Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

31 січня 2020 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй на підставі договору дарування від 25 квітня 2016 року, укладеного між нею та третіми особами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , на праві приватної спільної часткової власності належить 3/4 частки квартири [ADDRESS] . Дарувальники вказану квартиру успадкували після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Співвласником іншої 1/4 частки квартири є відповідач [PERSON] , який подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька, проте до цього часу не отримав свідоцтво про право на спадщину. Посилаючись на те, що частка відповідача є незначною і її виділення неможливе, як і спільне користування квартирою, просила припинити право власності відповідача на 1/4 частку вказаної квартири та визнати за нею право власності на цю частку. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача та третя особа [PERSON] надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності; представник позивачки, крім цього, зазначила, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи, третя особа вказала, що не заперечує проти задоволення позову. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, а також за останнім відомим місцем проживання у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Треті особи [PERSON] та [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду представника позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, а також інвентарну справу на спірну квартиру, суд дійшов такого. Як вбачається з нотаріально посвідченого договору дарування (а. с. 6-7), 05 квітня 2016 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подарували позивачці [PERSON] 3/4 частки квартири [ADDRESS] . Вказану квартиру треті особи успадкували після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Співвласником іншої 1/4 частки квартири є відповідач [PERSON] , який подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька, проте до цього часу не отримав свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Згідно з ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Правилами ст. 365 ЦК України передбачено, що, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Отже, законом чітко визначено перелік обов`язкових підстав, кожна з яких окремо може слугувати підставою для припинення права власності на частку в спільному майні. З долученої до матеріалів справи копії інвентарної справи вбачається, що спірна квартира складається з трьох кімнат житловою площею 41,8 кв.м, і таким чином частка загальної площі, яка припадає на відповідача, складає 10,45 кв.м. (а. с. 44-47). За таких обставин, суд вважає, що припинення права [PERSON] на частку у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди інтересам останнього як співвласника, оскільки він проживає в іншому житлі. Крім того, тягар утримання спірного майна, в тому числі і частки відповідача, несе позивачка, оскільки остання сплачує житлово-комунальні послуги за утримання квартири, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні абонентськими книжками за спожиті послуги. Положення ст. 365 ЦК України дають суду підстави з огляду на вказані обставини роз`яснити відповідачеві його право звернутися до суду із вимогою зобов`язати позивачку виплатити грошову компенсацію за належну йому частку у спірному майні. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у ній докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд справи з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved