Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

30.03.2018 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 02.04.2018 позов було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 23.04.2018 відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Свої уточнені позовні вимоги від 19.04.2018 (а.с. 15, 16) [PERSON] мотивував тим, що\~наказом № 239 від 30.12.2014 його було призначено на посаду майстра дільниці виплавних моделей № 10 ливарного виробництва в Публічному акціонерному товаристві «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш». У звязку з захворюванням, у період з 20.11.2017 по 21.11.2017, перебував па стаціонарному лікуванні у Комунальній установі Сумська міська клінічна лікарня № 1. Відповідно до лікарняного листка мав стати до роботи 22.11.2017. Однак вийшовши на роботу 22.11.2017, працівниками кадрової служби Відповідача, його було повідомлено про те, що наказом від 20.11.2017 № 1333к 20/11-2017 він був звільнений з займаної посади за прогул без поважних причин на підставі п 4. ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Після отримання наказу від 20.11.2017 № 1333к 20/11-2017 про звільнення з займаної посади, тривалий час був витрачений задля вирішення даного спору у досудовому порядку. Неодноразово як в усній так і письмовій формі звертався до начальника відділу кадрів та голови правління ПАТ «Насосенергомаш» задля мирного врегулювання ситуації, однак всі вимоги щодо поновлення а посаді були ними проігноровані. 16.02.2018 звернувся з заявою про порушення трудового законодавства ПАТ «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» до Управління Держпраці у Сумській області. Листом від 14.03.2018 було повідомлено про те, що під час інспекційного відвідування Товариства, з питань викладених у зверненні, порушень не було виявлено. Отримавши у березні 2018 року негативну лист-відповідь Управління Держпраці у Сумській області на своє звернення, фактично використав всі можливі способи досудового врегулювання спору та був вимушений звертатися з позовною заявою задля захисту свого порушеного права та законного інтересу вже в судовому порядку. Вважає, що його звільнено з роботи під час перебування на лікарняному, що суперечить чинному законодавству, зокрема ч. 3 ст. 40 КЗпП України. 03.04.2018 подав до суду заяву в якій просить вважати причини пропуску місячного строку на звернення до суду поважними та поновити процесуальний строк на оскарження рішення про звільнення. Позивач в своєму позові та у судовому засіданні просив суд:\~визнати звільнення з роботи на підставі п.4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України незаконним та поновити на роботі у Публічному акціонерному товаристві «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» на посаді майстра дільниці виплавних моделей № 10 ливарного виробництва; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 20522 грн 70 коп. Представник відповідача подав відзив (а.с. 29-31) на позовну заяву в якому зазначив, що Відповідач заперечує проти позову, вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а доводи Позивача безпідставними. Відповідачем при звільненні Позивача не порушені вимоги частини 3 статті 40 КЗпП України. Відповідно до наказу від 20.11.2017 № 1333-к «Про звільнення», [PERSON] звільнений 20 листопада 2017 за прогули без поважних причин (п.4 ст. 40 КЗпП України). Відповідно до Графіку роботи АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» на 2017 рік, 20 листопада 2017 року на підприємстві був робочим днем, з режимом праці для 1 зміни з 07 год. 30 хв. до 16 год. 30 хв., обідня перерва з 12 год. до 13 год. Відповідно до Табелю обліку використання робочого часу і розрахунку заробітної плати по цеху № 6 за листопад 2017 року, 20.11.2017 [PERSON] знаходився на роботі. Відповідно до [PERSON] про відмову, 20.11.2017 о 16 год. 10 хв. [PERSON] був ознайомлений з наказом про звільнення № 1333-к від 20.11.2017. Відповідно до Книги обліку руху трудових книжок і вкладок до них 20.11.2017 [PERSON] отримав трудову книжку. Відповідно до Журналу обліку реєстрації разових перепусток, 20.11.2017 [PERSON] вийшов з території підприємства о 16 год. 33 хв. Відповідно до листа КУ «Сумська міська клінічна лікарня №1» від 10.05.2018 № 01-22/1816, листок непрацездатності серія АДО № 269667 (дублікат №733862) був виданий КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» 02.02.2018. Хворий [PERSON] 20.11.2017 був доставлений бригадою КЗ СОР «СОЦЕМД та МК» до приймального відділення КУ «СМКЛ № 1» о 17 год. 14 хв., госпіталізований у терапевтичне відділення о 20 год. 10 хв. З чого вбачається, що у день звільнення 20.11.2017 у [PERSON] був робочий день та він знаходився на роботі, звернення [PERSON] до відповідного медичного закладу та встановлення йому тимчасової непрацездатності відбулося після завершення робочого дня та його звільнення. Звільнення [PERSON] відбулося не в період його тимчасової непрацездатності, як того забороняє частина 3 статті 40 КЗпП України, а під час перебування його на роботі в межах режиму роботи підприємства, що свідчить про законність дій Відповідача. Позивач, звернувшись до медичного закладу за отриманням медичної допомоги в день звернення самовільно залишив відділення, до якого його було госпіталізовано, а наступного дня взагалі відмовився від лікування, що в свою чергу може свідчити лише про те, що метою звернення Позивача за медичною допомогою було отримання листка непрацездатності (про порушення Позивачем режиму лікування зазначено безпосередньо на копії листка непрацездатності, який міститься у матеріалах справи). Позивач не повідомляв Відповідача а ні про звернення до медичного закладу 20.11.2017, а ні про наявність у нього листка непрацездатності, що є додатковим свідчення того, що звернення Позивача до медичного закладу та отримання ним листка непрацездатності відбувалося з метою подальшого звернення до суду. Про існування такого листка непрацездатності (копії) Відповідач дізнався лише після отримання копії позовної заяви з доданими до неї документами, тобто 02.05.2018. Інших (окрім порушення Відповідачем частини 3 статті 40 КЗпП України) доводів та доказів незаконності звільнення Позивача останнім не наведено (не подано). Питання законності звільнення Позивача було предметом перевірки Управлінням Держпраці у Сумській області, яка відбулася 05-06.03.2018 за зверненням Позивача, за результатами якої з боку Відповідача порушень трудового законодавства при звільненні Позивача не встановлено, про що складено відповідний [PERSON] інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману праці №28/СМ163 від 06.03.2018 та повідомлено Позивача листом № М-132/16-08/2018/180 від 14.03.2018. Посилання Позивача у позові та заяві про поновлення процесуального строку на наявність поважних причин пропуску строку є безпідставними. Посилання Позивача на неодноразові усні та письмові звернення до посадових осіб Відповідача «задля мирного врегулювання ситуації» є неправдивими та не підтверджуються матеріалами справи, а посилання на звернення до Управління Держпраці у Сумській області безпідставним, оскільки це не є обовязковою умовою досудового врегулювання спору, звернення відбулося вже після пропуску строку звернення до суду та не перешкоджало Позивачу звернутись до суду з відповідним позовом. Просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з зазначених вище підстав та просить задовольнити. Представник відповідача надав суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов, просив відмовити у задоволенні позову з підстави зазначеної у ньому. Рішення щодо забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження судом не приймались. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч. 1\~ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст.\~6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у\~ст. 5-1 КЗпП України\~правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Судом встановлено, що наказом № 239 від 30.12.2014 [PERSON] було призначено на посаду майстра дільниці виплавних моделей № 10 ливарного виробництва в Публічному акціонерному товаристві «Сумський завод насосного та енергетичного машинобудування «Насосенергомаш». Наказом №\~1333-к\~від 20.11.2017 [PERSON] був звільнений з займаної посади за прогул без поважних причин на підставі п 4. ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6). Відповідно до Графіку роботи АТ «Сумський завод «Насосенергомаш» на 2017 рік, 20 листопада 2017 року на підприємстві був робочим днем, з режимом праці для 1 зміни з 07 год. 30 хв. до 16 год. 30 хв., обідня перерва з 12 год. до 13 год. (а.с. 32). Відповідно до Табелю обліку використання робочого часу і розрахунку заробітної плати по цеху № 6 за листопад 2017 року, 20.11.2017 [PERSON] знаходився на роботі (а.с. 33, 34). Відповідно до [PERSON] про відмову, 20.11.2017 о 16 год. 10 хв. [PERSON] був ознайомлений з наказом про звільнення № 1333-к від 20.11.2017 (а.с. 35). Відповідно до Книги обліку руху трудових книжок і вкладок до них 20.11.2017 [PERSON] отримав трудову книжку (а.с. 36, 37). Відповідно до Журналу обліку реєстрації разових перепусток, 20.11.2017 [PERSON] вийшов з території підприємства о 16 год. 33 хв. (а.с. 38). Відповідно до листка непрацездатності серія АДО № 269667 (дублікат №733862), який був виданий КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» 02.02.2018 [PERSON] перебував у стаціонарі з 20.11.2017 до 21.11.2017. Відбулось самовільне залишення відділення та відмова від призначеного лікування (а.с. 6). Відповідно до листа КУ «Сумська міська клінічна лікарня №1» від 10.05.2018 № 01-22/1816, листок непрацездатності серія АДО № 269667 (дублікат №733862) був виданий КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» 02.02.2018. Хворий [PERSON] 20.11.2017 був доставлений бригадою КЗ СОР «СОЦЕМД та МК» до приймального відділення КУ «СМКЛ № 1» о 17 год. 14 хв., госпіталізований у терапевтичне відділення о 20 год. 10 хв. (а.с. 39) З чого вбачається, що у день звільнення 20.11.2017 у [PERSON] був робочий день та він знаходився на роботі, звернення [PERSON] до відповідного медичного закладу та встановлення йому тимчасової непрацездатності відбулося після завершення робочого дня та його звільнення. [PERSON] було звільнено з роботи 20.11.2017 за прогули без поважних причин за п.4 ст. 40 КЗпП України. Згідно даного наказу «Про звільнення» «з 19.07.2017 по 21.07.2017 [PERSON], майстер дільниці виплавних моделей № 10 ливарного виробництва цеху № 6, т/н 8223, був відсутній на робочому місці без поважних причин (вчинив прогули)» (а.с. 62). Питання визнання звільнення з роботи незаконним з підстави вчинення прогулу (відсутності на робочому місці у період з 19.07.2017 по 21.07.2017) та дотримання Відповідачем строку притягнення до дисциплінарної відповідальності ні [PERSON], ні його представником [PERSON] не ставилось. Питання законності звільнення Позивача було предметом перевірки Управлінням Держпраці у Сумській області, яка відбулася 05-06.03.2018 за зверненням Позивача, за результатами якої з боку Відповідача порушень трудового законодавства при звільненні Позивача не встановлено, про що складено відповідний [PERSON] інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману праці №28/СМ163 від 06.03.2018 (а.с. 40-43) та повідомлено Позивача листом № М-132/16-08/2018/180 від 14.03.2018 (а.с. 12). Відповідно до ч.ч. 1-3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Згідно з вимогами ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.7\~ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»). Враховуючи, що в судовому засіданні було встановлено, що відповідачем при звільненні позивача з роботи, були дотримані норми як трудового законодавства України, так і інші нормативні акти, тому в задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю. Оскільки вимоги позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від вимоги про поновлення на роботі у задоволенні якої суд дійшов висновку щодо відмови, то вимога в частині стягнення середнього заробітку задоволенню теж не підлягає.

Outcome: dismissed