Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

30.10.2019 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовною заявою до Комунального підприємства «Керуюча компанія обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. Свої позовні вимоги обгрунтовує наступними обставинами. Позивачу на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою [ADDRESS] . Належна ій на праві спільної часткової власності квартира зазнала залиття водою, внаслідок чого вона зазначала матеріальних збитків. Будинок по [ADDRESS] , знаходиться на обслуговуванні відповідача. Позивач стверджує, що вказані збитки були завдані внаслідок бездіяльності відповідача, посилаючись на п.2ч.2 ст. 21 Закону України « Про житлово комунальні послуги» від 26.04.2006 року. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08.11.2019 року суддею Марко Я.Р. справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 18.12.2019 року від відповідача надійшов відзив, у якому зазначається, що позивач не довів вину відповідача, а також на застосування не актуального законодавства, оскільки на момент залиття Закон України « Про житлово комунальні послуги» від 26.04.2006 року втратив чинність. 28.02.2020 року від відповідача надійшло заперечення в якому він додатково обгрунтовує невідповідність застосованого в обгрунтування позову законодавства та вказує на недоведеність своєї вини. Розпорядженням №47 керівника апарату Святошинського районного суду м.Києва від 27.03.2020 року проведений повторний автоматизований розподіл судової справу, у зв`язку з закінченням повноважень судді Марко Я.Р. як судді Святошинського районного суду м.Києва. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.03.2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Факт належності вказаної квартири позивачеві у вигляді 1/3 частини підтверджується свідоцтвом про право власності від 29 січня 1999 року ( а.с. 6). Судом встановлено факт затоплення квартири за адресою [ADDRESS] . Згідно акту від 07.08.2020 року складеного членами комісії ЖЕД 8-9 затоплення квартири сталося внаслідок пошкодження (руйнування в наслідок корозії) різьбового з`єднування водостічної труби на технічному поверсі (а.с.10). Відповідно до висновку судового експерта О.М. Свериди від 21.10.2019 року вартість завданої матеріальної шкоди внаслідок залиття в кваритрі [ADDRESS] скаладає 40 556,22 грн. Відповідачем не заперечується факт обслуговування ним будинку по [ADDRESS] Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до частин 1 та 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, цивільне законодавства в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, та, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Виходячи із визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладається обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Законодавством установлено, що відшкодування шкоди полягає у відшкодуванні затрат, необхідних для приведення пошкодженої речі у її попередній стан та у компенсації супутніх витрат, необхідних для такого відновлення. В той же час, позивачем доведено факт того, що завдана шкода була здійснена внаслідок бездіяльності відповідача з огляду на наступне. Позивач посилається на п.2 ч.2 ст. 21 Закону України « Про житлово комунальні послуги» від 26.04.2006 року, який за його словами діяв на момент залиття. Відповідно п.2 ч.2 ст. 21 Закону України « Про житлово комунальні послуги» від 26.04.2006 року (втратив чинність) виконавець зобов`язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень. Відповідно до позовної заяви залиття виявлено 22.07.2020 року. Однак новий Закон України « Про житлово комунальні послуги» набрав чинності 1 травня 2019 року, тобто позивач посилається на застаріле законодавство. В той же час, в новому Законі України « Про житлово комунальні послуги», який вводиться в дію 1 травня 2019 року, на який посилається відповідач в п.2 ч.2 зазначено, що виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Суд із вищезазначеної норми вбачає відповідальність відповідача у разі завдання шкоди, яка вбачається з його обов`язку з забезпечення постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Така відповідальність кореспондується до обов`язку, оскільки у разі його невиконання саме на нього покладається вина у завданні шкоди, як на особу яка порушила покладені на неї функції. Доказів того, що залиття належної позивачам квартири, відбулося з вини інших осіб та як наслідок відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена не на відповідача, суду не надано. Позивач у своєму позові просить відшкодувати витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн, однак до суду надано докази витрат лише на 1500 грн., тому відшкодуванню підлягає саме сума у 1500 грн. Щодо понесення витрат на експертний висновок. Позивач надав квитанцію про його сплату, а отже відшкодуванню за проведення експертизи підлягає 5000 грн. Щодо моральної шкоди, то суд вважає, що завдані моральні страждання позивача внаслідок пошкодження майна мешканцями є значними та сума у 5 000 грн. компенсації є цілком виправданою. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно сумі задоволених вимог, в порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial