Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

29 травня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових витрат на дитину. Позовна заява [PERSON] мотивована тим, що 23.02.2013 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Зазначила, що їх спільний син часто хворіє застудними захворюваннями, неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні, а тому йому потрібне санаторно-курортне лікування. Також на її утриманні знаходиться син від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , батько якого позбавлений відносно останнього батьківських прав. Вказала, що в неї склалося важке матеріальне становище, а тому вона не має можливості самостійно забезпечити належне утримання спільного з відповідачем сина. Відповідач є матеріально забезпеченою особою, із 2011 року проживає в США, де працює та отримує дохід, а тому має можливість утримувати їхнього сина та надавати витрати на санаторно-курортне лікування останньому. Посилаючись на викладені обставини позивач просив стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 гривень, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду із позовом і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування, санаторно-курортне лікування малолітнього сина [PERSON] , [INFO] щомісячно у розмірі 1250 гривень. 12.01.2021 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, у якому позовні вимоги [PERSON] визнав частково, погодився сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного, позовну вимогу про стягнення додаткових витрат не визнав повністю, з наступних підстав. Зазначив, що у зв`язку з неможливістю працевлаштування за своїм місцем проживання, відповідач змушений періодично їздити на заробітки. Так, він дійсно перебуває за межами України, в США, де має можливість працювати лише кілька місяців. Зазначив, що в нього на утриманні знаходиться мати похилого віку, яка проживає на Україні, а тому він змушений перебувати в Україні та надавати останній відповідну допомогу. Крім цього, він щомісячно надавав допомогу на утримання їхнього спільного малолітнього сина. Також вказав, що позивач офіційно працевлаштована та отримує постійний дохід. Посилаючись на викладені обставини, відповідач просив позовні вимоги задовольнити частково. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 01 червня 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат Барилко С.О. позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві та просили такі задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, представник відповідача - адвокат Бойко П.В. подав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні. При вирішенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, судом взято до уваги те, що справа вже протягом тривалого часу, а саме з червня 2020 року, перебуває в провадженні суду, судом неодноразово задовольнялись клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, а тому з урахування положень статті 223 ЦПК України, враховуючи думку позивача та його представника, суд здійснив розгляд справи за відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.02.2013 року. В шлюбі [INFO] у них народився син [PERSON] , батьком якого є відповідач. Дитина перебуває на утриманні матері. Також установлено, що на утриманні [PERSON] перебуває неповнолітній син від першого шлюбу, [PERSON] , [INFO] , відносно якого батько, [PERSON] позбавлений батьківських прав. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 3 цієї Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак позивачем [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами, а судом таких не здобуто, що відповідач має дохід для сплати аліментів на утримання малолітньої дитини в заявленому нею розмірі, а саме 5000 гривень в місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У зв`язку з тим, що дитина потребує матеріальної допомоги і відповідач зобов`язаний їй надавати таку допомогу, враховуючи потреби дитини, матеріальне становище сторін, виходячи з того, що обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 29 травня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм матеріальним становищем, чи станом здоров`я не може надавати матеріальну допомогу малолітньому синові, у розмірах визначених судом. Матеріали справи не містять доказів в спростування доводів позивача про те, що відповідач з 2011 року перебуває в США та працевлаштований там. Суд зауважує, що відповідач є чоловіком працездатного віку, доказів неможливості працевлаштуватися на роботу за станом здоров`я або з інших поважних причин не надав, а відтак повинен приймати заходи для можливості утримувати свою дитину на достатньому для дитини рівні. Сам по собі факт відсутності офіційних доходів в Україні та зареєстрованого майна не може бути підставою для зменшення розміру визначених судом аліментів. Визначений судом розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку щодо матеріального утримання дитини. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання малолітнього сина, суд зазначає наступне. Як вбачається із довідки виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Козівської селищної ради» від 25.03.2021 року, [PERSON] , [INFO] , хворіє частими застудними захворюваннями. Неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні Козівської ЦРКЛ. В зв`язку з тим, що дитина часто і довготривало хворіє простудними захворюваннями, дитина потребує санаторно-курортного лікування. Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо) (подібні висновки сформульовані зокрема у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року справа № 320/383/19, провадження № 61-18284св19). Під час розгляду справи, на підставі оцінених доказів, поданих сторонами, суд, з урахуванням медичних документів, що підтверджують наявність у дитини [PERSON] хронічних захворювань та містять рекомендації лікарів дійшов до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 650,00 грн. щомісячно, оскільки витрати на системне та довготривале лікування при такому стані здоров`я дитини є додатковими та необхідними витратами, що викликані особливими обставинами, передбаченими статтею 185 СК України. При цьому суд звертає увагу на те, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах тощо. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення частково. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Outcome: partial