Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

31 січня 2013 року [PERSON] звернулася до Золочівського районного суду Харківської області з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просила визнати житловий будинок [ADDRESS], спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на ? частину вказаного будинку, зобов'язати відповідача виплатити компенсацію в розмірі ? частки майна, що залишилося у власності відповідача у розмірі 34737 гривень, майно, що є загальною спільною власністю, перелічене придбане подружжям під час шлюбу майно передати відповідачу. Стягнути з відповідача понесені судові витрати. Свої вимоги позивач та її представник мотивували тим, що за період шлюбу між позивачем та відповідачем відповідач отримав у дар від матері спірний житловий будинок, який за період шлюбу було значним чином поліпшено: проведено опалення, водопостачання, будинок газифіковано, придбано котел для обігріву, проведено капітальні ремонтні роботи у будинку, що призвели до збільшення житлової площі, побудовані господарські споруди, в тому числі й літня кухня. Крім того, під час шлюбу родиною також придбано автомобіль ВАЗ 21154, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], пральну машину Hotpoint-Ariston, насос, стабілізатор sven, газовий котел АОГВ, холодильник, меблі кухонні, диван 2 шт., бойлер, карнизи, унітаз, умивальник, будівельні матеріали (бут), фруктові дерева, чагарники, птиця, сільськогосподарський інвентар. Враховуючи, що вказане майно лишилося у відповідача, позивач просить сплатити компенсацію ? частини його вартості. 18 квітня 2014 року до Золочівського районного суду Харківської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності, просила визнати за нею право власності на 1/3 частину спірного будинку як на об'єкт спільної сумісної власності їхньої родини. Вказала, що дійсно подарувала спірний будинок синові в період, коли він був одружений, та певний час проживала окремо від сина з невісткою, проте у 2001 році повернулася проживати до сина та за її кошти будинок було газифіковано, побудовано літню кухню, сарай. Вказані позови об'єднані в одне провадження. В судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з вказаних мотивів. Проти позову [PERSON] заперечували, серед мотивів заперечень вказали, що вказаний спірний будинок не може розглядатися як об'єкт спільної сумісної власності [PERSON] Відповідач [PERSON] та його представник проти позовних вимог [PERSON] заперечували в повному обсязі. Зауважили суду, що всі перелічені поліпшення у будинку він робив в період шлюбу, але за власні кошти, бо колишня дружина ніколи не працювала. В той же час позивач, полишаючи будинок, вивезла велику кількість речей, що були придбані ними за період шлюбу, навіть білизну, залишивши відповідача у пустому будинку. Натомість [PERSON] на їх думку має право на частину будинку, в зв'язку з чим визнали позовні вимоги [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі з наведених у позові мотивів. Проти позову [PERSON] заперечувала у повному обсязі, вказуючи, що позивач, одружившись, прийшла до їх будинку, який був повністю обладнаний, а полишивши чоловіка при розлученні вивезла майже весь будинок. Представник реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції Харківської області в судове засідання не з'явився. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 26 грудня 1987 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після одруження подружжя обрало спільне прізвище - [PERSON]. Вказаний шлюб було розірвано за рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 21 лютого 2012 року, що підтверджується наданою суду копією відповідного рішення 09 жовтня 1993 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар належний [PERSON] на праві власності житловий будинок, що знаходиться у с. Макарівка, Золочівського району Харківської області, житловою площею 40 кв.м. (т.1 а.с. 75 та на оберті). З довідок Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області від 20 березня 2013 року №214 та від 13 березня 2013 року №39 вбачається, що згідно запису в погосподарській книзі №5 особовий рахунок [NUMBER] Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області житловий будинок, розташований в [ADDRESS], належить [PERSON]. У спірному будинку [PERSON] була зареєстрована з 1979 року по 1988 рік та з 14 грудня 2001 року по час надання відповіді, [PERSON] - з 1979 року по час надання відповіді, [PERSON] - з грудня 1987 року по час надання відповіді, [PERSON] - з червня 1990 рік по 04 жовтня 2011 року, [PERSON] - з січня 1989 року по час надання відповіді (т.1 а.с.92, 117). 20 лютого 2007 року [PERSON] уклав договір №SAMDN40000011716645 про відкриття карткового рахунку та на обслугування платіжної картки «Авторозстрочка» із Приватбанк в особі регіонального директора ООО «Автокридит Плюс» [PERSON] та між тими ж особами того ж дня було укладено додаткову угоду №2. В результаті обох угод банк надав відповідачу невідновлювальний кредит ліміт на придбання легкового авто ВАЗ 21154, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER] вартістю 50390 гривень. [PERSON] як дружина позичальника надала згоду на укладення відповідних угод та на передачу майна, що є у їх спільній сумісній власності у іпотеку (т. 1 а.с. 10-22). З наданих суду копій чеків на придбання товарів родиною [PERSON] вбачається, що 10 вересня 2011 року придбано насос вартістю 540 гривень, 12 вересня 2006 року котел АОГВ вартістю 2678 гривень. 14 листопада 2010 року [PERSON] придбано в тому числі пральну машину Hotpoint-Ariston та стабілізатор sven вартістю 3746 гривень. Відповідач у судовому засіданні визнав, що дійсно було придбано вказану авто та перелічені товари за період шлюбу. 24 квітня 2013 року в ході проведення технічної інвентаризації житлового будинку [ADDRESS] встановлено, що будинок складається з приміщень будинку літ «А-1» (1979 року побудови), веранди літ «а» (1979 року побудови), ганку літ «а1» (1979 року побудови), літньої кухні літ «Б» (1993 року побудови), погребу літ «В» (1981 року побудови), гаражу літ «Г» (1993 року побудови), сараю літ «Д» (1993 року побудови), літнього душу літ «Е» (2005 року побудови), вбиральні літ «Ж» (2005 року побудови), огорожі №1-2, колонки №3, вигребної ями №4. Загальна площа будинку складає 68,5 кв.м., житлова 51 кв.м. (т.1 а.с.108-116). Згідно висновку експертів, викладеного у висновку судово-оціночної експертизи від 03 березня 2014 року, проведеного ХНДІ судових експертиз ім. Засл.проф. М.С. Бокаріуса, ринкова вартість житлового будинку №13А та господарських будівель, які знаходяться у с. Макарівка Золочівського району Харківської області, без врахування вартості земельної ділянки, яка знаходиться під цим житловим будинком, з врахуванням поліпшень та ремонтно-будівельних робіт, проведених позивачем та відповідачем з 09 жовтня 1993 року по 21 лютого 2012 року, станом на момент проведення експертизи становить 177252 гривень(т. 1 а.с.193-204). Довідкою КП «Архітектурно-інвентаризаційного бюро Золочівського району Харківської області» від 08 вересня 2014 року №144 підтверджується, що визначити вартість спірного житлового будинку станом на 09 жовтня 1993 рік, як і на 1993 рік, взагалі неможливо, так як первинна інвентаризація будинку проведена у 2013 році (т. 1 а.с 244). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є директором КП «Архітектурно-інвентаризаційного бюро Золочівського району Харківської області» та їй на розгляд було подано заяву про визначення інвентарної вартості спірного будинку. Вона надала первинну відповідь із зазначенням інвентаризаційної вартості спірного будинку станом на 1993 рік, проте ця відповідь є помилковою. так як визначити інвентаризаційну відповідь даного об'єкту станом на 1993 рік є неможливим, в зв'язку з чим доцільно замовити ринкову вартість майна. Згідно висновку експертів, викладеного у висновку судово-оціночної експертизи від 04 лютого 2015 року. проведеного ХНДІ судових експертиз ім. Засл.проф. М.С. Бокаріуса, визначити ринкову та інвентаризаційну вартість спірного житлового будинку станом на момент 09 жовтня 1993 року не надається можливим. На доказ проведення покращень у житловому будинку, проведення ремонтних та будівельних робіт у спірному житловому будинку позивачем додано фото, на яких зображено будинок до поліпшень та станом на теперішній час. Так, до матеріалів позовної заяви додані фото, на одному з яких зображено жінку з дитиною на подвір'ї на фоні будинку, та на іншому фото зображено житловий будинок. В судовому засідання відповідач [PERSON] визнав, що на фото зображена його дитина із племінницею на фоні їх колишнього будинку, а згодом, на іншому фото відображено стан будинку у теперішній час (т. 1 а.с.35-36). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що доводяться родичами родині [PERSON], підтвердили той факт, що за період шлюбу сторін родиною проведено ремонтні роботи у будинку. Так, у коридорі та ванній взагалі не було ремонту, встановили унітаз, пральну машину, бойлер, провели воду, замінити труби, встановили насос, придбали та встановили утеплювач для будинку, замінили вхідні двері, поклеїли шпалери та подекуди обшили пластиком стіни. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (13 травня 2013 року) пояснила суду, що всі ремонтні роботи у спірному будинку було здійснено за кошти відповідача та його матері. Проте, суд критично оцінює дані показання в частині придбання майна за кошти [PERSON], так як вони спростовуються матеріалами справи, поясненнями інших свідків, документально не підтвердилися. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України та ЦК України, Кодексу про шлюб та сім'ю України, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, Сімейного Кодексу України, що також діяв в період шлюбу та на момент його розірвання, положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджену заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 31 грудня 1995 року № 56, законом «Про сільські Ради народних депутатів трудящих УРСР» від 02 липня 1968 року (ВВС УРСР,1968, №28 ст. 177). Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України встановлює, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Стаття 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України визначає, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Згідно положень статті 25 Кодексу про шлюб та сім'ю України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Стаття 61 СК України передбачає, об'єкти права спільної сумісної власності. Так, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 62 СК України обумовлює виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові. Так, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статті 63,70 СК України коментують здійснення подружжям права спільної сумісної власності, та розмір часток у цьому майні. Так, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 71 СК України визначає способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема ч. 4 наведеної статті передбачає можливість присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно. Відповідно до положень ст. ст. 2,3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 31 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентарізацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до положень закону «Про сільські Ради народних депутатів трудящих УРСР» від 02 липня 1968 року (ВВС УРСР,1968, №28 ст. 177) кожна сільська вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської Ради. У заглавній частині особового рахунку записується прізвище, ім'я, по батькові голови родини, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, та він є власником будинку. При цьому виникнення права власності не залежало від його державної реєстрації. Статті 10, 59, 60 ЦПК України передбачають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає доведеним той факт, що відповідачем [PERSON] отримано в дар від [PERSON] спірний житловий будинок, в зв'язку з чим у 1993 році будинок перейшов у власність [PERSON], так як права, набуті шляхом створення або придбання нерухомості у власність до набранням чинності Цивільним кодексом України від 16.01.2003 року та ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Судом проаналізовано розмір та якість будинку, що був подарований відповідачу його матір'ю [PERSON] у 1993 році та розмір цього ж будинку при проведенні інвентаризації у 2013 році, на підставі даних технічного паспорту та даних договору купівлі-продажу, показань свідків, досліджених фото, пояснень сторін, що визнали, що за період з 1987 року по 2012 рік будинок було газифіковано, проведено водопостачання, опалення та утеплення, проведено зовнішні та внутрішні ремонтні роботи, добудовано господарські споруди, за рахунок чого збільшилася не тільки житлова площа, а й з'явилися нові об'єкти на території земельної ділянки. Так, з 1993 рік по 2012 згідно технічного паспорту було побудовано літню кухню, гараж, сарай, літній душ, вбиральню, за рахунок ремонтних робіт збільшено житлову площу будинку з 40 метрів до 51 метру. З досліджених судом фото, на яких відповідач упізнав спірний будинок, вбачається велика різниця між існуючим старим будинком та тим, який він має в теперішній час, включаючи його розмір. Так, з фото вбачається, що будинок значним чином вочевидь збільшився у своєму розмірі. Крім того, згідно експертного висновку вартість будинку визначена саме з урахуванням поліпшень, проведених [PERSON] та [PERSON] Відтак, суд вважає доведеним той факт, що за період шлюбу спірний будинок внаслідок спільних трудових та грошових затрат зазнав значних поліпшень, які істотним чином збільшують його вартість, в зв'язку чим вважає можливим, застосовуючи положення статей 22, 24, 25 Кодексу про шлюб та сім'ю України та дублюючі їх положення ст. 62 СК України, визнати його об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON], що належить кожному з них в рівних частках, в зв'язку з чим задовольняє вимоги позивача в цій частині. Суд вважає доведеним та документально підтвердженим той факт, що подружжям під час шлюбу було придбано автомобіль ВАЗ 21154, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], пральну машину Hotpoint-Ariston, насос, стабілізатор sven, газовий котел АОГВ, за вказаною у чеках вартістю. Відповідач визнав, що вказане майно дійсно було придбане під час шлюбу, але на його власні кошти. Проте суд, виходячи з наведених положень СК України та КЗпШС України, визначає, що усе нажите під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, включаючи й кошти, зароблені відповідачем. Відтак, враховуючи принцип рівності часток, суд визначає, що сторонам належить по ? частині переліченого майна на праві спільної сумісної власності як такого, що придбано за період шлюбу. Відповідач зауважував, що дійсно під час шлюбу ним було придбано у кредит автомобіль ВАЗ 21154, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], проте вже після розлучення він за власні кошти виплатив його залишкову вартість 19455 гривень, а згодом продав, тому даний об'єкт не може бути предметом спору. Проте в порушення положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано належних та допустимих доказів сплати ним особисто вже після розлучення вказаної суми, тому суд вважає дане твердження недоведеним, визнаючи вказане авто об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Оцінюючи та визначаючи вартість автомобілю ВАЗ 21154, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], пральної машини Hotpoint-Ariston, насосу, стабілізатору sven, газового котлу АОГВ, суд виходить з їх вартості, вказаної у чеках та договорах на придбання. Доводи відповідача, що ця вартість не відповідає дійсності, суд вважає недоведеними, так як в порушення положень ст. 10, 60 ЦПК України доказів іншої вартості переліченого майна суду не надано, відтак дані, відображені у документах на придбання цього майна, не спростовані та суд приймає їх як належний та допустимий доказ, визнаючи доведеним придбання подружжям за час шлюбу майна на загальну суму 56730 гривень. Позивачем крім автомобілю ВАЗ 21154, 2007 року випуску, державний номер [NUMBER], пральної машини Hotpoint-Ariston, насосу, стабілізатору sven, газового котлу АОГВ, зазначено про придбання іншого майна в період шлюбу, проте в порушення положень ст. 10, 60 ЦПК України документально не підтверджено: ані факт його придбання, ані його вартість, відтак суд вважає недоведеним факт придбання холодильнику, меблів кухонних, диванів 2 шт., бойлеру, карнизів, унітазу, умивальники, будівельних матеріалів (буту), фруктових дерев, чагарників, птиці, сільськогосподарського інвентарю. Беручи до уваги наведене, суд вважає, що вимоги позивача, в яких вона, користуючись своїм правом, передбаченим ст. 71 СК України, на отримання компенсації вартості майна, що набула у власність за період шлюбу, є частково доведеними та задовольняє їх частково. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем [PERSON] додано копію власного паспорту та коду, в зв'язку з чим суд вважає її твердження про придбання майна недоведеними, а позовні вимоги необґрунтованими та відмовляє у їх задоволенні. В ході розгляду справи позивачем сплачено судовий збір по двох квитанціях на суму 114,70 гривень та 229,40 гривень, оплачено вартість двох проведених експертних досліджень на суму 738 гривень та 3680 гривень. Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, пропорційно до частини задоволених вимог з відповідача [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені понесені позивачем судові витрати.

Outcome: partial