Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

29 жовтня 2019 року до Дружківського міського суду Донецької області з Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 62500,00 грн. у рахунок повернення боргу за розпискою від 29 червня 2016 року; судові витрати у розмірі 768,40 грн.; моральну шкоду у розмірі 10000, 00 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 29 червня 2016 року між ним та [PERSON] було укладено усну угоду щодо позики грошей. Під час угоди відповідач надав розписку, що бере у нього в борг кошти в розмірі 62500,00 грн. в еквіваленті 2500,00 дол.США, які зобов`язується повернути до 29.06.2017 року. Проте, кошти у визначений час відповідач не повернув кошти. 18 вересня 2019 року він написав відповідачу лист -претензію щодо повернення боргу, однак досі кошти не були повернуті. Через те, що відповідач не повертає йому кошти, він вимушений звернутися до суду. При цьому, в результаті неправомірних та винних дій відповідача було заподіяно йому майнову шкоду, на теперішній час для відновлення свого порушеного права вважає достойною сумою у 10 000грн., які є збитками та відповідають до ст.ст.22,1166 ЦК України, а тому підлягають відшкодуванню. 03 жовтня 2019 року ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів була передана за підсудністю до Дружківського міського суду Донецької області. 30 жовтня 2019 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області позовна заява [PERSON] була залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 15 січня 2020 року позивачем були усунуті недоліки зазначені в ухвалі Дружківського міського суду Донецької області області від 30 жовтня 2019 року. 20 січня 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області провадження по справі було відкрито та справу призначено до судового розгляду в підготовче судове засідання. 20 березня 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті. В супереч вимогам ст. 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм правом надати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк. В судове засідання позивач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, відзив не надано, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 29 червня 2016 року відповідач [PERSON] отримав у борг від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 62500,00 грн., що еквівалентно 2500,00 дол.США із терміном повернення до 29 червня 2017 року, про що відповідачем було складено відповідну розписку (далі Договір позики) (а.с. 6). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку прийнятого у Постанові ВСУ від 18.09.2013 р. по справі 6-63цс13. Статтею 207 ЦК України передбачено, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З врахуванням вказаних вимог закону, наявності дій по передачі коштів і їх отримання відповідачем згідно розписки між позивачем і відповідачем укладено правочин, який по суті є договором позики. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Частиною 2 ст. 1047 ЦК України, допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно Договору позики, позичальник [PERSON] зобов`язався повернути суму позики 29 червня 2017 року, однак, в порушення умов договору позики, взяті на себе зобов`язання не виконав і не повернув належні позивачу грошові кошти. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, а отже і зобов`язана повернути позивачу суму боргу за договором позики від 29 червня 2016 року. При цьому, відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях (ч. 1 ст. 533 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). На підставі повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, суд вирішив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти боргу за Договором позики у розмірі 62500,00 грн. За таких обставин, позов про стягнення суми боргу за договором позики підлягає задоволенню частково. При цьому, суд вирішуючи питання щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача, виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі на відшкодування збитків та моральної шкоди. При цьому суттєвим є те, що зазначена стаття передбачає відшкодування моральної шкоди, проте лише у випадку, коли це встановлено законом або договором. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з п. 9 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода є категорією об`єктивною, тому, встановлюючи факт наявності такої шкоди, слід керуватися не лише тими критеріями, які обумовлюють суб`єктивне сприйняття потерпілого (почуття, емоції), а й тими, які характеризують її зовнішній прояв - порушення усталеного для даної особи способу життя, життєдіяльності. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Проте, як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди, у розумінні ч. 2 ст. 23 ЦК України, внаслідок несвоєчасного повернення йому боргу відповідачем. Також не надано доказів, що наслідком невиконання відповідачем свого зобов`язання порушено усталений для позивача спосіб життя. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. на користь позивача, не підлягають задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial