Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

31 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, уточнивши яку, остаточно просив визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] та про зняття її з реєстраційного обліку. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначав, що є власником вказаного будинку. У даному будинку, з його згоди, були зареєстровані відповідачі, але в будинку ніколи не проживають, комунальні витрати не сплачують, витрат з утримання будинку не несуть. В той же час з наданим ним правом відповідачу на проживання в цій квартирі, вона зобов'язана нести додаткові витрати з утримання цього майна, оплати комунальних послуг, тому єдиним захистом його прав як власника вказаного майна зі здійснення дій щодо можливого користування та його розпорядження можливе лише в судовому порядку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Пояснив, що в листопаді 2015 року за проханням свого знайомого надав дозвіл на реєстрацію відповідачок за своєю адресою для можливості їм отримати відповідні виплати щодо їх вкладів в установі банку. В той же час, за цією адресою відповідачі ніколи не мешкали та обіцяли знятися з реєстраційного обліку протягом двох-трьох місяців, однак свої обіцянки не виконали. Лише після звернення до суду із цим позовом, відповідач [PERSON] добровільно знялася з реєстраційного обліку, тому щодо неї він відмовився від підтримання заявлених вимог. Щодо відповідачки [PERSON], то остання на його неодноразові прохання не реагує, що порушує його права як власника щодо цього нерухомого майна. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце судового розгляду повідомлена належним чином з розміщенням оголошення в офіційних засобах масової інформації, що визначені відповідною постановою Кабінету міністрів України, у зв'язку із чим суд вважає можливим розглянути справу за її відсутності. Дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За даними копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 травня 2011 року, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 11). Право власності позивача щодо вищевказаного майна зареєстровано Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 03.06.2011 року (а.с. 12). За даними виконавчого комітету Пересадівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, в будинку позивача, окрім нього, зареєстрована також відповідач - стороння особа [PERSON], [INFO] (а.с. 14). Відповідно до ст.ст.41,47 Конституції України, ст.391 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України) Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Статті 150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 401, ст. 402 ЦК України - право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] в будинку позивача ніколи не проживала, тобто надане право на сервітут не використовує, не має права власності на вказане житло або на його частку, та не є членом сім'ї позивача, в той час як надане право відповідачці на проживання викликає для позивача додаткові витрати та зобов'язання зі сплати комунальних послуг, що має істотне значення, тому вимоги останнього щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним майном, законні та обґрунтовані. Щодо вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку, то статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За такого, а також враховуючи, що відповідний орган, прав та обов'язків якого стосується зняття фізичної особи з реєстраційного обліку, до участі у справі в якості відповідача позивачем не залучався, що про спір з цього приводу не заявлено, то підстав для задоволення вимог щодо зняття [PERSON] з реєстраційного обліку не вбачається. На підставі ст. 79, ст. 88 ЦПК України з [PERSON] також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі в розмірі 551,20 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial