Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

30 травня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «Мостобуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позов обґрунтовує тим, що він працював монтажником у Мостобудівельному загоні № 60 ПАТ «Мостобуд» з 1 листопада 2006 року. 28 травня 2012 року позивач був звільнений із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку зі скороченням штатів. Однак розрахунку по заробітній платі в сумі 3282 грн. 88 коп. здійснено не було. Лише 30 квітня 2013 року позивачу було частково виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 500 грн. На момент пред'явлення позову заборгованість відповідача по виплаті зарплати складає 2782 грн. 88 коп. Крім того, позивач вважає, що оскільки ні в день звільнення, ні на даний час відповідач із власної вини не виплатив нараховану йому заробітну плату і між ними немає спору щодо її розміру, тому відповідач повинен виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Посилаючись на викладені вище обставини, просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 2782 грн. 88 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 14083 грн. 92 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Представник відповідача Пегза К.К. в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги визнала частково. У поданих запереченнях вказала, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем обрахована неправильно. Дійсний її розмір становить 9909 грн. 78 коп. Саме таку суму, а також заборгованість по заробітній платі в сумі 2782 грн. 88 коп. відповідач визнає повністю. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 1 листопада 2006 року працював монтажником у Мостобудівному загоні № 60 ПАТ «Мостобуд» і на підставі наказу № 76-к від 28 травня 2012 року був звільнений у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що свідчать записи у трудовій книжці (а.с. 8). Як вбачається з довідки, виданої ПАТ «Мостобуд» (а.с. 11), заборгованість товариства по заробітній платі перед [PERSON] станом на 5 березня 2014 року складає 2782 грн. 88 коп. Згідно пояснень позивача, викладених у позовній заяві, на його вимогу про погашення заборгованості по заробітній платі, відповідач відмовився провести з ним розрахунок, мотивуючи відсутністю для цього коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи те, що на момент розгляду справи відповідач не погасив заборгованості перед позивачем по заробітній платі, тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення повністю. Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. З наданого відповідачем розрахунку (а.с. 41-42) вбачається, що розмір середнього заробітку за час затримки при звільненні [PERSON] станом на день пред'явлення позову - 30 травня 2014 року становить 9909 грн. 78 коп. Дану суму суд вважає вірною, оскільки вона підтверджена належними доказами та обрахована у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Крім того, поряд з даною сумою коштів із відповідача підлягає стягненню середній заробіток за період часу з дня подачі позову до суду по день постановлення рішення по справі, розмір якого розрахований шляхом множення кількості днів затримки на середньоденний заробіток працівника (26 х 19,78 грн.) та становить 514 грн. 28 коп. Оскільки відповідач не довів відсутності своєї вини в непроведенні своєчасного повного розрахунку з працівником у день його звільнення, тому вказана вище сума середнього заробітку підлягає стягненню з відповідача на корить позивача. Задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: partial