Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

9.04.2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON], в якому зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 25.12.2012 року. Від шлюбу вона та відповідач мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі ? частки від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення донькою повноліття, посилаючись на те, що її спільне життя з відповідачем не склалося, відповідач участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, а їй одній важко утримувати доньку. Інших дітей у відповідача немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться, відповідач працює і має змогу сплачувати аліменти. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. В судовому засіданні позивачка [PERSON], підтримала позовні вимоги, посилаючись на ті самі обставини. Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки від всіх видів доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення донькою повноліття. Суду пояснила, що дочку утримує сама, без участі відповідача, який добровільно коштів на утримання дитини не надає. Ухилення відповідача від утримання дочки ставить її сім'ю у скрутне матеріальне становище. Відповідач працездатний, має регулярний дохід у вигляді заробітної плати, тому має змогу та повинен утримувати дочку [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Суду пояснив, що працює черговим підстанції Вінницьких високовольтних електромереж, має постійний дохід у вигляді заробітної плати, тому згоден і має змогу сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON]. Він здоровий, працездатний, інших осіб, окрім доньки [PERSON], на утриманні не має. Проте, позов визнає частково через те, що позивачка зазначила відомості про те, що він не приймає участі в утриманні та вихованні дитини, що не відповідає дійсності. Щомісячно коштів колишній дружині на утримання він дійсно не надає, проте, придбаває для дитини необхідний одяг та продукти, іграшки, інколи надає кошти. Вирішуючи спір суд встановив, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.02.2011 року, який розірвано за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 25.12.2012 року (а.с.4). Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], батьком якої в свідоцтві про народження зазначений відповідач, а матір'ю - позивачка, що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Дитина сторін - [PERSON], [INFO], проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що вбачається із довідок, виданих виконавчим комітетом Шаргородської міської ради від 6.02.2014 року за №524 та № 526 (а.с.7-8). Відповідач добровільно щомісячно коштів на утримання дитини не надає з часу розірвання шлюбу, проте, частково придбаває для дитини продукти та одяг, інколи надавав кошти в сумі 100-200 грн., що вбачається в судовому засіданні із пояснень відповідача, та не заперечується позивачкою. Також, судом встановлено, виходячи із пояснень в судовому засіданні відповідача, що він здоровий, працездатний, працює черговим підстанції Вінницьких високовольтних електромереж, отримує заробітну плату в середньому 2200-3000 грн., що не заперечується позивачкою, не має на утриманні інших непрацездатних осіб. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачкою інтереси та утримання дитини, тобто може надавати допомогу на утримання доньки, оскільки, як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні та досліджених у справі доказів, більший обсяг обов'язків, пов'язаних з утриманням дитини, покладено на позивачку, з якою проживає донька, що ставить сім'ю позивачки в скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON]. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-183, 191 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і, враховуючи, що право позивачки на матеріальне утримання дитини з боку батька порушене та підлягає судовому захисту, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі ? частки від всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, зазначаючи, що сама несе обсяг витрат на утримання доньки, без участі відповідача, який від матеріального утримання дитини ухиляється, хоча відповідач молода та працездатна людина, працює та має постійний заробіток. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості утримувати дитину. З огляду на те, що судом встановлено той факт, що відповідач не приймає належної участі у матеріальному утриманні дитини з часу розірвання шлюбу 25.12.2012 року і більший обсяг обов'язків по її утриманню покладено на позивачку, то це ставить сторони у нерівні умови, тому, позов підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у частці від доходу відповідача, оскільки відповідач має постійний заробіток (дохід), так як судом встановлено, що останній працює черговим підстанції Вінницьких високовольтних електромереж. До того ж, аліменти, які слід стягнути з відповідача, слід визначити у розмірі ? частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 9.04.2014 року, тобто з часу пред'явлення позовної заяви до суду, відповідно до ст.191 СК України, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання дитиною сторін коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина мала б тоді, коли б утримувалася обома батьками, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька якраз і забезпечить надійний захист інтересів дитини і звільнить позивачку та відповідача в наступному від повторного звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів у разі збільшення чи зменшення розміру заробітку (доходу) платника аліментів і, таким чином, забезпечить отримання донькою сторін надійного стабільного матеріального утримання з боку батька. Відтак, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 243,60 грн. відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved