Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

29.07.2019 до Рубіжанського міського суду Луганської області звернувся представник заявника - [PERSON] , із заявою про встановлення факту смерті, посилаючись на такі обставини. [INFO] помер двоюрідний брат заявника - громадянин України [PERSON] , [INFO] , який на час смерті проживав у місті Первомайськ Луганської області, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України. З метою реєстрації смерті двоюрідного брата заявник звернулась з відповідною заявою до Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, але отримала відмову у реєстрації факту смерті, оскільки заявником для підтвердження факту смерті надано документ, який не відповідає встановленій формі документів відповідно до чинного законодавства України та виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановити факт смерті двоюрідного брата заявнику необхідно для подальшої реєстрації цього факту та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, яке відповідає вимогам чинного законодавства України. Просить встановити факт смерті громадянина України [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Первомайськ Луганської області, який помер [INFO] у місті Первомайськ Луганської області. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 30.07.2019 вищевказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено до розгляду за правилами окремого провадження на 05.08.2019 року. 05.08.2019 року слухання справи відкладено до 15.08.2019 року у зв,язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи. У судове засідання заявник та її представник не з`явилися. Представник заявника надав суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримав, просив розглянути справу без його участі та у відсутність заявника. Представник заінтересованої особи - Луганський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення заявлених вимог, просив справу розглянути в його відсутність. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться у справі дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. З листа Голови Верховного Суду від 18.12.2017 року вбачається, що розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №27/0/38-14 від 02.09.2014 року, визначена територіальна підсудність цивільних справ, справ про адміністративне правопорушення, підсудних місцевим загальним судам, розташованих у районі проведення антитерористичної операції, адміністративних справ, підсудних місцевим загальним судам як адміністративним, апеляційним судам, розташованим у районі проведення антитерористичної операції. Зокрема територіальну підсудність Первомайського міського суду Луганської області було змінено та визначено Рубіжанському міському суду Луганської області. Територіальна підсудність судових справ судів, розташованих у районі проведення антитерористичної операції, яка була змінена та визначена відповідними розпорядженнями голів вищих спеціалізованих судів згідно з вимогами частини першої статті 1 Закону №1632-VII, не потребує перезатвердження Головою Верховного Суду. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] ( копія свідоцтва про народження - а.с.- 15), яка 22.01.1957 року уклала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище після реєстрації шлюбу на « [PERSON] » ( копія свідоцтво про одруження- а.с.16). [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] ( копія свідоцтва про народження -а.с. 17), яка 26.07.1957 року уклала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище після реєстрації шлюбу на « [PERSON] » ( копія свідоцтва про одруження - а.с.18). Отже, [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (витяг з Державного реєстру актiв цивiльного стану громадян про державну реєстрацію народження - а.с.19). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] ( копія свідоцтва про народження - а.с.11), яка 20.04.2011 уклала шлюб з [PERSON] , змінивши прізвище після реєстрації шлюбу на « [PERSON] » (копія Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища - а.с.12). Згідно відмови Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області № 1207/18.19-31 від 15.05.2019 року, заявнику відмовлено в реєстрації акту смерті [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки заявником для підтвердження факту смерті пред`явлено документ, який не відповідає встановленій формі документів відповідно до чинного законодавства України та виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.20). Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VІІІ від 17.03.2015 визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» № 252-VIII від 17.03.2015 року, до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року. Указом президента «Про затвердження рішення РНБО «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей», введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони про зміну формату широкомасштабної антитерористичної операції, яка була запроваджена у 2014 році. Згідно наказу Верховного Головнокомандувача ЗСУ «Про початок операції Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей» від 30 квітня 2018 року, розпочато операцію Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій і Луганській областях, відповідно до плану операції Об`єднаних сил». Таким чином, місто Первомайськ розташоване на тимчасово окупованій території Луганської області. Заявник надала суду лікарське свідоцтво про смерть №116 та довідку про причину смерті №116 , видані 13.02.2019 року Державним закладом «Луганське республіканське бюро судово-медичних експертиз» Стаханівського міського відділення ОРДЛО, з яких вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в місті Первомайськ; причина смерті - загальне переохолодження організму ( а.с.21). Факт, який просить встановити заявник, має для неї юридичне значення, оскільки необхідний для реєстрації смерті її двоюрідного брата. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, § 45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142). Таким чином, суд дійшов висновку застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування). В ході розгляду справи судом не встановлено будь-якого умисного порушення заявником, яка є громадянкою України, законодавства України та нормативних актів України після смерті її двоюрідного брата в частині належного повідомлення компетентних органів про даний факт, його належного фіксування, реєстрації, тощо. Неможливість отримати у місті Первомайськ Луганської області необхідні документи для реєстрації факту смерті її двоюрідного брата, виникла в зв`язку розташування цього міста на тимчасово окупованій території України. Таким чином, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню та встановлює факт смерті [PERSON] , який помер [INFO] у місті Первомайськ Луганської області.

Outcome: approved