Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

29 березня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява за підсудністю з Селидівського міського суду Донецької області. В позовних вимогах позивач просить: визнати за позивачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS], що складається з п'яти житлових кімнат загальною площею 131,08 кв.м. в тому числі житловою 88,80 кв.м. та на ? частину квартири [ADDRESS] що складається з чотирьох житлових кімнат загальною площею 112,00 кв.м. в тому числі житловою 71,9 кв.м.. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 07.05.1995 року між сторонами був зареєстрований шлюб. 21 липня 1999 року шлюбні відносини були припинені. Як зазначає позивач за час шлюбу вона та відповідач набули спірні квартири, які є спільним майном подружжя, за договорами купівлі-продажу. Між сторонами нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо розподілу майна, тому вона звернулась до суду із вказаним позовом. Представники сторін в судове засідання не з'явились, звернулись із заявами про слухання справи в їх відсутність. До суду надійшла заява відповідача про визнання позову так як квартири були придбані в шлюбі за спільні кошти. Крім того, представник позивача в заяві просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а представник відповідача підтримав заяву відповідача про визнання позову. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, врахувавши заяви сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.05.1995 року, який був зареєстрований Донецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану. За договором купівлі-продажу квартири від 19.09.1997 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] За договором купівлі-продажу квартири від 05.11.1997 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу, 21.07.1999 року шлюб між сторонами було розірвано. Оскільки майно подружжя було набуте в 1997 році, до спірних правовідносин суд застосовує положення Кодексу про шлюб та сім'ю. Згідно з положеннями ч.1 ст.22 КпШС, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу (ч.1 ст.28 КпШС). У відповідності до положень статті 29 КпШС, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Отже, так як в судовому засіданні встановлено та визнається відповідачем, що квартири придбані під час шлюбу та за спільні кошти подружжя, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права власності на ? частину квартири [ADDRESS], що складається з п'яти житлових кімнат загальною площею 131,08 кв.м. в тому числі житловою 88,80 кв.м. та на ? частину квартири [ADDRESS] що складається з чотирьох житлових кімнат загальною площею 112,00 кв.м. в тому числі житловою 71,9 кв.м.

Outcome: approved