Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

29.08.2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя придбаного за час шлюбу. В заяві представник позивача зазначив, що позивач та відповідач з 05 серпня 1995 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням від 20.10.2014 року було розірвано. За час шлюбу, згідно договору купівлі-продажу від 24.05.1996 року, ними було набуто у власність будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на те, що зазначений будинок є спільним майном набутим за час шлюбу, представник позивача просив суд, поділити майно, що є у спільній сумісній власності, а саме визнати за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частині за кожним житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Позивач та її представник в судове засіданні не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, вказав що не заперечує проти позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували з 05.08.1995 року у зареєстрованому шлюбі, який розірвали 20 жовтня 2014 року (а.с. 7). Згідно договору купівлі-продажу від 24 травня 1996 року, [PERSON] придбав у власність житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], розташований на земельній ділянці державного фонду розміром 0,25 га, посвідчений Градизькою державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 749 (а.с.8-9). Як вбачається з Витягу з погосподарської книги № 2 Пронозівської сільської ради Глобинського району Полтавської області за 2017 рік, за № 0137-1 рахується об'єкт за адресою: [ADDRESS], головою господарства якого є [PERSON] (а.с.29,30). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 1ст. 61 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст.70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Приймаючи до уваги те, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі, за час спільного проживання придбали спірний будинок, який є спільним сумісним майном подружжя, тому позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved