Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

31 січня 2018 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві Державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Перебуваючи у шлюбі вона [INFO] року народила доньку [PERSON]. Відповідач записаний батьком дитини у свідоцтві про народження. За рішенням Цетрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 19 березня 2013 року шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано. Оскільки відповідач став ухилятися від матеріального забезпечення дітей вона була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням суду з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання доньки до досягнення нею повноліття. На теперішній час дитина мешкає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, долею дитини не цікавиться, ухиляється від участі в вихованні дитини, не піклується про неї, долею та здоров'ям дитини не цікавиться, матеріальної та моральної допомоги не надає, у зв'язку з чим позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Позивач про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та про розгляд справи без її участі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Слов'янського міськрайонного суду Донецької області, до судового засідання не з'явився, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, причини своєї неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Києві Державної адміністрації про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі. При винесенні рішення просив врахувати Висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві Державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не з'явився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній даних чи доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України « Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина…» та п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 29 червня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1076 (а.с. 12). Відповідно до рішення Цетрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 21 листопада 2011 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] до її повноліття (а.с.15). Рішенням Цетрально-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 19 березня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно довідки № 1 «д» від 09 січня 2018 року, виданої Публічним акціонерним товариством «Київський завод «Аналітприлад», [PERSON] офіційно працевлаштована з 05 липня 2017 року по теперішній час у ПАТ «Київський завод «Аналітприлад» на посаді кошторисника (а.с.13). З довідки № 22 від 19 січня 2018 року, виданої Гімназією № 172 «Нивки» Шевченківського району м. Києва вбачається, що [PERSON] навчається в Гімназії № 172 «Нивки» Шевченківського району м. Києва у 6-Б класі (а.с.14). З характеристики Спеціалізованої школи № 216 м. Києва відомо, що [PERSON] була ученицею 4 класу Спеціалізованої школи № 216 м. Києва. Батько дитини - [PERSON], протягом терміну навчання доньки до школи не з'являвся, навчанням та вихованням дитини не цікавився. Мати дитини - [PERSON] приділяє належну увагу по вихованню доньки, піклується про її добробут, підтримує зв'язок зі школою та класним керівництвом. Відповідно до характеристики Гімназії № 172 «Нивки» Шевченківського району м. Києва [PERSON] є ученицею 6-Б класу Гімназії № 172 «Нивки» Шевченківського району м. Києва. Дитина проживає разом із матір'ю [PERSON] Мати приділяє їй достатньо уваги, цікавиться навчанням та відносинами в школі, атмосфера в родині неконфліктна, відносини довірливі (а.с.18). З характеристики Благодійної організації «Благодійний фонд «Дитинець» вбачається, що [PERSON] відвідує БО «Благодійний фонд «Дитинець» з 2015 року. Мати дитини офіційно працевлаштована. [PERSON] разом із донькою приймають участь в різних заходах, які організує фонд. Батько [PERSON] не цікавиться життям дитини, не телефонує та приймає участі в її житті (а.с.19). Згідно довідки Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 03 січня 2018 року виконавчий документ про стягнення заборгованості та аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] до Відділу не надходив та на примусовому виконанні не перебуває (а.с.16). Відповідно до довідки Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві від 09 червня 2017 року, місце реєстрації [PERSON], [INFO] невідоме (а.с.20). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві Державної адміністрації позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], є доцільним та відповідатиме інтересам дитини, оскільки відповідач самоусунувся від вихованням доньки, не цікавиться її здоров'ям, матеріальної та моральної допомоги не надає. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» «Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного Кодексу України». [PERSON], [INFO] є малолітньою, оскільки не досягла 14 років. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, що принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім'ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст. 180 сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач по справі - батько [PERSON], проживає окремо від своєї доньки та матеріальну допомогу дитині не надає, не виявляє щодо неї батьківського піклування, фактично самоусунувшись від виконання своїх батьківських обов'язків. Статтею ст. 150 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: - батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Жодної участі у вихованні доньки відповідач не бере. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, що підтверджено в судовому засіданні об'єктивними доказами. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до п.п. 7,15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, тощо, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Із Висновку № 109/05/40-2160 від 06 березня 2018 року Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві Державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, вбачається, що з 2012 року [PERSON] не бачиться з донькою та не спілкується із нею, не приймає участі у її вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавиться успіхами та здоров'ям, не турбується про фізичний і духовний розвиток дитини, про її харчування, лікування та освіту, не вітає з днем народження та іншими святами, аліменти не сплачує. Позбавлення батьківських прав батька, [PERSON], [INFO], необхідно для вирішення подальшої долі дитини та повної реалізації її прав та інтересів. Згідно з ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач свої обов'язки по утриманню малолітньої дитини не виконує, повністю самоусунувся від виховання дитини, ніякої участі у житті дитини не приймає. При цьому малолітня [PERSON] проживає разом з позивачем, знаходиться на повному її утриманні та вихованні. У зв`язку з викладеним, приймаючи до уваги встановлені судом обставини та відповідні ним спірні правовідносини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved