Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

29 лютого 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем 26 серпня 2006 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені з 28 лютого 2016 року. Розлад сімейного життя стався через несумісність характерів, відсутність порозуміння та різних поглядів на сімейне життя. Вважає, що родина розпалась остаточно, на примирення вона не згодна. Спір щодо мешкання дитини та майновий спір на даний час відсутній. Між ними мається домовленість про утримання дитини. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу прізвище не змінювати. У судовому засідання позивач [PERSON] повністю підтримала заявлені позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Додатково зазначила, що незважаючи на надані судом строки для примирення, збереження сім'ї з Відповідачем неможливе. Просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову. Вважав, що родину можливо зберегти. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи із наступного. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 серпня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 623. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною розірвання шлюбу стало те, що незважаючи на тривалий час шлюбу, у подружжя не склалися нормальні сімейні стосунки в силу психологічної несумісності їхніх характерів. Як виявилося з часом в них різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов'язки подружжя. З 28 лютого 2016 року вони з відповідачем повністю припинили між собою шлюбні стосунки. Відповідно вони не ведуть з того часу спільного господарства , та в кожного з них свій окремий бюджет. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Незважаючи на встановлення судом строку для примирення, останнє між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з позовної заяви, спору щодо розподілу сумісно нажитого майна у сторін немає. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно вимог позовної заяви, після розірвання шлюбу позивач бажає залишити своє шлюбне прізвище - [PERSON]. На підставі ст. ст. 24, 110, 112, Сімейного кодексу України,

Outcome: approved