Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

30 травня 2018 р. [PERSON] звернулася з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, який в ході судового розгляду було уточнено. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», однак протягом останнього півріччя не отримує в повному обсязі заробітну плату. Заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі становить - 44 215 грн. 19 коп., яку позивач на підставі ст. 115 КЗпП України просить стягнути з відповідача у судовому порядку. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 6300,00 грн. Ухвалою судді від 30 травня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву, ухвалено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Крім того, вказаною ухвалою витребувано у ПАТ «Запоріжжяобленерго» довідку - розрахунок нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу, а також наказ про прийняття на роботу позивача у справі. 10.07.2018 до суду надійшов відзив, а 26.07.2018 доповнення до відзиву, ПАТ «Запоріжжяобленерго» на позовну заяву, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в повному обсязі. Крім того, представник відповідача вважає, що підготовка позовної заяви про стягнення заробітної плати не є складною (адвокатом підготовлено типову позовну заяву, яку подано у багатьох інших аналогічних справах), та виходячи із суми позовних вимог, просить відмовити у стягненні витрат на послуги адвоката по зазначеній справі. Відповідно до довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» розмір заборгованості із заробітної плати Позивача станом на 06.07.2018 складає 48 344,28 грн. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, подавши 27.07.2018 року суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, уточнені позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» в судове засідання також не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, просить суд відмовити у задоволенні позову з урахуванням відзиву на позов. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII від 19.10.1973, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], працює у ПАТ «Запоріжжяобленерго» на посаді інженера. Відповідно до наданої відповідачем суду довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, протягом вересня 2017 року - травня 2018 року [PERSON] не отримує у строки, визначені ст. 115 КЗпП України, нараховану їй заробітну плату. Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Вирішуючи питання щодо розміру невиплаченої заробітної плати, яка підлягає стягненню суд враховує зазначене. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго», яка надана відповідачем на виконання ухвали про витребування доказів, станом на 06.07.2018 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 48 344,28 грн. Разом із тим, судом встановлено, що станом на 26.07.2018 року залишок заборгованості відповідача перед позивачем за травень 2017 року в сумі 4 129 грн. 09 коп. погашено, а тому сума заборгованості по заробітній платі, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 44 215 грн. 19 коп. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 6300,00 грн., суд виходить з такого. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов'язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання адвокатських послуг, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 6300 грн. та Актом прийняття-передачі наданої правничої допомоги. Адвокат у судовому засіданні участі не приймав. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг, розміром позовних вимог, справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч.5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 1800,00 грн. На підставі п. 1. ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial