Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

31 березня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 5 квітня 2013 року між нею і [PERSON] було укладено договір позики, у відповідності до якого відповідач отримав від неї у позику 4 000 гривень, які зобов'язувався повернути протягом семи місяців, до жовтня 2013 року. Договір позики між ними був укладений в письмовій формі у виді розписки від 5 квітня 2013 року, яку [PERSON] підписав власноручно. Згідно неї відповідач зобов'язувався повернути борг протягом семи місяців, тобто до жовтня 2013 року. На даний час [PERSON], не дивлячись на збіг строку повернення боргу, грошових коштів не повернув, тобто грошове зобов'язання не виконав, що є грубим порушенням як умов укладеного між ними договору, так і норм чинного законодавства в частині невиконання взятих на себе зобов'язань. Її вимоги повернути борг він ігнорує і грошей не повертає. Посилаючись на зазначені обставини, просила суд стягнути з [PERSON] в її користь 4 000 гривень за договором позики, 3% річних від простроченої суми в розмірі 49 гривень 64 копійки, суму інфляційних втрат - 60 гривень та понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, підтримала частково. Наполягає на стягненні з [PERSON] 4 000 гривень суми позики, яка оформлена у виді розписки від 5 квітня 2013 року і власноруч підписана відповідачем, та 243 гривні 60 копійок судового збору. З етичних міркувань від стягнення штрафних санкцій відмовляється. Відповідач [PERSON] позовних вимог позивача не визнав, не заперечує що підписував дану розписку, але стверджує що підписував її під примусом [PERSON] та її чоловіка. В чому проявлявся цей примус пояснити не може. Також не заперечує, що він давав позивачу слово що з часом поверне дану суму позики. Просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає що позов підставний і підлягає до повного задоволення. Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Судом встановлено, що [PERSON] 5 квітня 2013 року позичив у [PERSON] 4 000 гривень. Крім визнання цього факту самими сторонами, дана обставина підтверджується, дослідженою судом, власноруч підписаною [PERSON]розпискою від 5 квітня 2013 року, якою доведено, що цього числа відповідач дійсно взяв у позику в позивача 4 000 гривень, які зобов'язувався повернути протягом семи місяців, тобто до жовтня 2013 року, але до цього часу не повернув. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то, відповідно вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наведеними доказами встановлено, що відповідач порушив свої зобов'язання обумовлені в договорі позики від 5 квітня 2013 року, тобто до жовтня 2013 року не повернув [PERSON] позичені в неї грошові кошти в сумі 4 000 гривень. У зв'язку з невиконанням умов договору з вини позичальника [PERSON], який їх порушив, з нього підлягає стягненню на користь позикодавця [PERSON] 4 000 гривень боргу за договором позики. Позикодавець [PERSON] відмовилася від стягнення з відповідача [PERSON] в її користь 3% річних від простроченої суми в розмірі 49 гривень 64 копійки та суми інфляційних втрат - 60 гривень, а тому її позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають у зв'язку з не підтриманням їх позивачем. Згідно частин другої та третьої статті 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідач [PERSON] не представив суду доказів, які б свідчили про те, що при складанні і підписанні розписки про позику грошей він діяв під тиском позивача та її чоловіка. Його твердження в обґрунтування цієї обставини, що сторона позивача пропонувала йому взяти кредит для погашення боргу, суд не може оцінити як примус при складанні розписки, оскільки це мало місце уже в період після того коли відповідач пропустив строк погашення боргу і було зі сторони позивача як спосіб де взяти гроші щоб погасити борг. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243 гривні 60 копійок судового збору.

Outcome: approved