Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

29 вересня 2020 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа Відділ обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі ордеру на жиле приміщення №24, виданого Виконавчим комітетом Самарської районної Ради народжених депутатів міста Дніпропетровська 20 квітня 1980 року, його батькові [PERSON] , як наймачу, а також їх на той час сім`ї, яка складалась із п`яти осіб, а саме: матері [PERSON] , його брату [PERSON] , його брату (відповідачу) [PERSON] та йому [PERSON] , була надана в користування для проживання із державного житлового фонду квартира [ADDRESS] . В подальшому у 2000-роках, у зв`язку із припиненням шлюбних відносин між його батьками, його матір [PERSON] знялась з реєстрації місця проживання за вказаною вище адресою та переїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації. Його брат [PERSON] , також знявся з реєстрації місця проживання за вказаною адресою та переїхав мешкати до м. Кам`янське. [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті його батька, рішенням Виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпропетровську ради №329 від 20.09.2013 з ним був переукладений договір найму на квартиру [ADDRESS] , шляхом переоформлення особистого рахунку на займану житлову площу квартири у розмірі 63,6 кв.м. Отже, починаючи з 20.09.2013 він став наймачем вказаної квартири. В квартирі окрім нього також зареєстрований його брат [PERSON] . Фактично в продовж тривалого часу, починаючи з 2004 року, в квартирі проживали лише дві особи, а саме його батько [PERSON] до моменту його смерті і він. Відповідач [PERSON] одружився у 2004 році на [PERSON] та переїхав до своєї дружини на постійне проживання за адресою: [ADDRESS] , почавши проживати з нею однією сім`єю та вести спільне господарство. Починаючи з 2004 року та по день подачі ним позовної заяви до суду, відповідач у зв`язку зі своєю тривалою відсутністю, не реалізував своє право на проживання в квартирі та не здійснював відповідних витрат за користування нею за її цільовим призначенням. Він неодноразово просив відповідача виконувати належним чином свої обов`язки, або знятись з реєстрації місця проживання, оскільки всі витрати, як за нього так і за себе по договору найму житлового приміщення, здійснював та продовжує здійснювати він, чим порушуються його майнові права наймача квартири. Всі його звернення до відповідача залишились без належного реагування та виконання. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . 16 жовтня 2020 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 14 січня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому він заперечує проти позову та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути з позивача судовий збір. 03 лютого 2021 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив в якій він зазначає, що заперечення відповідача є недоведеними та у відзиві не надано жодних доказів. Просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою. 12 лютого 2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву в яких він зазначає, що відповідач ніколи не втрачав інтересу до спірної квартири і був тимчасово відсутній у жилому приміщенні, тільки через домовленість з наймачем [PERSON] . Та не зважаючи на це, при тимчасовій відсутності, відповідач продовжує за собою зберігати намір ставитися до жилого приміщення квартири [ADDRESS] , як до свого постійного місця проживання, так як іншого власного помешкання у нього немає. Просить відмовити у позові у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що в матеріалах наявні всі належні докази, відповідач у квартирі не мешкає, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що він приходив до брата з питанням приватизації спірної квартири після смерті батька, але відповідач відтягував вирішення цього питання. Він намагався вирішити питання приватизації декілька разів. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідач ніколи не втрачав інтересу до спірної квартири, тимчасово був відсутній у квартирі тільки за домовленістю з позивачем, іншого помешкання відповідач немає. З 1994 року відповідач залишив квартиру і почав жити з дружиною. У нього була домовленість з батьком, що він залишиться зареєстрованим у квартирі але буде сплачувати частину комунальних послуг. Після смерті батька, квартиру та особисті рахунки було переоформлено на позивача при умові, що відповідач сплачує комунальні послуги, як раніше, однак письмо це не було задокументовано. Відповідач раз на місяць приходив до спірної квартири, приносив кошти на комунальні послуги. Підтверджень передачі коштів за комунальні послуги немає, вони рідні брати, не було потреби фіксувати передачу коштів, питань не виникало до 2020 року, коли постало питання про реєстрацію третього брата та прийняття спадщини. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що в спірній квартирі він не мешкає з 1994 року, у зв`язку з тим, що на той час там мешкав позивач зі своєю дружиною, батько та мати, він переїхав до своєї дружини, але коли було потрібно, він за потреби робив там ремонт. Він не заважав позивачеві жити в квартирі, навіть коли посварився з дружиною і почав винаймати житло. Коли третій брат вийшов з тюрми, зателефонувала мати і попросила, щоб він поговорив з позивачем, щоб прописати брата у квартирі, тому що квартира матері та батька, але він та його дружина відмовили, після цього позивач вирішив виписати його з квартири. З питань усунення перешкод у користування квартирою він до суду не звертався. Після розмови, позивач припинив з ним спілкуватись, змінив замки та не пускає до квартири. Були розмови про приватизацію квартири, але позивач хотів приватизувати квартиру на чотирьох чоловік, на себе, свою дружину, її сина та на відповідача, він відмовив сказавши, що вийде з тюрми брат і потрібно буде приватизувати квартиру між ними трьома. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник третьої особи - Відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. \~ \~ \~ \~Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі ордеру на жиле приміщення №24, виданого Виконавчим комітетом Самарської районної Ради народних депутатів міста Дніпропетровська 20 квітня 1980 року, [PERSON] , як основному наймачу, а також його сім`ї: дружині [PERSON] , сину [PERSON] , сину [PERSON] та сину [PERSON] , була надана в користування для проживання із державного житлового фонду квартира [ADDRESS] (а.с.19). Наймач квартири [ADDRESS] [PERSON] помер [INFO] (а.с.9). Рішенням виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпропетровську Ради №329 від 20.09.2013, вирішено КП «Житлове господарство Самарського району» ДМР переукласти договір найму шляхом переоформлення особистого рахунку на займану житлову площу: на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 63,6 кв.м. у зв`язку зі смертю наймача [PERSON] на сина [PERSON] , склад сім`ї 2 особи, у тому числі: [PERSON] брат (а.с.10). Крім позивача, який є наймачем у квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією довідки про склад сім`ї №2915 від 20.07.2020, виданою Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с.11). Як вбачається з акту обстеження домогосподарства від 03.09.2020, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2004 року та до теперішнього часу (а.с.12). \~ \~ \~ \~Допитаний в якості свідка [PERSON] суду показав, що з позивачем у нього дружні стосунки приблизно 10 років. З відповідачем бачився ще в школі, з позивачем бачиться набагато частіше. Відповідача у спірній квартирі він взагалі не бачив. В квартирі буває раз на місяць та відповідача не бачив там жодного разу. Бачив в квартирі ремонт, позивач показував кухню. Ніколи не бачив, щоб відповідач приймав участь у ремонті, навіть ніхто нічого не розповідав. З приводу речей відповідача нічого сказати не може. Про те, що позивач не пускає відповідача до квартири нічого не чув. Допитана в якості свідка [PERSON] суду показала, що відповідач в спірній квартирі не проживає, останній раз вона бачила відповідача у дворі, загалом бачила його декілька разів. Куди йшов відповідач їй не відомо. З приводу особистих речей їй нічого невідомо. Виходячи зі змісту позовних вимог, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із житлового законодавства, пов`язані з правом осіб на користування жилим приміщенням, яке не належить їм на праві власності та в якому зареєстровано їхнє місце проживання, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися\~Житловим кодексом Української РСР\~. Відповідно до\~ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами\~ст.9 Житлового Кодексу Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. За змістом ст.64 ЖК\~Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. За правилами ч.1\~ст.163 ЖК Української РСР, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою\~статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч.1\~ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 3 зазначеної статті передбачені випадки збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Статтею 72 ЖК Української РСР \~передбачено, що визнання особи такою, яка втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей\~71,\~72 ЖК Української РСР\~дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Судом встановлено, що як позивач так і відповідач у свій час набули у встановленому законом порядку права користування квартирою [ADDRESS] , оскільки були вселені у вказану квартиру та зареєстровані в ній по місцю реєстрації своїх батьків, зокрема батька основного наймача, як члени сім`ї наймача спірної квартири. В ході судового розгляду судом з`ясовано, що позивач та відповідач є рідними братами, та відповідач з 2004 року після одруження за попередньою домовленістю з наймачем спірної квартири на той момент батьком [PERSON] , переїхав до будинку своєї дружини, але при цьому залишився бути зареєстрованим у спірній квартирі. Згідно ст.ст.12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на положення\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 2\~ст.78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.ч.1, 2\~ст.95 ЦПК України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Надані суду квитанції про оплату комунальних послуг не є підтвердженням належного виконання відповідачем обов`язків по утриманню житла у відповідності до ст.68 ЖК України, оскільки надані за кілька останніх місяців. Доказів того, що відповідачем належно виконувалися обов`язки по утриманню житла з 2004 року, останнім не надано. Відповідачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факту того, що він після 2004 року вчиняв будь-які дії, які б могли свідчити про збереження його наміру ставитися до жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання. Разом з тим, відповідач з 2004 року перебуває у зареєстрованому шлюбі та весь цей час мешкає у дружини. Таким чином, суд знаходить встановленим той факт, що відповідач [PERSON] , який є братом наймача спірної квартири у 2004 році добровільно покинув квартиру [ADDRESS] , його речей у спірній квартирі немає, [PERSON] перешкод в користуванні жилим приміщенням не чинив, [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації без поважних на те причин, проміжок часу, що значно\~\~перевищує\~\~встановлений\~\~ст.71 ЖК України\~строк, підстав для продовження пропущеного відповідачем строку, судом не встановлено, що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають у зв`язку з відмовою в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved