Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

30 травня 2016 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з дійсним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 червня 2009 року між ними було укладено шлюб, від шлюбу мають неповнолітню дитину, яка проживає разом з нею. Спільне життя з [PERSON] не склалося через несумісність характеру, постійні сварки, вони перестали розуміти один одного. Шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведуть, разом не мешкають. Вважає, що зазначені причини є обґрунтованими та їх подальше спільне життя суперечитиме їх інтересам. Просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], після розірвання шлюбу прізвище залишити без змін. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в своїх позовних вимогах зазначила, що просить розгляд справи провести за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.3; 17). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на Інтернет сайті «Офіційна влада України» та в друкованих засобах масової інформації (газета центральних органів виконавчої влади України «Урядовий Кур'єр» №165 (5785) від 03 вересня 2016 року), в судове засідання не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив (а.с.16; 28). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, 05 червня 2009 року сторони зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 236, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.5). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON] та збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації понесених нею судових витрат. Згідно викладеного,

Outcome: approved