overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

30.05.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними, посилаючись на те, що спільне життя у подружжя не склалось, у подружжя склалися різні погляди на одні й ті ж життєві ситуації, відповідач зловживає спиртними напоями, між ними систематично виникають сварки з різних причин, будь-яких сімейних відносин сторони не підтримують, спроб для примирення не робили, сімейно-шлюбні відносини припинено і сім`я фактично розпалась. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачем. Спору про поділ майна між подружжям немає. Крім цього, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до його повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебувають у шлюбі з 28.02.2014 року, від якого мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, усі обовязки щодо утримання та виховання дитини позивач виконує самостійно, тому вона змушена звернутись до суду. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду подав заяву, згідно якої позов визнає повністю, просить розглядати справу за його відсутності. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

30.05.2016 року позивач звернулася в суд із цивільним позовом до відповідача, який згодом уточнила та в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина, в розмірі 25 % від заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що сторони розірвали шлюб. Від спільного шлюбу мають сина. Після розірвання шлюбу між сторонами відповідач перестав піклуватись про фізичний та духовний розвиток спільної дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, а також брати участь у його утриманні. Оскільки утримання дитини є невід'ємним обов'язком батька позов просить задовольнити. Позивач в судове засідання з'явилася, заявлені вимоги, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, підтримала в повному обсязі з підстав викладених у позові та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечив. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 20.04.2016 року, що стверджується рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №450/653/16. Від шлюбу у сторін 11.07.2010 року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 29.03.2011 року. У відповідності із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Беручи до уваги всі обставини справи, з врахуванням того, що утримувати дітей зобов'язані двоє із батьків, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітної плати, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30.05.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, які складають із судового збору за подання позовної заяви до суду, оскільки відповідно до ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

30.05.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки, мотивуючи свій позов тим, що з 07.03.2013 року знаходиться з відповідачем у шлюбі, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управління юстиції у Київській області. На даний час сімя розпалась. Від подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги донці не надає, більше аліменти він нікому не платить, тому позивач і звернулася до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не зявилася, хоча про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач до суду не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання, причину неявки у судове засідання не повідомив, за таких обставин суд не має відомостей про причини його неявки, тому вважає потрібним відповідно до ст.224 ЦПК України, отримавши письмову згоду позивача, вирішувати справу шляхом ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, визнає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав, позивач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було зареєстровано 07.03.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макарівського районного управління юстиції у Київській області, позовна заява про розірвання шлюбу вже знаходиться на розгляді у Первомайському міськрайонному суді Харківської області, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7), яка мешкає разом з матірю, що підтверджується довідкою Відділу житлово-комунального господарства Первомайської міської ради Харківської області № 656 від 18.05.2016 року (а.с.9). З матеріалів справи вбачається, що дитина повністю знаходиться на утриманні матері, оскільки відповідач матеріальної допомоги донці не надає. Розмір аліментів, які вимагає позивач відповідає матеріальному положенню відповідача, тому позовні вимоги позивача обгрунтовані, законні та підлягають задоволенню з дати подання позову до суду, тобто з 30.05.2016 року. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином позов обгрунтований, законний та підлягає задоволенню. На підставі ст. ст.180-183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

30.05.2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], 2005 року народження, в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення сімейних відносин з відповідачем та на ненадання ним матеріальної допомоги на утримання сина. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Відповідач визнав позов частково. Він погодився сплачувати аліменти в розмірі ? частини заробітку зазначивши, що такий розмір аліментів, з урахуванням розміру його заробітку, забезпечить належне матеріальне утримання дитини. Крім того, відповідач просив суд врахувати ту обставину, що на теперішній час він винаймає житло, що потребує здійснення додаткових фінансових затрат. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як випливає з позовної заяви, у 2015 році сторони припинили сімейні відносини і проживають окремо. Дитина залишилася проживати з позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач, як батько дитини, систематичної матеріальної допомоги на утримання сина позивачу не надає. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) батьки зобов'язані утримувати своїх дітей. В силу положень статті 182 Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини першої статті 191 Кодексу аліменти на дитину присуджуються від дня пред'явлення позову. Як убачається з довідок про доходи сторін, середньомісячний заробіток позивача за лютий-червень 2016 року склав 4287 грн 44 коп.; середньомісячний заробіток відповідача за лютий-липень 2016 року склав 9915 грн 50 коп. Враховуючи викладене та матеріальний стан сторін, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, що, з урахуванням матеріальної участі позивача в утриманні сина, дозволить їй забезпечити належне утримання дитини. Таким чином, заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

30.05.2016 року позивачі звернулися в суд з позовом до [PERSON] [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, свої вимоги мотивуючи тим, що [PERSON] є власником будинку №26 по вулиці\~ Черкаській у м. Полтава на підставі свідоцтва про право власності. За вище вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON]. Зважаючи на те, що відповідач [PERSON] [PERSON] за даною адресою не проживає та не приймає ніякої участі в утримані майна, позивачі вважають, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням. А тому, з метою захисту своїх порушених прав, свобод та інтересів, вони змушені звернутися до суду та просять визнати [PERSON] [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме\~ будинком 26 по вулиці Черкаській у м. Полтава. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. \~Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши позивачів, відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступних\~ висновків. \~ \~ \~ \~[PERSON] є власником будинку №26 по вулиці\~ Черкаській\~ в м. Полтава на підставі свідоцтва про право власності від 22.02.1992 року. Як встановлено судом, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO]. \~Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] [PERSON] з 2010 року не проживає за адресою [INFO]. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON] [PERSON], та [PERSON] які повідомили, що [PERSON] [PERSON] з 2010 року не проживає за адресою [INFO]. \~Відповідно до ч. 1\~ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права\~\~користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~ \~Отже суд приходить до висновку про необхідність задоволення даного позову та визнання [PERSON] [PERSON], такими, що втратив право користування будинком №26 по вулиці\~ Черкаській в м. Полтава. \~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

30.05.2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 25.02.2012 року. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Фактично сімейні правовідносини припинені. Спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини між ними припинені з вересня 2014 року. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просив його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Вiдповiдач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, про причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.02.2012 року у Гірницькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 20, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с.12). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

30.05.2016 року позивачка звернулась до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зазначивши, що 21 липня 1979 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] в палаці одруження Донецької області , актовий запис №2390. 15 січня 1990 року народився син [PERSON], 14 січня 1993 року народилась дочка [PERSON]. Однією сімєю з відповідачем не проживають з 2008 року через те, що не сходяться інтереси та погляди на життя, часто виникають сварки. Вказані причини призвели до розпаду сімї, у звязку з чим просить розірвати шлюб, оскільки вважає, що сімю зберегти неможливо. До судового засідання позивач не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, зазначивши, що що однією сімєю не проживають з 2008 року через розбіжність характерів та частих сварок. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище [PERSON]. Відповідач до судового засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, зазначив, що однією сімєю не проживають з грудня 2015 року. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася та підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

30.05.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача та\~ просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх\~ видів заробітку щомісяця, але не менше\~ 30%\~ прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частини всіх\~ видів заробітку щомісяця, до досягнення [PERSON], [INFO] шестирічного віку. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні, не заперечувала щодо стягнення аліментів на своє утримання в розмірі 1/6 частини заробітку відповідача та до досягнення дитиною трьох років. Відповідач позов визнав та просив стягувати аліменти на дружину в розмірі 1/6 частини його заробітку. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З копій свідоцтв про народження дітей (а.с. 8, 9) вбачається, що сторони мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, що є підставою стягнення аліментів. Оскільки відповідач не надає допомоги на утримання дітей, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного до її віку. Відповідно до ст. 84 СК України дружина з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З врахуванням матеріального стану суд вважає доцільно стягнути аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 частини заробітку, щомісячно, до досягнення сином трирічного віку.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

30.05.2016 року позивач ТОВ Бахмут енергія звернувся до суду з заявою, в якій вказує, що відповідачу по справі [PERSON] за адресою: м. Артемівськ (Бахмут) Донецької області, вул. Мира (Леніна), 10/4, підприємство ТОВ Бахмут-енергія регулярно надавало послуги по постачанню теплової енергії, за які необхідно щомісячно вносити плату за встановленими тарифами. Порушуючи чинне законодавство, відповідач тривалий час ухиляється від сплати вартості наданих йому послуг і, не зважаючи на попередження, у добровільному порядку заборгованість, яка утворилася за період з 01.01.2011 року по 01.07.2015 року, не погашає. Розмір заборгованості за вказаний період складає 3 645 грн. 11 коп. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму боргу, а також судовий збір у сумі 1\~378 грн., сплачений ним при подачі позовної заяви. У судове засідання представник позивача не зявилася, від неї надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу у її відсутність та вказала, що на вимогах позовної заяви наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, вона у встановленому законом порядку була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки вона суд не сповістила, від неї не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] за адресою: м. Бахмут (Артемівськ) Донецької області, вул. Мира (Артема), 10/4, отримує послуги по теплопостачанню, які надає позивач. Порядок надання послуг та розрахунків встановлено відповідно до Закону України Про житлово-комунальні послуги, а також Правилами надання послуг по централізованому опаленню, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Згідно зі ст. 32 Закону України Про житлово комунальні послуги та ст. 162 ЖК України, плата за послуги по постачанню теплової енергії і гарячого водопостачання стягується за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Судом встановлено, що відповідач дійсно не виконує своїх обовязків по оплаті за надані йому послуги і має заборгованість, що виникла за період з 01.01.2011 року по 01.07.2015 року у розмірі 3\~645 грн. 11 коп. Це підтверджується витягом з особового рахунку № 82500, відкритого на імя [PERSON] Крім того, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1378 грн. 00 коп. Ці кошти також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Беручи до уваги наведене,

Outcome: approved