Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

29 жовтня 2014 року представник ПАТ «Комерційний банк «Надра» Федоренко С.В. звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи який зазначив, що 08 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (правонаступником є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра») та [PERSON] укладено кредитний договір за № 183/П/43/2008-840, за яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 167 353,23 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 14,49 % річних, строком до 07 серпня 2028 року. У випадку неналежного виконання цих грошових зобов'язань відповідач зобов'язався додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Крім того, у випадку невиконання цього зобов'язання відповідач зобов'язався сплатити штраф в розмірі 10% від суми кредиту. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки від 08.08.2008 року, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме - земельна ділянка загальною площею 0,2500 га, розташована за адресою : Київська область. Бориспільський район, с. Сеньківка та земельна ділянка загальною площею 0,2499 га, розташована за адресою : Київська область. Бориспільський район, с. Сеньківка. Відповідач не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування кредитом у строки та в розмірах, встановлених кредитним договором. У зв'язку з цим станом на 06.08.2014 року, у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором 351 680,90 доларів США, що еквівалентно - 4 344 975,00 грн. Тому ПАТ «Комерційний банк «Надра» просить суд звернути стягнення на земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,2499 га, розташовані в с. Сеньківка Бориспільського району Київської області. Позивач просить суд уповноважити ПАТ «Комерційний банк «Надра» укладасти з будь-яким покупцем договір купівлі-продажу земельних ділянок, вживати інші заходи, спрямовані на це, та передати земельну ділянку в управління позивача. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являлась, конверти із документами від неї поверталися за закінченням терміну зберігання. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра», що підтверджується витягом зі статуту (а.с. 15) та [PERSON] укладено кредитний договір за № 183/П/43/2008-840, відповідно до якого позивач надав, а відповідач отримала кредит в розмірі 167 353,23 доларів США, строком до 07 серпня 2028 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,49 % річних (а.с. 8-9). Згідно п. 5.2 кредитного договору у випадку прострочення виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у кредитному договорі, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасного сплаченої суми за кожен день прострочення. У разі порушення відповідачем вимог п.п. 4.3. за виключенням п.п.4.3.3, 4.3.4 кредитного договору, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу штраф у розмірі 10 % від суми кредиту. Відповідно до п.4.2.4 кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором. Згідно з ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась, та сплати процентів. За правилом ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання боржник повинен сплатити кредиторові неустойку (штраф, пеню). Згідно наданого до позовної заяви розрахунку суми заборгованост,і станом на 06.08.2014 року у відповідача виникла заборгованість, загальна сума якої становить 351 680,90 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 4 344 975,00 гривень, із них: заборгованість за кредитом - 166721,34 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 2 059 821,98 гривень, заборгованість за відсотками - 145 286,04 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 1 794 991,44 гривень, пеня - 22 938,20 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 283 398,69 гривень, штрафу - 16 735,32 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 206 762,89 гривень (а.с. 6-7). Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи іпотечну вимогу від 26.08.2014 року, яка направлялась відповідачу на адресу реєстрації, проте доказів на підтвердження її отримання боржником суду не надано. Судом також встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем укладено договір іпотеки від 08.08.2008 року, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме : земельна ділянка площею 0,2500 га з кадастровим номером 3220886701:01:031:0154 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташована на території в с. Сеньківка Бориспільського району Київської області та земельна ділянка площею 0,2499 га з кадастровим номером 3220886701:01:031:0148 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташована на території в с. Сеньківка Бориспільського району Київської області (а.с. 12-13). Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Згідно з ч.1 ст.125 Земельного кодексу України в редакції, яка була чинною в період часу з дня укладення іпотечного договору до 1 травня 2009 року, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникало після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчував право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу в редакції, яка є чинною з 1 травня 2009 року, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Судом встановлено, що предметом іпотеки є земельні ділянки, які стануть власністю іпотекодавця в майбутньому після укладення цього договору, а саме після оформлення державних актів про право власності на вказані земельні ділянки та його державної реєстрації. Підстави для набуття та реєстрації права власності на земельні ділянки та виникнення інших майнових прав щодо земельних ділянок у майбутньому підтверджується договором купівлі-продажу земельних ділянок, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 08 серпня 2008 року та зареєстрований в реєстрі за № 4509 (а.с. 12). Проте, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що після укладення цього договору відповідач отримав державні акти на право власності на земельні ділянки. З інформаційних довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.29-36) вбачається, що право власності на земельні ділянки за [PERSON] не зареєстровано. Ці обставини свідчать про те, що відповідач не набув право власності на земельні ділянки, а тому у ПАТ «Комерційний банк «Надра» не виникло право іпотеки цього об'єкту нерухомого майна. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що підстави для звернення стягнення на земельні ділянки відсутні. Крім того, звернення стягнення на цей об'єкт нерухомого майна без волевиявлення його власника, який не є іпотекодавцем, суперечить ч.1 ст.319 ЦК України. Ця обставина є додатковою підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації. Згідно з ч.1 ст.38 цього Закону рішенням суду про задоволення вимог іпотекодержателя може бути передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Встановлено, що у задоволенні вимоги позивача про звернення стягнення на земельні ділянки відмовлено. З огляду на цю обставину суд вважає, що підстави для передачі цього об'єкту нерухомого майна в управління ПАТ «Комерційний банк «Надра» та покладення на позивача повноважень укласти з будь-яким покупцем договір купівлі-продажу земельних ділянок та вчиняти інші заходи, спрямовані на це, відсутні. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем, присуджуються йому пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З меморіального ордеру № 171044117 від 15 жовтня 2014 року (а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову ПАТ «Комерційний банк «Надра» сплатив судовий збір в розмірі 3654 гривень. Однак у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, а тому суд вважає, що підстави для відшкодування позивачу витрат на оплату судового збору відсутні.

Outcome: dismissed