Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

31 березня 2014 року [PERSON] звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с. 5-6). Позивач у позовній заяві та представник позивача у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог, посилались на те, що 14 грудня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики коштів на суму 224 000 грн., що на день передачі грошей було еквівалентно 28 000 доларів США. 07 грудня 2012 року між сторонами було укладено договір про внесення змін до вищезазначеного договору позики грошей, відповідно до якого сторони домовились, що відповідач буде повертати суми позики кожного року у розмірі 24 000 грн., а інші умови договору залишили без змін. Відповідач у зазначений термін, тобто в 2013 році борг не повернув, став уникати зустрічей з позивачем, на неодноразові пропозиції про добровільну сплату боргу, відповідач почав всіляко ухилятися, мотивуючи тим, що у нього немає грошей, а отже відповідач не має можливості повернути борг, оскільки відповідач порушив свої договірні зобов'язання та не повернув позику, тому позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 24 000 грн., а також судові витрати.(а.с. 5-6) У судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. (а.с. 36) Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. (а.с. 21, 35) Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що 14 грудня 2011 року між сторонами був укладений договір позики грошей, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 224 000 грн., що за курсом НБУ на момент передачі грошей було еквівалентно 28 000 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути позивачу борг в строк, а саме до 14 грудня 2021 року, але взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконав, що підтверджується поясненнями позивача та представника позивача, наданими у судовому засіданні та копією договору позики грошей від 14.12.2011 року, наявною в матеріалах справи (а.с. 11, 36). Судом встановлено, що 07 грудня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення змін до договору позики грошей, відповідно до якого сторони домовились, що договір позики від 14.12.2011 року є безпроцентним, та погодили порядок повернення суми позики за цим договором позики, а саме відповідач повинен кожного року повертати позивачу суму боргу у розмірі 24 000 грн., що за курсом НБУ еквівалентно 3 000 доларів США, що підтверджується копією договору від 07.12.2011 року, наявною в матеріалах справи. (а.с. 12) Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики, або таку ж кількість речей) того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Частина перша ст. 1049 ЦК України зазначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від договору не допускається, а зобов`язання має виконуватись належним чином. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у судовому засіданні у їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідач, взятий на себе обов'язок перед позивачем не виконав, суд приходить до висновку, що необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок повернення заборгованості за договором позики від 14.12.2011 року - 24 000 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати понесені позивачем (а.с. 1-2) покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved