Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

3 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 04.04.2013 року між ним та [PERSON] (на час укладення договору - [PERSON]) М.О. було укладено договір про спільну діяльність, за умовами якого сторони домовились про організацію спільної діяльності в сфері виготовлення піци та страв італійської кухні під ТМ Бамбіна-піцца шляхом фінансової діяльності ПП Успіх 21. За умовами договору він передав [PERSON] кошти в сумі 68800 грн. для організації спільної діяльності. [PERSON] зобовязалась з 1 червня 2013 року щомісячно в розмірі 5% від валового доходу відшкодовувати йому вкладені в спільну діяльність грошові кошти. В порушення умов договору, відповідачка відшкодувала йому лише 23900 грн., залишок невідшкодованих коштів складає 44900 грн., у звязку з невиконанням з боку відповідачки узятих на себе зобовязань просить розірвати укладений між ними договір про спільну діяльність, стягнути на його користь суму недотриманих за договором коштів з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних за час прострочення у розмірі 81518,71 грн. та понесені судові витрати. У судове засідання позивач не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав, вважає їх законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання повторно не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталася, при розгляді справи по суті заявлені позовні вимоги визнала частково, не заперечує проти розірвання договору про спільну діяльність та проти часткового стягнення вкладеної суми, що з урахування половини вартості понесених витрат становить 15344,20 грн. Представник відповідача [PERSON] заявлені позовні вимоги визнав частково у розмірі 15344, 20 грн та в частині розірвання договору, вважає, при поверненні вкладених позивачем коштів у спільну діяльність підлягає вирахуванню половина вартості понесених сторонам витрат у відповідності до підписаних актів, враховуючи, що на теперішній час договір між сторонами не розірваний, тому відсутній факт прострочення відповідачкою грошового зобовязання, а тому застосування відповідальності у вигляді сплати інфляційних витрат та річних відсотків не є законними. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення представників сторін та відповідачки, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок \~у сукупності, суд вважає, що позовні \~ вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до\~ст. 213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.\~\~\~Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.\~ Судом встановлено , що 04.04.2013 року [PERSON] та [PERSON] ( яка після розірвання шлюбу змінила прізвище на [PERSON]) уклали договір про спільну діяльність , відповідно до умов якого, сторони домовились про організацію спільної діяльності в сфері виробництва піцци та страв італійської кухні з подальшою доставкою виробленої продукції клієнтам. Спільна діяльність здійснюється під ТМ Бамбіна-піцца, шляхом фінансової діяльності ПП Успіх-21. Відповідно п.3.1.1 Договору протягом 1 місяця з моменту підписання договору [PERSON] зобовязався передати [PERSON] кошти для провадження спільної діяльності в сумі 67869 грн.\~. Виконання грошового зобовязання з боку позивача підтверджено у додатку № 3 до договору, відповідно до якого сторони двосторонніми підписами підтвердили передання позивачем відповідачці грошових коштів у розмірі 68800 грн. Згідно пункту 4.2 Договору, [PERSON] несе повну матеріальну відповідальність перед [PERSON] за невиконання умов Договору та використання виділених коштів не по призначенню. Згідно пункту 5.2., 5.5 Договору керівництво спільною діяльністю доручено відповідачці контроль діяльність відповідачки фіксується с тронами у актах виконаних робіт, щотижнево. Відповідно до п.6.1 починаючи з 01.06.2013 року, [PERSON] зобовязується щомісячно в розмірі від 5% від валового доходу відшкодовувати [PERSON] вкладені в сумісну діяльність грошові кошти ( додаток № 3, тобто у розмірі 68800 грн). Відповідно до п.6.2 Договору після повного відшкодування вкладених грошових коштів, [PERSON] зобовязана на протязі року сплачувати [PERSON] дивіденди від спільної діяльності в розмірі 5% від валового доходу. Відповідно до п.7.2 Договір припиняє свою дію після виконання відповідачкою усіх фінансових зобовязань перед позивачем. Відповідно до п.8.4 у випадках не передбачених договором, сторони повинні діяти відповідно до норм цивільного законодавства. 20.05.2015 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] претензію із вимогою повернути грошові кошти в розмірі 44900 грн. в семиденний строк з моменту отримання претензії, посилаючись на невиконання зобовязань за договором з боку відповідачки, оскільки остання на виконання умов договору сплатила лише 23900 грн. Правове регулювання правовідносин, які виникли між сторонами на підставі договору простого товариства здійснюється на підставі статей 1132-1143 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті\~1132 Цивільного кодексу України\~за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Згідно зі ст.