Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

30.03.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25 травня 2015 року позивач надав [PERSON] у борг кошти в сумі 30 000,00 грн., що підтверджується договором позики, який оформлений у формі письмової розписки. Відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кошти до 01.12.2015 року. Після спливу строку повернення боргу відповідач [PERSON] не виконав умови договору позики та гроші не повернув. На адресу відповідача направлено вимогу про сплату боргу за вищезгаданою розпискою. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 25.05.2015 року у сумі 30 000,00 грн., 3% річних від простроченої суми боргу у сумі 2 076,16 грн., інфляційних витрат в сумі 9 516,00 грн., понесені витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира Бондарчука В.В. від 20.04.2018 відкрито провадження по справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу передано судді Рожковій О.С. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 06.08.2018 суддею Рожковою О.С. прийнято справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до розгляду на 18.09.2018. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач позов визнав, не заперечував проти його задоволення та зазначив, що отримав у борг від позивача 30 000, 00 грн. Дотепер борг не повернув, зобов'язувається платити з наступного місяця. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошей, за яким [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 30 000, 00 грн. і зобов'язався повернути їх до 01.12.2015 року підтверджується оригіналом письмової розписки (а.с.26). Згідно положень ст.ст.1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України (справа №6-63цс13) письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та в такій самій якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] порушив свої зобов'язання за договором позики, після спливу строку повернення позики грошові кошти не повернув, чим допустив прострочення виконання грошового зобов'язання та позов визнав позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у сумі 30 000,00 грн., 3% річних від простроченої суми боргу за період з 02.12.2015 року по 22.03.2018 року у сумі 2 076, 16 грн., інфляційного збільшення боргу за вищезазначений період у сумі 9 516,00 грн. підлягає задоволенню. Оскільки, при поданні позову, позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави із відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 704 грн 80 коп.

Outcome: approved