вона звернулась до відділу соціального захисту населення для оформлення субсидії на оплату комунальних послуг. Для заповнення декларації необхідно надати довідку про зареєстрованих в будинку осіб. Внаслідок чого їй стало відомо, що в будинку зареєстровані чужі їй люди, відповідачі, [PERSON] , і [PERSON] , що є для неї великою перешкодою для оформлення субсидії Реєстрація відповідачів у належному позивачу будинку створює перешкоди у реалізації права власності на зазначений будинок, оскільки вона не може вільно розпорядитись належним їй будинком, оформити субсидію та нести додаткові витрати по утриманню будинку. Вона самостійно не має можливості зняти відповідачів з реєстраційного обліку у належному їй будинку, так як для цього потрібна особиста присутність відповідачів, що й стало підставою звернення до суду. Справа розглядалась за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідачі відзиву на позовну заяву не надали. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору письмові пояснення суду не надала. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із житлових правовідносин. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] , 21 травня 2021 року придбала житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 21 травня 2021року № 433 приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, Бас Я.А.. що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку. Після придбання будинку позивачка звернулась до відділу соціального захисту населення для оформлення субсидії на оплату комунальних послуг. Для заповнення декларації необхідно позивачці необхідно було надати довідку про зареєстрованих в будинку осіб. Внаслідок чого позивачці стало відомо, що в будинку зареєстровані чужі їй люди, відповідачі, [PERSON] , і [PERSON] , що є для неї великою перешкодою для оформлення субсидії, що підтверджується довідкою Верхньодніпровської міської ради № 286 від 27.05.2021 року. Згідно доводів позивача, відповідачі не проживають в належному їй будинку. Факт не проживання відповідачів у належному позивачеві будинку підтверджується актом в.о. старости Зарічанського округу Рєпки О.О , в якому зазначається, що [PERSON] , і [PERSON] , не проживають в будинку області понад три роки Доказів того, що відповідачі були зареєстровані в будинку позивача як члени сім`ї позивача суду не надано. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до 391 ЦК України - Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Якщо особа, що не є членом сім`ї власника житла не погоджується на добровільне зняття з реєстрації місця проживання, власник в будь-який час може звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16. Будь-яких доказів того, що відповідачі є членами сім`ї позивача або попереднього власника, а також на підтвердження факту проживання в належному позивачці будинку, наміру користуватись нею, відповідачі суду не надали. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачами не надано доказів того, що вони мають право власності на спірний будинок, що позивач чи інші особи створювали їм перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідачі не мають наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним. За даних обставин суд відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16 ЦК України, та з якими погоджується суд, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідачів [PERSON] ,. і [PERSON] , такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] . Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, судом встановлено, що реєстрація відповідачів без проживання та користування належним позивачеві житловим приміщенням порушує право приватної власності позивача на зазначене житлове приміщення. Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином рішення суду про визнання [PERSON] ,. і [PERSON] , таким, що втратили право користування будинком [ADDRESS] є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб. Відповідно позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача зняти позивача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 454.00 грн, з кожного.

Outcome: approved