Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

30 жовтня 2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд з позовом до [PERSON] про визначення розміру часток співласників нерухомого майна та припинення права власності на частку нерухомого майна. Свої вимоги обґрунтовують тим, що нерухоме майно - квартира за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю позивачів: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідача [PERSON] Зазначають, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду від 01 липня 2014 року був розірваний. Після розірвання шлюбу подружжя та їх діти [PERSON], [PERSON] надалі проживали у вищевказаному житлі, однак відповідач здійснював їм перешкоди в користуванні їх власністю. Рішенням суду від 22 березня 2017 року останнього зобов'язано усунути перешкоди іншим співвласникам в користуванні житлом - квартирою за адресою: [ADDRESS] та встановлено порядок користування цим житлом усіма його співвласниками. Незважаючи на рішення суду, [PERSON], перебуваючи в нетверезому стані, надалі влаштовував бійки та скандали, що унеможливили спільне проживання з ним, а тому, вони вимушені на даний час винаймати інше житло. Виходячи з принципу рівності часток всіх співвласників вважають, що їм належить 3/4 частини нерухомого майна, в той час як відповідачу [PERSON] належить 1/4 частина квартири і оскільки норма житлової площі становить 13,65 кв. м. на одну особу, а 1/4 частини від площі цієї квартири складає 10,025 кв. метрів, тому приходять до висновку, що частка відповідача є незначною. Крім того, технічний стан та розташування квартири не дає можливості переобладнати її та поділити житло в натурі. Оскільки частка [PERSON] у спільному майні є незначною, відповідач проживає в вищевказаній квартирі і чинить позивачам перешкоди в користуванні належній їм частині майна, не погоджується на жодні запропоновані варіанти поділу, спільне володіння і користування нерухомим майном є неможливим і припинення права власності відповідача на належну йому частину квартири не завдасть істотної шкоди його інтересам, тому просять визначити розмір часток у квартирі усіх співвласників по 1/4 частині кожному та припинити право на частку відповідача [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] з визнанням права власності на цю частку позивача [PERSON] та із сплатою відповідачу грошової компенсації вартості цієї частки в розмірі 106 292,50 грн., з розрахунку 425170 грн. (оціночна вартість усієї квартири):4. Також просять суд стягнути з [PERSON] в користь позивача [PERSON] судові витрати у справі, які вона понесла при подачі позову до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та [PERSON], яка виступала у власних інтересах і в інтересах позивача [PERSON] позов підтримали з підстав наведених у ньому. [PERSON] вказала на те, що вона неодноразово пропонувала відповідачу врегулювати спір добровільно, однак [PERSON] не погоджувався на жодні запропоновані варіанти поділу квартири. Вказала, що останній здійснює перешкоди у користуванні спільним майном іншим його співвласникам. Вважає, що у зв'язку з неприязними стосунками подальше спільне користування квартирою є неможливе. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] позов підтримав з підстав наведених у ньому, вказав, що позивач [PERSON] позбавлена можливості користуватися квартирою, оскільки відповідач чинить їй та іншим співвласникам перешкоди, а припинення права власності на належну [PERSON] частку не завдасть істотної шкоди його інтересам, тим більше, що після отримання грошової компенсації він матиме змогу придбати інше житло в м. Нововолинську. У судовому засіданні відповідач [PERSON] його представник [PERSON] позов визнали часткового, не заперечили щодо визначення часток кожного з співвласників у спірному житлі у розмірі 1/4 частини кожному. Відповідач пояснив, що не перешкоджає позивачам користуватися належним їй майном. Зазначив, що він є одним з чотирьох співвласників квартири, що за адресою: [ADDRESS], позивачі мають вільний доступ до квартири, крім того, рішенням суду визначений порядок користування спірним житлом усіма співвласниками. Вважає, що саме [PERSON] створюючи конфліктні ситуації, намагається усіма способами зробити неможливим та утруднити його проживання у квартирі. Крім того, позивачі з'їхали з спірної квартири добровільно і на даний час проживають у родичів, а тому жодних додаткових витрат не несуть. Також просив суд врахувати, що він є пенсіонером і інвалідом ІІІ групи, іншого житла у власності немає, постійно проживав та проживає у спірній квартирі і у разі позбавлення цього житла його інтересам буде завдано істотної шкоди. [PERSON] вказала на те, що право власності відповідача на частку у спільному майні може бути припинене лише за його згодою і у тому випадку, коли частка відповідача є незначною. Крім того необхідна сукупність усіх вимог, передбачених ч.1 ст.365 ЦК України, а оскільки відповідач іншого нерухомого майна у власності немає, то належних правових підстав для позбавлення його єдиного належного житла також немає. З огляду на вищевикладене, у задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши вступне слово позивачів, представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним. З копії свідоцтва про право власності на квартиру, виданого приватизаційним відділом управління житлово-комунального господарства від 04 травня 1994 року (а.с.8) судом встановлено, що квартира загальною площею 66,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної приватної власності позивачам: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідачу [PERSON] Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду від 01 липня 2014 року був розірваний (а.с.9) Відповідно до ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з вимогами ч.1 ст.369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними та законом. З урахуванням вищевказаним норм, а також того, що позов у частині рівного визначення часток усіх співвласників у спільній сумісній власності відповідачем [PERSON] був визнаний, суд виділяє сторонам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] кожному по 1/4 частці в нерухомому майні - квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та перебуває у їх спільній сумісній власності. Щодо решти позовних вимог суд виходить з наступного. Згідно копії будинкової книги, у вищевказаному спірному житлі значиться зареєстроване постійне місце проживання наступних осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], сина останньої [PERSON] та відповідача [PERSON] З акту складеного комісією в складі працівників ЖКП №1 від 27 червня 2017 року, судом встановлено, що позивачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її син [PERSON], хоча і зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS], однак з 2014 року у ній не проживають (а.с.19). Копією письмового звернення (а.с.105) та поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.104) підтверджується, що позивач [PERSON] зверталася до відповідача [PERSON] щодо мирного врегулювання питання володіння та розпорядження спільним майном. Сторони у судовому засіданні погодилися з тим, що спірна трьохкімнатна квартира загальною площею 66,2 кв.м. з огляду на її технічні характеристики, поділу в натурі не підлягає. Також у судовому засіданні було встановлено, що між позивачами та відповідачем склалися неприязні стосунки. Неодноразові звернення до правоохоронних органів фіксувалися як з приводу неправомірних дій зі сторони відповідача по відношенню до позивача [PERSON] так і навпаки (а.с.17-18, 53-58). Спір з приводу користування спірною квартирою був предметом позову і рішенням суду від 22 березня 2017 року зобов'язано відповідача [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] та встановлено порядок користування усіх співвласників та зареєстрованих членів сім'ї даним житлом (а.с.23-25). Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Таким чином, співвласник вправі вимагати грошової або матеріальної компенсації вартості його частки у власності лише у разі, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом чи якщо спільне майно є неподільною річчю. Разом з цим, компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Із положень ч.2 ст.364 ЦК України не випливає обов'язок співвласника сплатити грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості частки іншого співвласника, який бажає виділу та право співвласника, який бажає виділу на примусове стягнення зазначеної компенсації. У судовому засіданні відповідач заперечив проти позбавлення його права власності на дану частину квартири будь-яким шляхом та взагалі заперечував проти отримання або здійснення матеріальної компенсації позивачем на його користь вартості частки спірної квартири. Згідно положень ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно висновку про вартість майна, здійсненого ФОП [PERSON] ринкова вартість об'єкта оцінки - квартири за адресою: [ADDRESS], станом на 01 серпня 2017 року становить 425 170 грн. (а.с.123-140). Виходячи з вищезазначеної суми позивачем [PERSON] було внесено на депозитний рахунок суду вартість 1/4 частини спірної квартири, а саме 106 292,50 грн. (а.с.121). Припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї ( відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11) та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Таким чином, норми статті 364 та 365 ЦК України є різними за своєю правовою природу та посилання позивачів про можливість їх одночасного застосування при вирішенні питання щодо припинення права власності на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності та стягнення матеріальної компенсації без згоди іншого співвласника є необґрунтованим. У судовому засіданні встановлено, що спірна квартира є неподільною, частки квартири виділити в натурі неможливо. Задовольняючи позов частково, суд бере до уваги те, що припинення частки відповідача [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS], завдасть істотної шкоди його інтересам, оскільки [PERSON] немає у власності іншого придатного для проживання житла, є пенсіонером та інвалідом ІІІ групи (а.с.60-61), хворіє (а.с.77), категорично заперечує щодо позбавлення його цього житла та отримання матеріальної компенсації вартості частки майна. Відтак, доводи відповідача та його представника на заперечення позовних вимог в частині позбавлення відповідача права власності на належну йому частину майна суд приймає до уваги і покладає в основу рішення. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення відповідача [PERSON] права власності на належну йому частку в квартирі за адресою: [ADDRESS], є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.441 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем [PERSON] по сплаті судового збору за вимогу майнового характеру у розмірі 1062,50 грн. (а.с.1), з огляду на те, що в цій частині вимог суд відмовив позивачу, залишає за останньою, а за вимогу немайнового характеру, що була судом задоволена, однак судовий збір сплачений не був, суд стягує з відповідача 704,80 грн. в дохід держави.

Outcome: approved