Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

30.08.2019 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей, в якому просить суд стягнути з відповідача на утримання його двох неповнолітніх дітей аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення кожним з дітей повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини у зв`язку з продовженням навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно починаючи з дня подання позову до суду і до закінчення повнолітньою дитиною навчання, однак не довше ніж до досягнення нею 23-х років. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 27.06.2002 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. За час шлюбу у подружжя народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти знаходяться на утриманні позивача, що не звільняє відповідача від обов`язку батьківського піклування. Позивач зазначає, що на скільки їй відомо, відповідач аліментів нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, у шлюб після розлучення з позивачем відповідач не вступав, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, дочки, сина не має. Відповідач не виконує жодного зі своїх обов`язків, не надає ні матеріальної, ні фізичної допомоги, не бере участі у додаткових витратах, а належний рівень утримання дітей позивачка самостійно не може забезпечити, оскільки на даний час не працює та є багатодітною матір`ю. При цьому, батько дітей є здоровим та працездатним, тож на думку позивача, може сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Повнолітня дочка сторін [PERSON] є студенткою 3-го курсу денної форми навчання Київського державного коледжу туризму та готельного господарства. За твердженням позивача, завлений до стягнення розмір аліментів забезпечить рівність сторін при несенні обов`язку утримання дітей. Ухвалою суду від 10.09.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалою суду від 12.09.2019 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами 17.10.2019 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення, однак своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Третя особа у справі також не скористалась своїм правом на подання пояснень щодо поданої позовної заяви. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач жодних заперечень з приводу розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення не викладав. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.03.2015 року шлюб між подружжям, який було зареєстровано 27.06.2002 року, розірвано (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 10-11). Мати дітей, яка є позивачкою у справі, не працює та є багатодітною матір`ю, що підтверджується копією трудової книжки позивача та копією її посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 13-16). Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 81,89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, які мають стягуватись з відповідача на утримання його двох неповнолітніх дітей, суд виходить з того, що стороною позивача не наведено даних про стан здоров`я дітей, не вказано які витрати здійснюються позивачем на утримання кожної дитини, при цьому матеріальне становище дітей характеризується відсутністю працевлаштування їх матері, отже є незадовільним. Також, суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження: стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності або відсутності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, стягувачем аліментів у відповідності до положень ст. 182 СК України суду не доводились. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач перебуває у працездатному віці, отже має змогу працювати, отримувати дохід та надавати достатню матеріальну допомогу на утримання своїх неповнолітніх дітей. Будь-які данні про незадовільний стан здоров`я самого відповідача в матеріалах справи відсутні, як відсутні і дані про наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Будь-які інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів судом не встановлено. Суд погоджується із заявленим позивачем до стягнення розміром аліментів у сумі 1500,00 грн. щомісячно до досягнення кожним із дітей повноліття, оскільки такий розмір є меншим від прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку та відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить лише мінімум для в цілому існування дитини, а його подвійний розмір, що має бути забезпечений у рівній половині матір`ю дітей, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. Стосовно вимог позивача про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають також повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджуються копією свідоцтва про народження (а.с. 9). За змістом ст.ст. 198, 199, 200, 201 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Згідно наявної в матеріалах справи копії довідки Київського державного коледжу туризму та готельного господарства №33 від 21.03.2019 року, [PERSON] є студенткою 3-го курсу денної форми навчання. Термін навчання з 01.09.2017 року по 30.01.2020 року (а.с. 12). Оцінивши зібрані у справі докази, а саме те, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, що позбавляє повнолітню дитину можливості працювати та утримувати себе самостійно, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а заявлений розмір стягнення в повній мірі відповідає встановленим судом обставинам справи, з огляду на працездатний вік відповідача та необхідність мінімального забезпечення дитини продуктами харчування і одягом. Також суд враховує обмежену можливість матері дитини надавати матеріальну допомогу, оскільки позивачка не працює та є багатодітною матір`ю. Позивачка просить встановити датою початку стягнення аліментів дату звернення до суду із позовом про стягнення аліментів. Такі вимоги позивачки є законними, оскільки відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Крім того, суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved