Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

29 червня 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до ТОВ «Гадячсир», третя особа що не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON], про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В позовній заяві вказали, що [INFO] року близько 15 години водій [PERSON], керуючи автомобілем ГАЗ-5212 Г6-ОТА 3,7 СПГ, державний номерний знак [NUMBER], власником якого є ТОВ «Гадячсир», перебуваючи у трудових відносинах з ТОВ «Гадячсир», рухаючись по під'їздній дорозі від села Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області до автодороги Лубни-Миргород-Опішня, не виконав вимоги Правил дорожнього руху України, не надав перевагу в русі автомобілю ВАЗ-2108 державний номерний знак [NUMBER], який рухався по головній дорозі під керуванням водія [PERSON], в якому в той час знаходились пасажири [PERSON] та [PERSON] до на перехресті вказаних доріг допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2108 державний номерний знак [NUMBER]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля ВАЗ-2108 державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] загинули, [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, водій автомобіля ВАЗ-2108 [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали технічні ушкодження. Вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16.01.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Зазначений вирок суду набрав законної сили 16.02.2016 року. В позовній заяві позивачі вказали, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди що сталася внаслідок злочинних дій [PERSON] завдано шкоди здоров'ю позивачів та причинено моральну шкоду, яка виразилась у душевній травмі через втрату близьких людей, значних моральних та психологічних страждань, оскільки загибла [PERSON] є матір'ю позивачки [PERSON] та бабусею позивача [PERSON], а загиблий [PERSON] є сином позивачки [PERSON] та братом позивача [PERSON] Розмір відшкодування моральної шкоди позивач [PERSON] визначив у 200000 гривень, а позивачка [PERSON] - в 1000000 гривень. У зв'язку з вищевикладеним, посилаючись на п.8, 9 ч.2 ст.16, ст.ст.22, 23, ч.1 ст.1167, ч.3 ст.1168, ч.1 ст.1172, ч.1 ст.1177, ч.1 ст.1187, ст.1188 ЦК України, ст.ст.12, 56, 84, 88, 151, 152 ЦПК України, ст.ст.45, 61, 120, 127-129 КПК України, позивачі просять стягнути з ТОВ «Гадячсир» як власника джерела підвищеної небезпеки: на користь позивача [PERSON] завдану моральну шкоду в сумі 1 000 000 гривень та витрати по оплаті правової допомоги адвоката в сумі 6000 гривень, на користь позивача [PERSON] - матеріальну шкоду в сумі 36017 гривень 30 копійок, моральну шкоду в сумі 200 000 гривень та витрати по оплаті правової допомоги адвоката в сумі 2000 гривень. 15.08.2016 року позивач [PERSON] подав до суду додаткову позовну заяву у якій збільшив розмір своїх позовних вимог та просив стягнути з ТОВ «Гадячсир» на його користь 400 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, 1000 гривень на відшкодування витрат по оплаті експертних послуг, а всього з урахуванням первісного позову просить стягнути 637 017 гривень 30 копійок та 4000 гривень на відшкодування витрат по оплаті правової допомоги адвоката. Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 02.09.2016 року до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування». У судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги з урахуванням додаткової позовної заяви та просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав, подав письмові заперечення на позов в яких просив відмовити в задоволенні вимог позивачів за безпідставністю позовних вимог. Представник третьої особи ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» в судове засідання не з'явився, надіслав до суду копії документів що підтверджують виплату позивачам страхового відшкодування. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився так як в даний час відбуває покарання у кримінально виконавчій установі. Про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень на позов не подав. Приймаючи до уваги, що представник відповідача був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, до початку судового засідання клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності не подав, суд на підставі ст.224 ЦПК України за згодою представника позивачів, з урахуванням того, що представник відповідача висловив свою думку щодо позову у письмових запереченнях, а також у попередніх судових засіданнях, розглядає справу за відсутності представника відповідача та за відсутності третіх осіб вирішує справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів та постановляє заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 28 червня 2015 року близько 12 години [PERSON] керував автомобілем ГАЗ-5312 Г6-ОТА 3.7 СПГ д.н. [NUMBER], який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ належить ТОВ «Гадячсир», перебуваючи у трудових відносинах з вказаним товариством, рухався по під'їзній автодорозі від села Великі Сорочинці Миргородського району до автошляху Лубни - Миргород - Опішня. Рухаючись по вказаній автодорозі, яка є другорядною дорогою, при виїзді на головну дорогу, автодорогу Лубни-Миргород-Опішня, водій автомобіля ГАЗ-5312 Г6-ОТА 3.7 СПГ д.н. [NUMBER] [PERSON], не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу», в порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку руху при виїзді на автодорогу Лубни-Миргород-Опішня, не переконався у безпечності виконання маневру, та що це буде безпечним і не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху, в порушення вимог п.16.11 Правил дорожнього руху України, не надав перевагу у русі автомобілю ВАЗ 2108 д.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що рухався по головній дорозі, автодорозі Лубни-Миргород-Опішня, виїхавши на вказаному перехресті на автодорогу Лубни-Миргород-Опішня на 67-му км допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2108 д.н. [NUMBER]. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля ВАЗ-2108 державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] загинули, [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а транспортні засоби отримали технічні ушкодження. Дані обставини встановлені в ході судового розгляду кримінальної справи №541/2833/15-к по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України та підтверджені вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16.01.2016 року, який набрав законної сили 16.02.2016 року. Зазначені у вироку суду обставини визнаються сторонами і в силу ч.1 та ч.4 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Судом досліджено також висновок експерта №229 від 30.07.2015 року, який міститься в матеріалах кримінальної справи №541/2833/15-к та згідно якого внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ-2108 [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження як спричинивші короткочасний розлад здоров'я. (матеріали кримінальної справи №541/2833/15-к а.с.100, 101) Таким чином суд визнає доведеним, що 28 червня 2015 року близько 12 години внаслідок протиправної поведінки водія [PERSON], який перебував у трудових відносинах з ТОВ «Гадячсир» та керував автомобілем автомобіля ГАЗ-5312 Г6-ОТА 3.7 СПГ д.н. [NUMBER], який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ належить ТОВ «Гадячсир», пасажири автомобіля ВАЗ-2108 державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] загинули, [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, водій автомобіля ВАЗ-2108 [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, а транспортні засоби отримали технічні ушкодження. З копій свідоцтв про народження [PERSON] (Т.1 а.с.37), [PERSON] (Т.1 а.с.38), [PERSON] (Т.1 а.с.9), копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] (Т.1 а.с.39) вбачається, що померла [INFO] року [PERSON] є матір'ю [PERSON] та бабусею [PERSON], а померлий [INFO] року [PERSON] є сином [PERSON] та братом [PERSON]. Згідно ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника (володільця) такого джерела. Таку позицію висловив і Верховний Суд України, зокрема в ухвалі від 27.10.2010 у справі № 6-30038св09 та у постанові від 06.11.2013 у справі 6-108цс13. Згідно ч.2 та ч.5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Власником автомобіля ГАЗ-5312 Г6-ОТА 3.7 СПГ д.н. [NUMBER], згідно інформації регіонального сервісного центру МВС України в Полтавській області від 30.11.2016 року (Т.2 а.с.7 зворотний бік), є ТОВ «Гадячсир», яке за наведених вище обставин несе цивільно-правову відповідальність перед позивачами за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Доказів на підтвердження того, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, відповідач не надав. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ТОВ «Гадячсир», як власника автомобіля ГАЗ-5312 Г6-ОТА 3.7 СПГ д.н. [NUMBER], була застрахована страховиком - ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» згідно полісу № АІ/4511678 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що визнається сторонами та підтверджується копіями страхових актів №АІ-4511678-2-1 від 30.03.2016 року, №АІ-4511678-2-2 від 12.04.2016 року, №АІ-4511678-2-3 від 30.05.2016 року (Т.1 а.с.112-114), листами ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» надісланими на адресу позивачів 11.05.2016 року (Т.1 а.с.127), 16.03.2017 року (Т.2 а.с.61, 62). Згідно п.22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.23 зазначеного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Стаття 27 Закону передбачає, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно оригіналу листа ПрАТ «»Арсенал Страхування» від 16.03.2017 року вих.№160317-00731/к/у страховою компанією «Арсенал Страхування» було здійснено виплату позивачці [PERSON] страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю [PERSON], в розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку (п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в сумі 14616,00 гривень, а також моральної шкоди, заподіяної смертю [PERSON], у розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, в сумі 14616,00 гривень. Доказів на спростування факту виплати страхового відшкодування моральної шкоди позивачі не надали. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно абз.1 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В судовому засіданні позивач [PERSON] надав пояснення щодо заподіяної йому моральної шкоди, яка полягає в перенесених ним душевних стражданнях та переживаннях у зв'язку із втратою бабусі та брата, які була йому близькими людьми. Через душевний біль та переживання погіршилось його самопочуття, позивач перебуває у депресивномі стані, погіршилось також фізичне здоров'я, порушився звичний спосіб його життя. Представник позивачки [PERSON] адвокат Павленко А.І. на обґрунтування спричиненої позивачці моральної шкоди вказав, що після смерті матері та сина [PERSON] постійно переживає душевні страждання, перебуває у пригніченому стані, постійно знервована. Втрата рідних для неї людей вкрай негативно позначилася на стані її здоров'я. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, що спричинила смерть [PERSON] та [PERSON], позивачці [PERSON] було завдано моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, спричинених втратою рідних людей, переживаннях, втраті нормальних життєвих зв'язків, втраті душевного спокою та погіршенні стану здоров'я. Разом з тим, з урахуванням вимог розумності та справедливості суд визнає грошову оцінку завданої моральної шкоди безпідставно завищеною та вважає що розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці [PERSON] смертю [PERSON] та [PERSON] слід обмежити сумою в 200000 гривень. З урахуванням виплати страховою компанією «Арсенал Страхування» позивачці [PERSON] страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю [PERSON], в сумі 14616,00 гривень та страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю [PERSON], в сумі 14616,00 гривень, у відповідності до вимог ст.1194 ЦК України, з відповідача на користь позивачки [PERSON] підлягає стягнення різниця між фактичним розміром моральної шкоди та одержаною страховою виплатою, що становить 200000 грн. - 29232 грн.=170768 грн. Позовні вимоги позивача [PERSON] про відшкодування моральної шкоди завданої смертю його бабусі - [PERSON] та брата - [PERSON] задоволенню не підлягають оскільки [PERSON] не входить до кола осіб, які відповідно до ст.1200 ЦК України, мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. Позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля ВАЗ-2108 державний номерний знак [NUMBER] позивач [PERSON] не пред'явив. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Представником позивачів адвокатом Павленко А.І, до суду подано розрахунок суми витрат по оплаті правової допомоги, який відповідає вимогам закону. Розмір витрат по оплаті правової допомоги, зазначений у розрахунку, не перевищує граничного розміру відшкодування таких витрат, визначених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», а витрати позивачів понесені на оплату правової допомоги підлягають стягненню з відповідача в розмірі, пропорційному до задоволеної частини позовних вимог. На підставі ч.3 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на прибуток держави судовий збір у розмірі, пропорційному до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial