Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

29 січня 2021 року Управління (служба) у справах дітей звернулося до суду з позовом до відповідача,\~в якому\~просить відібрати малолітню [PERSON] , [INFO] від матері - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. Обґрунтовано позов тим, що у грудні 2020 року до Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради надійшла інформація від Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про те, що 17 грудня 2020 року до відділу поліції звернулася із заявою [PERSON] , в якій вона повідомила про те, що співмешканець її доньки [PERSON] вчинив розпусні дії до її онуки - [PERSON] , 2012 року народження. Щодо даного факту з відповідачем було проведено бесіду, в якій вона повідомила, що знала про факти розбещення її дочки співмешканцем ще влітку 2020 року, однак вона нікуди не зверталася, оскільки кохала та боялася свого співмешканця [PERSON] . 21 грудня 2020 року відповідач у присутності спеціалістів управління написала заяву, що не заперечує проти відібрання від неї доньки, при цьому повідомила, що за цей час вона влаштується на роботу та намагатиметься змінити свій спосіб життя. Наказом начальника управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради від 18 грудня 2020 року малолітню [PERSON] \~тимчасово влаштовано в родину бабусі - [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В установлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 березня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. У ході судового розгляду зазначив, що хоча на даний час немає небезпеки для життя, здоров`я і морального виховання дитини, оскільки відповідач і її донька проживають у матері відповідача [PERSON] , проте у майбутньому така загроза може виникнути, оскільки відповідач може знайти іншого співмешканця, який буде вчиняти розпусні дії щодо дитини і такий випадок може повторитися знову. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, проте в судових дебатах просила не відбирати у неї дитину. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, допитавши свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. У м. Чернігові, в родині [PERSON] проживає малолітня [PERSON] , 2012 року народження. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] ,\~ [INFO] , її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Відомості про батька дитини внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00029305088 від 23 січня 2021 року (а.с. 7). За інформацією Управління соціального захисту населення Деснянського району Департаменту соціальної політики Чернігівської міської ради № 09-06/2794 від 23 грудня 2020 року відповідач перебуває на обліку в управлінні і отримує допомогу на дітей одиноким матерям та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям на [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] по 31 грудня 2020 року, а також державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, яка призначена по 11 липня 2023 року на дочку [PERSON] (а.с. 15). Малолітня [PERSON] здобуває освіту в Комунальному закладі «Чернігівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради. 16 грудня 2020 року під час обстеження житлово-побутових умов [PERSON] , за попередньою домовленістю з її матір`ю [PERSON] , комісія прийшла до висновку, що умови для проживання дитини незадовільні. Дитина проживає разом з матір`ю та її співмешканцем, подругою матері та її співмешканцем, і ще двома доньками подруги матері на 14 кв.м. в частині орендованого будинку. Під час перевірки в домі було не прибрано, відсутній ремонт, неприємний запах, відсутній туалет і ванна, в тому числі і на території двору. Дитина не має окремого спального місця і місця для відпочинку, спить разом з дитиною подруги матері. Вказане підтверджується інформацією Комунального закладу «Чернігівський навчально-реабілітаційний центр» Чернігівської обласної ради від 16 грудня 2020 року № 297, наданою начальнику управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради (а.с. 14). 17 грудня 2020 року до Чернігівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надійшла заява від [PERSON] , в якій вона повідомила про те, що співмешканець її доньки [PERSON] вчинив розпусні дії до її онуки - [PERSON] ,\~2012\~року народження (а.с. 9). Про зазначені обставини Чернігівський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області 23 грудня 2020 року повідомив Чернігівський міський центр соціальної служби для сім`ї дітей та молоді та Управління (службу) у справах дітей Чернігівської міської ради (а.с. 9). Щодо вказаних фактів спеціалістами Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради було проведено бесіду з відповідачем, в ході якої остання надала письмові пояснення та зазначила, що ще влітку 2020 року вона знала про те, що її співмешканець [PERSON] неодноразово вчиняв розпусні дії (розбещення) щодо її малолітньої дочки [PERSON] , однак в поліцію вона не зверталася, оскільки кохала та боялася свого співмешканця (а.с. 12). 21 грудня 2020 року в присутності спеціалістів Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради відповідач написала заяву про те, що вона не заперечує проти відібрання у неї малолітньої дочки [PERSON] без позбавлення батьківських прав. При цьому, вказала, що має намір виправитись, влаштуватися на роботу та змінити спосіб життя (а.с. 11). Наказом начальника Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради від 18 грудня 2020 року № 100 малолітню [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштовано до родини [PERSON] (а.с. 13). Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 141 від 18 березня 2021 року затверджено висновок про доцільність відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав. Відповідно до частини першої статті 170\~Сімейного кодексу\~України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках,\~передбачених пунктами\~2-5\~частини першої\~статті 164\~цього Кодексу,\~а також\~в інших\~випадках,\~якщо залишення\~дитини у\~них є\~небезпечним для\~її життя,\~здоров`я і\~морального виховання.\~У цьому\~разі дитина\~передається другому\~з батьків,\~бабі,\~дідові,\~іншим родичам\~-\~за їх\~бажанням або\~органові опіки\~та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Так, основними підставами\~для відібрання\~дитини є:\~ухилення матері,\~батька від\~виконання своїх\~обов`язків щодо\~виховання дитини\~та/або\~забезпечення здобуття\~нею повної\~загальної середньої\~освіти; жорстоке\~поводження з\~дитиною; коли мати, батько є хронічними алкоголіками або наркоманами ; коли мати, батько вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , яка доводиться матір`ю відповідачу та бабусею малолітній [PERSON] , суду, зокрема, показала, що її донька - [PERSON] проживала разом зі своїм співмешканцем [PERSON] , вони винаймали житло. Спочатку співмешканець проявляв себе з хорошої сторони, потім почав зневажливо ставитися до [PERSON] та дитини. Дуже часто курив у помешканні, тому запах у кімнаті був затхлим, пізніше запросив до них жити своїх кумів. Атмосфера в сім`ї стала негативною. Оскільки помешкання, де проживала її донька з дитиною було дуже маленьким і там не було ванної кімнати, [PERSON] часто приходила до неї купати дитину. Також, вона, як бабуся, часто приходила до них і забирала дитину до себе. 13 грудня 2020 року, коли дитина прийшла до неї купатися, вона помітила, що у дитини набухли молочні залози, а коли спитала про це, то дівчинка розповіла, що співмешканець матері трогає її за груди, гладить по животу, геніталіях та була дуже налякана, після чого про такі факти вона повідомила в поліцію. [PERSON] дуже налякав [PERSON] та її доньку. [PERSON] весь час була наляканою, часто приходила до неї і плакала, проте нічого не говорила. Щодо обстеження житлових умов комісією, пояснила, що кімната, де проживала [PERSON] дуже маленька, а тому речі в ній знаходяться майже повсюду, у зв`язку з чим може скластися враження, що в ній не прибрано, а щодо неприємного запаху, то він дійсно можливо і був, однак це запах від того, що [PERSON] часто курив. На даний час [PERSON] перебуває в слідчому ізоляторі. Після того, як співмешканця доньки забрали в поліцію, її донька [PERSON] проживає з нею. Також, з нею проживає і онука [PERSON] . Ніяких загроз на даний час для дитини немає. Крім того, свідок зазначила, що хоча, як виявилося, дійсно мали місце зазначені факти, однак її донька [PERSON] є дуже турботливою матір`ю, старшу доньку через наявні хвороби вона самостійно доглядала, робила весь час уколи, [PERSON] ніколи не зловживала спиртними напоями та не курить. На даний час вона стає на облік до центру зайнятості. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Конвенції про права дитини держави-учасниці зобов`язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім`я та сімейні зв`язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Згідно зі\~статтею 11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» сім`я\~є природним\~середовищем для\~фізичного,\~духовного,\~інтелектуального,\~культурного,\~соціального розвитку\~дитини,\~її матеріального\~забезпечення і\~несе відповідальність\~за створення\~належних умов\~для цього. Кожна\~дитина має\~право на\~проживання в\~сім`ї разом\~з батьками\~або в\~сім`ї одного\~з них\~та на\~піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, в якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, ЕСПЛ, від 16 липня 2015 року). У справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06) Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право батьків і дітей бути поряд один із одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкоджати цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Визначаючи, чи було таке втручання «необхідним у демократичному суспільстві», суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (справа «Кутцнер проти України»). Суд, також повторює, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні врахувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Ньяоре проти Франції» № 40031/98). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (справа «Хазе проти Німеччини» № 11057/02). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Зокрема, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (справа «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» № 23848/04 від 26 жовтня 2006 року і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки» № 23499/06). З іншого боку, сам факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (справа «К.А. проти Фінляндії» № 27751/95). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї. У судовому засіданні встановлено, що на даний час співмешканець відповідача, який здійснював розпусні дії щодо неповнолітньої дитини, і проживання з яким становило небезпеку для здоров`я та морального виховання дитини, перебуває в слідчому ізоляторі. Дійсно,\~наявність випадків,\~коли залишення\~дитини у\~батьків є\~небезпечним для\~її життя,\~здоров`я і\~морального виховання\~є однією\~з підстав\~для відібрання\~дитини від\~батьків без\~позбавлення батьківських\~прав,\~однак суд\~враховує,\~що [PERSON] \~з грудня\~2020\~року і\~по даний\~час проживає\~разом зі\~своєю матір`ю [PERSON] , до родини якої службою у справах дітей було тимчасово влаштовано і неповнолітню дитину [PERSON] . Відповідач не має поганих звичок, зі слів свідка є турботливою матір`ю. Тобто, на даний час у суду відсутні підстави вважати, що у разі залишення дитини з матір`ю справді існує реальна небезпека для життя, здоров`я чи морального виховання дитини. Посилання представника позивача на те, що у майбутньому може знову виникнути загроза життю, здоров`ю і моральному вихованню дитини, оскільки відповідач може знайти іншого співмешканця, який буде вчиняти розпусні дії щодо дитини, суд вважає необґрунтованими та недоведеними, оскільки застосування такого крайнього заходу як відібрання дитини від матері не може бути виправдано виключно посиланням на ненадійність ситуації, враховуючи, що судом не встановлено, що відповідач має негативні особисті звички та на даний час у її діях чи поведінці наявна небезпека для життя, здоров`я і морального виховання дитини. При вирішенні вказаної справи суд також враховує, що право батьків і дітей бути поряд один із одним становить основоположну складову сімейного життя та в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, а відібрання дитини у матері є крайнім заходом впливу, який призводить до роз`єднання сім`ї. Таким чином, враховуючи надані докази, встановлені обставини у судовому засіданні, покази свідка, а також надаючи перевагу правам дитини та враховуючи якнайкраще забезпечення її інтересів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому,\~суд бере\~до уваги\~те,\~що нормами\~статті 12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено,\~що виховання\~в сім`ї\~є першоосновою\~розвитку особистості\~дитини.\~На кожного\~з батьків\~покладається однакова\~відповідальність за\~виховання,\~навчання і\~розвиток дитини.\~Батьки або\~особи,\~які їх\~замінюють,\~мають право\~і зобов`язані\~виховувати дитину,\~піклуватися про\~її здоров`я,\~фізичний,\~духовний і\~моральний розвиток,\~навчання,\~створювати належні\~умови для\~розвитку її\~природних здібностей,\~поважати гідність\~дитини,\~готувати її\~до самостійного\~життя та\~праці. Держава\~надає батькам\~або особам,\~які їх\~замінюють,\~допомогу у\~виконанні ними\~своїх обов`язків\~щодо виховання\~дітей,\~захищає права\~сім`ї,\~сприяє розвитку\~системи послуг\~з підтримки\~сімей з\~дітьми та\~мережі дитячих\~закладів. А\~згідно із\~частиною першою\~статті 152\~Сімейного кодексу\~України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. А тому,\~суд вважає\~за необхідне,\~попередити відповідача\~про необхідність\~змінити своє\~ставлення до\~виховання дитини\~та про\~можливість відібрання\~від неї\~дитини,\~у разі\~неналежного виконання\~своїх батьківських\~обов`язків,\~з одночасним\~покладенням на\~Управління (службу)\~у справах\~дітей Чернігівської\~міської ради\~здійснення контролю\~за виконанням\~відповідачем батьківських\~обов`язків по\~відношенню до\~доньки для забезпечення якнайкращих інтересів останньої. Враховуючи викладене,\~

Outcome: dismissed