overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

30.12.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28.09.2002 року Торговицькою сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області, актовий запис № 11. Свої вимоги мотивує тим, що 28.09.2002 року вони з [PERSON] уклали шлюб, від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є втрата почуття поваги та любові один до одного, між ними часто виникали сварки та непорозуміння, що негативно впливає на виховання їхньої неповнолітньої доньки. Вважає подальше спільне проживання з відповідачем та збереження сім'ї неможливим. На даний час вони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Оскільки, їх шлюб з відповідачем існує лише формально, зберігати сім'ю наміру не має, просить суд його розірвати. В попередньому судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свою позовну заяву, просила суд її задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в попередньому судовому засіданні позов визнав повністю та просив розірвати шлюб між ним та позивачкою. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає повному задоволенню, на підставі вимог ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 113 СК України, суд вважає необхідним позивачці [PERSON] залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-30 00:00:00

30.12.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 07 листопада 2009 року позивач уклала з відповідачем шлюб, який був зареєстрований Малопавлівською сільською радою Охтирського району Сумської області, за актовим записом № 08. В ніч з 26 на 27 грудня відповідач був у алкогольному сп'янінні та наніс позивачу тілесні ушкодження. Від спільного життя дітей не мають. Спільне життя між подружжям не склалося, основна причина розпаду сім'ї, постійні сварки між подружжям. Позивач вважає, що в подальшому підтримувати сімейні відносини сенсу немає. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву в якій, позовні вимоги підтримує повністю, просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій, не заперечує проти розірвання шлюбу, просив розглянути справу без його участі. Дослідивши наявні докази у справі суд вважає, що позов обґрунтований, позовні вимоги витікають iз сімейних правовідносин, та на пiдставi ст.ст.110, 112 СК України підлягають задоволенню. Відповідно до копії свідоцтва про одруження (а.с.5), 07 листопада 2009 року [PERSON] уклав з [PERSON] шлюб, який був зареєстрований Малопавлівською сільською радою Охтирського району Сумської області, за актовим записом № 08. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін у справі. На підставі ст.ст. 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

30.12.2014 року Врадіївським районним судом винесено заочне рішення по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ( далі ПАТ) до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким позов задоволено частково та вирішено про стягнення з [PERSON] 46 295 грн. 86 коп. кредитної заборгованості по договору №311 від 30 квітня 2008 року. Також вирішено про стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 462 грн. 96 коп. Вказане рішення законної сили не набрало. 14.01.2014 року до Врадіївського районного суду від представника позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» надійшла заява про винесення додаткового рішення по справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] так, як при винесенні заочного рішення судом не вирішено питання щодо судових витрат у розмірі 220 грн., сплачених позивачем за публікацію в пресі про виклик відповідачів до суду. У судове засідання сторони не з»явились, про причини неявки суд не повідомили, що дає можливість суду вирішити питання про винесення додаткового рішення без участі сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У відповідності до ст. 220 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторона подали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання у судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обов»язковою. Як вбачається з матеріалів справи, 30.12.2013 року Врадіївським районним судом по цивільній справі за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] постановлено заочне рішення. При винесенні вказаного рішення, судом не вирішено питання щодо сплати судових витрат у розмірі 220 грн., сплачених позивачем за публікацію в пресі ( платіжне доручення №33827617 від 24 грудня 2013 року. Встановив вказане, суд приходить до висновку, що слід постановити додаткове рішення по справі щодо стягнення з відповідача [PERSON] суму судових витрат у розмірі 220 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

30.12.2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1940р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 29.12.2014р. о 14 год. 04 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 29.12.2014р. о 14 год. 04 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Кучеренко А.В. лікарні КЗ «ВЦРЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої значно погіршився сон, стала агресивною, відмічалась неадекватна поведінка. Агресивна до сина, онуків, сусідів. Висловлювала маячні ідеї в адресу свого сина, оточуючих родичів, сусідів. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний галлюціноз на фоні судинної деменції. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

30.12.2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1968р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 30.12.2014р. о 04 год. 10 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 30.12.2014р. о 04 год. 10 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Шевченко лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, утікає, до чогось прислуховується. Інструкції не виконує. Виказує маячні ідеї відношення. Мислення розірване. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноідна форма, галюцінаторно-маячний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

30.12.2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, АНД р-н, вул. Білостоцького, 84/а, кв. 149. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 29.12.2014р. о 13 год. 18 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 29.12.2014р. о 13 год. 18 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора продуктивному контакту не доступна, по виразному психотичному стану. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

30.12.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що з відповідачем по справі вони проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилась донька - [PERSON]. Відповідач з сім'єю не проживає та добровільно допомогу на дитину не надає, тому, позивач в судовому порядку просив стягнути з відповідача на його користь кошти (аліменти) на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходу. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилась . Про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та на підставі доказів, відповідно до вимог, передбачених ст. 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що [INFO] в с. Воронівка Вознесенського району Миколаївської області народилась [PERSON], батьками якої є сторони. Згідно розпорядження Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області № 270-р від 12.09.2014 року місце проживання малолітньої дитини визначено з батьком - [PERSON], в будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. І цей обов'язок є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Виходячи з вищевказаних положень та ст. 181 СК України, у разі ухилення батьків від надання матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку, стягнення зазначених коштів присуджується за рішенням суду в частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд, враховує обставини даної справи та вимоги, викладені у ст. 182 СК України, відповідно до наданих доказів, тому, частка від доходу, яка підлягає стягненню з відповідача як аліменти, становить - 1/4 з дня подачі до суду позовної заяви, тобто, з 30.12.2014 року, що відповідає вимогам ч.1 ст. 191 СК України. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

30.12.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] вказуючи, що шлюб був зареєстрований між ними 21.06.1980 року у Воронівській сільській раді Вознесенського району Миколаївської області, актовий запис №4, від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на те, що єдиною сім'єю перестали проживати з 2007 року через взаємопротилежні погляди на сімейні відносини, що мало наслідком також припинення ведення спільного господарства, перебування відповідача в довгострокових поїздках в м. Одеса та м. Москва та фактично створення ним у 2013 році іншої сім'ї, де народилась його дитина, позивач просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, на примирення не згоден. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, суду надійшов її лист з Російської Федерації про згоду на розірвання шлюбу та підтвердження не проживання з відповідачем більше 5 років. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе з причин, вказаних позивачем та суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

30.12.2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 26 в будинку №5 по вулиці Сабурова у місті Житомирі, оскільки відповідач відсутній за місцем реєстрації без поважних причин. В обґрунтування вказаних вимог вказав, що відповідач є колишнім військовослужбовцем та квартиронаймачем вказаного житлового приміщення, проте [PERSON] був звільнений із військової служби, таким чином втратив звязок зі Збройними Силами України. Крім того зазначив, що відповідач не проживає за адресою більше шести місяців та безпідставно займає житлове приміщення у будинку відомчого фонду Міністерства оборони України. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з зазначених вище підстав. Відповідач в судове засідання не зявився, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України. Свідок [PERSON], яка є дружиною відповідача пояснила, що [PERSON] понад сім років за адресою [ADDRESS] не проживає та на данний час його місце проживання їй невідоме. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, свідка та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в [INFO], що підтверджується змістом довідки №1063 від 24.12.2014 року. /а.с.7/ Згідно довідки виданої Будинкоуправлінням №3 Житомирської КЕЧ району №1051 від 05.08.2014 року вбачається, що житловий будинок № 5 по вулиці Сабурова у місті Житомирі знаходиться на балансі у позивача. /а.с. 5/ Відповідач є колишнім військовослужбовцем, який, будучи зареєстрованим у вищезазначеній квартирі фактично не проживає в ній без поважних причин, що підтвердилось показами свідка та змістом актів від 10.04.2009 року, 14.02.2011 року, 12.04.2011 року, 16.05.2011 року, 15.01.2014 року, 11.03.2014 року, 28.07.2014 року затверджених начальниками Будинкоуправління №3 Житомирської КЕЧ району [PERSON] та [PERSON], з яких вбачається, що громадянин [PERSON], за адресою: [ADDRESS] із 2009 року не проживає, а місце проживання його невідоме. Спірні правовідносини регулюються статтями 71, 72 ЖК України, згідно яких наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, якщо вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

30.12.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення нею 23 років. Позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, та просили їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача позов визнали частково в сумі 500 грн. щомісячно, оскільки, як повідомив відповідач у своїх поясненнях він проживає з жінкою у цивільному шлюбі і вона знаходиться у нього на утриманні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони розірвали шлюб у відповідності до свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER], актовий запис №1188 11 листопада 2003 року, від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та навчається в Чернігівському професійному ліцеї залізничного транспорту і знаходиться на неповному державному забезпеченні, термін навчання з 01.09.2012 року по 30.06.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що батьки повинні утримувати повнолітніх дітей, які навчаються, за умови, що вони можуть надавати таку допомогу, відповідач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання повнолітньої доньки аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. на місяць, на період навчання повнолітньої доньки в Чернігівському професійному ліцеї залізничного транспорту , але не більше як до досягнення нею 23 років. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

30.12.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 11.08.1991 року, від шлюбу мають двох дітей: дочку [PERSON], 1992 року народження та сина [PERSON], 2005 року народження. Подружнє життя не склалося, сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. Сторони в судове засідання не з'явилися, до його початку надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримує, а відповідач визнає. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.08.1991 року, від шлюбу мають двох дітей: дочку [PERSON], 1992 року народження та сина [PERSON], 2005 року народження. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

30.12.2014 року ПрАТ «СК «Брокбізнес» (надалі - позивач) звернулось у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі - відповідач) про відшкодування шкоди в порядку регрессу. Вимоги мотивовані тим, що 13.12.2012 року внаслідок порушення [PERSON] ПДР України відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - застрахованого в ПрАТ «СК «Брокбізнес» автомобіля «Ммазда 6» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобілем «Рено» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] ПрАТ «СК «Брокбізнес» здійснило виплату страхового відшкодування у зв'язку зі страховим випадком в розмірі 3757,48 грн. Оскільки [PERSON] у добровільному порядку зазначені кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом. В судове представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про можливість розгляду справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про дату і місце судового розгляду. Про причини неявки не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або ж про відкладення розгляду справи не подавав.

Outcome: approved