overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом обґрунтовуючи тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], сімейне життя з відповідачем не склалось через розбіжності в поглядах на життя, в звязку з чим між ними дуже часто виникали непорозуміння і сварки. Неодноразово з відповідачем через сварки вони проживали окремо (дитина при цьому проживала з нею). Відповідач відмовлявся добровільно надавати матеріальну допомогу на її утримання та утримання дитини, в звязку з чим відповідач сплачує аліменти за рішенням суду. Вони з відповідачем намагались досягти примирення, однак ці спроби виявились безперспективними та марними. В лютому 2015 року протягом двох тижнів відповідач, користуючись фізичною перевагою, примусом тримав її та дитину у будинку своїх батьків, обмежуючи при цьому її та дитину у праві вільно пересуватись. Відповідач за таке правопорушення був притягнутий до адміністративної відповідальності. Вона вважає, що шлюб носить формальний характер, примирення неможливо, тому просить шлюб розірвати, судові витрати стягнути з відповідача на її користь. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Курило» та судові витрати просить залишити за нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить шлюб розірвати. За ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 липня 2013 року у Виконавчому комітеті Сухоліської сільської ради Білоцерківського району Київської області, актовий запис № 3, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], протягом тривалого часу сімейно шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, спроби до примирення позитивного результату не дали, сімя розпалась остаточно і подальше перебування сторін у шлюбі суперечить їх інтересам. Дані обставини не заперечуються сторонами, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно ст. ст. 79, 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатила при подачі позову до суду 243,60 грн., але заявила клопотання про залишення судових витрат за нею. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому вказала, що 04.11.1997 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] 15.07.2010 року шлюб між ними розірвано. Однак, ще з 2006 року вони з відповідачем проживають окремо один від одного. Діти знаходяться на її утриманні та вихованні. Відповідач життям дітей не цікавиться. Матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Інших дітей відповідач не має. Позивач просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку з дня подачі заяви до суду і до повноліття дітей. Позивач в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, у разі неявки відповідача просить винести заочне рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки до суду не повідомив, хоч був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в суді відповідно до положень ч.5 ст.74 ЦПК України (а.с.14, 16, 22, 27). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи, вирішивши її на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Правовідносини, з приводу яких заявлено позов, врегульовані ст.ст.180-184 СК України, якими передбачено обовязок батьків утримувати неповнолітню дитину до її повноліття, та способи такого утримання. Викладені у позовній заяві факти щодо наявності у сторін неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, щодо обґрунтованості заявленого до стягнення розміру аліментів, щодо перебування дітей на утриманні позивача, підтверджуються письмовими доказами: свідоцтвом про розірвання шлюбу, свідоцтвами про народження дітей, довідкою про склад сімї. (а.с.2-4,6) Відповідачу судом направлялися копія позовної заяви, доданих до неї документів, розяснювалося право подати заперечення проти позову, або свої докази. Незважаючи на це, відповідач до суду не зявився. Ці обставини суд розцінює як його ухилення від суду і враховує при винесенні позову на користь позивача, а тому вважає, що він спроможний сплачувати аліменти і задовольняє позов. Судові витрати суд стягує з відповідача, в звязку із задоволенням позову. Аліменти відповідно до ст.191 СК України суд присуджує з дня предявлення позову та допускає негайне виконання рішення щодо аліментів в межах суми платежів за один місяць згідно ст.367 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 11.10.2003 року, від якого мають двох малолітніх дітей. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність спільних інтересів та порозуміння, різні погляди на права і обовязки. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе. Місцем проживання дітей просить визначити разом з нею. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримала, просила також відновити її дошлюбне прізвище, відповідач не заперечив проти розлучення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України, шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.10.2003 року, від якого мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. Судом вживалися заходи для збереження сімї, проте одномісячний строк для примирення подружжя позитивних результатів не дав. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивачка наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сімї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечував. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дітей, тому є підстави для розірвання шлюбу. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матірю. Відтак, місцем проживання малолітніх дітей сторін суд визначає з матірю, оскільки спору про це у них не виникло. Важливо зазначити, що визначення місцем проживання дитини місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини. У відповідності до ст. 113 СК України вимоги позивача щодо відновлення її дошлюбного прізвища також підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернулась з даним позовом до суду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.11.2009 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Локачинського РУЮ, актовий запис № 35. Від спільного шлюбу в них є двоє неповнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з тим, що в них протилежні погляди на подружнє життя. Відтак, у них часто виникали конфлікти та непорозуміння. Вважає, що за таких умов збереження сім'ї є неможливим. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи. Клопотань про відкладення справи від нього не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 08.11.2009 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.5). Від спільного шлюбу в них є двоє неповнолітніх дітей Данило та Катерина (а.с. 6, 7). Подружнє життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги. Налагодити подружні стосунки позивач не бажає. Вжиті судом заходи для примирення подружжя позитивних наслідків не дали. Вищенаведені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, а отже заяву необхідно задовольнити. Судовий збір в сумі 243,60 грн. слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернулась з даним позовом до суду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.01.2014 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Локачинського РУЮ, актовий запис № 2. Від спільного шлюбу в них є син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з тим, що в них протилежні погляди на подружнє життя. Відтак, у них часто виникали конфлікти та непорозуміння. Вважає, що за таких умов збереження сім'ї є неможливим. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, терміну на примирення не надавати, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи. Клопотань про відкладення справи від нього не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 21.01.2014 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від спільного шлюбу в них є синиМатвій, [INFO] (а.с. 5). Подружнє життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги. Налагодити подружні стосунки позивач не бажає. Вжиті судом заходи для примирення подружжя позитивних наслідків не дали. Вищенаведені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам позивача, а отже заяву необхідно задовольнити. Судові витрати: судовий збір в сумі 243,60 грн. слід стягнути з відповідача в користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду м.Києва до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що 22.09.2012 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб. Тривалий час він та відповідач проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Припинення шлюбних відносин із відповідачем вважає необхідним через відсутність між ними близьких відносин, проживання окремо один від одного, втрати почуття поваги та любові, шлюб носить формальний характер. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на позові наполягав на підставі викладених у ньому обставин, просив його задовольнити та не заперечував проти ухвалення судом рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином про час і місце судового розгляду. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи до суду завчасно не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 22.09.2012 року зареєстровано шлюб між сторонами у відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в м.Києві за актовим записом №633. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину- [PERSON], [INFO]. Згідно ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 Сімейного кодексу України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд не вбачає підстав для надання додаткового строку для примирення сторін. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ст.114 ч.2 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах і народила доньку [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Позивач поставила питання про стягнення з відповідача на свою користь аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, мотивуючи тим, що останній в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач подала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, що суд вважає за можливе. Відповідач теж подав до суду заяву, в якій позов визнає повністю і прохає розглянути справу без його участі, що суд вважає за можливе. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З копії актового запису про народження від 19.05.2015 року № 48 та свідоцтва про народження, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Барвінківського районного управління юстиції Харківської області 19.05.2015 року, актовий запис № 48, видно, що [PERSON] є батьком дитини [PERSON], яка народилася 12.05.2015 року у [PERSON]. Відповідач, який є батьком дитини, відповідно до ст. 180 СК України, зобовязаний матеріально утримувати свою дитину. Згідно з наявною в справі довідкою за підписом депутата Барвінківської міської ради Харківської області від 31.08.2015 року, дитина [PERSON], [INFO], дійсно проживає з матірю [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини, вказані в ст. 182 СК України, і доходить висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, як того прохає позивач. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності і взаємозвязку, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання за нею в порядку спадкування майна матері - [PERSON], яка померла [INFO] року, права власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Позов мотивує тим, що за життя матір не зареєструвала право власності на квартиру в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації, що унеможливлює отримання нею в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом, до складу якої входить указана вище квартира. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач разом із матір'ю - [PERSON], яка померла [INFO] року, є власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 08.08.2002 року (а. с. 8). Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина на її майно, в тому числі й на ? частину квартири [ADDRESS]. В силу положень статті 1261 ЦК України позивач є єдиною спадкоємицею майна матері за законом. В установлений статтею 1270 цього Кодексу шестимісячний строк від часу відкриття спадщини позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини матері. Втім, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, до складу якої входить й квартира, позивачеві було відмовлено (а. с. 18). Як убачається з копії постанови приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу від 19.08.2015 року, підставою для відмови позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом є те, що Свідоцтво про право власності на житло від 08.08.2002 року не зареєстровано в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації. Зазначене є підставою для визнання за позивачем права власності на ? частину квартири в порядку спадкування майна її матері судом, а тому заявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, пояснюючи, що 12.08.2008 року померла її бабка, [PERSON], яка володіла на праві власності жилим будинком за № 78 по вул.Крупської у м.Волновасі Донецької області. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді зазначеного будинку. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла усе належне їй майно позивачці. На підставі заяви позивачки нотаріусом було відкрито спадкову справу. На момент смерті спадкодавця, батько позивачки, [PERSON], був непрацездатним та мав обов*язкову долю у спадщині. 27.11.2010 року він помер. Відповідачка- рідна сестра позивачки, яка мешкала разом з ним й не відмовилася від спадщини у встановлений законом строк, фактично прийняла її, до нотаріуса не зверталася, на частку у спадщині, яка залишилася після смерті бабки, не претендувала. Позивачка не може оформити спадщину через невизначення часток у спадщині та через відсутність правовстановлюючого документу на жилий будинок, тому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на жилий будинок, що належав померлій бабці. Позивач у судове засідання не з*явилася, у позовній заяві зазначила, що просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з*явилася, подала клопотання про розгляд справи без її участі, проти заявлених вимог не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.1981 року, зареєстрованого 04.09.1981 року в БТІ за № 5148 у книзі № 20, право власності на жилий будинок № 78 по вул.Крупської у м.Волновасі Донецької області зареєстровано за [PERSON] ( а.с. 8 ). Заповітом, складеним 09 липня 1997 року, [PERSON] заповіла усе належне їй майно позивачці.( а.с. 9 ). 12 вересня 2008 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.( а.с.4 ). З витягу про реєстрацю в Спадковому реєстрі за № 16819118 від 16.10.2008 року вбачається, що після смерті [PERSON] 12.09.2008 відкрито спадкову справу ( а.с. 10 ). 27.11.2010 року помер батько позивачки, [PERSON], після його смерті спадкова справа не відкривалася. Відповідачка не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені заповітом. На підставі ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцю. Частиною 1 статті 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред*явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також втрати ним документу, що посвідчує його право власності. Враховуючи надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обгрунтованість позовних вимог, які не порушують нічиїх прав, тому вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, оскільки іншим шляхом здійснити своє спадкове право позивачка не має можливості. На підставі ст.ст.328, 392, 1216, ч.5 1268 ЦК України, ст.ст.15, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд

Outcome: approved