Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

30.01.2019 року позивач КС «Народний кредит» звернулися до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 07.11.2017 року між кредитною спілкою «Народний кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримала кредит у сумі 12000 грн. строком на дванадцять місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 62,05 % річних. В забезпечення кредитного договору було укладено договір поруки, згідно якого [PERSON] виступила поручителем та зобов'язалась відповідати по зобов'язаннями [PERSON], що витікають з договору про надання споживчого кредиту. Позивач виконав умови договору. Однак, відповідач [PERSON] зі своєї сторони порушила умови договору та має прострочену заборгованість. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав клопотання про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, пояснивши, що дійсно брала кредитні кошти, але у зв'язку з хворобою, не могла вчасно погашати кредит і тому виникла заборгованість. На звернення до позивача про врахування ними при нарахуванні заборгованості підстав, а саме її хвороби, останні не реагували. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, пояснивши що дійсно заборгованість по кредитному договору утворилась через хворобу матері на лікування якої збиралися кошти і для погашення кредиту не вистачало коштів. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При розгляді справи судом встановлено, що кредитна спілка «Народний кредит» є організацією, яка надає членам кредитної спілки кредити та залучає вклади членів кредитної спілки на депозитні рахунки (згідно з Цивільним кодексом України, Законом України «Про кредитні спілки» та Статуту кредитної спілки), а згідно з п. 1. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», - фінансові послуги, які надає кредитна спілка - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Згідно із ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. 07.11.2017 року між Білоцерківською філією кредитної спілки «Народний кредит» та членом кредитної спілки [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 9-171102-н про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до умов якого, кредитна спілка надала [PERSON] споживчий кредит у сумі 12000 грн. строком на 12 місяців зі сплатою 62,05 % річних, тобто 0,17 % денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п. 2.4 Кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1. даного Договору. Відповідно до п. 3.4 Договору погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається у такому порядку: в першу чергу сплаті підлягають проценти за користування кредитом, а в другу чергу - сума кредиту. Згідно п.3.5 Договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід'ємною частиною цього Договору. За умовами п. 7.4 Ддоговору про надання споживчого кредиту, позичальник, який порушив зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за цим договором, і не скористався правом передбаченим п. 5.2.2 цього договору, за рішенням кредитного комітету кредитодавця має сплатити кредитодавцю пеню, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання - простроченої заборгованості за кредитом та нарахованими процентами за кожен день прострочення виконання. Пеня встановлюється у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня та не може бути більшою за 15% суми простроченого платежу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зобов'язання позичальника щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом забезпечується заставою, порукою (п.4.1 Договору). З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за даним кредитним договором, 07.11.2017 року між Кредитною спілкою «Народний кредит» та [PERSON] було укладено договір поруки № 9-171102-н, за умовами якого поручитель зобов'язалася відповідати перед кредитною спілкою по зобов'язаннях позичальника [PERSON], що витікають із договору про споживчий кредит №9-171102-н від 07.11.2017 року. При цьому відповідно до п. 2.1 Договору, відповідальність поручителя настає у випадку, коли позичальник не виконує та/або належним чином виконує свої поточні зобовязання за Договорм про споживчий кредит. Поручитель відповідає по зобов'язаннях позичальника в повному обсязі, тобто за повернення кредиту, виплату відсотків за його користування, пені, штрафу, а також за відшкодування збитків, завданих кредитодавцю невиконанням або неналежним виконанням позичальником умов договору про споживчий кредит. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Як зазначив позивач, відповідачем [PERSON] були порушенні умови договору і станом на 17.01.2019 року за нею рахується заборгованість у розмірі 12499,03 грн., яка складається з: борг по кредиту - 7113,05 грн., борг по пені - 1010,26 грн., штраф - 4315,92 грн., що підтверджується розрахунком наданим позивачем. Разом з тим, суд зазначає, що з відповідачів на користь позивача не підлягає стягненню штраф у сумі 4315,92 грн враховуючи наступне. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За змістом вказаної норми закону пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. У відповідності до вимог ч.6 ст. 13 Закону «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно п. 7.5 договору, позичальник, який не виконав інший із зазначених у п. 5.1 цього договору обов'язків, крім обов'язків встановлених п.п. 5.1.3 цього договору і не скористався правом передбаченим п. 5.2.2 цього договору, за рішенням кредитного комітету кредитодавця має сплатити штраф у розмірі 50% від суми, одержаної позичальником за цим договором. Крім того, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Так, із матеріалів справи випливає, що за порушення позичальником строків виконання зобов'язання за договором про споживчий кредит, кредитною спілкою одночасно нараховано пеню у розмірі 1010,26 грн. та накладено штраф в сумі 4315,92 грн. Таким чином, КС «Народний крдит» просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобов'язання (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов'язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані у справі докази, суд дійшов висновку, що факт неналежного виконання відповідачем [PERSON] умов договору знайшов своє підтвердження при розгляді справи і є підставою, відповідно до змісту договору, наданого позивачем розрахунку боргу та вимог чинного законодавства для часткового задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідачів необхідно стягнути солідарно судовий збір в розмірі 1257,67 грн.

Outcome: partial