Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

31.08.2015 року Державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій Затока» (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідач) про відшкодування витрат балансоутримовича вартості спожитих комунальних послуг (а.с.2-5). Так, згідно останніх уточнень, позивач просить суд: - стягнути з [PERSON] на користь Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Затока» заборгованість за комунальні послуги в розмірі 3\~166,60 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Затока» судові витрати. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.09.2015 року було відкрито провадження у цивільній справі №495/6255/15-ц за позовною заявою Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій Затока» до [PERSON] про відшкодування витрат балансоутримовича вартості спожитих комунальних послуг. Справу призначено до розгляду. (а.с.9) Позивач ДЗ «ДССС Затока», у судове засідання не зявився, але його представник [PERSON], подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги ДЗ «ДССС Затока» підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.38-39). Відповідач [PERSON], відзив або заперечення на позов ДЗ «ДССС Затока» до суду не надала та в судові засідання не з'явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судових засідань, про що свідчить наявні в матеріалах справи відповідні поштові повідомлення (а.с.36, 37). Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на пятнадцять днів. Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ст.ст. 77, 157, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, ДЗ «ДССС Затока» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат балансоутримовича вартості спожитих комунальних послуг. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, Державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій Затока» є державним спеціалізованим (спеціальним) санаторно-курортним закладом, уповноваженим органом управління якого є Міністерство охорони здоровя України. Фінансування санаторію здійснюється за рахунок Державного бюджету України. На території Санаторію розташована будівля № 10, яка згідно даних бухгалтерського обліку значиться гуртожитком (а.с.19). У вказаному гуртожитку проживають працівники санаторію на час їх трудової діяльності в санаторії та інші категорії мешканців, на підставі договорів. Забезпечення санаторію комунальними послугами здійснюється спеціалізованими установами, окрім опалення, яке забезпечується безпосередньо самим санаторієм за рахунок бюджетних коштів. Договори з надання комунальних послуг, постачання електроенергії заключні між Санаторієм та відповідними комунальними організаціями. Санаторій, як сторона за договорами про надання комунальних послуг, розраховується за загальну вартість наданих послуг, в тому числі і за послуги, надані для мешканців гуртожитку. Тобто, мешканці гуртожитку не мають будь-яких правовідносин безпосередньо з постачальниками комунальних послуг, а отримують ці послуги від санаторію, при цьому, за комунальні послуги для мешканців гуртожитку, розраховується з постачальниками саме санаторій. Таким чином, оплату комунальних послуг згідно Договорів про постачання електроенергії, води, відведення побутових відходів, здійснює саме балансоутримувач, і лише з наступним відшкодуванням вказаних витрат з мешканців гуртожитку. За таких обставин балансоутримувач тільки компенсує понесені витрати. З 1982 року відповідач [PERSON], [INFO], проживає в кімнаті № 10 корпусу № 10 по вул. Приморській, 3, в смт Затока Білгород-Дністровського району Одеської області, що є гуртожитком та належить ДЗ «ДССС «Затока» МОЗ України» на праві оперативного управління. [PERSON] займає 2 кімнати з кухнею, загальна площа яких складає 20 кв.м. За період з грудня 2012 року по теперішній час [PERSON] має заборгованість по сплаті відшкодування за комунальні послуги, а саме за відшкодування вартості послуг з опалення у розмірі 3 166,60 грн. Розмір сум сплати розраховується пропорційно займаної площі мешканцями з урахуванням сукупності затрат балансоутримувача на забезпечення мешканців гуртожитку опаленням в холодну пору року. [PERSON] в добровільному порядку відмовляється сплатити наявну заборгованість, що і стало підставою ДЗ ДССС «Затока» для звернення з даним позовом до суду для стягнення заборгованості в судовому порядку. Несплата відшкодування вартості спожитих комунальних послуг призводить до дефіциту бюджетних коштів санаторію, що негативно впливає на здійснення санаторієм своєї господарської діяльності. Адже, згідно п. 3.3. Статуту Санаторію, затвердженого наказом Міністра охорони здоровя України від 06.07.2009 року № 205-0, санаторій є неприбутковою організацією. Договір про відшкодування вартості спожитих комунальних послуг відповідачка відмовилася укладати, проте, комунальні послуги нею споживалися, розрахунки здійснювались. Тобто, домовленість щодо усіх істотних умов постачання та розрахунків між сторонами була досягнута, санаторієм виконувалися обовязки що постачання послуг, а відповідач приймала їх та оплачувала до певного періоду часу. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. інші юридичні факти. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно статті 24 Закону України «Про теплопостачання», статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 8 Правил надання послуг по централізованому опаленню, поставці холодної і гарячої води та водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21 липня 2005 року № 630, укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є обовязком споживача. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Отже, укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, послуг на теплопостачання є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладання договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст.6, ст. ст. 627, 630 ЦК України та ст. ст. 19, 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги». Обов'язок власника квартири укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил-користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про правомірність, обґрунтованість та законність позовних вимог ДЗ «ДССС «Затока», у зв'язку з чим позовна заява Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій Затока» до [PERSON] про відшкодування витрат балансоутримовича вартості спожитих комунальних послуг підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати підлягають стягненню відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Outcome: approved