Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

29.11.2011 року [PERSON] «МТМ» звернувся до суду з заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період з січня 2009 р. по жовтень 2011 р. 11.07.2014 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя № 2-с/331/45/14 судовий наказ (№2-н/1812/11) про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період з січня 2009 року по жовтень 2011 року було скасовано. Також 03.12.2013 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 96 ЦПК України [PERSON] „Міські теплові мережі звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період з листопада 2011 року по жовтень 2013 року. 10.07.2014 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя № 2-с/331/46/14 судовий наказ (2-н/331/786/13) про стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період з листопада 2011 року по жовтень 2013 року було скасовано. Як вбачається з довідки з місця проживання, виданої КП «ВРЕЖО №2» від 27.10.2011 року № 2907 та довідки, виданої МКП «Основаніє» від 29.10.2013 року №1187, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою Леніна[ADDRESS], з 18.02.2004 року. [PERSON] «МТМ» у період з 01.01.2009 року по 31.12.2015 року надав послуги з централізованого опалення у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS], на загальну суму 36 381, 03 грн. За вказаний період відповідач здійснив часткову оплату за отримані послуги в сумі 2274, 90 грн., тим самим підтвердивши факт отримання від позивача послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води). Станом на 01.01.2016 року сума заборгованості складає 34 106, 13 грн. З урахуванням вищевикладеного [PERSON] «МТМ» в уточненому позові просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 34 106, 13 грн. та судовий збір в сумі 1378 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив суду, що за його заявами судом вже скасовано три судових накази про стягнення сум, а саме: -наказ №2н-1812/11 від 05,12.2011 на суму 12341,23 грн; -наказ №2н-/331/786/13 (331/9877/13-ц) від 06.12.2013 на суму 9758,96 грн.; -наказ №2н-205/11р від 04.03.2011р. на суму 8163,03грн. та одне заочне судове рішення по справі №2/331/1644/14ЄУН 331/6195/14-ц від 03.11.2014 на суму 24200,61грн. В заявах про скасування судових наказів, та рішення він неодноразово вказував своє місце проживання - 69105 [ADDRESS]. Суддею Жуковою О.Є. по справі № 2/331/1087/331/3398/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою було винесено заочне судове рішення, яким позовні вимоги Позивача задовільнені в повному обсязі, та [PERSON] знятий з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS]. 28.07.2017р. рішення набрало законної чинності. 31.07.2015р. на підставі вказаного заочного рішення суду позивач отримав виконавчий лист, та звернувся до Жовтневого відділу державної виконавчої служби ЗМУЮ. 05.08.2015р. державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби ЗМУЮ [PERSON] винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №48342874, та 19.08.2015р. рішення було виконано Таким чином, він вже на протязі майже 2 років не має ніякого відношення до квартири [ADDRESS] (пр. Соборний), власником якої він ніколи не був. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. В матеріалах справи відсутні документальні докази того, що між стягувачем та боржником існують договірні відносини, так як між ним стягувачем не укладено жодного договору про надання послуг з опалювання. Належний розрахунок заявленої до стягнення з нього заборгованості стягувачем суду надано не було. Такі розрахунки в силу и. 2 ч. 1 ст. 20 Закону мали містити : перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо. В супереч вимог ст. 257 ЦК України, яка встановлює загальний строк позовної давності у три роки, по заяві Позивача судом стягнуто суму за період з січня 2009 по червень 2016р., що складає 7 років та 7 місяців, що значно перевищує строк позовної давності. У своїх рахунках за 2010-2014 р.р. вказана площа квартири 140,01 м.кв., - це є фактична площа квартири, але опалювальна площа значно менша - всього 62 м.кв. (це пов'язано з особливістю самого будинку) майже 78 м. кв - є технічним поверхом і не обігрівається, цей факт потрібно встановлювати в судовому порядку або комісією з представниками стягувача. Отже, у своєму розрахунку заявником завищено суму заборгованості, що підлягає стягненню у зв'язку із невірним відображенням площі опалювального приміщення. Саме внаслідок цього і виникла необґрунтована заборгованість. Таким чином, Позивач не дав достовірної інформації щодо суми і строків виникнення заборгованості, не надав документів що підтвердають договірні відносини між ним та Відповідачем, на протязі 9 років не може визначитися з розміром опалювальної площі (що впливає на суму місячного платежу, і суму боргу в цілому), та ввів суд в оману відносно міста фактичного мешкання Відповідача. Наполягав на застосуванні судом строку позовної давності. Суд, вивчивши позов, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, заяву представника позивача, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як слід зі змісту рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.07.2015 р. (№ 2/331/1087/15; 331/3398) власником квартири яка підключена до централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний (Леніна)[ADDRESS] є [PERSON] Відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає у спірному житлі з 18.02.2004 р. Згідно з вказаним рішенням суду, [PERSON], [INFO] виселено з квартири за адресою: : м. Запоріжжя, пр. Соборний (Леніна)[ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Рішення набрало законної сили 28.07.2015 р. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з частинами 1,2 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вказує ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач [PERSON] «МТМ» наполягає на стягненні заборгованості з [PERSON] за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період з 01.01.2009 р. по 31.12.2015 р. Згідно з довідкою МКП «Основаніє» від 28.10.2013 р. № 1187 за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. Позовні вимоги до [PERSON] [PERSON] «МТМ» не предявлено. В судовому засіданні представник позивача ніяк не обґрунтував суду причини з яких позов предявлено лише до однієї зареєстрованої за вказаною адресою особи, а саме до [PERSON] В звязку з чим, суд позбавлений можливості визначити обсяг відповідальності (розмір боргу) [PERSON] перед позивачем окремо від розміру боргу [PERSON], в звязку з чим в позові слід відмовити. Виходячи з необґрунтованості позовних вимог, судом не застосовується строк позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed