Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

6 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій, посилаючись на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», просить визнати виконаними зобов'язання за кредитним договором та карооким договором від 11.09.2007 року, укладеними між сторонами. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що 11 вересня 2007 року між нею та відповідачем, що мав на той час статус товариства з обмеженою відповідальністю та назву «Комерційний банк «Дельта», був укладений договір кредиту на придбання побутової техніки на суму 2829,64 грн., та на придбання техніки банком перераховано ФОП [PERSON] 2398 грн. та на здійснення страхового платежу в сумі 431, 64 грн. Договір № 001-14030-110907 було укладено з представником відповідача в м. Миколаєві 11.09.2007 року про надання кредиту. Розрахунок за кредит передбачався рівними платежами в розмірі 164 грн. впродовж 36 місяців до 11.09.2010 року. При цьому відповідач відкрив на її ім'я платіжну картку за договором № 002-14030-110907 від 11.09.2007 року з кредитним лімітом 500 грн. За цього відповідач на кредитний договір відкрив рахунок [NUMBER], на картковий кредит - рахунок [NUMBER]. На виконання умов договору кредиту з 12.09.2007 року вона проводила відповідачу перерахування за основним платежем, які вона вважала йшли на погашення заборгованості за кредитом, але, як встановлено пізніше, частина коштів перераховувалася на розрахунковий рахунок користування кредитом за іншим договором, з якого вона жодного разу кошти не знімала та ними не користувалася. Відповідач при цьому скориставшись її незнанням його можливостей, та поза її волею проводив свої внутрішні банківські операції списання коштів з карткового рахунку. В 2010 році, за умовами досягнутих між нею та представниками відповідача домовленостей щодо закриття вказаних карткових рахунків, нею була проведена оплата двох платежів на суму 1150 грн. та вважала, що заборгованостей не має. Натомість в жовтні 2010 року вона отримала боргове повідомлення, а в подальшому вимогу колекторських підприємств про наявність у неї заборгованості. При цьому виконання кредитних вимог вимагали як банк так і колекторське підприємство із зазначенням різних сум боргу. Посилаючись на проведені із відповідачем розрахунки в повній мірі, просила визнати виконаними зобов'язання сторін за кредитним договором від 11 вересня 2007 року № 001-14030-110907, укладений між нею та ТОВ «Дельта» як кредитором, про надання їй споживчого кредиту у сумі 2829, 94 грн. на придбання побутової техніки з проведенням розрахунків впродовж 36 місяців рівними платежами по 164 грн., а також визнати виконаним по зобов'язанням сторін кредитний договір від 11 вересня 2007 року № 002-14030-110907, укладений між відповідачем та нею, як держателем платіжної картки з кредитним лімітом 500 грн. за фактом проведення повного розрахунку поповнення картки на момент звернення до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] та її представник в судове засідання не прибули, однак від представника позивачки - [PERSON] надійшла заява, в якій він в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просив справу розглянути у їх відсутність. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] не визнала та просила справу розглянути у її відсутність. В своїй заяві також вказала, що сторони є вільними в укладенні договору, та позивачка повною мірою була ознайомлена з умовами укладених із нею договорів, що відповідають вимогам закону. В будь-який момент позивачка мала право закрити картковий рахунок, що передбачено п. 4.1. кредитного договору, але своїм правом не скористалася. За вказаного позивачка мала зобов'язання перед банком за обома договорами, умови яких порушувала, у зв'язку з чим має заборгованість. Дослідивши письмові докази, в межах заявлених позовних вимог судом встановлено, що 11.09.2007 року між [PERSON] та відповідачем, що мав на той час статус товариства з обмеженою відповідальністю та назву «Комерційний банк «Дельта», був укладений договір кредиту № 001-14030-110907 на придбання майна на суму 2398 грн. та на оплату страхового платежу в сумі 431,64 грн. (а.с. 7-9). В той же день між сторонами був укладений договір добровільного страхування життя зі страховим платежем 431, 64 грн. (а.с. 10-12). Також 11.09.2007 року між сторонами було укладено договір № 002-14030-110907 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки із доданням тарифів на обслуговування платіжних карток (а.с. 15-16). По проведеним кредитним операціям по рахунку [PERSON] [NUMBER] за період з 11.09.2007 року по 15.10.2009 року надано витяг по рахунку (а.с. 19-21). На підтвердження здійснення оплат частинами сум боргу по обом кредитним договорам № 001-14030-110907 та № 002-14030-110907 позивачкою надано відповідні квитанції (а.с. 22-88). Також суду надано листи кредитора та юридичних осіб, яким були відступлені права вимоги, про зобов'язання [PERSON] сплатити суми боргу (а.с. 92-111). Щодо вимог позивачки про визнання виконаними зобов'язань за вищевказаними договорами, то захист цивільних прав та інтересів особи в порядку цивільного судочинства, визначений ст. 16 Цивільного кодексу України. Відповідно до вказаної норми, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Натомість, умовами укладених між сторонами договір такого способу захисту як визнання зобов'язання виконаним, не передбачено. Нормами Закону України «Про захист прав споживачів», що є імперативними у даному виді правовідносин сторін, також не передбаченого способу захисту прав споживачів визнанням виконаними зобов'язань, що виникли між ними за умовами договору. Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Враховуючи наведене, виходячи з вимог ст. 16 ЦК України та положень Закону України «Про захист прав позивачів, якими не передбачено способу захисту, про який просить позивачка, суд вважає необхідним у задоволенні вищевказаних позовних вимог відмовити.

Outcome: dismissed