Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

30 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою терміну її виплати та трьох відсотків річних, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона працювала на ВАТ «Керамічний комбінат» в період з 18.09.1986 року по 31.05.2000 року. Рішеннями Слов'янського міськрайонного суду від 15.09.2000 року № 2-2511-2000 з ВАТ «Керамічний комбінат» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 1117,63 грн. Зазначає, що ВАТ «Керамічний комбінат» є державним підприємством, оскільки частка державної власності складає 92,9%, тому корпоративне право на управління державним майном підприємства належить Фонду держмайна України. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 1117,63 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою терміну її виплати у сумі 2589,44 грн., а також три відсотки річних від простроченої суми по день постановлення судом рішення по справі у сумі 556,58 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак до суду надала заву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач, Фонд державного майна України, в судове засідання не з'явився, однак в.о. Голови Фонду направив на адресу суду заперечення, в яких вимоги позивача не визнав, просив суд розглянути справу у відсутності їх представника, відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.11.2000 року порушено справу про банкрутство ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат». Постановою Господарського суду Донецької області від 25.12.2008 року у справі № 33/41б товариство визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, яка триває до теперішнього часу, ліквідатором призначено Жмайла О.І. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрутом щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не зроблено раніше. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження, за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливом місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. У разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи. 03.09.2013 року, 28.11.2013 року та 31.01.2014 року організатором аукціону ТБ «Феміда» проведено аукціони з продажу ліквідаційної маси ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат», які визнані такими, що не відбулись у зв'язку із відсутністю заяв. Частиною 2 статті 152 ЦК України, частиною 2 статті 3 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до переконання, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 15.09.2000 року стягнуто з ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 1117,63 грн. (а.с. 8). Постановою господарського суду Донецької області від 09.08.2004 року у справі № 33/41Б ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою від 25.12.2008 року процедуру ліквідації продовжено та призначено ліквідатора Жмайла О.І. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрутом щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не зроблено раніше. Згідно з абзацом 15 частини 1 статті 25 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на ліквідатора покладено обов'язок щодо реалізації майна банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, зокрема, із заробітної плати, у порядку, передбаченому законом. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження, за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливом місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. У разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи. Нормами ст. 619 ЦК України, регулюються правовідносини зобов'язального характеру, за якими договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова(субсидіарна) відповідальність. Згідно із ч.1 ст. 176 ЦК України, розмежування відповідальності за зобов'язаннями держави, АРК, територіальних громад та створених ними юридичних осіб, Держава, АРК, територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, ЦК у ст. 176 закріплює загальну норму про розмежування відповідальності публічно-правових утворень за своїми зобов'язаннями та створених ними юридичних осіб. ЦК передбачає загальне правило, згідно з яким держава, інші публічно-правові утворення (АРК, територіальні громади) не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб. Ця норма направлена на конкретизацію положень ч.3 ст. 96 ЦК України згідно з якою юридична особа самостійно відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, учасник(засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями його учасника(засновника). Вказівка на субсидіарну відповідальність держави, АРК, територіальних громад, як засновників створених ними юридичних осіб публічного права, яку містить норма ст. 176 ЦК, яка передбачає можливість встановлення такої відповідальності спеціальними законами. Частиною 2 статті 152 ЦК України, частиною 2 статті 3 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами. З врахуванням викладеного, можливо прийти до висновку, що правовідносини, які склалися між ВАТ « Слов'янський керамічний комбінат » та Фондом державного майна, - є правовідносини засновника та створеного ним підприємства, за якими засновник не відповідає по боргах підприємства, а підприємство не відповідає по боргах засновника. Такі відносини відповідають нормам чинного цивільного законодавства, зокрема положенням ст.ст. 152, 176 ЦК України, а тому положення ст. 77 ГК України на правовідносини ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат»та Фонду держмайна України не розповсюджуються. З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення виплати, трьох відсотків річних від простроченої суми по день винесення рішення не підлягають задоволенню, оскільки фонд держмайна України в силу ст. 176 ЦК України не несе субсидіарну відповідальність по боргах ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат», оскільки не є правонаступником ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат». У зв'язку з викладеним, підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та моральної шкоди у суду немає. Вирішуються питання про стягнення з відповідача інфляційних та трьох процентів річних, у порядку передбаченому ст. 625 ЦК України, суд приходить до висновку, що позов в цій частині також не підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Як достовірно встановлено у судовому засіданні, відповідач не є правонаступником ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат», та не несе субсидіарної відповідальності, а тому не відповідає по боргах підприємства, ні як правонаступник ні, в силу чинного законодавства, як засновник вказаного підприємства, а тому з підстав, на які посилається позивач, стягнення інфляційних та трьох процентів річних з відповідача судом не вбачається. Окрім наведеного, суд зважає на те, що в даному випадку йдеться мова про виникнення трудового спору між роботодавцем ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» та колишнім працівником, який вирішений судом на користь працівника. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина третя статті 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов'язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК у разі наявності між сторонами трудових, а не договірних зобов'язань. Крім того, із рішення суду зобов'язальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. У зв'язку з викладеним, підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача інфляційних та трьох процентів річних у суду немає. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору по справі, то відповідно до ч.4 ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed