Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

31 січня 2018 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу (ціна позову 7013 доларів США, що еквівалентно 200922 грн.), посилаючись на те, що 14 листопада 2017 року він уклав із відповідачем письмовий договір позики, згідно з яким позичив йому грошові кошти у сумі 7013 тисяч тринадцять доларів США (сім тисяч тринадцять доларів) з умовою їх повернення до 30.11.2017 року. У визначений розпискою термін відповідач борг не повернув і повертати не має наміру, оскільки на неодноразові пропозиції позивача відповідає лише обіцянками. Станом на день звернення до суду борг не повернуто. Відповідач має постійний дохід, майно, а тому можливе виконання рішення суду щодо стягнення грошових коштів на користь позивача. Оскільки відповідач у визначений розпискою строк борг у сумі 7013 тисяч доларів США не повернув, чим порушив грошове зобов'язання в частині повернення грошових коштів, а тому позивач звернувся до суду та просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за розпискою від 14.11.2017 року у сумі 7013 доларів США, що станом на 26.01.2018 року становить 200922 гривні, а також судовий збір. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини викладені у позовній заяві, також зазначив, що борг за розпискою від 14 листопада 2017 року відповідачем йому не повернуто, відповідач на прохання повернути борг не реагує. Проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у його відсутності не подавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-287 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 листопада 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір позики (розписка) згідно з умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 7013 (сім тисяч тринадцять) дол. США, а [PERSON] зобов'язався повернути борг у строк до 30 листопада 2017 року. За користування кредитом відповідач зобов'язався сплачувати відсотки в розмірі 7 (сім) %. Частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Укладення договору позики між сторонами підтверджується оригіналом розписки від 14 листопада 2017 року. Спірні правовідносини регулюються ст.1046 ЦК України, якою за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як передбачено ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд вважає, що позивачем надано належні докази на обґрунтування його позовних вимог, а саме розписка позичальника, відповідачем умови договору не виконані, а тому сума боргу становить 7013 дол. США.. Позивачем заявлено вимога про стягнення з відповідача суми боргу розрахованої в національній валюті станом на 26.01.2018 року, з приводу цього суд зазначає наступне. За ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року № 6-79цс14 висловлено правову позицію про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Згідно відомостей Національного банку України співвідношення долара США до української гривні за офіційним курсом НБУ станом на 04 травня 2018 року тобто на день ухвалення рішення складає 26,1815 грн. за 1 (один) долар США. Відповідачем [PERSON] порушено умови договору щодо виконання зобов'язань належним чином за розпискою від 14 листопада 2018 року, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача борг в розмірі 7013 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 04 травня 2018 року еквівалентно 173680,99 грн.. В судовому засідання об'єктивно встановлено, що відповідачем взяті на себе зобов'язання не виконуються. Відповідач на даний момент належну суму позики позивачу не повернув, а тому до стягнення підлягає вищезазначена сума позики. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 704,80 судового збору та в дохід держави 1132 грн. судового збору.

Outcome: partial