Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

29.09.2021 [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позову зазначив, що з 26.11.2019 року по 11.08.2021 року знаходився у трудових відносинах з ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя». Просить стягнути на його користь заборгованість із виплати заробітної плати у сумі 32355,78 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 12.08.2021 року по 28.09.2021 року, у кількості 27 робочих днів, що складає 7929,63 гривень. Під час розгляду справи позивачем подана уточнена позовна заява, в якій позивач зазначив, що 01.10.2021 року відповідачем повністю виплачена заборгованість по заробітній платі, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 12.08.2021 року по 30.09.2021 року включно, у кількості 29 робочих днів, що становитиме 8517,01 гривень. 28.10.2021 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, що станом на 01.10.2021 року заборгованість із заробітної плати перед [PERSON] погашена. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, позивачем визначений вірно в розмірі 8517,01 гривень. Просить розподілити витрати із судового збору з урахуванням визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Уточнену позовну заяву підтримав, просив її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача. Підтримав позицію, викладену у відзиві за позовну заяву. Дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст.\~81,\~83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до\~ст.43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1\~ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1\~ст. 21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст.115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Судом встановлено, що з 26.11.2019 року по 11.08.2021 [PERSON] знаходився у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя», що підтверджується записом трудової книжки (а.с.7). Згідно розрахункового листка ПАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» за серпень 2021 року розмір заборгованості підприємства перед [PERSON] становив 32355,78 гривень (а.с.9) Відповідно до довідки ПАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» від 26.10.2021 року, доданої відповідачем до відзиву, заборгованість по заробітній платі [PERSON] в розмірі 32355,78 гривень погашена у повному обсязі 01.10.2021 року. Вказана обставина визнається позивачем. Відповідно до\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. 28.10.2021 року позивач в уточненій позовній заяві зазначив, що станом на 01.10.2021 року заборгованість по заробітній платі виплачена повністю, однак збільшився час затримки розрахунку при звільненні, та становить 29 робочих днів. Згідно із ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В пункті 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~судам роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином, нормою\~статті 117 КЗпП України\~встановлено обов`язок для роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Відповідач не виконав свої зобов`язання перед позивачем належним чином, що призвело до затримки розрахунку при звільненні, при цьому посилання відповідача на відсутність коштів для сплати заробітної плати не є підставою для відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Кількість днів затримки з дати звільнення (11.08.2021 року) станом на час виплати заборгованості по заробітній платі за період з 12.08.2021 по 30.09.2021 року включно становить 29 робочих днів. Таким чином, нарахування виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку має провадитися таким шляхом: розмір середнього заробітку позивача на кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненні, який становить 8517,01 гривень (293,69 грн. X 29 днів). Відповідач погодився із визначеним розміром середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 8517,01 гривень та визнав такі вимоги позивача. Відповідно до приписів ст. 163.1.1\~Податкового кодексу України\~компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно\~ст.\~18 Податкового кодексу України\~особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року № 13» передбачено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідним обов`язком роботодавця та працівника, суд повинен визначати суму, що підлягає стягненню без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів. Отже, зважаючи на наведене сума компенсації за затримку розрахунку при звільненні має бути виплачена позивачу після утримання необхідних податків і зборів. Згідно із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі № 359/10023/16-ц. суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8517,01 гривень (сума визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів), підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», враховуючи, що відповідачем уточнений позов визнаний у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 50 відсотків від належного, що становить 454,00 гривні, відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved