Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

30 січня 2020 року до суду надійшов позов Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача надміру виплачену пенсію у сумі 21193,32 грн., судові витрати. Позовна заява обґрунтована тим, що в квітні 2018 року було проведено контрольну перевірку пенсійної справи відповідача, за результатами якої було виявлено що на дату призначення пенсії - 02.04.2014 р., в реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості про страховий стаж за березень 2014 року та відповідно страховий стаж відповідача склав 34 роки 11 місяців, що є недостатнім для виплати 10 місячних пенсій згідно п. 7-1 Розділу 15 Прикінцеві положення Закону №1958. В результаті невірного визначення страхового стажу відповідачу була переплачена пенсія у розмірі 21193,32 грн. Відповідачу направлено листи щодо можливості добровільно повернути помилково перераховані йому кошти, але відповідач таким правом не скористався. У зв`язку з цим позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою від 19 березня 2020 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомлення (викликом) сторін. 20 травня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на відсутність рахункової помилки і проявів недобросовісності з боку відповідача. Твердження позивача про відсутність страхового стажу за березень 2014 р. на момент призначення пенсії спростовується записами в трудовій книжці, відповідно до якої з 1988 року і на теперішній час відповідач працює безперервно шкільним вчителем. Несплата страхових внесків за березень 2014 р. не може бути підставою для відмови у виключенні періоду роботи на цьому підприємстві до страхового стажу. В судовому засідання представник позивача повністю підтримала позовні вимоги. Просить задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на підстави, викладені у відзиві. Відповідач у судовому засіданні підтримав думку свого представника. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON] перебуває на обліку в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області та отримує пенсію за віком з 02.04.2014 року на підставі протоколу №1532 від 28.04.2014 р. Згідно п. 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Згідно протоколу №1532 від 28.04.2014 р. [PERSON] має стаж 35 років (по березень 2014 року) і йому призначена грошова допомога у розмірі десяти місячних пенсій. З Рішення від 14 листопада 2019 року № 45/3 начальника відділу з питань виплати пенсій №1 управління з питань виплати пенсій вбачається, що переплата пенсії [PERSON] складає 21193,32 грн., яка виникла в зв`язку з невірним визначенням права на призначення грошової допомоги згідно з п. 7-1 Розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124«Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» був затверджений Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Порядок). Відповідно до пункту 3 Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживання з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Частиною 2 статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень. В той же час, положеннями статей 1212, 1215 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Разом з тим, стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два винятки з цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача. Умова повернення переплаченої суми коштів зазначена і в ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка передбачає, що суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Таким чином, з наведеного вбачається, що кошти підлягають поверненню у разі доведеності рахункової помилки або ж недобросовісності відповідача. При цьому, спеціальною нормою (ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») взагалі не передбачено повернення надміру сплаченої пенсії через рахункову помилку. Судом встановлено, що відповідачем не було допущено будь-якої недобросовісної поведінки, останній не подавала до органів Пенсійного фонду України жодної інформації та не вчиняв жодних дій, які призвели або могли призвести до виникнення переплати пенсії. Щодо рахункової помилки при призначенні пенсії слід зазначити, що в українському законодавстві відсутнє визначення поняття «рахункова помилка». Проте, у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про працю» надається роз`яснення поняттю лічильної (рахункової) помилки, зокрема, це помилка, яка була допущена під час проведення арифметичних підрахунків. До лічильних помилок, наприклад, належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду від 03.05.2018 у справі № 473/2859/17. Представник позивача не навів жодних доказів, за якими можна було б вважати, що переплата виникла внаслідок рахункової помилки. Відсутність в реєстрі застрахованих осіб на день звернення позивача (02.04.2014) відомостей про страховий стаж відповідача за березень 2014, що вплинуло на обчислення страхового стажу, на що посилалась представник позивача, не може вважатись рахунковою помилкою, оскільки не пов`язано з обчисленням. Більш того, наявність у відповідача стажу роботи підтверджена ним трудовою книжкою, згідно записів якої він має безперервний стаж роботи. Жодних записів про звільнення або припинення трудової діяльності немає. Також, згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу від 16.04.2014, за березень 2014 року сплачені страхові внески, отже на дату прийняття рішення про призначення пенсії (Протокол № 1538 від 28.04.2014), страхові внески сплачені. Одночасно, враховуючи правову позицію, висловлену в постанові Верховного суду від 27 березня 2018 року по справі №208/6680/16-а, суд дійшов висновку, що [PERSON] не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення березня 2014 року до страхового стажу за порушення, вчинене страхувальником, оскільки згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе страхувальник. Крім того, пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справах «Пінкова проти Чеської Республіки», «Гаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії». За таких обставин, оскільки позивачем не доведено факту допущення ним рахункової помилки, а також факту недобросовісного набуття відповідачем коштів, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed