Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

29 липня 2019 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що між відповідачем [PERSON] та ВАТ «Сведбанк» 23 червня 2008 року було укладено кредитний договір №0317/0608/45-015, за умовами якого вказаний відповідач отримала кредит в розмірі 55000 доларів США зі строком повернення до 23 червня 2028 року. Виконання позичальником своїх договірних зобов`язань було забезпечено договором іпотеки, предметом якого було належне [PERSON] нерухоме майно квартира [ADDRESS] . 25 травня 2012 року АТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги набув відповідних прав вимоги до [PERSON] за вказаним іпотечним та кредитним договорами. 15 червня 2012 року таких прав аналогічним чином набув ПАТ «Альфа-Банк», а 30 січня 2019 року такі права кредитора на підставі договору факторингу набуло ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», яке відступило їх ТОВ «УКРФІНСТАНДАРТ», а останнє вже\~ позивачу. Разом з тим позивач з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна дізналась, що постановою відповідача органу державної виконавчої служби накладено арешт на вищевказане майно, яке є предметом іпотеки. Оскільки позивач на теперішній час має намір в позасудовому порядку реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, однак не може це зробити через наявність вказаного арешту, який тим самим порушує її права як кредитора та іпотекодавця, вона просила суд задовольнити поданий нею позов. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги своєї довірительки підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив не надіслала. Представник відповідача Центрального ВДВС м.\~Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що за виконавчим провадженням, за яким накладено спірний арешт на нерухоме майно, виносилась постанова про стягнення виконавчого збору. А відтак звільнення майна з-під арешту унеможливіть стягнення виконавчого збору за рахунок цього майна. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 213, 223 ЦПК України провести судове засідання та здійснити розгляд даної цивільної справи по суті за фактичної явки сторін по справі. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 23 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, було укладено кредитний договір №0317/0608/45-015 (кредитний договір на купівлю житлової нерухомості), предметом якого є надання кредитодавцем позичальнику кредиту в розмірі 55000 доларів США із кінцевим строком повернення до 23 червня 2028 року зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом. Цільове призначення кредиту купівля квартири [ADDRESS] . Викладене підтверджується копією кредитного договору (а.с.34-38). Виконання позичальником своїх зобов`язань за вищевказаним кредитним договором в повному обсязі забезпечено іпотечним договором №3017/0608/45-015-Z-1 від 23 червня 2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк», як іпотекодержателем, та [PERSON] , як іпотекодавцем. Предметом іпотеки виступило нерухоме майно квартира [ADDRESS] , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Петрушенською І.Р. за реєстровим №4089 від 23 червня 2008 року та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів. Викладене підтверджується копією відповідного іпотечного договору (а.с.39). Крім того, відповідно до змісту п.12.3.2 пп.12.3 п.12 згаданого вище іпотечного договору за вибором іпотекодержателя може застосовуватись один із визначених в договорі способів звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання, забезпеченою іпотекою. Один із таких способів закріплено у формі застереження і полягає у праві іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, передбаченому ст.38 Закону України «Про іпотеку». (а.с.40) 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк», як правонаступником ВАТ «Сведбанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого перше із вказаних товариств відступило, а друге набуло належних першому прав вимоги за кредитним договором №0317/0608/45-015 (кредитний договір на купівлю житлової нерухомості) від 23 червня 2008 року та іпотечним договором №3017/0608/45-015-Z-1 від 23 червня 2008 року. Про заміну кредитора у зобов`язанні листом від 05 червня 2012 року повідомлено позичальника. Викладене підтверджується копією виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги та повідомлення про відступлення (а.с.41, 42). В подальшому 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк», як продавцем, та ПАТ «Альфа-Банк», як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого покупець набув належне продавцю право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №0317/0608/45-015 (кредитний договір на купівлю житлової нерухомості) від 23 червня 2008 року та іпотечним договором №3017/0608/45-015-Z-1 від 23 червня 2008 року, що підтверджується копією договору купівлі-продажу прав вимоги (а.с.43-44). 11 лютого 2014 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська за наслідками розгляду по суті цивільної справи №203/741/13-ц (провадження №2/0203/61/2014) за позовом ПАТ КБ «Альфа-Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки ухвалено рішення суду, яким позовні вимоги задоволено та вирішено у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №0317/0608/45-015 від 23 червня 2008 року в сумі 438690,69 гривень звернути стягнення на предмет договору іпотеки №3017/0608/45-015-Z-1 від 23 червня 2008 року. Дані обставини підтверджуються копією відповідного рішення суду (а.с.72-73). 23 січня 2015 року постановою державного виконавця Кіровського ВДВС ДМУЮ у Дніпропетровській області (нова назва Центральний ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області) було відкрито виконавче провадження №46182941 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 12 березня 2014 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська на вищевказане рішення того ж суду від 11 лютого 2014 року. Боржником за вказаним виконавчим провадженням зазначено [PERSON] , а стягувачем ПАТ «Альфа-Банк». Викладене підтверджується випискою про рух виконавчого провадження (а.с.51-52, 70-71). В той же день державним виконавцем також було винесено постанову, якою накладено арешт на майно боржника за ВП №46182941, а 23 лютого 2015 року вказаний арешт (обтяження всього нерухомого майна боржника) зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер обтяження 8820350 (спеціальний розділ). Викладене підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, випискою про рух виконавчого провадження (а.с.50-52, 70-71). 02 травня 2015 року державним виконавцем в межах ВП №46182941 винесено постанову про стягнення виконавчого збору, яку дотепер не виконано, в окреме виконавче провадження не виділено, що підтверджується випискою про рух виконавчого провадження (а.с.51-52, 70-71). 30 липня 2015 року старшим державним виконавцем Кіровського ВДВС ДМУЮ (нова назва Центральний ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області) винесено постанову у ВП №46182941, якою повернуто виконавчий документ (виконавчий лист суду від 12 березня 2014 року) стягувачу ПАТ «Альфа-Банк» на підставі ст.47 ч.1 п.9, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення) у зв`язку із прийняттям Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року №1304-VII, а єдине наявне у боржника майно квартира [ADDRESS] була придбана в кредит, виданий в іноземній валюті. Дані обставини підтверджуються копією постанови державного виконавця, випискою про рух виконавчого провадження (а.с.51-53, 69-71). Також судом встановлено, що АТ «Альфа-Банк», як правонаступник ПАТ «Альфа-Банк», на підставі договору факторингу від 30 січня 2019 року, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», відступило належні йому права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №0317/0608/45-015 (кредитний договір на купівлю житлової нерухомості) від 23 червня 2008 року останньому із вказаних товариств. Дані обставини підтверджуються копією повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні (а.с.45). На підставі реєстру прав вимоги від 30 січня 2019 року до Договору факторингу №359/ФК-18, укладеного між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ», останнє із вказаних товариств набуло належних першому прав вимоги до [PERSON] за кредитним договором №0317/0608/45-015 (кредитний договір на купівлю житлової нерухомості) від 23 червня 2008 року та іпотечним договором №3017/0608/45-015-Z-1 від 23 червня 2008 року, що підтверджується копією письмового повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні (а.с.46). 30 січня 2019 року між ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ», як цедентом, та [PERSON] , як цесіонарієм, було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого позивач набула належних ТОВ «ФК «УКРФІНСТАНДАРТ» прав вимоги за кредитним договором №0317/0608/45-015 (кредитний договір на купівлю житлової нерухомості) від 23 червня 2008 року та іпотечним договором №3017/0608/45-015-Z-1 від 23 червня 2008 року. Дані обставини підтверджуються копією договору відступлення права вимоги та копією акту прийому-передачі документів (а.с.48-49). Правовідносини, які виникли між учасниками розгляду справи, окрім положень вказаних договорів, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин накладення оспорюваного арешту на нерухоме майно), Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Так, відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.1054, 1055 ЦК України), а також іпотечний договір, який має бути нотаріально посвідченим (ст.ст.3, 18 Закону України «Про іпотеку»). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст.546, 573 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись заставою, якою також може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. При цьому відповідно до ст.575 ЦК України різновидом застави є іпотека. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом норм ст.ст.3, 5, 18 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.574, 575 ЦК України іпотека як форма застави виникає і на підставі договору, який підлягає нотаріальному посвідченню. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна. Згідно ст.ст.7,\~33\~Закону України\~«Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням у повному\~обсязі або\~в частині,\~встановленій іпотечним\~договором,\~що визначена\~на час\~виконання цієї\~вимоги,\~включаючи сплату\~процентів,\~неустойки,\~основної суми\~боргу та\~будь-якого\~збільшення цієї\~суми,\~яке було\~прямо передбачене\~умовами договору,\~що обумовлює\~основне зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Аналогічні положення містяться у нормах ст.ст.589, 590 ЦК України. За змістом норм ст.ст.36, 38 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким може бути право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. За змістом положень ст.ст.512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем в тому числі шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Нормами ст.ст.1, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації прав підлягають в тому числі заборона відчуження та арешт нерухомого майна. Відповідно до ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. 07 червня 2014 року набрав законної сили Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», статтею 1 якого визначено, що протягом дії цього закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті та відповідає певним умовам, визначеним цим же законом. Нормою ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV передбачені наслідки завершення виконавчого провадження, серед яких не передбачено зняття арешту з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувача з підставі, визначених ст.47 цього ж закону. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість і доведеність позовних вимог, а отже і про необхідність їх задоволення. Правова позиція суду, покладена в основу такого результату розгляду справи, ґрунтується на тому, що за змістом наведених норм закону арешт майна боржника у виконавчому провадженні є способом/першим етапом звернення стягнення на його майно та застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду, на виконання якого видано виконавчий лист, який, в свою чергу, є різновидом виконавчого документу і примусове виконання якого здійснюється державним виконавцем. Разом з тим, як встановлено судом в ході розгляду даної цивільної справи, виконавче провадження №46182941 з примусового виконання виконавчого листа суду, задля забезпечення реального виконання якого державним виконавцем своєю постановою від 23 січня 2015 року в межах вказаного виконавчого провадження і було накладено оспорюваний позивачем арешт, наразі завершено шляхом повернення виконавчого документу стягувачу ПАТ «Альфа-Банк» і більше не відновлювалось. При цьому внаслідок низки правочинів на теперішній час кінцевим правонаступником вказаного кредитора/іпотекодержателя є саме позивач. І хоча питання про заміну сторони у виконавчому провадженні не вирішувалось, то внаслідок заміни кредитора/іпотекодержателя у зобов`язанні з ПАТ «Альфа-Банк» в кінцевому рахунку на позивача оспорюваний останньою арешт нерухомого майна (предмета іпотеки), первинно спрямований на забезпечення вимог попереднього стягувача іпотекодержателя, втратив свою актуальність, оскільки фактично створює перешкоди для реалізації позивачем, як новим кредитором/іпотекодавцем, своїх законних прав щодо звернення стягнення на такий предмет іпотеки в позасудовому порядку. І таке звернення стягнення за відсутності спірного арешту дійсно може бути реалізовано після втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» внаслідок введення в дію в жовтні 2020 року Кодексу України з процедур банкрута. Відтак, підсумовуючи вищевикладене, враховуючи фактичну відсутність потреби у подальшому існуванні спірного арешту майна боржника, який, арешт, на даний час вже фактично безпідставно обмежує право позивача на реалізацію своїх законних прав іпотекодержателя, що є неприпустимим як за нормами національного, так і міжнародного законодавства, а також породжує виникнення у позивача права на захист свого обмеженого права шляхом звернення до суду із даним позовом, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а отже і про необхідність їх задоволення в повному обсязі. В той же час, суд критично оцінює та не приймає до уваги заперечення представника відповідача Центрального ВДВС м.\~Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про неможливість задоволення позову, оскільки зняття арешту спричинить неможливість стягнення виконавчого збору. Така оцінка судом заперечень вказаного відповідача заснована на тому, що постанова державного виконавця від 02 лютого 2015 року про стягнення виконавчого збору з виконавчого провадження №46182941 в окреме провадження не виділялась, а на теперішній час виконавче провадження №46182941 є завершеним, підстав для його відновлення сторонами не зазначено, а судом не встановлено. Таким чином, наразі немає підстав стверджувати, що зняття арешту з предмета іпотеки вплине на можливість стягнення вказаного виконавчого збору, оскільки його стягнення фактично вже не здійснюється. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат з огляду на норму ст.141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, предмет та характер спору, рівень зацікавленості кожного з відповідачів в існуванні спірного арешту нерухомого майна, суд вважає за необхідне стягнути лише з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені останньою при зверненні до суду із даним позовом судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768,4 гривень. (а.с.32) На підставі викладеного та

Outcome: approved