Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

30 вересня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстрована невістка [PERSON], [INFO]. В березні 2012 року відповідач вибула із зазначеної квартири на постійне місце мешкання в інше житлове приміщення, та до теперішнього часу в квартирі не мешкає. Відповідач не приймає участі в утриманні квартири та оплаті комунальних послуг. Позивачу дуже важко самостійно сплачувати комунальні послуги, оскільки є пенсіонером. У звязку з тим, що в зазначеній квартирі зареєстрована відповідач, яка не мешкає там вже більше трьох років, позивач та її родина, позбавлені можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Позивач неодноразова зверталась до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації з квартири, але у відповідь отримала тільки обіцянки. На теперішній час відповідач не спілкується з позивачкою, та не відповідає на телефонні дзвінки. Своїми діями відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні житловим приміщенням. Просить позов задовольнити та усунити перешкоди в здійсненні права користування та розпорядженням житлом, визнавши відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним майном. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] 12.10.2015 року, 20.10.2015 року, 10.11.2015 року, 20.11.2015 року та 27.11.2015 року, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судові засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомляла, заяви про розгляд справи у її відсутність не надавала. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідача [PERSON] вона не бачила вже майже рік за місцем її мешкання [INFO]. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з восени 2014 року відповідач [PERSON] не мешкає у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності від 17.08.1994 року за № 1902/4, виданого виконавчим комітетом міської ради народних депутатів та зареєстрованого в Реєстрі права власності на нерухоме майно за № 17994-П, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.11). Крім того, [PERSON], [INFO], який є співвласником квартири [ADDRESS], не заперечує щодо визнання [PERSON] втратившою право користуванням та розпорядженням зазначеною квартирою, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 14.10.2015 року (а.с.20). Відповідно до\~ст. 405 ЦК України,\~члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, які вони мають право займати, визначаються його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Як вбачається з акту про не проживання від 30.09.2015 року, складеним КП «Служба єдиного замовника», в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрована, але не мешкає [ADDRESS] з березня 2012 року по день складання акту, що свідчить про відсутність відповідача понад встановлені ч.2 ст. 405 ЦК України строки та підтверджує безперервність відсутності відповідача (а.с. 8). Судом встановлено, що відповідно до відповіді АІПС «АРМОР» Краматорського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 05.11.2015 року за № 1/24268 [PERSON], [INFO], з питань вселення чи усунення перешкод в проживанні у [INFO] в період з 2014 року по теперішній час не зверталась, що свідчить про добровільність залишення спірної квартири відповідачем (а.с. 33). Як вбачається з довідки за № 837-04112015/1440 від 05.11.2015 року Управління інформаційно аналітичного забезпечення Головного Управління МВС України в Донецькій області встановлено, відомості про судимість відповідача [PERSON], [INFO] відсутні (а.с. 31-32). На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не проживає з березня 2012 року у зазначеній квартирі, поважні причини відсутності відповідача у квартирі понад один рік судом не встановлені, перешкод у користуванні цією квартирою позивач відповідачу не чинить, відповідач не надає коштів на її утримання та не сплачує комунальні послуги, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог шодо визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житлом. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 487,20 грн. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved