Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

30 грудня 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки кошти в сумі 10829,67 грн. до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, а також судові витрати. Свої вимоги мотивував тим, що 23.11.2012 р. відповідачка звернулася до позивача із заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, одночасно, підтвердивши, що ознайомлена з правами та обов'язками зареєстрованого безробітного та не отримує пенсію на пільгових умовах. Наказом № НТ 121123 від 23.11.2012 р. [PERSON] було надано статус безробітного з 16.11.2012 р., призначено допомогу по безробіттю та розпочато виплату допомоги. Наказом № НТ 130906 реєстрацію припинено у зв'язку з поданням заяви про припинення реєстрації. В подальшому центром зайнятості 25.10.2016 р. було проведено розслідування щодо обґрунтованості виплати матеріальної допомоги та надання соціальних пільг відповідачці та встановлено, що відповідачка, перебуваючи на обліку в центрі зайнятості як безробітна, отримувала пенсію за віком, яка призначається багатодітним матерям та матерям інвалідів з дитинства, про що не повідомила центр зайнятості, у зв'язку з чим незаконно отримала матеріальне забезпечення в сумі 10829,67 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки, оскільки остання ухиляється від добровільного погашення суми отриманої допомоги. Особи, які беруть участь у справі про дату, час і місце судового розгляду повідомленні належним чином у порядку, передбаченому ст.ст. 74, 76, 77 ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі, пояснила суду, що надала суду усі наявні докази на підтвердження своїх вимог. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги позивача не визнала, просила відмовити в задоволенні позову пояснивши, що на підтвердження своїх заперечень проти позову надала усі наявні в неї докази. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 23.11.2012 р. [PERSON] звернулася до Арцизького районного центру зайнятості Одеської області із заявою про надання статусу безробітної (а. с. 7). Згідно Витягу з наказів про прийняті рішення по особі [PERSON] ПК № 150152111600008, персональної картки [PERSON], останній було надано статус безробітної, призначено допомогу по безробіттю та розпочато виплату допомоги (а. с. 5-6, 10). [PERSON] була ознайомлена з правами та обов'язками зареєстрованого безробітного, про що свідчить її особистий підпис у Витязі з Закону України «Про зайнятість населення» (а. с. 9). 06.09.2013 р. [PERSON] звернулася до центру зайнятості із заявою про зняття з обліку у зв'язку з тим, що вона самостійно буде шукати роботу (а. с. 8). На підставі інформації, яка надійшла з Управління пенсійного фонду України в Арцизькому районні Одеської області (а. с. 13), Арцизьким районним центром зайнятості Одеської області був складений акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та встановлено, що [PERSON] отримує пенсію за віком, у зв'язку з чим їй необхідно повернути отриману обманним шляхом допомогу по безробіттю з 23.11.2012 р. по 19.08.2013 р. в сумі 10829, 67 грн. (а. с. 11-12). Згідно довідки, виданої [PERSON] за період з 23.11.2012 р. по 06.09.2013 р. її дохід становить 10829,67 грн. (а. с. 14). Листом-претензією № 8, який отриманий [PERSON], відповідачка була повідомлена про необхідність добровільного відшкодування коштів протягом 15 календарних діб (а. с. 15, 16). Як вбачається з відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків [PERSON] в період з 01.10.2012 р. по 30.09.2013 р. отримувала доходи з соціальних пільг (а. с. 27). [PERSON] була повідомлено про те, що рішенням № 31 від 13.06.2012 р. їй було відмовлено в призначенні пенсії за віком (мати інваліда з дитинства) (а. с. 29, 30). Постановою Арцизького районного суду Одеської області від 11.06.2013 р. адміністративний позов [PERSON] задоволений, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області призначити [PERSON] достроково пенсію за віком як матері дитини-інваліда з дитинства з часу звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 14 березня 2012 року (а. с. 28-29). Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013 р. в задоволенні позову [PERSON] про призначення достроково пенсії за віком відмовлено (а. с. 40). Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.04.2014 р. касаційну скаргу задоволено частково, постанову Арцизького районного суду Одеської області від 11.06.2013 р. залишено у силі(а. с. 25-26). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожному громадянину гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у порядку визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 15 ЦПК України передбачено право кожної особи - і фізичної і юридичної (згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні та юридичні особи), на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд першої інстанції при вирішенні справи виносить рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України. Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами згідно ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази мають відповідати вимогам, зазначеним у статтях 58-66 ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до п. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу безробітного може набути: особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Згідно ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статус безробітного надається зазначеним у частині 1 цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. За правилами ч.ч. 2, 3 ст. 36 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», яка визначає права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб, такі особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із ч. 1 ст. 7 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є допомога по безробіттю. Відповідно до ст. 34 «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» фонд має право, зокрема, стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. У ст. 1215 ЦК України встановлено випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (ч. 1 ст. 1215 ЦК України). Отже, закон встановлює два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються (діє презумпція правильності розрахунку та добросовісності набувача), отже, зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України № 6-151цс13 від 22 січня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обв'язкою для судів, а також ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.06.2015 року. Відповідно до пункту 6.14 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 20 листопада 2000 року № 307, якщо під час одержання допомоги по безробіттю безробітний своєчасно не подав відомості про обставини, що впливають на умови її виплати, у тому числі встановлені під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, з безробітного стягується сума виплаченої допомоги по безробіттю з моменту виникнення цих обставин. Якщо безробітний відмовився добровільно повернути зазначені кошти, то питання щодо їх повернення вирішується у судовому порядку. Сума виплаченої допомоги по безробіттю підтверджується відповідною довідкою центру зайнятості, що підписується керівником, головним бухгалтером та скріплюється печаткою. Судом встановлено, що [PERSON] звернулася до Управління Пенсійного фонду в Арцизькому районі Одеської області із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, однак відповідачці рішенням № 31 від 13.06.2012 р. було відмовлено в призначенні пенсії (а. с. 29). У зв'язку з відмовою Управління Пенсійного фонду в Арцизькому районі Одеської області у призначенні пенсії на пільгових умовах, [PERSON] звернулася до Арцизького районного суду Одеської області з адміністративним позовом про призначення йому пенсії на пільгових умовах. Постановою Арцизького районного суду Одеської області від 11.06.2013 р. адміністративний позов [PERSON] задоволений, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Арцизькому районі Одеської області призначити [PERSON] достроково пенсію за віком як матері дитини-інваліда з дитинства з часу звернення із заявою про призначення пенсії, тобто з 14 березня 2012 року (а. с. 28-29). Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013 р. в задоволенні позову [PERSON] про призначення достроково пенсії за віком відмовлено (а. с. 40). Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.04.2014 р. касаційну скаргу задоволено частково, постанову Арцизького районного суду Одеської області від 11.06.2013 р. залишено у силі (а. с. 23-26). В силу ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду. Таким чином, статус безробітної [PERSON] втратила з дня набрання законної сили постановою суду про призначення їй пенсії, однак на момент набрання законної сили постановою суду про призначення пенсії, відповідачці вже припинили виплату допомоги по безробіттю з 06.09.2013 р. (а. с. 8, 10). Суд не бере до уваги посилання представника позивача в позовній заяві, а також в судовому засіданні про те, що відповідачка [PERSON] на момент звернення до Арцизького районного центру зайнятості Одеської області із заявою про надання статусу безробітної мала право на пенсію на пільгових умовах, оскільки [PERSON] скористалася своїм правом на пільгову пенсію та рішенням № 31 від 13.06.2012 року відповідачці було відмовлено в призначенні пенсії за віком. Повторно [PERSON] отримала право на пенсію за віком 24 квітня 2014 року, тобто після розгляду адміністративного позову [PERSON] про призначення пенсії Вищим адміністративним судом України. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Згідно до п. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність факту приховування відповідачкою отримання нею пенсії на момент звернення за виплатою допомоги по безробіттю, так як на момент призначення пенсії, виплата допомоги по безробіттю була припинена з 06.09.2013 р., представник позивача не довела факт недобросовісності щодо отримання спірних коштів з боку відповідачки за період з 23.11.2013 р. по 06.09.2013 р., а також наявності рахункової помилки, тому, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed