Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

30 травня 2016 року [PERSON] звернулася до Межівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 24 липня 2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають доньку Вікторію, [INFO], та доньку Анну, [INFO]. Внаслідок несумісності характерів, а також різних поглядів на життя шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені, спільного господарства не ведуть та проживають окремо. Позивач просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позову наполягає. В разі неявки відповідача згідна на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-КИ №218169, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Межівського районного управління юстиції Дніпропетровської області 24 липня 2004 року, актовий запис №11, сторони зареєстрували шлюб 24 липня 2004 року. Згідно свідоцтв про народження серії I-КИ №060403 та I-КИ №404057, виданих відділом державної реєстрації актів цивільного стану Межівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 14 березня 2006 року та 18 вересня 2012 року, актові записи №12 та №83 відповідно, сторони у справі мають доньку Вікторію, [INFO] та доньку Анну, [INFO]. Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з позову, сторони шлюбні відносини не підтримують тривалий час, сім'я розпалась і подальше її збереження неможливе, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх дітей, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти цього не заперечує. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст.111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сімї є неможливим і суперечить інтересам сторін та їх дітей, позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнав повністю, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст.ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст.ст.88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди).

Outcome: approved