Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

29 березня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутності взаєморозуміння один до одного та виниклі, з цього приводу, сварки шлюбні стосунки припинені. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просить розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити, після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Водночас зазначила, що на даний час, вони з відповідачем проживають разом і ведуть спільне господарство, при цьому заперечувала проти надання строку для примирення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував щодо розірвання шлюбу. Заслухавши в судовому засіданні осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд дійшов такого. 19 вересня 2013 року сторони уклали шлюб (а. с. 2). У подружжя є малолітня дитина син [PERSON], 07 серпня 2014 народження (а.с. 6). Через розбіжності у поглядах на характер сімейних стосунків і життя в цілому сторони шлюбні стосунки фактично припинили. Примирення та поновлення сімейних стосунків між сторонами не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, інтересам їхньої малолітньої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо визнання позову відповідачем викладено в адресованій суду письмовій заяві, ця заява приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на викладене, суд вважає, що примирення сторін та поновлення сімейних стосунків між ними не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, інтересам їхньої малолітньої дитини. Враховуючи наведене вище, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно з вимогами ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved