Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

29 лютого 2016 року, позивачка [PERSON] звернулася до суду з названим позовом, в якому просила суд, розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 20 вересня 2014 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції (актовий запис № 485), в період якого у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], яку після розірвання шлюбу, вона просила суд залишити на їй виховання та повернути їй дошлюбне прізвище «[PERSON]», посилаючись на те, що між подружжям, спільне життя не склалося у зв'язку з виявленням несумісності характерів, різних поглядів на сімейне життя з відповідачем, з яким вони втратили почуття любові, поваги один до одного, взаємодопомоги, порозуміння, внаслідок чого в сім`ї панує напруженість, розлад та сварки, сторони фактично не проживають разом 10 місяців, і їхній шлюб носить формальний характер, а спільне проживання з відповідачем неможливе і буде суперечити її правам та правам малолітньої дитини. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в частині розірвання шлюбу та повернення позивачці її дівочого прізвища, заперечуючи проти задоволення позову в частині залишення на виховання позивачці їхньої спільної доньки, у вихованні якої він бажає приймати участь, в чому йому заважає позивачка. Заслухавши думку сторін по справі та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що офіційно, сторони зареєстрували свій шлюб 20 вересня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.09.2014 р., виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції (актовий запис № 485), в період якого у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.12.2014 р. (а.с. 5,9). З пояснень позивачки вбачається, що між подружжям, спільне життя не склалося у зв'язку з виявленням несумісності характерів, різних поглядів на сімейне життя з відповідачем, до якого вона втратила почуття любові та поваги, взаємодопомоги, порозуміння, внаслідок чого в сім`ї панує напруженість, розлад та сварки, сторони фактично не проживають разом 10 місяців, і їхній шлюб носить формальний характер, а спільне проживання з відповідачем неможливе і буде суперечити її правам та правам малолітньої дитини, проти чого не заперечував відповідач, при цьому, категорично заперечуючи проти позовних вимог в частині залишення на виховання позивачці малолітньої доньки, у вихованні якої він бажає приймати участь як батько, в чому йому заважає позивачка, яка підтвердила це в судовому засіданні. Суд встановив, що на сьогодні, сторони фактично припинили будь-які шлюбні відносини. У відповідності зі ст. 19 СК України - при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним - обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи Статтею 24 СК України передбачено - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу - не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, якою передбачено - позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У відповідності до ст. 112 ч. 2 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено - особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після реєстрації шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до свідоцтва про шлюб, дівоче прізвище позивачки - [PERSON], яке вона просила суд повернути їй після розірвання шлюбу. При таких обставинах, враховуючи категоричну позицію позивачки стосовно її бажання на розірвання шлюбу, яку вона висловила в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а збереження сім`ї в даному випадку, з урахуванням встановлених судом обставин - буде суперечити інтересам та свободам позивачки, малолітньої дитини та моральним засадам суспільства, а тому на думку суду, позов в частині розірвання шлюбу та поверненні позивачці її дівочого прізвища є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. В той же час, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в частині залишення позивачці після розлучення на виховання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] р., враховуючи, що позивачкою не було надано суду висновку органу опіку та піклування щодо доцільності такого виховання саме позивачкою без участі батька дитини, який бажає виховувати свою доньку на рівні з позивачкою і в чому вона заважає йому, не надавши суду жодної підстави такої вимоги або належного підтвердження того, що відповідач, як батько дитини, не здатний виховувати свою доньку чи приділяти їй батьківське піклування та турботу.

Outcome: partial