Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

\\ 29.11.2019 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього на її користь заборгованість по аліментам в розмірі 85 452,50 грн. посилаючись на те, що на підставі рішення Радомишльського районного суду Житомирської області видано виконавчий лист від 11.11.2005 про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача у розмірі 1/4 частини від доходу, починаючи з 11.11.2005 до 24.07.2019, однак позивач аліменти не отримує в зв`язку із злісним ухиленням відповідача від їх сплати, тому і виникла вказана заборгованість, яку позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою від 20.12.2019 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків (а.с.15). Ухвалою від 08.01.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання без виклику сторін (а.с.20). Судом сторонам було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу також надіслано і копію позову з додатками на 10 арк. 25.03.2020 через канцелярію суду від відповідача надійшла заява в якій зазначив, що відзив на позовну заяву подавати до суду не бажає, позовні вимоги не визнає та просить долучити до матеріалів справи довідку про його доходи (а.с.33,34-35). Ухвалою від 25.03.2020 ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін (а.с.36). В судове засідання сторони не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримала, а відповідач позовні вимоги не визнав. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Згідно з частин першої і п`ятої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Чайківка Радомишльського району Житомирської області, в свідоцтві про її народження батьком записаний [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.4). Відповідно до довідки про розмір аліментів, сплачених у твердій грошовій сумі від 13.09.2019 № 6282/8.15-29/1, виданої старшим державним виконавцем Радомишльського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Ластовецькою О., [PERSON] дійсно заборгував на користь [PERSON] аліменти на суму 85 452,50 грн. згідно виконавчого листа Радомишльського районного суду Житомирської області № 2-1080 від 11.11.2015 на утримання однієї неповнолітньої дитини [PERSON] (а.с.7). 18.10.2019 старшим державним виконавцем Радомишльського РВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області Ластовецькою О.А. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 12825449, підставою у постанові зазначено повноліття дитини (а.с.8-9). Згідно довідки Чайківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області від 24.03.2020 № 90, [PERSON] за період роботи прибиральником будинку культури (листопад 2012 року - серпень 2016 року) отримував заробітну плату згідно штатного розпису (а.с.34-35). Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. СК України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. За правилами ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Частиною першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. У відповідності до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, суд вирішує питання стягнення заборгованості за аліментами лише в разі спору про її розмір, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові Великої Палати від 25.04.2018 по справі № 572/1762/15-ц. Жодна із сторін виконавчого провадження (стягувач та боржник) розмір заборгованості по сплаті аліментів не оспорює. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відсутність спору між сторонами виконавчого провадження щодо розміру заборгованості за аліментами, визначеної державним виконавцем, а при відсутності спору щодо розміру заборгованості за аліментами, така заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження». Суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закриттю у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів. Разом з тим, як встановлено судом, на момент закриття виконавчого провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» була наявна заборгованість. При цьому у справі відсутні докази щодо оскарження дій виконавця щодо закриття виконавчого провадження. Крім того, як вбачається із наданих позивачем документів, сторонами у виконавчому провадженні являються: стягувач - [PERSON] , боржник - [PERSON] . Позивач [PERSON] являлася особою, на утримання якої стягувалися аліменти, тому суд приходить до висновку, що остання не являється особою, яка має право вимоги до боржника [PERSON] по вказаному виконавчому провадженню. Враховуючи наведене, суд вважає заявлені вимоги безпідставними та приходить до висновку про відмову в їх задоволенні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed