Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

29.10.2020 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із позовом, в якому просять визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . На обгрунтування позовних вимог зазначили, що їм на праві спільної часткової власності належить зазначене нерухоме майно. 30.09.2010 року, за згодою одного із колишніх співласників [PERSON] , відповідача [PERSON] було зареєстровано у квартирі [ADDRESS] , однак після реєстрації у вказаній квартирі відповідач жодного дня у ній не проживав та не ніс витрат по утриманню житла. Також вказує, що [INFO] [PERSON] померла. На даний час вони мають намір продати квартиру, однак не можуть реалізувати свого права на розпорядження майном у зв`язку із реєстрацією у такому відповідача. Відтак на підставі положень ст.ст.391, 405 ЦК України просять усунути їм перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування зазначено квартирою у зв`язку із не проживанням без поважних причин понад один рік. Позивач [PERSON] в судовому позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідач по справі є її братом та на даний час не проживає у двокімнатній квартирі [ADDRESS] і ніколи не проживав. Вона із [PERSON] мають намір відчужити це нерухоме майно, проте відповідач не бажає зніматись з реєстрації у вказаній квартирі, бажає грошової компенсації, а тому такі дії відповідача перешкоджають реалізації прав позивачів. Позовні вимоги підтримав у судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засіданні не з`явилася, подала письмову заяву від 21.03.2021 року (вх.№5015 від 22.03.2021 року) про розгляд справи у її відсутності та повне підтримання позовних вимог (а.с.62). Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча неодноразово повідомлявся про розгляд справи, про що свідчать довідки Укрпошти. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що жила по сусідству із колишньою співласницею квартири [ADDRESS] - покійною [PERSON] , яка проживала у ній одна. Остання прописала свого сина [PERSON] (відповідача) у цьому житловому приміщенні, оскільки у цьому була потреба. Протягом 2020 року у даному будинку вона була кілька разів, однак відповідача не зустрічала, стверджує, що відповідач ніколи не проживав у цій квартирі. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] , її представника, свідка, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч.1 ст.81 ЦПК України закріплює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] на праві спільної часткової власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру, виданого згідно рішення Бюро приватизації Державного підприємства Червоноградського управління житлово-комунального господарства від 13.07.1999 року №80 (а.с.7), копією договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Франгуловою Л.О. 18.11.2004 року, реєстровий № 2384 (а.с.9); копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6054640 від 27.12.2004 року (а.с.10). Із довідки відділу реєстрації Червоноградської міської ради Львівської області №13141 від 27.10.2020 року (а.с.14), довідки відділу реєстрації Червоноградської міської ради Львівської області №13529 від 03.11.2020 року (а.с.23), копії будинкової книги (а.с.11-13), вбачається, що у спірній житловій квартирі за адресою: [ADDRESS] з 2010 року зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Франківським районним у м.Львові відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 03.10.2017 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03.10.2017 року, актовий запис №826. Після одруження дружині змінено прізвище на [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Власник відповідно до положень ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1). Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2). У п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71,72 ЖК України застосуванню не підлягають. При розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, колишніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї колишнього власника житла. Складені майстром ДЕЖФ КП «Червонограджитлокомунсервіс» [PERSON] від 21.10.2020 року (а.с.15) акти від 12.02.2021 року (а.с.51), від 15.03.2021 року (а.с.68) лише підтверджують, що станом на дату їх складання, а саме 21.10.2020 року, 12.02.2021 року, 15.03.2021 року [PERSON] не проживає за вказаною адресою. А отже, в період з дати складання акту 21.10.2020 року по дату подання позову - 29.10.2020 року не становить передбаченого законом строку, за умови відсутності протягом якого, член сім`ї колишнього власника втрачає право на користування житлом. Рішення суду не може грунтуватись на показах одного свідка. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування житловою квартирою не знайшли своє ствердження під час розгляду справи, а тому не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed