Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

29 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що вона є власником домоволодіння № 13/46 по провулку Ризькому в місті Маріуполі на підставі договору купівлі продажу, серія та номер 2-1091, виданого 05.12.2002 року державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] Крім неї у даному будинку зареєстровані відповідачі у справі, [PERSON] та [PERSON] Проте відповідачі не проживають у даному домоволодінні з 2014 року, їх особистих речей або іншого майна в будинку також немає. Факт не проживання відповідачів за адресою реєстрації підтверджується актом житлової організації. Відповідачі комунальні послуги не оплачують, у звязку з чим вона вимушена нести всі витрати по утриманню домоволодіння самостійно, у тому числі й за відповідачів. Добровільно знятись з реєстрації за адресою її будинку вони відмовляються. Таким чином, вважає, що відповідачі, будучи прописаними у спірному домоволодінні та не проживаючи у ньому тривалий час, значно порушують її право власності, за захистом якого вона вимушена звертатись до суду. Просила суд визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку № 13/46, розташованому по провулку Ризькому в місті Маріуполі та примусово зняти їх з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON], у судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяви про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов повністю, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином в установленому законом порядку. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1\~ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України\~повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що будинок № 13/46, розташований по провулку Ризькому в місті Маріуполі належить [PERSON] [INFO], на підставі договору купівлі продажу, серія та номер 2-1091, виданого 05.12.2002 року державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] Згідно інформації про кількість зареєстрованих у житловому будинку наданої Лівобережним районним відділом надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 27.09.2017 року за адресою: м. Маріуполь, пров. Ризький, буд. 13/46 зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно акту від 31 жовтня 2017 року, складеного головою КСН «Дружба» [PERSON], за підписом сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], фактично не проживають у [INFO] з 2014 року. Згідно зі\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення\~статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ж із ч. 2\~ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі\~ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Приймаючи до уваги те, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 13/46 по провулку Ризькому в місті Маріуполі, а відповідачі [PERSON], [PERSON], будучи зареєстрованими у вказаному будинку, але фактично не проживаючи в ньому з 2014 року, чинять позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає за можливе задовольнити позов та визнати відповідачів такими, що втратили право користування даним житловим будинком. Крім того, позивач також просить суд зняти відпоідачів з реєстрації у вказаному житловому приміщенні. Проте це питання віднесено до компетенції виконавчого органу міської ради на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. До того ж, відповідно до\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~(далі закон №1382-IV) зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснене на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на те що\~закон №1382-IV\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення\~ст.7 цього закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вимога позивача до суду про зняття відповідачів з реєстрації за місцем проживання не підлягає задоволенню. Також, у позовній заяві позивач [PERSON] не просила стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON], сплачений нею при подачі позову до суду судовий збір в сумі 640 гривень, тому суд при ухваленні рішення не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.\~\~ На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial