Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

30 квітня 2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с.15-18). В позовній заяві просить розірвати договір (замовлення) №38 та договір (замовлення) №38А, укладений між ними та відповідачем, стягнути з відповідача на їх користь 16 254, 47 грн. - передоплату за непоставлені двері їз врахуванням інфляції за період з 21.05.2011 року по 31.03.2014 року, 3% річних в сумі 1417 грн. 50 коп. та у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн, також судові витрати у справі у розмірі 244 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 300 грн. В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що у травні 2001 року уклали з відповідачем договори №38 та 38А року на виготовлення міжкімнатних дверей у кількості 7 штук на суму 16 000 грн. до 04.08.2011 року та 01.09.2011 року відповідно. На користь відповідача на виконання умов договору ними перераховано передоплату у розмірі 15 750 грн., однак до цього часу відповідач договірні зобов'язання не виконав. 3.07.2012 року він написав розписку, в якій пообіцяв виконати роботи до липня 2012 року, однак незважаючи на їхні звернення договору не виконав, отримані грошові кошти не повернув, тому зобовїящзаний сплатити борг з урахуванням інфляції та 3% річних. З урахуванням інфляції за період з 01.05.2011 року по 31.03.2014 року сума передоплати становить 16 254 грн.47 коп., 3% річних від простроченої суми становить 1417ё50 грн. Крім того, просять стягнути понесені витрати на оплату судового збору та правову допомогу. Відповідач в судове засідання не одноразово не з'явився, судова повістка повернута суду з відміткою «за спливом строку зберігання». Оскільки про слухання справи повідомлений за місцем реєстрації , він вважається відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомленим про слухання справи. Відповідно до вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України суд вважає можливим постановити заочне рішення по даній справі, оскільки в матеріалах справи достатньо даних для розгляду справи по суті. Суд, вислухавши позивачку [PERSON], яка діяла також за довіреністю від позивача [PERSON], дослідивши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. В травні 2011 року між [PERSON], [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено два договори (замовлення) №38 та 38А, відповідно до яких відповідач зобов'язався надати послуги з виготовлення міжкімнатних дверей у кількості 7 штук на суму 16 000 грн. та передати їх у власність позивачів за договором (замовленням) №38 до 04.08.2011 року, та за договором (замовленням) №38А до 01.09.2011 року, а позивачі зобов'язались оплатити вартість замовленого товару у сумі 16 000 грн. Позивачі умови договорів виконали та перерахували на користь відповідача грошові кошти у сумі передоплати 15 750 грн. У передбачені договорами строки відповідач не виконав свої зобов'язання. 03.07.2012 року ним надана розписка, в якій він підтвердив факт отримання передоплати в розмірі 15 750 грн. та зобов'язався виконати роботи до кінця липня 2012 року, однак до цього часу свої зобов'язання не виконав. Позивачі неодноразово звертались до відповідача з вимогою про виконання робіт, однак до цього часу він умови договору не виконав, двері не виготовив, про що свідчить факт наявности у них оригіналу розписки відповідача. Суд, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.ст. 530,631 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, передбачених законом бо договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Згідно з ч.1 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Враховучи, що відповідач досі не виконав умови договорів, строк виконання за якими сплинув 01.09.2011 року та був пролонгований сторонами до червня 2012 року, та таке порушення ним договору є істотним, суд вважає оьбгрнтованими доводи позивачів про розірванн укладених договорів. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сума передоплати з урахуванням інфляції за період з 01.05.2011 року по 31.03.2014 року становить 16 254, 47 грн., виходячи з розрахунку: 15 750 грн. х100,8%х100,4%х98,7%х99,6%х100,1%х100%х100,1%х100,2%х100,2%х10 0,2%х100,3%х100%х99,7%х99,8%х99,7%х100,1%х100%х99,9%х100,2%х10 0,2%х99,9%х100%х100%х100,1%х100%х99,9%х99,3%х100%х100,4%х100,2 %х100,5%х100%х100%х100,1%х100%х99,9%х99,3%х100%х100,4%х100,2% х100,5%х100,2%х100,6%х100,2%х100,6%х102,2% =16 254, 47 грн. 3% річних за період з 01.05.2011 року по 31.03.2014 року від простроченої суми 15 750 грн. становить 1 417, 50 грн. Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь позивачів 16 254, 47 грн. - передоплату за непоставлені двері їз врахуванням інфляції за період з 21.05.2011 року по 31.03.2014 року, та 3% річних в сумі 1417 грн. 50 коп. Відповідно до ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Проте задоволення такої вимоги за умови її пред'явлення можливе з урахуванням положень п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про захист прав споживачів», який передбачає право споживачів на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією (товар, робота чи послуга, що виготовлюється, виконується чи надається для суспільних потреб) у випадках, передбачених законом. Згідно зі ст. 4 Закону споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право, зокрема, на захист своїх прав державою; відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Умовами договору між сторонами відшкодування моральної шкоди не передбачено. Таким чином, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Згідно зі статтею 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Так, граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Розмір мінімальної заробітної плати з 01 грудня 2013 р. становить 1 218 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачам була надана правова допомога адвокатом [PERSON], який склав позовну заяву, за що позивачами сплачено 300 грн., що не перевищує граничного розміру за вищевказаним законом і не пов'язано із здійсненням представництва інтересів позивачів у суді. Внаслідок чого суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачів щодо стягнення вказаної суми з відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути на користь позивачів судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 229 грн. 40 коп. Таким образом, з відповідача на користь позивачів слід стягнути 16 254, 47 грн. - передоплату їз врахуванням інфляції за період з 21.05.2011 року по 31.03.2014 року, 3% річних в сумі 1417 грн. 50 коп., 229 грн. 40 коп. у відшкодування понесених судових витрат, та 300 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 300 грн., а всього стягнути 18 201 грн. 60 коп. В задоволенні інших позовних вимог суд відмовляє.

Outcome: partial