Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

29.09.2014 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різницю в поглядах на життя, у зв'язку з цим між ними постійно виникали непорозуміння, які привели до взаємного відчуження. Позивач зазначає, що вони на даний момент не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, а тому вважає, що їх шлюб розпався остаточно і поновити його неможливо. Посилається, що почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення, за таких обставин, не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. Тому вважає, що їх шлюб розпався остаточно і поновити його неможливо. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила суд їх задовольнити. В ході розгляду справи відповідач заперечував проти розірвання шлюбу та вважав, що збереження сім'ї можливе, оскільки він кохає свою дружину, а її рішення про розірвання шлюбу є передчасним та необдуманим. Ухвалою суду від 23.10.2014 року сторонам було надано строк на примирення. В подальшому, в судове засідання призначене на 09.12.2014 року відповідач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд до відома не поставив. Вислухавши думку позивача, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача, на підставі наявних матеріалів справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 вересня 2009 року про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб від 09.09.2009 року, актовий запис № 1387 (а.с.7). Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Аналізуючи матеріали справи, приймаючи до уваги вимоги чинного законодавства згідно якого шлюб ґрунтується на взаємній згоді чоловіка та дружини, суд вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим, виходячи з наступного. Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Ухвалою суду 23.10.2014 року сторонам було надано строк на примирення, проте вжиті судом заходи щодо примирення подружжя не дали позитивних результатів. Позивач в судовому засіданні зазначила, що вона втратила почуття кохання та поваги до відповідача, строк на примирення не дав позитивних результатів, а тому перебування у шлюбі суперечить її інтересам, а примирення є неможливим. Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, про причини неявки суд до відома не поставив. Оцінюючи пояснення сторін, наданих ними в ході розгляду справи та враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін носить формальний характер, а тому позов підлягає задоволенню. Крім цього, встановлено, що спірні питання по утриманню дитини та поділу майна між сторонами, на даний час відсутні. Син [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу залишаються проживати з матір'ю. Заперечення відповідача щодо неможливості розірвання шлюбу, не може слугувати достатньою підставою для відмови в задоволенні даного позову, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається, а тому шлюб сторін слід розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved