Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

31.03.2016 року заявник лікар-психіатр КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» [PERSON] в порядку ст.ст. 279-282 ЦПК України та за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу» звернулася до суду з заявою, в якій просить продовжити надання [PERSON], [INFO], амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, зазначивши в обгрунтування заяви, шо [PERSON] перебуває на обліку у КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» з 1991 року, з діагнозом помірна розумова відсталість, внаслідок чого останній може завдати значної шкоди своєму здоровю у звязку з погіршенням психічного стану у разі ненадання йому психіатричної допомоги та може вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку собі чи оточуючим. Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 жовтня 2015 року [PERSON] надається амбулаторна психіатрична допомога у примусовому порядку. Згідно з висновком лікарів-психіатрів від 30 березня 2016 року [PERSON] потребує продовження надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. В судовому засіданні заявник лікар-психіатр КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» [PERSON] заяву про продовження надання [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку підтримала з підстав, зазначених в ній, просила її задовольнити. Прокурор Кіровоградської місцевої прокуратури в судовому засіданні підтримала вимоги заяви та просила їх задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення заяви не заперечував. Заінтересована особа [PERSON], яка є опікуном [PERSON], просила заяву задовольнити. Заслухавши пояснення лікаря-психіатра, прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури, [PERSON], заінтересованої особи [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою визначає Закон України «Про психіатричну допомогу». Відповідно до преамбули Закону України «Про психіатричну допомогу», яка визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою, виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов'язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов'язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги. За змістом статті 1 цього Закону, якою передбачено визначення термінів, психічні розлади - розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті; тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку; психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади; усвідомлена згода особи - це згода, вільно висловлена особою, здатною зрозуміти інформацію, що надається доступним способом, про характер її психічного розладу та прогноз його можливого розвитку, мету, порядок та тривалість надання психіатричної допомоги, методи діагностики, лікування та лікарські засоби, що можуть застосовуватися в процесі надання психіатричної допомоги, їх побічні ефекти та альтернативні методи лікування. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» амбулаторна психіатрична допомога надається лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи. Амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 року продовження застосування примусових заходів медичного характеру, в тому числі й надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку можливе на строк, який не перевищує 6-ти місяців. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10 квітня 2015 року заява лікаря-психіатра КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» задоволена, надано [PERSON] амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку. Крім того, рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 28 січня 2005 року [PERSON], [INFO], визнаний недієздатним, встановлена опіка. Рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м.Кіровограді ради «Про призначення опікуна [PERSON]В.» від 18 жовтня 2012 року №114 [PERSON] призначена опікуном над [PERSON], [INFO]. Судом також встановлено, що згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» у складі: [PERSON] голови ЛКК, завідувача психоневрологічного диспансерного відділення, [PERSON] лікаря-психіатра, члена ЛКК, [PERSON] лікаря-психіатра, члена ЛКК від 30 березня 2016 року [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад: помірна розумова відсталість. Знаходиться під диспансерним наглядом дільничного психіатра з 1991 року. Багаторазово проходив курси стаціонарного лікування. Являється інвалідом ІІ-ої групи по психічному захворюванню. Двічі (2004р., 2006 р.) за скоєння протиправних дій у вигляді крадіжок, знаходився на примусовому лікуванні за рішенням суду в КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня». За скоєння суспільно-небезпечного діяння за ознаками ч.1 ст. 296 КК України з 01.09.2009 року знаходився на примусовому лікуванні в Полтавській обласній психіатричній лікарні зі звичайним наглядом. 10 липня 2012 року Кіровським районним судом м. Кіровограда відмінено примусові заходи медичного характеру та 27 липня 2012 року [PERSON] виписаний із лікарні під нагляд дільничного лікаря-психіатра. 30 грудня 2012 року в стані алкогольного спяніння вчинив суспільно-небезпечне діяння, що містить ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.04.2013 року призначені примусові заходи медичного характеру у вигляді примусового лікування в психіатричному стаціонарі із звичайним наглядом. 20.05.2013 року госпіталізований до КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня». Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.11.2014 року припинено застосування примусового лікування. При цьому, [PERSON] продовжував лікування в психіатричному стаціонарі в добровільному порядку до 24.02.2015 року. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.01.2005 року [PERSON] визнаний недієздатним, його мати [PERSON] призначено опікуном. 05.10.2015 року оглянутий комісією лікарів-психіатрів потребує продовження амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, оскільки при погіршенні психічного стану [PERSON] схильний до протиправних дій, крадіжки, статевих збочень з неповнолітніми, потребує динамічного нагляду лікаря-психіатра та прийому протирецидивної терапії в амбулаторних умовах. За психічним станом потребує постійного динамічного диспансерного нагляду в амбулаторних умовах. На підставі п. 2 ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» [PERSON] потребує амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Враховуючи викладене вище, а також те що, [PERSON] страждає тяжким психічним розладом: помірна розумова відсталість, та при погіршенні психічного стану здоровя схильний до вчинення протиправних дій, крадіжок, статевих збочень з неповнолітніми, за що передбачена адміністративна та кримінальна відповідальність, та в разі не продовження надання йому амбулаторної примусової психіатричної допомоги, його психічний стан може погіршитися, що може спричинити шкоду як його здоровю, так і негативно відзначитися на оточуючих, може також вчинити аналогічні кримінальні правопорушення, на підставі чого та враховуючи наявність правових підстав, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для продовження надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Outcome: approved