Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

3 листопада 2020 року позивач звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що у провадженні сектору дізнання Згурівського відділення поліції перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 12020110170000105 від 28.03.2020 за ознаками кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, по факту заподіяння йому [PERSON] по [ADDRESS] 27.03.2020 приблизно 5-6 ударів топорищем по різних частинах його тіла та ч. 1 ст. 126 КК України - по факту умисного заподіяння йому [PERSON] удару, який завдав йому фізичного болю і не завдав тілесних ушкоджень. Органами досудового розслідування порушуються його законні інтереси, тому він змушений звернутися до суду. Зокрема 22.05.2020, тобто через два місяці після внесення відомостей у ЄРДР, слідчий за попередньою змовою із процесуальним керівником - прокурором нахабно закрив це кримінальне провадження, не вручивши йому навіть пам`ятки про процесуальні права і обов`язки потерпілого, не допитав його та свідків, не додав висновку СМЕ. 30 червня 2020 року слідчий суддя Згурівського районного суду Київської області скасував зазначену постанову слідчого. Після скасування цієї постанови кримінальне провадження розслідується більше семи місяців, хоча не є складним. Натепер дізнавачу достовірно відомі особи, причетні до вчинення щодо нього кримінальних проступків. Відтак встановлено наявність достатніх доказів для повідомлення [PERSON] та [PERSON] про підозру у вчиненні кримінальних проступків, якими є протоколи допиту його як потерпілого від 10.07.2020 та свідка [PERSON] від 10.07.2020, протоколи проведення слідчих експериментів за його участю та свідка [PERSON] від 10.07.2020, висновок експерта від 28.04.2020 № 21, відповідно до якого у нього виявлені легкі тілесні ушкодження та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Проте на теперішній час орган дізнання та процесуальний керівник грубо ігнорують вимоги КПК щодо швидкого, повного, об`єктивного та неупередженого проведення у розумні строки досудового розслідування, внаслідок чого [PERSON] та [PERSON] не притягнуті до встановленої законом відповідальності. Він неодноразово направляв звернення до Згурівського відділення поліції як органу досудового розслідування у формі дізнання та до органів вищого рівня, що не дало результатів. Зазначені обставини завдали та продовжують завдавати йому великі моральні, душевні та фізичні страждання та переживання, які поступово переходять у порушення стану його здоров`я. Він не може спокійно спати, у нього з`явилися часті головні болі, запаморочення, він боїться виходити зі свого двору, розуміючи реальність можливих повторних нападів на нього [PERSON] та [PERSON] та вчинення більш тяжких протиправних дій. Він змушений уникати відвідування громадських місць, покидати свій дім, що в свою чергу вплинуло на втрату його соціальних зв`язків. Крім того, він зневірився у принципах законності та справедливості. Враховуючи викладене, глибину та тривалість завданих йому страждань, що не закінчаться з моменту оголошення судового рішення, судову практику та те, що з дня вчинення [PERSON] та [PERSON] щодо нього кримінальних проступків пройшло більше 8 місяців, бездіяльність, яка допущена органами досудового розслідування, вважає, що розмір його душевних страждань повинен бути визначений судом в розмірі 110000,00 грн. При обчисленні цього розміру посилається на рішення Верховного суду від 27.05.2020 у справі № 585/724/19, у якому розмір моральної шкоди на момент визначення її судом становив 54 прожиткові мінімуми, виходячи з 1853,00 грн. Натепер така кількість прожиткових мінімумів становить 114372,00 грн, з урахуванням установленого у 2020 році з 01.07.2020 прожиткового мінімуму на одну особу в розмірі 2118,00 грн відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», тому просить стягнути із відповідачів на його користь моральну шкоду в розмірі 110000,00 грн, у разі задоволення позову судовий збір стягнути із відповідачів. В своєму відзиві на позов відповідач Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області посилається на те, управління не є належним відповідачем у справі, оскільки не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин що мають значення для правильного вирішення справи. У рішенні від 03.10.2001 № 12-рп/2001 Конституційний Суд України у справі про відшкодування шкоди державою зазначає, що державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Управління жодних прав позивача не порушувало, не вступало з ним у правовідносини та жодної шкоди позивачу не завдало, тому Казначейство не повинно відповідача за шкоду, завдану позивачу, внаслідок незаконних дій інших державних органів. Така правова позиція підтверджена практикою касаційного суду, зокрема ухвалою ВССУ від 05.07.2017 по справі № 210/327/15-ц, а саме, не допускається стягнення шкоди з Казначейства, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Крім того, в позовній заяві не доведено факту заподіяння позивачу моральної шкоди в розмірі 110000,00 грн. Позивач не надав доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів, та вини останніх в її заподіянні. Та відшкодування заявленої позивачем моральної шкоди в зазначеному розмірі призведе до економічно необґрунтованих збитків державного бюджету, тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У відзиві на позов відповідач Головне управління Національної поліції в Київській області посилається на те, що у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12020110170000105 від 28.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, по факту заподіяння [PERSON] по [ADDRESS] тілесних ушкоджень [PERSON] було проведено ряд слідчих (розшукових) дії, в тому числі, призначено та проведено судово-медичну експертизу, допитано свідків, проведено слідчий експеримент із потерпілим [PERSON] . Натепер в цьому кримінальному провадженні ще триває досудове розслідування. Головне управління не вчиняло щодо позивача жодних дій, передбачених ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Позивач не обґрунтував існування причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та протиправними, на його думку, діяннями, не надав документального підтвердження погіршення стану здоров`я та інших негативних наслідків, викликаних неправомірними діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування. Визначений позивачем розмір моральної шкоди 110000,00 грн є необґрунтованим та базується на припущеннях. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Крім того, зазначає, що Згурівське відділення поліції та Переяслав-Хмельницький відділ поліції не є окремими юридичними особами та не уповноважені представляти власні інтереси в суді. Представництво в судах України здійснюється працівниками Відділу правового забезпечення Головного управління Національної поліції в Київській області від імені Головного управління в Київській області. Відповідач Київська обласна прокуратура у своєму відзиві на позов покликається на те, що позивач як на підставу стягнення моральної шкоди в розмірі 110000,00 грн посилається на безпідставне винесення слідчим постанови про закриття кримінального провадження № 12020110170000105 від 28.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України, яка залишилась без реагування процесуального керівника, тривале ненаправлення цієї справи з обвинувальним актом до суду та формальні відповіді органу досудового розслідування та прокуратури на його неодноразові скарги. Позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, на підставі ст. 1176 ЦК України та за умови, що дії юридичної особи були неправомірними, між ними та шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Скасування слідчим суддею постанови про закриття кримінального провадження не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України та не свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди. Посилання позивача на відсутність процесуального контролю з боку прокуратури, яка виразилась у неприйнятті рішення про скасування постанови про закриття кримінального провадження та про попередню змову між працівниками органів прокуратури та досудового розслідування є безпідставними. Матеріали кримінального провадження не містять доказів про інформування прокурора про прийняті процесуальні рішення. Крім того, прокурор про розгляд скарги [PERSON] про скасування постанови про закриття кримінального провадження, не повідомлявся, оскільки скарга стосувалася виключно рішення органу досудового розслідування. Щодо недотримання строків досудового розслідування станом на 03.11.2020, то такий строк закінчується не пізніше березня 2021 року, тому твердження позивача в цій частині не відповідають дійсності та є передчасними. Натепер досудове розслідування триває, проводяться необхідні слідчі та процесуальні дії. Повідомлення про підозру [PERSON] та [PERSON] відбудеться лише після отримання та аналізу доказів, які вказують на наявність складу проступків, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 125 КК України, що виключає наразі бездіяльність слідчого або прокурора. Крім того, позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди працівниками прокуратури, а також визначення її вартості, окрім як посилання на постанову Верховного Суду у суттєво відмінних правовідносинах. Позивач не навів аргументованих доказів та конкретних прикладів на підтвердження факту вчинення органами прокуратури фізичного чи психічного впливу на позивача в ході досудового розслідування кримінального провадження, що вказувало б на спричинення останньому моральних страждань, настання інших негативних подій та явищ, переживань тощо. Будь-які рішення чи дії прокуратури незаконними в судовому порядку не визнавались та не оскаржувались. Також позивач в своєму позові не обґрунтовує підстави залучення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, зокрема прокурора Згурівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Худякової М.Ю. та Бориспільської місцевої прокуратури, які не мають процесуальної правоздатності. Згурівський відділ Бориспільської місцевої прокуратури та Бориспільська місцева прокуратура є лише відокремленими підрозділами Київської обласної прокуратури. У письмових поясненнях третя особа прокурор Згурівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури Худякова М.Ю. заперечує проти позову повністю та просить відмовити у його задоволенні за безпідставністю та необґрунтованістю, посилаючись на те, що процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні здійснює група прокурорів, крім неї, як старшого групи прокурорів, також прокурор відділу Норець О.В. та начальник відділу Шполянський Р.О. Щодо незаконного закриття кримінального провадження, на що посилається позивач, то його висновки є надуманими. Прокурор відповідно до ч. 6 ст. 284 КПК України має право скасувати постанову про закриття кримінального провадження протягом 20 днів з дня її отримання. Проте матеріали цього кримінального провадження до Згурівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури не надходили. За таких обставин ознайомитися з матеріалами та перевірити законність закриття провадження станом на момент скасування її судом не виявилось за можливе. Разом з тим позивач скористався своїм правом на звернення до слідчого судді та ухвалою від 30.06.2020 постанова начальника слідчого відділення була скасована. Отже його права не були порушені. Прокурор, виконуючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання у яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. На теперішній час відсутні достатні дані для повідомлення про підозру у цьому кримінальному провадженні. З метою проведення ефективного досудового розслідування процесуальний керівник неодноразово надавав ґрунтовні письмові вказівки дізнавачу, без виконання яких неможливо встановити всі обставини. Виключно прокурор може встановити чи достатньо даних для повідомлення особі про підозру. Права потерпілого визначені ст. 56 КПК України, серед яких не зазначено, що рух кримінального провадження забезпечується шляхом подачі звернень. Потерпілий має право подавати клопотання та отримувати інформацію про результати їх розгляду та оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України. Позивач до Згурівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури таких клопотань не подавав та відповідно результати їх розгляду не оскаржував. Щодо направлення ним звернень до відповідачів, на що посилається позивач, то такі його дії не відповідають способу захисту, передбаченого КПК України. Крім того, потерпілий має право подавати докази. Більше того, навіть у тих зверненнях, які подавалися, ставилися вимоги, які процесуально виконати було неможливо. Зокрема його прохання зобов`язати працівників Згурівського відділення поліції та Згурівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури в максимально стислі строки виконати покладені на них законом обов`язки щодо притягнення винних осіб до вчинення кримінальних проступків, що є абсурдним. Прокурор вважає, що, звернення позивача до суду з явно безпідставним та необґрунтованим позовом може вказувати на незаконний вплив на прокурора та дізнавача з метою прийняття ними поспішних та відповідно незаконних рішень. Позивач не обґрунтував, яким чином саме відповідачі та треті особи завдали йому моральної шкоди. Психічний вплив на позивача не здійснювався жодним чином. Остаточне рішення у справі ще не прийняте, досудове розслідування триває, тому бездіяльність відсутня. Строк давності у кримінальних провадженнях щодо проступків становить 12 місяців. Тобто у цьому провадженні закінчується не пізніше березня 2021 року. На рух цього кримінального провадження впливає те, що з початку 2020 року у Згурівському відділенні поліції працював лише 1 слідчий. Дізнавачі та начальник сектору дізнання відсутні взагалі, є лише уповноважені особи з числа таких осіб, а це - 2 дільничні офіцери та 2 оперуповноважені. Останні у силу своїх службових обов`язків обслуговують 41 населений пункт. Станом на 12.11.2020 твердження позивача про порушення розумних строків у кримінальному провадженні є передчасним, оскільки його клопотання про встановлення розумного строку слідчим суддею ще не розглянуто. На оперативність прийняття остаточного рішення впливає також наявність кримінального провадження щодо заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] 27.03.2020. Звертає увагу на те, що суд не може визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень, якщо термін розгляду (прийняття рішення) не завершився. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце її проведення були належним чином повідомлені, копію позовної заяви з додатками отримали, відповідачі та третя особа прокурор Худякова М.Ю. надали відзиви на позов та пояснення, позов не визнають повністю, представник Головного управління Національної поліції в Київській області направив заяву про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Крім того, пояснив, що йому невідомо, чи були вчинені відповідачами якісь дії після пред`явлення позову. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів у їх сукупності, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що у провадженні сектору дізнання Згурівського відділення поліції перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12020110170000105 від 28.03.2020 за ознаками кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України, по факту заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] по [ADDRESS] 27.03.2020, та ч. 1 ст. 126 КК України - по факту заподіяння [PERSON] фізичного болю [PERSON] (а.с.16-17 - копія витягу з ЄРДР). Постановою начальника слідчого відділення Згурівського відділення поліції Качайла Р.А. від 22.05.2020 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12020110170000105 від 28.03.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, було закрито. Ухвалою слідчого судді Згурівського районного суду від 30.06.2020 постанову начальника слідчого відділення від 22.05.2020 скасовано (а.с.21-23 - копія ухвали). 15 листопада 2020 року кримінальне провадження було закрите на підстав п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 20 листопада 2020 року прокурор Згурівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури до Прокуратури Київської області Худякова М.Ю. скасувала постанову про закриття кримінального провадження (а.с.103 - копія довідки про рух кримінальне провадження). У кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 12020110170000105 від 28.03.2020 по факту заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] та [PERSON] - удару [PERSON] , який завдав йому фізичного болю, було проведено ряд слідчих (розшукових) дії, зокрема допитано потерпілого та ряд свідків, проведено судово-медичну експертизу та слідчі експерименти із потерпілим та свідками (а.с.24-27, 28-31, 32-36, 37-40, 41-43 - копії протоколів). Натепер в цьому кримінальному провадженні досудове розслідування ще триває. Позивач неодноразово оскаржував бездіяльність працівників Згурівського відділення поліції та Згурівського відділу Бориспільської місцевої прокуратури до Прокуратури Київської області та Бориспільської місцевої прокуратури. Направляв також скарги із зазначених підстав до Президента України, до Генерального прокурора України та до Національної поліції України (а.с.44-47, 49-54 - копії скарг). Звернення [PERSON] були розглянуті, проведено службову перевірку за його зверненням. Зазначено, що викладені у зверненні відомості будуть перевірені в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12020110170000105, про що було повідомлено [PERSON] , та надані відповідні вказівки начальнику сектору дізнання Згурівського відділення поліції в порядку ст. 39-1 КПК України (а.с.118-199, 120, 121, 122 - копії довідки, повідомлення, вказівок). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Статтею 303 КПК України встановлено право оскарження рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). Такий висновок суду відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 686/24223/17. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, суд дійшов висновку, що в позові необхідно відмовити повністю у зв`язку з його недоведеністю, оскільки позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди працівниками прокуратури та поліції, причинний зв`язок між діями працівників прокуратури та поліції та настанням тих негативних наслідків, про які він зазначає. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого під час досудового розслідування не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Скасування слідчим суддею, прокурором постанови про закриття кримінального провадження не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України та не свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди. Права позивача, на порушення яких останній посилався, були відновлені шляхом оскарження бездіяльності працівників поліції та прокуратури в порядку, визначеному КПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed