Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

30.09.2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] у с.Річка Косівського району Івано-Франківської області померл його батько - [PERSON] , який до дня смерті проживав у належному йому житловому будинку [ADDRESS] . Спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивач та відповідач [PERSON] , які проживали на день відкриття спадщини разом із спадкодавцем та прийняли спадщину. Інші спадкоємці - [PERSON] та [PERSON] - спадщину не прийняли. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не претендують на свою частку у спадковому майні. Але у зв`язку із відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно - 10.09.2020 року нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, внаслідок чого він позбавлений можливості оформити свої спадкові права і вимушений звернутись із даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримує повністю. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до суду не прибули, звернулися до суду із заявами, в яких просять розглядати справу у їх відсутності, заперечень щодо позову не мають. У зв`язку з наведеним вище, суд ухвалив розглядати справу в порядку письмового провадження, без проведення судового засідання (ч.13 ст.7 ЦПК України). За вказаних обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює, що відповідає ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України: за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 12.04.1986 року (а.с.16); [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 15.12.2006 року (а.с.24); позивач до дня смерті разом із [PERSON] постійно проживали та були зареєстровані в житловому будинку [ADDRESS] що підтверджується довідкою № 55/02-06 від 26.05.2020 року Річківської сільської ради (а.с.12); право власності на вказаний будинок не зареєстровано, що підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів від 23.07.2020 року (а.с.7), спадкодавцю [PERSON] належав спірний житловий будинок, що підтверджується довідкою №1238 від 10.09.2020 року (а.с.11), [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] не прийняли, на спадкове майно не претендують, що підтверджується їх заявами відповідно №140 від 29.05.2020 року та №209 від 14.07.2020 року (а.с.26, 27), постановою від 10.09.2020 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на спірний житловий будинок у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нього (а.с.28) спірний житловий будинок побудований у 1991 році, що підтверджується технічним паспортом від 23.07.2020 року (а.с29-32). Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст.3 Конституції України встановлений принцип верховенства права, який зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини. Даний позов має бути розглянутий в аспекті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР, в якій зазначено: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування у разі відсутності заповіту мають особи, що належать до спадкоємців за законом (ст.1223 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. А відповідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України: право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом ст.ст.2, 20 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про реєстрацію права подається власником, іншим право набувачем. Стаття 25 ЦК України визначає, що правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Пунктом 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» регламентовано: право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р.). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Оскільки [PERSON] за свого життя не здійснив реєстрацію свого права власності на спірний будинок, після його смерті неможливо здійснити вказану реєстрацію, а тому право власності позивача в порядку спадкування на належне спадкодавцеві господарство підлягає захисту у судовому порядку. Отже суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, враховуючи й те, що відповідачі не заперечують проти визнання за позивачем права власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом. На підставі ст.ст. 1216, 1223, 1258, 1261 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved