Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

9.04.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 11.09.2007 року. Від даного шлюбу він та відповідачка дітей не мають. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачкою не склалося через різні характери і погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння, що призвело до втрати взаємоповаги та любові. Спільного господарства він та відповідачка не ведуть. Майнового спору між ними немає. Однією сім'єю він та відповідачка не проживають останні чотири роки. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, так як це суперечить його інтересам, шлюб існує лише формально. Розлучатися через органи ДРАЦСу він та відповідачка не бажають. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, на примирення з відповідачкою не згоден (а.с.7). Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, щодо розірвання шлюбу з [PERSON] не заперечує. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.09.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від даного шлюбу позивач та відповідач неповнолітніх дітей не мають. Сторони не бажають миритися, позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери та погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам позивача, оскільки сторони не проживають однією сім'єю чотири роки, спільного господарства не ведуть. Розлучатися через органи ДРАЦСу сторони не бажають. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved