Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

29 травня 2019 року Прокуратура Дніпропетровської області звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів. Ухвалою суду від 24 червня 2019 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 12 березня 2020 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті. На обґрунтування вимог Прокуратура Дніпропетровської області посилалася на те, що відповідач [PERSON] проходив службу на посаді начальника відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції Управління організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Дніпропетровської області. Наказом прокуратури Дніпропетровської області від 15.04.2014 року № 756-К, [PERSON] звільнено із займаної посади з 28.04.2014 р. за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. та ст. 38 Кодексу законів про працю України. У відповідності до ч. 16 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (в редакції до 01.04.2014) прокурорам і слідчим у разі виходу на пенсію за вислугою років чи по інвалідності виплачувалася грошова допомога у розмірі місячного заробітку, з якого обчислена пенсія, за кожен повний рік роботи прокурором, слідчим прокуратури чи на посадах у науково-навчальних закладах прокуратури. Разом з тим, Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» №1166-VII від 7.03.2014 внесено зміни до Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991. Зокрема, абзацом 3 підпункту 3 пункту 3 розділу II цього Закону виключено ч.16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991. Згідно з п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», зміни, передбачені розділами II і III, набирають чинності з 01.04.2014, крім абзацу другого підпункту 3 пункту 3, підпунктів 2 і 3 пункту 8, пункту 23, абзацу другого підпункту 2 пункту 24, пункту 25, підпункту 2 пункту 28 розділу II цього Закону, які набирають чинності з 01.05.2014; пункту 7, підпункту 1 пункту 8 розділу II цього Закону, які набирають чинності і 01.07.2014. Таким чином, у зв`язку із внесеними Законом України № 1166-VII від 27.03.2014 змінами до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та включенням ч. 16 цієї статті, які набрали чинності з 01.04.2014, [PERSON] не набув право на отримання грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію за вислугою років. У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до прокуратури Дніпропетровської області про визнання протиправними дій прокуратури області щодо ненарахування і невиплати грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію за вислугою років, відповідно до ч.16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2017 у справі № 804/2686/17, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017, позов задоволено, визнано протиправними дії прокуратури Дніпропетровської області щодо ненарахування і невиплати грошової допомоги [PERSON] у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 у редакції до 01.05.2014 та зобов`язано прокуратуру області нарахувати та виплатити [PERSON] грошову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до зазначеної норми. Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 03.01.2018 відкрито виконавче провадження №5545977 про примусове виконання прокуратурою області постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2017 у справі 804/2686/17 та надано строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів. На виконання вимоги головного державного виконавця прокуратурою області у примусовому порядку нараховано [PERSON] грошову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 242 687,25 грн., з яких утримано: податок з доходів фізичних осіб у розмірі 43 683,71 грн. (платіжне доручення №91 від 24.01.2018) та військовий збір у розмірі 3 640,31 грн. (платіжне доручення №92 (24.01.2018). Відповідно до платіжного доручення № 90 від 24.01.2018 на картковий рахунок [PERSON] перераховано 26.01.2018 грошову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 195 363,23 грн. Разом з тим, постановою Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №804/2686/17 (касаційне провадження №К/9901/30054/18) касаційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області задоволено, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2017 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 скасовано, ухвалено нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до прокуратури Дніпропетровської області у даній справі. Таким чином, у зв`язку зі скасуванням судового рішення, яке було виконано прокуратурою області у примусовому порядку шляхом нарахування та виплати [PERSON] грошової допомоги, кошти, які виплачені відповідачу, підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України, як безпідставно отримані. В зв`язку з наведеним, в позовній заяві позивач просив суд стягнути на користь Прокуратури Дніпропетровської області з [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти в сумі 195 363,23 грн. В судове засідання представник позивача - Прокуратури Дніпропетровської області, не з`явився. Прокуратура Дніпропетровської області, як позивач, в клопотанні просила суд розглядати справу без участі її представника, позов підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просив суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги не визнає, просив суд відмовити в задоволенні вимог позивача. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] проходив службу на посаді начальника відділу організації участі прокурорів у кримінальному провадження в суді апеляційної інстанції Управління організації участі прокурорів у кримінальному провадженні в суді прокуратури Дніпропетровської області. Наказом прокуратури Дніпропетровської області від 15.04.2014 року № 756-К, [PERSON] звільнено із займаної посади з 28.04.2014 р. за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. та ст. 38 Кодексу законів про працю України, зазначені обставини визнані та не заперечувалися учасниками справи. Судом встановлено, що у квітні 2017 року [PERSON] звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до прокуратури Дніпропетровської області про визнання протиправними дій прокуратури області щодо ненарахування і невиплати грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію за вислугою років, відповідно до ч.16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991. Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 5.05.2017 у справі № 804/2686/17, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017, позовні вимоги [PERSON] задоволено, визнано протиправними дії прокуратури Дніпропетровської області щодо ненарахування і невиплати грошової допомоги [PERSON] у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ від 05.11.1991 у редакції до 01.05.2014 та зобов`язано прокуратуру області нарахувати та виплатити [PERSON] грошову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до зазначеної норми. Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 03.01.2018 відкрито виконавче провадження №5545977 про примусове виконання прокуратурою області постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2017 у справі 804/2686/17 та надано строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів. Також встановлено, що на виконання вимоги головного державного виконавця прокуратурою області у примусовому порядку нараховано [PERSON] грошову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 242 687,25 грн., з яких утримано: податок з доходів фізичних осіб у розмірі 43 683,71 грн. (платіжне доручення №91 від 24.01.2018) та військовий збір у розмірі 3 640,31 грн. (платіжне доручення №92 (24.01.2018). Згідно платіжного доручення № 90 від 24.01.2018 на картковий рахунок [PERSON] перераховано 26.01.2018 грошову допомогу у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 195 363,23 грн. Судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №804/2686/17 (касаційне провадження №К/9901/30054/18) касаційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області задоволено, постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2017 р. та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 скасовано, ухвалено нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до прокуратури Дніпропетровської області у даній справі. Таким чином, позивачем доведено той факт, що грошові кошти отримані відповідачем [PERSON] на підставі рішення суду, яке було в наступному скасовано ухвалою суду вищої інстанції. В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що грошові кошти, отримані відповідачем [PERSON] є такими, що безпідставно отримані, оскільки підстава, на якій отримані грошові кошти, згодом відпала. Як зазначалося вище, в позовній заяві Прокуратура Дніпропетровської області посилалася на приписи ст. 1212 ЦК України. Так, статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В той же час, суд приходить до висновку, що норми статті 1212 ЦК України не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли між сторонами та Прокуратурою Дніпропетровської області невірно обраний спосіб захисту своїх прав, з нижченаведеного. Так, у правових висновках, висловлених у постанові від 29.09.2014 у справі № 6-122цс14а Верховний Суд України зазначив, що ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зазначений правовий висновок також викладено Верховним Судом у справах: №212/3593/16 - постанова від 07.06.2018; №280/950/17 - постанова від 06.06.2018; №171/1890/16 - постанова від 22.04.2019; №753/20514/16 - постанова від 22.04.2019. В той же час, позивач не звернув увагу на те, що Постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.05.2017 у справі № 804/2686/17, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017, а також постанова Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №804/2686/17 (касаційне провадження №К/9901/30054/18), якою скасовані рішення першої та апеляційної інстанцій, розглядалися в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України. Кодексом адміністративного судочинства України визначені норми спеціальних способів захисту у правовідносинах, які виникли між сторонами, а саме, розділом V КАС України визначений порядок розгляду адміністративними судами процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень в адміністративних справах. Зокрема, частиною 1 статті 380 КАС України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Частиною 4 ст. 380 КАС України встановлено, що Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. Частиною 5 КАС України передбачає, що до заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним виконавцем. Приписами ч.7 ст. 380 КАС України визначено, що якщо питання про поворот виконання судового рішення не було вирішене згідно із частинами першою - третьою цієї статті, заява відповідача про поворот виконання розглядається адміністративним судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Також, нормами ч.8 ст. 380 КАС України визначено, що заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи за результатами перегляду рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Крім того, у відповідності до ст. 381 КАС України, поворот виконання рішення про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктом владних повноважень, каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, рішення про присудження виплати пенсій чи інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів, а також рішення про присудження виплати заробітної плати чи іншого грошового утримання у відносинах публічної служби допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтовано повідомленими позивачем завідомо неправдивими відомостями або поданими ним підробленими документами. Таким чином, суд, підсумовуючи викладене, зазначає, що позивачем невірно обраний спосіб захисту, оскільки норми ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Оскільки нормами Кодексу адміністративно України визначені інші, спеціальні способи захисту прав позивача в зазначених правовідносинах, позивач повинен був звертатися з позовом не в порядку, визначеному Цивільним-процесуальним кодексом України, а з питанням (заявою) про поворот виконання судового рішення, в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України. В зв`язку з наведеним, в задоволенні позовних вимог Прокуратури Дніпропетровської області належить відмовити. На підставі викладено та

Outcome: dismissed