overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

30 березня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до відповідача [PERSON] з позовом, в якому просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 30 листопада 2013 року. Від шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO]. Їх сімейні відносини фактично припинені через відсутність взаєморозуміння, відмінність характерів. Між ними часто виникали сварки, внаслідок чого їх сумісне проживання стало неможливим. Після припинення їх сімейних відносин відповідач став проживати окремо. Вважає примирення неможливим, а збереження шлюбу та подальше сумісне життя такими, що суперечать їх інтересам. Спір про поділ майна та місце проживання дитини між ними відсутній. Позивачка у судове засідання не прибула, надіславши заву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не згодна. Просить позов задовольнити, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище без змін. Відповідач у судове засідання не з'явився, надіславши заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 листопада 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 30 листопада 2013 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 953. Також встановлено, що сторони мають малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Суд, враховуючи положення ст. 112 Сімейного кодексу України, прийшов до висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти цього не заперечує. Після розірвання шлюбу прізвище позивачці за її бажанням залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

30 березня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON]. про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 26.02.1994 року вона уклала шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровсього районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 138 з відповідачем по справі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з 2014 року. Спільне життя с відповідачем не склалося. Спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, а тому позивач [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON]. в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності, в присутності свого представника [PERSON], позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 26 лютого 1994 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровсього районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 138 (а.с. 5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з 2014 року через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не підтримують, примирення між ними неможливо, оскільки вони не бажають в подальшому жити разом, спор про розподіл майна не виникає, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст.110 СК України позивач має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. За цих обставин, суд вважає, що зберегти сім'ю неможливо. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити прізвище - [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України суд ухвалює рішення на попередньому судовому засіданні в разі визнання позову відповідачем. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

30 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 30 вересня 2000 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнала. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 30 вересня 2000 року, актовий запис № 7 (а/с 3). Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] (а/с 4). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить його інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

30 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором в розмірі 19380,96 грн. та судових витрат. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її особистої участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно і належним чином, про що свідчить підпис в рекомендованому повідомленні, із заявою про відкладення розгляду справи до суду не зверталась. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що 21.04.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобовязання по погашенню кредиту та сплати відсотків за користування ним відповідач належним чином не виконувала, у звязку з чим станом на 31.01.2015 року виникла заборгованість в сумі 19380,96 грн., з якої 9722,96 грн. заборгованість за кредитом, 7658,91 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 600,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 899,09 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5-7). \~ Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. \~ Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). \~ Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору. \~ Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору та судових витрат підлягає задоволенню. \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

30 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в розмірі 20927,92 грн. та судових витрат. \~ \~ \~ \~ \~ \~ Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її особистої участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно і належним чином, про що свідчить підпис в рекомендованому повідомленні, із заявою про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що 07.10.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 7300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобовязання по погашенню кредиту та сплати відсотків за користування ним відповідач належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 31.01.2015 року виникла заборгованість в сумі 20927,92 грн., з якої 7299,77 грн. заборгованість за кредитом, 10259,39 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1896,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 972,76 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4). \~ Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. \~ Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). \~ Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено законом або договором, або розірвання договору. \~ Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору та судових витрат підлягає задоволенню. \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

30 березня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка послалася на те, що 29 червня 2005 року в ВРАЦС Новоодеського РУЮ вона уклала шлюб з відповідачем. Позивач вказала, що від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, майже рік ми не проживаємо однією сім'єю. Шлюб існує формально. Причиною розірвання шлюбних відносин є непорозуміння з питань ведення господарства, постійно сварки, втрата поваги та любові. Позивачка також зазначила, що вона проживає однією сім'єю з іншим чоловіком та має намір створити з ним сім'ю. Відповідач також проживає з іншою жінкою. У зв'язку з вищевикладеним позивач вважає, що продовжувати шлюбні відносини з відповідачем є не можливим та наполягає на розірванні шлюбу. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву в якій просила суд справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надала до суду заяву в якій просить суд справу розглядати без його участі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] за актовим записом № 27 виданим 29.06.2005 року ВРАЦС Новоодеського РУЮ. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Шлюбні стосунки між подружжям не склалися, позивач на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позовні вимоги визнає. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

30 березня 2015 року позивач звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 09.09.1995 року, який зареєстрований Новодністровською міською радою Чернівецької області. Від даного шлюбу у подружжя є дві дочки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу одне до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сімї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила розірвати шлюб. Відповідач в судовому засіданні не заперечив проти розірвання шлюбу. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09.09.1995 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-МИ № 265651, від шлюбу є малолітня дочка [PERSON], 08.04.2003 р.н, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії 1- МИ № 124263. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Ухвалою Новодністровського міського суду Чернівецької області від 09.04.2015 року було зупинено провадження по страві, та надано строк для примирення сторін терміном на чотири місяці. Впродовж даного терміну сторони не примирились. Позивач вважає, що збереження сімї є неможливим. Сторони припинили шлюбні відносини з грудня 2014 року, в строк наданий для примирення, сторони не примирилися, позивач наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат. Відповідно до ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

30 березня 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом на підставах, передбачених ст.ст.317,319,391 ЦК України, та послалась на те, що відповідач з серпня 2008 року не проживає за місцем реєстрації в належній їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності квартирі [ADDRESS] без поважних причин та їх згоди на те, виїхав з Маріуполя та України до Росії, де має сім»ю, житло, і не має наміру повертатись в спірну квартиру, не вносить плату за її користування, а тому втратив право користування житловим приміщенням у ній. До початку судового засідання позивач надала заяву, в якій позов підтримала повністю, просила задовольнити з підстав, зазначених у ст.. 405 ч.2 ЦК України, дала згоду на заочний розгляд справи. До заяви долучила копію довіреності відповідача від 12.11.2014, в якій зазначено, що він зареєстрований в [ADDRESS] Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача [PERSON] до початку судового засідання надав заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити з тих підстав, що відповідач не живе в квартирі більше року без його згоди на те без поважних причин. Відповідач до суду не прибув, належно повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до вимог ЦПК України, заяв про відкладення судового розгляду не надав, про причини неявки не повідомив. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачу та третій особі [PERSON] на праві спільної часткової власності з 10.04.2008 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.06.2008. В квартирі зареєстровані позивач, [PERSON] та відповідач [PERSON] з 25.06.2008 на праві члена сім'ї власників на постійне проживання, що підтверджується інформацією Жовтневого РВ у м. Маріуполі ГУ в Донецькій області Державної міграційної служби України від 10.04.2015. Відповідач без домовленості з позивачем в квартирі не проживає більше року без поважних причин, не сплачує за неї, не зберігає в ній свої речі, що підтверджується копією довіреності відповідача від 12.11.2014, в якій зазначено, що він зареєстрований в [ADDRESS] . Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, є підстави для задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

30 березня 2015 року позивачка звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути с відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, мотивуючи свої вимоги тим, що дочка проживає разом з нею, відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає. У судовому засіданні позивачка свій позов підтримала, посилаючись на викладені у ньому обставини. Відповідач позов визнав повністю. Заслухавши сторони, дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З 2001 року по 2015 рік сторони проживали у цивільному шлюбі, від якого [INFO] року у них народилась дочка, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.4). Сторони разом не проживають, дочка проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні. (а.с.5). Наведене свідчить, що між сторонами виникли сімейні правовідносини з приводу виплати аліментів на дитину. Дані правовідносини регулюються ст. ст. 180, 181, 184 Сімейного Кодексу України, згідно з якими батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька, або у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони в даний час спільно не проживають, дитина знаходиться на утриманні позивачки, відповідач працює , має змогу і погоджується сплачувати аліменти За таких обставин з нього необхідно стягнути аліменти через суд у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Крім того, в силу ст. 4 п.1 Закону України «Про судовий збір» необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

30 березня 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, де зазначила, що з 2002 року по 2004 року проживала спільно як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу з [PERSON]. За час спільного проживання у них [INFO] року народилася дочка [PERSON]. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач, який є батьком дитини, не виконує свої батьківські обов'язки щодо утримання дитини, не бере участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги по утриманню неповнолітньої дочки. Посилаючись на ст.ст.180, 181, 182, 183 СК України, позивачка просила винести рішення, яким стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 500 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позов підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, пояснив, що в даний час не працює, постійного доходу не має. Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Згідно наданої копії свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] року, батьком дитини записаний відповідач [PERSON], матір'ю - позивачка [PERSON] Довідкою виконавчого комітету Покришівської сільської ради підтверджується, що дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Сторонами не надано суду доказів про те, що відповідач має регулярний дохід, з якого може бути визначена частка для сплати аліментів. З урахуванням обставин, вказаних у ст.182 Сімейного кодексу України, та зважаючи на те, що відповідач позов визнав повністю, суд вважає, що розмір аліментів, які належить стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини, слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 гривень.

Outcome: approved