Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

31.10.2014 року [PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, мотивуючи тим, що за час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилось двоє дітей, на утримання молодшого з яких відповідач у добровільному порядку коштів не надає, у зв'язку з чим позивач у судовому порядку просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1500,00 грн. щомісячно, за період, що передує пред'явленню позову і до досягнення дитиною повноліття, а в разі продовження навчання - до досягнення 23 років. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, у своїх поясненнях підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, просила суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, а тому, суд розглянув справу в його відсутності, за наявними в ній матеріалами. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як встановлено в ході розгляду справи, [PERSON] отримує нерегулярний мінливий дохід. Беручи до уваги наведене та виходячи з вимог п. 2) ч. 1 ст. 182 СК України, згідно з яким при призначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з 31.10.2014 року. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача, у разі продовження сином навчання, аліментів до досягнення ним 23 років, суд прийшов до переконання, що зазначена вимога задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дочку, сина до досягнення двадцяти трьох років за умови, що їх діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, а батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу. Оскільки, на час розгляду справи судом не встановлено наявність обставин, перерахованих вище зазначеною статтею, а саме, що дитина після досягнення повноліття навчатиметься та буде потребувати у зв'язку з цим матеріальну допомогу, а відповідач матиме можливість таку надавати, суд вважає дану вимогу передчасною та такою, що не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи, у зв'язку з чим в її задоволенні слід відмовити. Оцінюючи доводи позивача щодо вимоги про стягнення аліментів за період, що передує пред'явленню позову, суд прийшов до наступного висновку. Статтею 191 СК України регламентовано, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Тобто, стягнення аліментів за час, що передує пред'явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності в сукупності наступних умов: особа, яка вимагає стягнення аліментів, вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але вони не були одержані у результаті ухилення особи від їх сплати. Однак, враховуючи, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено наявності попередньо зазначених обставин, суд прийшов до переконання, що у задоволенні вищезазначеної вимоги слід відмовити. Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved