Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

30.07.2021 року [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до [PERSON] в якій просить стягнути з останнього пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 47 884 грн. 12 коп. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Брони А.Л. від 13.09.2021 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі. Розгляд справи відбувся 01.11.2021 року без учасників справи. Позовна заява обгрунтована тим, що 16.08.2002 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , а [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Згідно рішення Сколівського районного суду Львівської області від 09.03.2011 року з [PERSON] присуджено до стягнення аліменти на утримання доньки в розмірі ј частини всіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17.11.2010 року і до досягнення нею повноліття. Однак, як стверджує позивач, відповідач ухилявся від сплати аліментів, внаслідок чого постійно (за виключенням декількох місяців) мав заборгованість, що стверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментів від 01.02.2021 року, наданим державним виконавцем Сколівського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів). Згідно даного розрахунку сума заборгованості з листопада 2010 року по грудень 2020 року становить 47 884 грн. 12 коп. Розраховуючи розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів позивачка керувалася позицією викладеною у постановах Верховного Суду України. За період з 17.11.2010 року по 10.12.2020 року сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити, складає 1 380 053 грн. Але оскільки, згідно з нормами чинного законодавства України щодо сплати пені, розмір такої не може бути більшим ніж сума боргу, тому розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів, яку відповідач має сплатити, згідно розрахунку позивачки становить 47 884 грн. 12 коп. 07.10.2021 року на адресу суду за вх. №5400 надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому зазначено наступне. 15.03.2011 року [PERSON] було пред`явлено до виконання у Сколівський районний відділ ДВС ГТУ у Львівській області виконавчий лист у справі № 2-154/11, виданий Сколівським районним судом Львівської області на підставі рішення від 09.03.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17.11.2010 року і до досягнення нею повноліття. 05.03.2014 року державним виконавцем на підставі заяви стягувача було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із мирним врегулюванням питання щодо участі відповідача у вихованні дитини, а саме за домовленістю такий сплачував щомісячно аліменти на утримання дочки у розмірі, визначеному судом, без залучення державного виконавця. У період з 05.03.2014 року по 24.02.2020 року аліменти на утримання дочки відповідачем сплачувалися добровільно. Жодних претензій зі сторони позивачки не було. Зазначено, що позивач не мав постійної роботи, однак справно щомісяця сплачував аліменти у розмірі ј свого доходу (із врахуванням встановленої судом нижньої межі - 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). Жодного прострочення зі сплати аліментів за весь час не допускав. 26.07.2019 року [PERSON] повторно пред`явила до виконання виконавчий лист №2-154/11, виданий Сколівським районним судом Львівської області від 10.03.2011 року. Разом із повідомленням № 6707 від 26.07.2019 року Сколівським районним відділом ДВС ГТУ у Львівській області виконавчий лист було повернуто стягувачу, а у відкритті виконавчого провадження відмовлено. 29.11.2019 року позивачка звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. 09.12.2019 року Сколівським районним судом Львівської області було видано судовий наказ № 453/1447/19 про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.11.2019 року. Постановою від 10.12.2020 року відкрито виконавче провадження № 63886854 з примусового виконання судового наказу №453/1447/19 про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дочки [PERSON] у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.11.2019 року. Постановою від 25.05.2021 року у зв`язку із відсутністю боргу по аліментах та сплаті поточних аліментів у повному обсязі виконавче провадження № 63886854 було закінчено. Вказано і те, що факт наявності заборгованості зі сплати аліментів позивачка підтверджує розрахунком заборгованості, який викликає сумніви, а саме: ВП №36886854 відкрите не з метою примусового виконання рішення Сколівського районного суду Львівської області у справі №2-154/11, а з метою примусового виконання судового наказу, виданого судом 09.12.2019 року у справі №453/1447/19; виконавчий документ, який є підставою для нарахування заборгованості по аліментах визначає, що такі підлягають до стягнення починаючи з 29.11.2019 року, а відтак нарахування будь-якої заборгованості за період до 29.11.2019 року у цьому виконавчому провадженні безпідставне. Щомісячно, незважаючи на неможливість працевлаштуватися у зв`язку із хворобою відповідач сплачував позивачці аліменти на утримання дочки у розмірі ј від свого нерегулярного доходу, але у будь-якому випадку з дотриманням обов`язкової умови - не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Починаючи з 2014 року, коли прожитковий мінімум для дитини становив 1 268 грн. (30% - 385 грн.) і до 2019 року, коли прожитковий мінімум для дитини становив 1 944 грн. (30%-583 грн.), відповідач сплачував щомісячно не менше 600 грн. на утримання дочки. Починаючи з листопада 2019 року сплачував 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До листопада 2019 року аліменти сплачувалися виходячи із фактичного заробітку, як це визначено рішення суду від 09.03.2011 року у справі №2-154/11, а з листопада 2019 року - виходячи із розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це визначено судовим наказом №453/1447/2019 року, виданим судом 09.12.2019 року. Окрім цього, відповідач просить врахувати і те, що [INFO] у нього з [PERSON] народився син [PERSON] , у якого діагностовано та підтверджено дитячий аутизм. Такий потребує не лише утримання, але і покриття додаткових витрат, пов`язаних із необхідністю забезпечення його особливих потреб. Відповідач зазначає, що його матеріальний стан вкрай складний, а позивачка, в свою чергу, не довела належними і допустимими доказами існування заборгованості відповідача зі сплати аліментів, у зв`язку з чим він просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 09 березня 2011 року позов [PERSON] до [PERSON] було задоволено та присуджено до стягнення з [PERSON] , 1977 року народження, жителя м. Сколе Львівської області, на користь [PERSON] , 1979 року народження, аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 17.11.2010 року і до досягнення нею повноліття. На підставі вказаного заочного рішення Сколіським районним судом Львівської області позивачці було видано виконавчий лист № 2-154 від 10.03.2011 року, який був пред`явлений [PERSON] до виконання у відділ ДВС Сколівського районного управління юстиції Львівської області. Як вбачається з ухвали Сколівського районного суду Львівської області від 13.03.2014 року у справі № 453/366/14-ц про зняття заборони про тимчасове обмеження [PERSON] , як боржнику у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов`язань, 05.03.2014 року державним виконавцем відділу ДВС Сколівського районного управління юстиції Львівської області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до поданої ним заяви. 26.07.2019 року позивачкою повторно було пред`явлено у відділ ДВС Сколівського районного управління юстиції Львівської області виконавчий лист № 2-154 про стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи з 17.11.2010 року і до досягнення нею повноліття. Однак, як вбачається з повідомлення головного державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кізима Ю.М. від 26.07.2019 року, [PERSON] повернуто виконавчий лист № 2-154/11 від 26.07.2019 року без прийняття до виконання, оскільки такий не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження». 09.12.2019 року Сколівським районним судом Львівської області було видано судовий наказ у справі № 453/1447/19, відповідно до якого присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою головного державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кізима Ю.М. від 10.12.2020 року відкрито виконавче провадження № 36886854 про примусове виконання судового наказу № 453/1447/19, виданого 09.12.2019 року Сколівським районним судом Львівської області. Постановою головного державного виконавця Сколівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Кізима Ю.М. від 25.05.2021 року виконавче провадження № 36886854 з примусового виконання судового наказу № 453/1447/19, виданого 09.12.2019 року Сколівським районним судом Львівської області, закінчено. Як вбачається з розрахунку головного державного виконавця Сколівського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) Кізими Ю.М. від 01.02.2021 року при примусовому виконанні судового наказу №453/1447/19, виданого 09.12.2019 року Сколівським районним судом Львівської області про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, боржнику [PERSON] нарахована заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 лютого 2021 року в сумі 47 884 грн. 12 коп. Судом встановлено, що за той період, який виконавчий лист не був пред`явлений до виконання, державним виконавцем у відповідності до Розділу VI п.4 абз.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02 квітня 2012 року (стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання) було розраховану суму, яка підлягає стягненню з боржника без зазначення відсотка або частки заробітку (доходу), визначеного виконавчим документом. Однак, із цього ж розрахунку вбачається, що відповідачем у вказаний вище період сплачувалися аліменти на утримання дочки, з дотриманням обов`язкової умови - не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме по 600 грн. щомісячно. Суд також звертає увагу на те, що позивачкою у вказаний період розмір аліментів не оспорювався, така не вживала заходів до примусового стягнення з боржника аліментів у розмірі, визначеному в рішенні суду, тобто відкликавши виконавчтй лист № 2-154/11 така самостійно усунула із цих правовідносин державного виконавця, який би здійснював контроль за правильністю сплати відповідачем аліментів. Що стосується виконавчого провадження №36886854 з примусового виконання судового наказу №453/1447/19, виданого 09.12.2019 року Сколівським районним судом Львівської області, то таке станом на 25.05.2021 року закінчено та відповідно до вказаного розрахунку заборгованості по виконанню такого у боржника не виникало. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Верховний Суд звертає увагу, що у СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважав за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі №572/1689/16-ц (провадження №61-311св17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Аналогічний висновок зробив Верховний Суд і в постанові від 10.02.2021 року у справі №461/7406/18 (провадження №61-2128св20). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено ані наявність ані розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів. Окрім цього, нею не надано розрахунку загальної суми пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів, яка б мала бути розрахована на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, згідно формули, визначеної статтею 196 СК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України,суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на зміни, які відбулися в житті відповідача, повне погашення ним аліментів, перебування на його утриманні сина з інвалідністю, його майновий стан, враховуючи ту обставину, що у відповідача була відсутня винна поведінка щодо виникнення та несплати заборгованості по аліментах, відсутність доведеності існування заборгованості зі сплати аліментів, а також те, що пеня повинна бути засобом розумного стимулювання боржника виконувати покладене державою зобов`язання, а не перетворюватись на непомірний тягар для нього, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed