Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

30 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем у Великорусавській сільській раді Томашпільського району Вінницької області 1 травня 1993 року, актовий запис № 4. Даний позов обґрунтувала тим, що у них спільне життя не склалося, у них різні погляди на життя, вони перестали розуміти один одного, відповідач принижує позивачку як дружину, зловживає спиртними напоями, тому їхня сімя фактично розпалася і примирення між ними неможливе; на даний час спільне господарство не ведеться. Від шлюбу у сторін 30 травня 1996 року народилася донька [PERSON], 7 липня 2009 року - донька [PERSON]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини, викладені у позові, попросила позов задовольнити. Доповнила, що уже мала намір розривати шлюб із відповідачем, про що подавала в червні 2015 року відповідний позов до суду, натомість останній просив примирення, наполягав, що змінить своє відношення до неї, тому на його прохання забрала свій позов, даючи можливість чоловіку виправитися, однак [PERSON] продовжував зловживати спиртними напоями, застосовувати до неї фізичну силу, тому позивачка переконалася, що збереження сімї уже не можливе, як і примирення між ними, та вимушена була знову звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. В даний час [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив проти розірвання шлюбу, пояснив, що кохає дружину, любить дітей, тому бажає зберегти сімю. Окрім того, має постійне місце роботи, де отримує заробітну плату, отримані кошти приносить до дому, а тому вважає, що достатньо утримує свою сімю і розірвання шлюбу є недоречним. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини\~\~подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] 1 травня 1993 року укладено шлюб у Великорусавській сільській раді народних депутатів Томашпільського району Вінницької області, актовий запис № 4. Після реєстрації шлюбу сторонам присвоєно прізвище [PERSON]. Від спільного проживання у сторін є діти- Сакал [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження яких сторони у справі записані батьками. Позивачкою [PERSON] доведено в судовому засіданні, що її шлюб із відповідачем існує лише формально та суперечить, як її інтересам, так і інтересам дітей, оскільки [PERSON] зловживає спиртними напоями, застосовує до позивачки фізичну силу, тому суд вважає, що дані дії відповідача негативно впливатимуть на моральне становище і позивачки, і їхніх спільних дітей. Також суд враховує той факт, що [PERSON] в червні 2015 року подавала позов до суду про розірвання шлюбу із [PERSON], який в липні 2015 року попросила залишити без розгляду. Відповідач [PERSON] визнав даний факт в судовому засіданні, пояснюючи, що позов дружина забрала на його прохання, оскільки він просив дати шанс змінити своє відношення до дружини, припинити зловживати спиртними напоями. Оскільки суд встановив, що шлюб сторін існує лише формально,збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та їхніх дітей, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, застосовує до позивачки фізичну силу, тому позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки позивачка не просила змінити їй прізвище, суд залишає їй прізвище, яке вона отримала після реєстрації шлюбу-Сакал. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивачка [PERSON] при зверненні до суду понесла судові витрати, що складаються зі сплати судового збору в розмірі 551,20 грн., які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь, враховуючи вимоги ст.. 88 ЦПК України, а також той факт, що на її утриманні знаходиться неповнолітня дитина. На підставі викладеного,

Outcome: approved