Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

29.08.2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати зареєстрований між ними шлюб. Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 29.03.2013 р. Від шлюбу спільних дітей не мають, але позивач має від першого шлюбу неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю. Спільне життя подружжя не склалося, що призвело до припинення шлюбних відносин. Вважає, що примирення не можливе, що стало причиною для звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 02.09.2019 року вказана позовна заява була залишена без руху у зв`язку з тим, що подана без додержання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України. 11.09.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. 16.12.2019 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Позивач до підготовчого засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити, змінити прізвище на дівоче - [PERSON] . Відповідач про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву не надіслав. Таким чином, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності сторін та підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29 березня 2013 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 111. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають, але позивач має від першого шлюбу неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] .. Шлюбні стосунки сторони припинили, сумісне господарство не ведуть, проживають окремо. Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, приймаючи до уваги, що сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про відновлення їй дівочого прізвища - [PERSON] . Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно свідоцтва про шлюб, позивач до укладення шлюбу мала прізвище [PERSON] . Відтак, суд не вбачає підстав для зміни прізвища позивача на « [PERSON] ». За змістом ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: approved