Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

31 серпня 2021 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Веселинівської селищної ради Миколаївської області, третя особа: [PERSON] , про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтували тим, що [INFO] в с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] та право на земельну частку (пай) розміром 6,93 в умовних кадастрових гектарах, в землях, переданих у колективну власність колективному сільськогосподарському підприємству «Зоряний» в с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області. Після смерті [PERSON] право на спадщину за законом у першу чергу отримали його дружина [PERSON] (позивач), дочка [PERSON] та син [PERSON] ( позивач). На час відкриття спадщини позивачі постійно проживали разом зі спадкодавцем та фактично прийняли спадщину, вступивши у володіння та управління спадковим майном, проживали в будинку до липня 2006 року. До нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину позивачі не зверталися, оскільки ст. 560 ЦК України одержання свідоцтва про право на спадщину було передбачено як можлива, а не обов`язкова дія спадкоємців, які прийняли спадщину. В теперішній час спадкоємцям стало відомо, що 01 січня 2019 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який вніс ряд змін до законодавчих актів України, зокрема і до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», статтею 13 якого передбачено що, у разі якщо до 01 січня 2025 року власник не витребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. У зв`язку з цим позивачі звернулися до Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області з питанням про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом на успадкованого ними після смерті [PERSON] права на земельну частку (пай), але нотаріус відмовила у видачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину за законом, про що надав Довідку роз`яснення від 02.06.2021 року № 236/02-31, в якій зазначила, що позивачі дійсно згідно ст. 529 Цивільного кодексу УРСР 1963 року є спадкоємцями за законом [PERSON] , та прийняли спадщину згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року та оскільки у них відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме: сертифікат на право на земельну частку (пай) не був отриманий спадкодавцем за життя, на підставі п. 4.14, 4.15 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України неможливо видати свідоцтво про право на спадщину на право на земельну частку (пай). Одночасно нотаріус рекомендувала звернутися до суду для вирішення питання спадкування вищезазначеної земельної частки (паю) в КСП «Зоряний с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області, що належала [PERSON] . У зв`язку з відмовою нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом, позивачі просять визнати за ним право на вищевказану земельну частку (пай), успадковану ним після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 03.09.2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. Зазначеною ухвалою за клопотанням представника позивача витребувано від державного нотаріуса Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області, обов`язки якого виконує завідувач Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області - Онищенко Л.В. копію спадкової справи за фактом смерті [PERSON] , який помер [INFO] в с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області. Ухвалою суду від 16.09.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, але до суду надійшла заява від провідного спеціаліста - юрисконсульта Веселинівської селищної ради Стаднічук А.І. про визнання позовних вимог та про розгляд справи за відсутності представника. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та не заперечує щодо задоволення позову в повному обсязі. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] в с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області помер [PERSON] , смерть якого була зареєстрована 25 вересня 1998 року Миколаївською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області за актовим записом № 16, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 25.09.1998 року /а.с. 10/. Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , та право на земельну частку (пай) розміром 6,93 в умовних кадастрових гектарах, в землях, переданих у колективну власність колективному сільськогосподарському підприємству «Зоряний» в с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Оскільки [PERSON] помер раніше 1 січня 2004 року при вирішенні спадкових відносин необхідно керуватися нормами діючого на той час законодавства, а саме нормами Цивільного кодексу УРСР. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 553 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини та втратила чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції N 20/5 від 03.03.2004, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. За життя [PERSON] заповіту не склав, тому право на спадщину за законом у першу чергу отримали його дружина [PERSON] (позивач, на той час - [PERSON] ), дочка [PERSON] та син [PERSON] ( позивач). На час відкриття спадщини позивачі постійно проживали разом зі спадкодавцем та фактично прийняли спадщину, вступивши у володіння та управління спадковим майном, проживали в будинку до липня 2006 року. Згідно довідки Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області від 03.11.2020 року № 476 [PERSON] , [INFO] , проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] з 01.12.1996 року по 23.09.1998 року. Знятий з реєстраційного обліку, як померлий. За цією адресою проживають та зареєстровані: дружина [PERSON] , [INFO] , з 26.03.1997 року до сьогоднішнього дня та син [PERSON] , [INFO] , з 17.10.1974 року до 01.07.2006 року. /а.с. 23/. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину судом не встановлено. До нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину позивачі не зверталися, оскільки ст. 560 ЦК України одержання свідоцтва про право на спадщину було передбачено як можлива, а не обов`язкова дія спадкоємців, які прийняли спадщину. В теперішній час спадкоємцям стало відомо, що 01 січня 2019 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який вніс ряд змін до законодавчих актів України, зокрема і до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», статтею 13 якого передбачено що, у разі якщо до 01 січня 2025 року власник не витребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. У зв`язку з цим позивачі звернулися до Веселинівської державної нотаріальної контори Миколаївської області з питанням про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом на успадковане ними після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай), але отримали відмову, Як вбачається з довідки-роз`яснення завідувача Другої Вознесенської державної нотаріальної контори та в.о. завідувача Веселинівської державної нотаріальної контори від 02.06.2021 року за вих. № 236/02-31, нотаріус відмовила спадкоємцям у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, посилаючись на відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме: сертифікату на право на земельну частку (пай), який не був отриманий спадкодавцем за життя, а отже на неможливість видати свідоцтво про право на спадщину на право на земельну частку (пай). Одночасно нотаріус рекомендувала звернутися до суду для вирішення питання спадкування вищезазначеної земельної частки (паю) в КСП «Зоряний) с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області, що належала [PERSON] /а.с. 11/. Частинами 1 ст. 1297 та ст. 1298 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 49 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» N 7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, [PERSON] за життя був членом колгоспу ім. Ворошилова, в подальшому реорганізованого в Колективне сільськогосподарське підприємство «Зоряний» с. Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області. 13 липня 1994 року колективному сільськогосподарському підприємству «Зоряний» Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області видано державний акт на право колективної власності на землю серії МК № 001, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 238 /а.с.26-28/. В подальшому розпорядженням Веселинівської районної державної адміністрації від 12.06.1996 року № 207-р «Про затвердження розрахунків вартості і розмірів в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) членів КСП «Зоряний» Веселинівського району Миколаївської області» було затверджено зазначені розрахунки та зобов`язано комісію «по паюванню земель КСП «Зоряний» оформити сертифікати на земельну частку (пай), представити їх для реєстрації і видачі в районний відділ земельних ресурсів до 20.06.1996 року (а.с. 29). [PERSON] на цей час був членом КСП, але до Списку осіб, які мали право на земельну частку (пай), включений не був. У зв`язку з допущеними чисельними порушеннями вимог законодавства та прав членів КСП, зокрема безпідставне не включення членів КСП в Списки осіб, які мають право на земельну частку (пай), рішенням загальних зборів членів КСП «Зоряний» від 17 лютого 1998 року, протокол № 2 було розглянуто питання «про затвердження списків на отримання земельних сертифікатів, які були пропущені при розпаюванні землі та списки осіб, які станом на 01.01.1998 року являлися членами КСП, та вирішено, зокрема, включити в списки на одержання земельних сертифікатів члена КСП «Зоряний» [PERSON] , який значиться в списку за № 114 (а.с. 30-36). Розпорядженням Веселинівської районної державної адміністрації від 14 вересня 1998 року № 418-р «Про затвердження розрахунків вартості і розмірів в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) членів КСП «Зоряний» було анульовано розпорядження Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області від 12.06.1996 року № 207-р, п.1 доручено «Районному відділу земельних ресурсів ( [PERSON] ) списати бланки зіпсованих сертифікатів на земельні частки (паї) в кількості 433 штуки» та п. 2 вирішено: «Затвердити розрахунки вартості і розмірів в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) членів КСП «Зоряний» згідно додатку», відповідно до п.3 розділу ІІ якого вартість земельної частки (паю) становить 17056 (сімнадцять тисяч п`ятдесят шість) гривень, відповідно до п.6 того ж розділу розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах складає 6,93 (а.с.37-38). Відповідно до абз. 3 п. 1 Указу Президента України № 720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», (надалі - Указ), паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом 2 Указу встановлено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.04. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Виходячи з аналізу вказаних норм законодавства, моментом набуття права на земельну частку законодавством є момент видачі колективному сільськогосподарському підприємству Державного акту на право колективної власності на землю та включення члена цього колективного сільськогосподарського підприємствадо списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). Оскільки [PERSON] був членом КСП «Зоряний» та був включений до списку осіб, які мали право на земельну частку (пай), він за життя набув право на земельну частку (пай), але отримати сертифікат на право на земельну частку (пай) не встиг та [INFO] помер. Разом з тим, той факт, що особа не отримала сертифікат, не позбавляє її права на земельну частку (пай), оскільки видача сертифіката лише документально фіксує вже наявне право особи на так звану ідеальну земельну частку (пай), яке вона отримує з часу одержання юридичною особою державного акта про право колективної власності, на що вказав Верховний Суд України в Узагальненій практики розгляду судами земельних спорів від 01.09.2003 року. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оцінивши вказані докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено, що померлий [PERSON] мав право на земельну частку (пай) та враховуючи те, що позивачі прийняли спадщину після його смерті у встановленому законом порядку та неможливість оформлення ними своїх спадкових прав у нотаріуса,суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] та визнання за ним права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved