Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

30 вересня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа - [PERSON] про визнання батьківства, мотивуючи свої вимоги тим, що у нього є підстави вважати себе біологічним батьком дитини - [PERSON], народженої від його тривалих стосунків з [PERSON], яка в момент зачаття та народження дитини перебувала у шлюбі з [PERSON], тому вважає, що має право пред'явити позов про визнання свого батьківства з метою усунення перешкод у спілкуванні з донькою. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги, пославшись на факти і обставини викладені у позовній заяві, та зазначив, що у літку 2011 року він почав зустрічатись з [PERSON], з якою тривалий час мав інтимні стосунки. [INFO] року [PERSON] народила дитину - доньку [PERSON], батьком якої був записаний [PERSON], оскільки він перебував на момент народження дитини у зареєстрованому шлюбі з матір'ю дитини. З метою встановлення біологічного батьківства він разом з матір'ю дитини [PERSON] звернувся до компанії «Медикал геномикс», яка відповідно до акту висновку про біологічне батьківство від 12 лютого 2013 року встановила імовірність його батьківства на 99,9999 відсотків. Крім того, після народження доньки [PERSON] він приймав активну участь у її вихованні та надавав матеріальну допомогу, у тому числі за згодою відповідача [PERSON], однак з вересня 2013 року [PERSON] почав заперечувати проти його батьківства та перешкоджати йому у спілкуванні з донькою. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд визнати його - [PERSON], батьком [PERSON], [INFO] та зобов'язати міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції в Донецькій області внести зміни до реєстру про народження, актовий запис № 15 від 09 січня 2013 року про народження [PERSON], змінивши в графі батько - [PERSON] на [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] не визнав, пославшись на його безпідставність та зазначив, що він знаходиться у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] більше 25 років, вони мають чотирьох спільних дітей, відносини у їх сім'ї є зразковими, що виключає можливість існування будь-яких особистих відносин між його дружиною та позивачем. Крім того, він заперечує твердження позивача з приводу того, що останній приймав активну участь у вихованні [PERSON] та надавав регулярну матеріальну допомогу, оскільки він має стабільний матеріальний стан та забезпечує свою сім'ю самостійно. У судовому засіданні представник третьої особи - адвокат [PERSON] заперечуючи позовні вимоги стверджувала, що [PERSON] категорично заперечує факт біологічного батьківства [PERSON] до її доньки [PERSON], оскільки батьком її дитини може бути лише її чоловік [PERSON] Просила суд відмовити в позові за необґрунтованістю. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України ), суд установив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 05 листопада 1988 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Подружжя має чотирьох дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. [INFO] року [PERSON] народила дитину - доньку [PERSON], про що 09 січня 2013 року в книзі реєстрації народжень міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено відповідний актовий запис № 15. Зазначені факти і обставини визнані сторонами у судовому засіданні, вони підтверджені наявними в матеріалах справи документами, тому у відповідності до правил частини 1 статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог статей 122, 133 Сімейного кодексу України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Дослідженням у судовому засіданні свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], виданим 09 січня 2013 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області встановлено, що у відомостях про батька зазначено - [PERSON]. Частина 3 статті 128 Сімейного кодексу України встановлює, що позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно приписів статті 129 Сімейного кодексу України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до пунктів 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір'ю дитини (статті 126, 127 СК). Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Даною постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 також роз'яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» зазначено, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз'яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. 05 лютого 2014 року судом по даній справі за клопотанням позивача [PERSON] призначалась судова молекулярно-генетична експертиза, для встановлення його біологічного батьківства до [PERSON], проведення якої доручено експертам Донецького обласного бюро судово-медичних експертиз. Відповідно до листа від 07 травня 2013 року виданого завідуючим відділення судово-медичної імунології КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» громадянка [PERSON] з дитиною на експертизу не з'явилась, відмовившись від її проведення. Ухвалою суду від 13 червня 2014 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача щодо примусового приводу третьої особи [PERSON] разом з дитиною [PERSON] до експертної установи, оскільки така дія не передбачена положеннями ч. 2 ст. 146 ЦПК України. Суд, відповідно до ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. З наведеного виходить, що неявка особи, яка бере участь у справі, на експертизу, ще не є безумовною підставою для визнання або відмови у визнанні судом факту, для з'ясування якого була призначена експертиза. Враховуючи, що третя особа у справі [PERSON] разом з дитиною ухилились від участі у проведенні експертизи, і її проведення за будь - яких інших умов не виявляється можливим, суд при розгляді справи бере до уваги лише ті докази, які були надані сторонами під час розгляду справи. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано лабораторний аналіз його біологічного батьківства від 12 лютого 2013 року, який виготовлено невідомою установою «Medikal genomics», підписано невідомою особою та затверджено печаткою невстановленого зразка. При цьому позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження існування вказаної установи, її реєстрації та наданих їй у встановленому законом порядку прав на проведення відповідних лабораторних досліджень. У наданому позивачем висновку не вказана особа, освіта, кваліфікація та відповідний рівень експерта, він не попереджений про відповідальність за достовірність висновку, у висновку відсутня мотивація, детальний опис проведених досліджень, відсутнє посилання на використання під час проведення дослідження спеціальної літератури, нормативної документації та актів законодавства України щодо досліджуваних зразків. Крім того, як зазначено в самому тексті наданого позивачем лабораторного аналізу - «Медикал геномікс» не несе ніякої відповідальності за походження чи транспортування зразків до того часу як вони потрапили в лабораторію. Зразки ДНК, при аналізі яких були отримані зазначені дані, не були відібрані у відповідності зі встановленою юридичною процедурою для надання результатів ДНК аналізу в судові інстанції. У зв'язку з чим, результаті проведених аналізів можуть не мати сили при судовому розгляді. Всі учасники дослідження розуміють той факт, що результати проведеного ДНК аналізу надаються виключно для особистої інформації». Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. За таких обставин, суд не приймає лабораторний аналіз біологічного батьківства [PERSON] від 12 лютого 2013 року, зроблений установою «Medikal genomics» як належний доказ у справі. У судовому засіданні свідок [PERSON] - дружина позивача та свідок [PERSON] - її близька подруга стверджували про наявність між [PERSON] та [PERSON] довготривалих особистих відносин, в результаті яких остання народила доньку [PERSON], біологічним батьком якої є позивач. Суд критично ставиться до пояснень свідка [PERSON] щодо кровного споріднення між [PERSON] та дитиною - [PERSON], оскільки вбачає особисту зацікавленість [PERSON], як дружини позивача, в результатах розгляду даної справи. Показання свідка [PERSON] суд також оцінює критично, оскільки інформація щодо наявності кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON] їй відома зі слів її подруги [PERSON] - дружини позивача. Доводи позивача про те, що він приймав участь у вихованні дитини та надавав матеріальну допомогу, як доказ кровного споріднення між ним та дитиною, суд оцінює критично, оскільки вони не можуть об'єктивно підтверджувати його вимоги щодо батьківства дитини. На підтвердження факту наявності інтимних стосунків з матір'ю дитини позивачем надано суду роздруковані СМС повідомлення, виготовлені за допомогою комп'ютера, та роздруковані ММС повідомлення, надіслані з мобільного номеру, який, за його твердженням, належить саме [PERSON] Суд вважає, що оскільки підставою для встановлення батьківства є наявність передбачених статтею 128 Сімейного кодексу України обставин (будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України), сам по собі факт особистих відносин з матір'ю дитини за відсутності жодної із цих обставин не може спричинити встановлення судом батьківства. Крім того, факт направлення СМС та ММС повідомлень на номер позивача належним доказом цієї обставини не являється, оскільки достовірних відомостей про відправника повідомлень, час відправлення і адресата - не містить. Інших доказів на підтвердження відсутності кровного споріднення [PERSON] з [PERSON], позивачем не надано. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та третьої особи, проаналізувавши з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України встановлені фактичні обставини по справі в їх сукупності, суд вважає недоведеним факт відсутності кровного споріднення між відповідачем [PERSON] та дитиною [PERSON], [INFO], тому не знаходить передбачених законом підстав для задоволення позивних вимог [PERSON] щодо його батьківства до [PERSON] На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved