Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

30 травня 2019 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] в особі законного представника [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Радехівської районної державної адміністрації Львівської області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначають, що вони являються співвласниками в рівних частках буд. [ADDRESS] . Їм належить по 1/3 частці вказаного будинку, зокрема, це підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» №18674473 від 29.04.2008 року, згідно якого [PERSON] належить 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності на спадщину № [NUMBER] від 24.12.2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» № 18674615 від 29.04.2008 року підтверджується належність [PERSON] 1/3 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 5179 від 24.12.2007 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» № 18674563 від 29.04.2008 року підтверджується належність [PERSON] 1/3 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 5197 від 24.12.2007 року. Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.2007 року видані Радехівською державною нотаріальною конторою на всіх співвласників. [PERSON] є батьком [PERSON] (відповідачки по справі). З матір`ю відповідачки (її законним представником по справі) [PERSON] вони розлучені, що підтверджується копією рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10 квітня 2012 року (справа № 1327/1315/2012), рішення набрало законної сили 05.05.2012 року. У рішенні суду зазначено, що два роки вони після реєстрації шлюбу, 26 липня 2007 року, проживали у квартирі, яка належить матері [PERSON] , а з 2009 року вона винаймає квартиру. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 07.02.2019 року справа № 459/3619/18 з [PERSON] стягнуто аліменти в користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.11.2018 року й до досягнення дитиною повноліття. У позовній заяві про стягнення аліментів, [PERSON] підтверджує той факт, що після розірвання шлюбу (10.04.2012 року) дитина (відповідачка по даній справі) проживає разом з нею у м. Червоноград, навчається у загальноосвітній школі № 10. На даний час, [PERSON] одружений вдруге та має дочку [PERSON] , [INFO] . Відповідачка по справі формально зареєстрована в будинку [ADDRESS] , ніколи там не проживала з часу народження, що підтверджується актом про фактичне місце проживання від 06.05.2019 року № 357 Корчинської сільської ради Радехівського району Львівської області. Мати відповідачки відмовляється в добровільному порядку зняти її з реєстрації, мотивуючи це тим, що дитина набуде право власності на частку в будинку, що не відповідає дійсності та чинить позивачам перешкоди у розпорядженні будинком (вони не можуть такий продати). Просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні приватною власністю, шляхом позбавлення права користування [PERSON] , [INFO] , будинком [ADDRESS] . Позивачі в судове засідання не з`явилися, від представника позивача [PERSON] до суду поступила заява про розгляд справи у його відсутності та відсутності довірителя, проти ухвалення заочного рішення не заперечили (а.с.116). Законний представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судова повістка повернулася без вручення адресату за закінченням терміну зберігання (а.с.110-113). Представник третьої особи Служба у справах дітей Радехівської районної державної адміністрації Львівської області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує в їх задоволенні (а.с.109). Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив позивач та представник позивача. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зміст ст.405 ЦК України передбачає, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користуватися цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім`ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Так, судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , є власниками будинку [ADDRESS] , що підтверджується Витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданими 29.04.2008 р. Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності, які були видані на підставі свідоцтв про право власності на спадщину № 5188 від 24.12.2007 року, № 5179 від 24.12.2007 року, № 5197 від 24.12.2007 року (а.с.9-14). З копії позовної заяви про стягнення аліментів з [PERSON] , поданої [PERSON] в 2018 році до Червоноградського міського суду Львівської області, вбачається, що [PERSON] вказала про місце проживання дитини [PERSON] разом з нею у м. Червонограді після розірвання шлюбу (а.с.15). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 10 квітня 2012 року, що підтверджується копією рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 10.04.2012 р. (а.с.18). Відповідно до копії рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 07.02.2019 року, з [PERSON] стягуються аліменти у користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.11.2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.16). Згідно копії Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 07 серпня 2008 року, [PERSON] народилася [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). З Акту про фактичне місце не проживання №357 від 06 травня 2019 року, виданого Корчинською сільською радою Радехівського району Львівської області, вбачається, що відповідно до запису в будинковій книзі, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Враховуючи свідчення сусідів [PERSON] та [PERSON] про підтвердження не проживання, більше п`яти років, за даною адресою гр. [PERSON] , [INFO] , яка проживає та навчається в м. Червоноград, депутатом Корчинської сільської ради [PERSON] підтверджено факт не проживання, на момент обстеження, вище зазначеної дитини (а.с.20). Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Як зазначив Верховний Суд в постанові від 10 липня 2019 року № 465/7083/13-ц неповнолітні особи не можуть самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт їх не проживання у спірній квартирі, не можуть бути безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування зазначеним житлом. Відповідно до вимог ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Частиною 6 зазначеної статті передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається зі змісту висновку Радехівської районної державної адміністрації Львівської області №03-26/390-11 від 25.02.2020 року, Радехівська районна державна адміністрація Львівської області вважає, що визнання [PERSON] , [INFO] , такою що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] , недоцільним та таким, що порушує її житлові права (а.с.59,60). Разом з тим, позивачами було надано суду свідоцтво про право на спадщину від 24 грудня 2007 року з якого вбачається, що таке видано на 1/3 частину житлового будинку з погосподарськими будівлями [PERSON] та на 1/3 частину - [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.9) . З аналізу вищевказаних норм вбачається, що права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків. Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, судом встановлена наявність іншого житла на праві власності у матері неповнолітньої дитини, з якою остання фактично проживає, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] , де вони фактично проживають та в якій можлива реєстрація малолітньої дитини. В ході судового розгляду судом не встановлено будь-яких перешкод або неможливості реєстрації малолітньої дитини у зазначеному приміщенні. Враховуючи викладене, судом не встановлено будь-яких порушень прав дитини [PERSON] на достатній життєвий рівень у разі визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинку [ADDRESS] . Отже, виходячи з вимог ч.6 ст.19 СК України, суд не погоджується з висновком Радехівської районної державної адміністрації Львівської області №03-26/390-11 від 25 лютого 2020 року в частині встановлення тієї обставини, що втрата права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] малолітньою [PERSON] , не відповідає її інтересам та порушує право дитини на достатній життєвий рівень у зв`язку з відсутністю житла, в якому можлива реєстрація малолітньої дитини. Суд вважає такі обставини є недостатньо обґрунтованими та спростовуються наданими позивачем доказами, зокрема Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У висновку відсутні будь-які відомості щодо перевірки Радехівською районною державною адміністрацією наявності іншого житла у [PERSON] (матері дитини), а тому суд вважає зазначений висновок таким, що складений на підставі формально зібраних документів. Приймаючи до уваги вищенаведене, ті обставини, що відповідач більше встановленого ст.405 ЦК України строку будинком [ADDRESS] без поважних причин не користується, має постійне місце проживання з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , суд вважає, що її слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відтак позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved