Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

9.07.2021 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаною заявою, відповідно до вимог якої просить встановити факт належності йому диплому серії [NUMBER] , виданого Тернопільським технічним училищем №1 від 20.08.1981 року на ім`я « [PERSON] ». В обґрунтування поданої заяви заявник покликається на те, що в дипломі серії [NUMBER] , яке йому було видане Тернопільським технічним училищем №1 20.08.1981 року, невірно зазначено прізвище останнього, а саме замість [PERSON] , зазначено - [PERSON] . Встановлення факту належності правовстановлюючого документа, потрібно заявнику для оформлення пенсії. На підставі вказаного, просить задовольнити подану заяву. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 12.07.2021 року матеріали вказаної заяви залишено без руху. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 21.07.2021 року прийнято заяву до розгляду за правилами окремого провадження та призначено у ній судове засідання. Заявник та його представник у судове засідання не з`явилися, однак останній через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої заявлені вимоги підтримують повністю, просять їх задовольнити, а справу розглядати у їх відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, однак скерував до суду «відзив на заяву», згідно з якого у вирішені даної справи покладається на думку суду та просить здійснювати розгляд справи у його відсутності. Згідно з ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). У ч.1 ст.315 ЦПК України визначено перелік фактів встановлення яких відбувається у судовому порядку. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 30 листопада 1999 року Козівським РВ УМВС України в Тернопільській області, прізвище заявника записано як [PERSON] /а.с.3/. Крім того, [PERSON] 31.05.2002 року видана довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, що підтверджується копією такої /а.с.4/. Відповідно до копії диплому серії [NUMBER] , виданого Тернопільським технічним училищем №1 від 20.08.1981 року, вбачається, що такий виданий [PERSON] /а.с.5/. Згідно з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 20.09.1963 року, батьками [PERSON] зазначені: [PERSON] та [PERSON] /а.с.14/. При цьому, із записів в будинковій книзі, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі за №285 21.05.2014 року, державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №024623 від 07.04.2006 року,договору №400763, вбачається, що вказані документи видані [PERSON] , що підтверджується копіями таких /а.с.10, 11, 12, 13/. Згідно з копії атестату про середню освіту серії [NUMBER] , виданого Козлівською середньою школою 28.06.1980 року, вбачається, що такий виданий [PERSON] /а.с.15/. Вказані вище обставини ніким не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12, 89 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Згідно з п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. При цьому, встановлення такого факту можливе за умови, що він породжує юридичні наслідки для заявника. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено у пункті 12 згаданої Постанови, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені у документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або у паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по-батькові або замість імені чи по-батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення у таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться у документі, відповідно до чинного законодавства. Пунктом 18 вказаної Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Судом беззаперечно встановлено, що у згаданому вище дипломі допущена помилка у прізвищі заявника, а саме зазначено « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що вимога заявника щодо встановлення факту належності правовстановлюючого документу є законною та обґрунтованою, а відтак підлягає до задоволення.

Outcome: approved