\~1133 ЦК України\~вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та уміння, а також ділова репутація та ділові звязки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю , якщо інше не випливає із договору або фактичних обставин. Враховуючи відсутність у договорі беззастережних умов щодо нерівності вкладів, суд прийшов до висновку, що вклади, зроблені позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON]О у просте товариство за вартістю є рівними. У відповідності до ст.. 1137 ЦК України порядок відшкодування витрат і збитків, повязаних із спільною діяльністю учасників, визначається за домовленістю між ними. У разі відсутності такої домовленості кожний учасник несе витрати та збитки пропорційно вартості його вкладу у спільне майно. Умова, за якою учасник повністю звільняється від участі у відшкодуванні спільних витрат або збитків, є нікчемною. Враховуючи відсутність у договорі домовленості між сторонами щодо умов розміру відшкодування понесених витрат, суд приходить до висновку щодо рівної відповідальності учасників договору у збитковості діяльності товариства та необхідності покладення на позивача половини розміру збитків, отриманих внаслідок спільної діяльності сторін. Відповідно до ст.\~1141 ЦК України\~припинення договору про спільну діяльність можливо у разі відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства або розірвання договору на вимогу одного з учасників. Також ст.\~1142 ЦК України\~передбачена відмова учасника спільної діяльності від подальшої участі в договорі простого товариства та розірвання договору, а саме учасник може зробити заяву про відмову від подальшої участі у безстроковому договорі простого товариства не пізніш як за три місяці до виходу з договору. Умова про обмеження права на відмову від безстрокового договору простого товариства є нікчемною. Учасник договору простого товариства, укладеного на визначений строк, або договору, у якому досягнення мети визначено як скасувальна умова, має право вимагати розірвання договору у відносинах з іншими учасниками через поважну причину з відшкодуванням іншим учасникам реальних збитків, завданих розірванням договору. Отже, підставами припинення договору простого товариства визначено як відмову учасника від подальшої участі у такому договорі, так й розірвання договору на вимогу одного з учасників. Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо розірвання договору припинення простого товариства є законними, відповідачами не спростовуються, а тому підлягають задоволенню. У відповідності до ч.2 ст.1141 ЦК України у разі припинення договору простого товариства речі, якими у відповідності до ст. 192 ЦК України є і грошові кошти, передані у спільне володіння та користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін. Умовами договору, укладеного між сторонами, встановлено обовязок відповідачки відшкодовувати позивачеві щомісячно в розмірі 5% від валового доходу вкладених в сумісну діяльність грошових кошти, таким чином, суд вважає, що момент виникнення грошового зобовязання відповідачки прямо залежить від наявності доходу від спільної діяльності, але враховуючи факт збитковість сумісної діяльності сторін, суд приходить до висновку про відсутність зобовязань відповідачки стосовно повернення грошових коштів згідно умов договору, але враховує, що обовязок повернення грошових коштів з боку відповідачки випливає із задоволеності вимоги про розірвання договору. У відповідності до ст. 1137 ЦК України порядок відшкодування витрат і збитків, повязаних із спільною діяльністю учасників, визначається за домовленістю між ними. У разі відсутності такої домовленості кожний учасник несе витрати та збитки пропорційно вартості його вкладу у спільне майно. Умова, за якою учасник повністю звільняється від участі у відшкодуванні спільних витрат або збитків, є нікчемною. Враховуючи відсутність у договорі домовленості між сторонами щодо умов розміру відшкодування понесених витрат, суд приходить до висновку щодо рівної відповідальності учасників договору у збитковості діяльності товариства та необхідності покладення на позивача половини розміру збитків, отриманих внаслідок спільної діяльності сторін. Відповідно до актів виконаних робіт ( а.п. 15-19,65-67), підписаних сторонами, загальний розмір витрат, здійснених на рекламні заходи за період з 26.04.2013 року по 30.11.2013 року , становить 59111,6 грн. Враховуюче викладене, суд приходить до висновку, що з відповідачки підлягає стягненню на користь відповідача розмір неповернених коштів за договором за вираховуванням половини вартості понесених збитків, яка становить 15344, 2 грн. ( 68800 -23900-59111,6:2= 15344,2 грн. Крім того, враховуючи що лише з моменту розірвання договору про спільну діяльність у [PERSON]О виникає зобовязання стосовно повернення грошових коштів позивачу у відповідності до ч.2 ст.1141 ЦК України, тому доводи представника позивача про прострочення з боку відповідачки виконання грошового стягнення та необхідності застосування фінансової відповідальності у вигляді сплати інфляційних витрат та річних процентів не є слушними, оскільки суперечать нормам цивільного законодавства, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенні бути не можуть. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 263,48 грн., що відповідає 18,82 % понесених судових витрат, підтверджених квитанціями. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial