Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

29 липня 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі Банк) звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що між [PERSON] та Банком 20 серпня 2007 року укладено договір №DN81AR03110024 про надання кредиту в розмірі 39569,00 грн. на термін до 19.08.2012 року зі сплатою відсотків за користування ним. [PERSON], як боржник, зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 17 червня 2015 року заборгувала 202048,16 грн., у тому числі 36595,38 грн. заборгованості за кредитом, 63275,84 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 7716,15 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом, 94460,79 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Просить стягнути з [PERSON] 202048,16 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати. У попередніх судових засіданнях представник позивача зменшив позовні вимоги, пояснив, що на даний час йому стало відомо про те, що за даним кредитним договором рішенням Ратнівського районного суду від 31.10.11 стягнуто із [PERSON] на користь Банку заборгованість у розмірі 105353, 88 грн, у тому числі 37277, 49 грн основного боргу, 39011,21 грн відсотків за користування кредитом, 3957 грн комісії та 25108, 18 грн пені. З урахуванням уже стягнутого за судовим рішенням боргу та фактичного стягнення в порядку його виконання 682,11 грн основного боргу просив стягнути 96694,28 грн кредитної заборгованості, у тому числі 24264,63 грн відсотків за користування кредитом, 3759, 15 грн комісії та 69352,61 грн пені, а також судові витрати. Відповідач та її представник позов не визнали, пояснили, що судовим рішенням у 2011 році уже стягнуто із [PERSON] кредитну заборгованість за даним договором. Крім цього, просили застосувати строк позовної давності до вимог Банку. У судове засідання 05 жовтня 2015 року сторони не з`явилися, у поданих письмових заявах просили справу розглянути у їх відсутності та, відповідно, представник позивача заявив про підтримання змінених позовних вимог, відповідач та її представник [PERSON] - про невизнання позову та застосування строку позовної давності до вимог Банку. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову. Судом установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п.7.1 кредитного договору №DN81AR03110024 від 20.08.2007 року позивач зобов'язувався надати відповідачеві на строк з 20 серпня 2007 року по 19 серпня 2012 року кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 48544 грн, у тому числі 35000 грн на придбання автомобіля, 34 грн для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, на сплату страхових платежів за договором страхування та договором особистого страхування від 20.08.2007 в розмірі 1785 грн, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 2800 грн та у розмірі 8925 грн на сплату страхових платежів у передбачених договором випадках. За умовами договору [PERSON] зобов'язувалася сплачувати за користування кредитом 0,75 % на суму залишку заборгованості, щомісячну винагороду в розмірі 0,50 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля. Таким чином, розмір необхідного до сплати у період з 20 по 24 кожного місяця щомісячного платежу становив 1022,93 грн. Установлено, що банк взяті на себе зобов'язання за договором виконав у повному обсязі. [PERSON] були прийняті умови договору, про що свідчить її підпис у даному договорі, а також його часткове виконання, що стверджено наданим Банком розрахунком заборгованості. У силу ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Всупереч ст.1049 ЦК України, що передбачає повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором, [PERSON] взяті на себе зобов'язання не виконує, тому згідно із ст.625 ЦК України несе відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до п.7.4 договору при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, у тому числі передбаченого п.2.2.4 обов'язку своєчасно погашати кредит, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. За умовами п.4.1 договору у випадку порушення позичальником будь-яких зобовязань, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3, 7.5 договору, зокрема щодо своєчасного погашення кредиту, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожен день прострочки. У зв'язку із невиконанням обов'язку із своєчасного погашення кредиту за договором №DN81AR03110024 від 20.08.2007 рішенням Ратнівського районного суду від 31.10.2011 (справа №2/0313/347/11) із [PERSON]І на користь Банку стягнуто 105353,88 грн заборгованості, що існувала станом на 22 серпня 2011 року, у тому числі 37277, 49 грн основної суми боргу, 39011,21 грн відсотків за користування кредитом, 3957 грн комісії та 25108,18 грн пені. У силу ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відтак наявність вказаного вище судового рішення про стягнення із відповідача заборгованості не свідчить про припинення зобов'язання [PERSON], тому заперечення відповідача проти задоволення позову із цих мотивів є безпідставним. Із наданих Банком розрахунку і додаткових письмових пояснень щодо зменшених позовних вимог із врахуванням уже стягнутого судом боргу вбачається, що станом на 17 червня 2015 року [PERSON] заборгувала Банку 24264, 63 грн відсотків за користування кредитом, 3759,15 грн комісії та 69352,61 грн пені. Відповідач жодних заперечень на спростування вказаного розрахунку не навела, такий розрахунок відповідає умовам договору. Проте відповідачем заявлено про застосування позовної давності до вимог Банку. Відповідно до ст.ст.256-258, 261, 267 ЦК України загальна позовна давність, тобто строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до викладеної у постановах Верховного Суду України від 06.11.13 у справі № 6-116цс13, від 19.03.14 у справі 6-20цс14 правової позиції, яка в силу ч.2 ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Із змісту кредитного договору встановлено, що позичальник до 24 числа кожного місяця, починаючи із 20 серпня 2007 року по 19 серпня 2012 року, зобовязувався надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у визначеному розмірі. Із врахуванням викладеної правової позиції Верховного Суду України початок позовної давності для цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Установлено, що із позовом до [PERSON] Банк звернувся в суд 22 липня 2015 року, про що свідчить відбиток поштового штемпеля. Відтак, з урахуванням згаданої правової позиції Верховного Суду України строк позовної давності для вимог про стягнення кредитного зобов'язання, окрім пені, слід обчислювати з 22 липня 2012 року, а для вимог про стягнення пені з 22 липня 2014 року. Решта ж вимог Банку про стягнення заборгованості з 23 серпня 2011 року (заборгованість станом на 22.08.11 стягнуто за рішенням суду від 31.10.11) до 22 липня 2012 року, а про стягнення пені до 22 липня 2014 року заявлені позивачем поза межами, відповідно, трирічного та однорічного (для пені) строку позовної давності. Із наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що у 2013-2014 роках були проведені певні зарахування у рахунок погашення відсотків (графа 8), зокрема в 2013 році на суму 2035,45 грн та у 2014 році на суму 1906,82 грн. Як вбачається із виписки по рахунку [PERSON], вказані зарахування проведені у ході виконання виданого на підставі рішення суду від 31.10.11 у справі №2/0313/347/11 виконавчого листа про стягнення кредитної заборгованості, що існувала до ухвалення даного судового рішення. Відповідно до ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. За наведених обставин з огляду на неповідомлення Банком поважних причин пропуску строку позовної давності порушене право позивача про стягнення заборгованості (відсотків та комісії) за період з 23 серпня 2011 року по 21 липня 2012 року, про стягнення пені з 23 серпня 2011 року по 21 липня 2014 року захисту не підлягає. Із розрахунку заборгованості вбачається, що у межах трирічного строку позовної давності Банком було нараховано 50,03 грн відсотків на поточну заборгованість та 11307,15 грн відсотків на прострочену заборгованість, загалом 11357,18 грн відсотків, а також 395,70 грн комісії, а в межах однорічного строку позовної давності 14860, 87 грн пені, які в силу ст.623 ЦК України [PERSON] зобов'язана відшкодувати. Загалом заборгованість відповідача перед Банком із врахуванням вказаних обставин становить 26613,75 грн. На вимогу суду в порядку ст.ст.10, 60 ЦПК України інших розрахунків із врахуванням три- та однорічного строків давності представник позивача не надав, тому судом розрахунок проведено на підставі наявних у справі доказів. Частково задовольняючи позов (26613,75грн*100% /96694,28грн =28%), суд стягує з відповідача на користь позивача 270,74 грн судового збору (966,94грн*28%/100%). У звязку із зменшенням у ході судового розгляду позовних вимог зайво сплачена сума судового збору в розмірі 1053,54 грн (2020,48грн 966,94грн) відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір» за клопотанням уповноваженої особи Банку може бути повернута за ухвалою суду.

Outcome: partial