Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

29 травня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача Липкуватівського аграрного коледжу «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди», в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь майнову шкоду в сумі 22263,00 гривень, моральну шкоду в сумі 12000,00 гривень та судові витрати (а. с. 5 7). Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області у складі судді Пархоменко І. О. від 19.04.2018 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача Липкуватівського аграрного коледжу «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди» призначена судова автотоварознавча експертиза та провадження у справі зупинено. Розпорядженням керівника апарату суду Столяренка С. В. № 1234 від 24.09.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно відповідного протоколу, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, справу передано на розгляд головуючого судді Мащенко С. В. 14.03.2019 року справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача Липкуватівського аграрного коледжу «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди» надійшла до суду з висновком судової автотоварознавчої експертизи. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 15.03.2019 року провадження у справі з єдиним унікальним № 631/367/17 (провадження № 2/631/132/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача Липкуватівського аграрного коледжу «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди» поновлено та розпочато підготовче провадження. 15.04.2019 року до суду надійшла позовна заява про зменшення позовних вимог, яка зареєстрована під вхідним № 2680/19-вх, в якій позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь майнову шкоду в сумі 10396,12 гривень, моральну шкоду в сумі 15000,00 гривень та судові витрати в сумі 1280,00 гривень, на обґрунтування якої позивач зазначив, що 29 липня 2016 року близько 10 години 30 хвилин відповідач [PERSON] на польовій дорозі поблизу села Ключиводське керував автомобілем марки САЗ 3507, державний номер [NUMBER] та при роз`їзді на перехресті скоїв зіткнення з автомобілем марки ВАЗ-21150, державний номер [NUMBER] , яким керував він позивач [PERSON] , в результаті чого відповідач порушив пункту 13.3 Правил дорожнього руху, внаслідок чого автомобіль позивача пошкоджено та завдано матеріальну шкоду. Жодної необережності з боку позивача не зафіксовано. Постановою Нововодолазького районного суду Харківської області від 09 вересня 2016 року відповідач [PERSON] був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в сумі 340,00 гривень. Постанова набула чинності 19.09.2016 року. Власником транспортного засобу, яким керував відповідач, є третя особа - Липковатівський аграрний коледж, але відповідач, як він сам повідомив позивача, є орендарем транспортного засобу автомобілю САЗ 3507, державний номер [NUMBER] , відповідно договору оренди. Копію договору оренди відповідач відмовився надати позивачу. Виходячи з вказаних вище норм цивільного законодавства України та правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року, [PERSON] є належним відповідачем по даному позову. Відповідно висновку судової авто товарознавчої експертизи № 18179 від 11.02.2019 року, яка була проведена експертами ХНДІСЕ імені професора Бокаріуса, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «ВАЗ\~21150»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] , в результаті дорожньо транспортної пригоди, яка сталася 29.06.2016 року, станом на момент проведення експертизи 11.02:2019 року складає 31541,84 гривень. Зменшення позовних\~вимог розраховуються\~наступним чином:\~матеріальний збиток\~визначений експертом\~складає 31541,84\~гривень ТДВ\~«Міжнародна Страхова\~Компанія» визнала\~зазначену дорожньо\~-\~транспортну подію\~страховим випадком\~і визначила\~страхове відшкодування\~у розмірі\~22470,72\~гривень та сплатила позивачу суму, що підтверджується листами ТДВ «Міжнародна Страхова Компанія» № 1639 від 02.11.2016 року та № 1701 від 10.11.2016 року. Таким чином майнова шкода в розмірі 9071,12 гривень залишилася невідшкодованою та 1325,00 гривень - послуга по евакуюванню пошкодженого автомобіля з місця ДТП, винним у якому визнаний судом відповідач, а всього 10396,12 гривень. Крім того, в результаті дорожньо-транспортної пригоди у вчиненні якої винним був визнаний відповідач, позивач отримав і фізичне ушкодження таранно-малоберцової зв`язки правого голеностопного суглобу та забій правого плеча. У зв`язку з чим, позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у психічних переживань, які він зазнав під час пошкодження власного манна з вини відповідача під час ДТП, та у зв`язку з обставинами, які виникли після, а саме небажанням відповідача сплачувати завдані збитки, що позбавило позивача можливості їздити на автомобілі значний термін. Крім того, позивач був позбавлений звичного способу життя в зв`язку з неможливістю користуватися власним автомобілем та використовувані кошти, які він заощаджував з пенсійних виплат не на належне харчування та підтримання свого здоров`я, а на ремонт автомобіля. Позивач, який має поважний вік (78 років), є пенсіонером та «дитиною війни», ветераном праці, також в результаті спричинених йому фізичних ушкоджень в результаті ДТП мав страждання у вигляді больових синдромів, що були пов`язані з пошкодженням таранно-малоберцової зв`язки правого голеностопного суглобу, та забоєм правого плеча мав зменшену фізичну активність, що в цілому погіршувало його психологічний та фізичний стан. Позивач є одинокою людиною похилого віку, мешкає один. В результаті нанесених йому діями відповідача ушкоджень, вій мав великі труднощі в побуті, бо мав обмежену рухливість і йому було важко навіть забезпечити собі харчування, бо дуже боліли і рука и нога. Деякий час не міг навіть вільно пересуватися по квартирі. В провадженні суду чинна справа знаходиться майже два роки, позивач витрачав час, не зважаючи па поважний вік, на участь у судових засіданнях Нововодолазької о районного суду Харківської області(що враховуючи те, що позивач мешкає у місті Харкові, викликало додаткові труднощі для позивача), на проведення експертних дій, натомість відповідач жодного разу не з`явився до суду, відзив на позовну заяву не надав, жодного разу навіть не зателефонував позивачу, та не запропонував матеріальну допомогу в зв`язку з ДТП, винним у якому визнаний відповідач. Ці обставини, також спричинили позивачу, як літній людині, додаткові переживання га моральні страждання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак надав заяву, зареєстровану під вхідним № 3788/19-вх від 30.05.2019 року, з проханням справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі й просить його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України (шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України), про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача Липкуватівського аграрного\~коледжу у судове засідання теж не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав. Відповідно до змісту частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а згідно частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача свідчить його відповідна заява, долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання ним особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечувала позивач. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебуває на розгляді належного суду. Крім того, згідно пункту 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності. Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, що набрала чинності з 15.12.2017 року (із змінами та доповненнями). Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Судом встановлено, що постановою судді Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновської Т. М. від 09.09.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 гривень. Відповідно до акту виконаних робіт від 10.08.2016 року, [PERSON] надав, а ФОП « [PERSON] » виконав послугу евакуації транспортного засобу марки «ВАЗ 2115» державний номерний знак [NUMBER] на суму 1325,00 гривень. Згідно товарного чеку ФОП « [PERSON] » отримав за евакуацію автомобіля марки «ВАЗ 2115» державний номерний знак [NUMBER] 1325,00 гривень. Згідно акту № 23.09/117 поновлених робіт після ДТП (надання послуг) від 23.09.2016 року, вартість поновлених робіт автомобіля марки «ВАЗ 2115» державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] становить 43409,00 гривень. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4927, [PERSON] 04.08.2016 року поступив до Харківської обласної клінічної травматологічної лікарні з діагнозом пошкодження таранно-малоберцової зв`язки правого голеностопного суглобу, та забоєм правого плеча. Згідно посвідчення Серія [NUMBER] , виданого 24.05.2001 року, [PERSON] перебуває на обліку у Жовтневому районному управлінні ПФУ міста Харкова та отримує пенсію за віком та як дитина війни. Згідно посвідчення Серія [NUMBER] , виданого 14.06.2001 року, [PERSON] перебуває на обліку у Жовтневому районному УТСЗН міста Харкова як ветеран праці. Відповідно до листа Міжнародної страхової компанії від 02.11.2016 року № 1639 Про погодження розміру страхового відшкодування в порядку, передбаченому пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження автомобіля ВАЗ 21150, державний номерний знак [NUMBER] , який становить 21145,72 гривні. 10.111.2016 року за вихідним № 1701 ТДВ «Міжнародна страхова компанія» повідомила [PERSON] , що згідно з полюсом АЕ/6269413 ТДВ «Міжнародна страхова компанія здійснює цивільно правової відповідальності власника наземного транспортного засобу автомобіля САЗ 3507, державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТДВ «Міжнародна страхова компанія» визнала ДТП, яка трапилась 29.06.2016 року між [PERSON] та автомобілем марки ВАЗ 21150, державний номерний знак [NUMBER] , страховим випадком і визначила страхове відшкодування у розмірі 22470,72 гривні (а. с. 26). 12.11.2015 року [PERSON] у Фрунзевському відділенні Харківська обласна дирекція «Оранта» застрахував цивільно правову відповідальність транспортного засобу ВАЗ 21150, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується Полісом № АЕ/5044051. 09.11.2016 року [PERSON] у Фрунзевському відділенні Харківська обласна дирекція «Оранта» застрахував цивільно правову відповідальність транспортного засобу ВАЗ 21150, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується Полісом № АК/1765045. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 07.07.2005 року, [PERSON] є власником автомобіля марки ВАЗ 21150, державний номерний знак [NUMBER] . 23.09.1987 року [PERSON] отримав посвідчення водія (серія [NUMBER] ) на категорію транспортних засобів В та С. Відповідно до повідомлення Липковатівського аграрного коледжу від 14.03.2018 року № 260, автомобіль марки САЗ 3507 державний номерний знак [NUMBER] знаходиться на балансі Липковатівського аграрного коледжу і закріплений за водієм [PERSON] , який є працівником Липковатівського аграрного коледжу. Автомобіль має страховий полюс і нікому, ніколи в оренду не здавався. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 02.02.1996 року, власником автомобіля марки САЗ 3507 державний номерний знак 6589 ХАТ є Липковатівський аграрний коледж. Відповідно висновку судової авто товарознавчої експертизи № 18179 від 11.02.2019 року, яка була проведена експертами. ХНДІСЕ імені професора Бокаріуса, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «ВАЗ\~21150»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] , в результаті дорожньо транспортної пригоди, яка сталася 29.06.2016 року, станом на момент проведення експертизи 11.02:2019 року складає 31541,84 гривень. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що за своїм правовим характером вони є деліктними, тобто такими, що виникли внаслідок заподіяння шкоди. При цьому, правове регулювання спірних правовідносин здійснюється перш за все нормами Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року. Згідно до положень частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У свою чергу, пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової /матеріальної/ та моральної шкоди іншій особі. Положеннями частини 1 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. З огляду на приписи пункту 1 частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права /реальні збитки/. Частиною 3 наведеної вище норми права передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до положень частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як наголошено положеннями частини 2 статті 1166 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно до положень частини 5 статті 1187 Цивільного кодексу України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При цьому, як убачається з роз`яснень, що містяться у абзаці першому пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27 березня 1992 року шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Джерелом підвищеної небезпеки визнається діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб /частина 1 статті 1187 Цивільного кодексу України/. У свою чергу, з роз`яснень, наданих Верховним Судом України у пункті 4 своєї постанови Пленуму № 6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди убачається, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь - яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Відповідно до положень частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі /право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо/ володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно до роз`яснень Верховного Суду України, наданих у пункті 4 своєї постанови Пленуму № 6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав /договору оренди, довіреності тощо/. Як випливає із змісту постанови судді Нововодолазького районного суду Харківської області Трояновської Т. М. від 09.09.2016 року у адміністративній справі № 631/1625/16 (провадження № 3/631/645/16) [PERSON] є винним у дорожньо-транспортній пригоді та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 гривень. Таким чином, з огляду на наведене, особою, що повинна відповідати за шкоду, завдану позивачу, є відповідач. Як убачається з висновку судової авто товарознавчої експертизи № 18179 від 11.02.2019 року, яка була проведена експертами. ХНДІСЕ імені професора Бокаріуса, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «ВАЗ\~21150»,\~державний номерний\~знак [NUMBER] , в результаті дорожньо транспортної пригоди, яка сталася 29.06.2016 року, станом на момент проведення експертизи 11.02:2019 року складає 31541,84 гривень. ТДВ «Міжнародна\~Страхова Компанія»\~сплатила позивачу\~22470,72\~гривень, - 9071,12 гривень залишилася невідшкодованою та 1325,00 гривень - послуга по евакуюванню пошкодженого автомобіля з місця ДТП. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача у рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою товарного вигляду транспортного засобу, грошова сума у розмірі 10396,12 гривень. Розглядаючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди суд вважає, що вони підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до положень частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Положеннями частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Перелік дій, які можуть викликати моральну шкоду особи передбачений положеннями частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України. Крім того, пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як зазначив позивач у своїй позовній заяві завдана йому моральна шкода полягає у душевних та фізичних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його транспортного засобу та пошкодження здоров`я, що відповідає визначенням, котрі містяться у положеннях пункту 3 частини 2 статті 23 Цивільного кодексу України. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа /фізична чи юридична/ звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством /пункт 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди/. Таким чином, з огляду на наведені вище норми права, особою, яка повинна відшкодувати позивачу моральну шкоду, є відповідач. Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України та пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди № 4 від 31.03.1995 року розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як убачається із змісту позовних вимог, [PERSON] обрав спосіб відшкодування завданої йому моральної шкоди шляхом виплати грошової суми у розмірі 15000,00 гривень. У свою чергу, суд на підставі досліджених матеріалів справи та з урахуванням викладених вище вимог чинного законодавства України вважає цю суму такою, що може бути стягнута з відповідача на його користь. Ухвалюючи рішення та повністю задовольняючи позов [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на боці відповідача Липкуватівського аграрного коледжу «Про відшкодування матеріальної та моральної шкоди», суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами по справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тоді як інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. Відповідно до змісту частини 1 й підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Із зазначеним позовом [PERSON] звернувся до суду у 2017 році. На виконання вимог частини 5 статті 119 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, що діяла на час звернення із позовом до суду) до позовної заяви [PERSON] додав документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 640,00 гривень. Крім того відповідно до розрахунку позивач за проведення судової автотехнічної експертизи сплати 3575,00 гривень. Таким чином, з огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та можливість задоволення його позову повністю шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 10396,12 гривень, моральної шкоду в сумі 15000,00 гривень, витрат пов`язаних з проведення автотехнічної експертизи в сумі 3575,00 гривень та судових витрат в загальній сумі 1280,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved