Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

31 січня 2019 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON]про розірвання шлюбу. В прохальній частині позову позивач просить суд шлюб, укладений між позивачем та відповідачем, зареєстрований Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №303, розірвати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що між ним та відповідачкою 05 вересня 2015 року було укладено шлюб, який зареєстровано Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №303. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сумісне життя з відповідачем не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинено з липня 2018 року. Протягом останніх місяців до цього, сімейне життя поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний момент ведення спільного господарства між позивачем та відповідачем припинено. Сумісне проживання є неможливим, тому, на думку позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає(а.с. 2, 3). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 27.02.2019 року було відкрито провадження по справі. В судове засідання призначене на 22 березня 2019 року, позивач не з'явився, подав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Позовні вимоги підтримує (а.с. 18). Відповідач в судове засідання призначене на 22 березня 2019 року, не з'явилась, подала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Після розірвання шлюбу прізвище просила не змінювати (а.с. 3,19). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 05 вересня 2015 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Самарським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції , актовий запис за №303, про що 05 вересня 2015 року видано свідоцтво про реєстрацію шлюбу, серії [NUMBER] (а.с. 10). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 23 червня 2016 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області, вбачається, що [INFO] народився [PERSON] батьками, якого є [PERSON] та [PERSON], актовий запис №1069 (а.с. 11). Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом було встановлено і підтверджено факт припинення шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи небажання позивача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вищевикладене, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь судового збору в сумі 768,40 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме в частині 50%, тобто в розмірі 384 грн. 20коп.

Outcome: approved