Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

8 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який доповнила 29 грудня 2016 року, в якому просить встановити той факт, що [PERSON], яка померла [INFO] в с.Гнатків Томашпільського району Вінницької області, доводилася матір'ю [PERSON], яка померла [INFO] в с.Гнатків Томашпільського району Вінницької області; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], яка померла [INFO] в с.Гнатків Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 1,5665 га, що розташована на території Гнатківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належну [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 28 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області, із земельної ділянки, площею 1,3402 га, що розташована на території Гнатківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належну [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 20 листопада 2007 року Томашпільською районною державною адміністрацією Вінницької області, із частки в пайовому фонді майна колективного сільськогосподарського підприємства «Гнатківське» с.Гнатків Томашпільського району Вінницької області в розмірі 3076 гривень, належної [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 13 червня 2006 року державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори та свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER], виданого 25 травня 2001 року Гнатківською сільською радою Томашпільського району Вінницької області на ім'я [PERSON]. Даний позов обґрунтований наступним. [INFO] в с.Гнатків Томашпільського району померла [PERSON], яка доводилася позивачці матір'ю. Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається із земельних ділянок, розташований на території Гнатківської сільської ради Томашпільського району, майнового паю члена КСП «Гнатківське» с.Гнатків Томашпільського району, житлового будинку, що розташований по [ADDRESS]. Позивачка зазначає, що мати за життя прийняла спадщину, що залишилася після смерті її матері [PERSON], однак частину майна не встигла переоформити на себе. Окрім позивачки, спадкоємцем майна [PERSON] залишився син останньої [PERSON], який спадщину не прийняв та на неї не претендує. Позивачка [PERSON] відповідно до діючого на момент смерті матері законодавства спадщину прийняла в передбачений законодавством строк, однак оформити належним чином спадщину не змогла в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця, а тому нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, попросив позов задовольнити. Представник Гнатківської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак сільський голова надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності їхнього представника, не заперечують проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, розглянувши заяву сільського голови, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.11 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільно-процесуального Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом 1 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 6 частини 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч.1 ст. 259 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Судом встановлено, що [INFO] в с.Гнатків Томашпільського району Вінницької області народилася [PERSON]. У її свідоцтві про народження матір'ю записана [PERSON] (а.с.20). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, 10 травня 1981 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 13). 5 лютого 1990 року Гнатківською сільською радою Томашпільського району Вінницької області на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння по [ADDRESS] Вінницької області, видане на підставі рішення виконкому Томашпільської районної ради народних депутатів № 97 від 21 травня 1987 року (а.с.11). [INFO] у с.Гнатків Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.6). Метою встановлення заявленого факту [PERSON] про встановлення факту родинних відносин між [PERSON], яка померла [INFO] в с.Гнатків Томашпільського району Вінницької області, та [PERSON], яка померла [INFO] в с.Гнатків Томашпільського району Вінницької області, є реалізація права оформлення спадщини, оскільки у свідоцтві про смерть померла значиться як [PERSON], у свідоцтві про народження позивачки-[PERSON], у свідоцтві про право власності на домоволодіння-[PERSON]. Згідно довідки Гнатківської сільської ради № 437 від 20 липня 2006 року, [PERSON] на день смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO], проживала разом з нею і житловому будинку по [ADDRESS] і продовжує проживати по даний час (а.с.21). Згідно довідки Гнатківської сільської ради № 12 від 19 січня 2017 року, [PERSON], яка померла [INFO], дійсно доводилася матір'ю [PERSON], яка проживала на території Гнатківської сільської ради та померла [INFO] (а.с.50). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 червня 2006 року, [PERSON]-дочка [PERSON] - прийняла спадщину після смерті своєї матері, що складається із земельної ділянки площею 1,3402 га, що належала покійній на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], із майнового паю члена КСП «Гнатківське» в розмірі 3076 гривень, що належав покійній на підставі свідоцтва про право власність на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER], із грошового вкладу з належними відсотками та всіма видами компенсаційних виплат, який зберігається в Гнатківській філії № 2935/09 Томашпільського відділення ощадбанку на рахунках №№ [NUMBER], [NUMBER], належний покійній на підставі ощадкнижок, виданих вищевказаною філією відділення ощадбанку (а.с.12). Згідно виписок із погосподарських книг по Гнатківській сільській раді вбачається, що [PERSON] дійсно являлася матір'ю [PERSON] (а.с.52,53). Отже, викладені у заяві твердження позивачки щодо родинних відносин між її матір'ю та бабою, а саме те, що [PERSON] є дочкою [PERSON], знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, даний факт підтвердився актовими записами, виписками з погосподарських книг. Даний факт родинних відносин має для [PERSON] юридичне значення і впливає на оформлення спадщини, тому вимоги [PERSON] про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] у с.Гнатків Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки Гнатківської сільської ради № 929 від 2 листопада 2016 року, після смерті [PERSON], яка померла [INFO], залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок розмірами 1,3402 га та 1,5665 га, що розташовані на території Гнатківської сільської ради, майнового паю члена КСП, грошових вкладів; спадкоємцями зазначеного майна за законом залишилися дочка [PERSON], яка на протязі шести місяців після смерті матері спадщину прийняла, та син [PERSON], місце проживання якого не відоме (а.с.14). Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем підтверджується копією свідоцтва про народження останньої, з якого вбачається, що [INFO] в с.Гнатків Томашпільського району Вінницької області народилася [PERSON]. У її свідоцтві про народження батьками записано [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що 28 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON], яка проживає в с.Гнатків і на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 24 січня 2003 року № 31 є власником земельної ділянки площею 1,5665 га у межах згідно з планом, що розташована на території Гнатківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.15). 20 листопада 2007 року Томашпільським районним відділом земельних ресурсів було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON], яка проживає в с.Гнатків і на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом [NUMBER] від 30 червня 2006 року № 2089 є власником земельної ділянки площею 1,3402 га у межах згідно з планом, що розташована на території Гнатківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.16). 25 травня 2001 року Гнатківською сільською радою було видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER] [PERSON], яка має право на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства «Гнатківське» с.Гнатків Томашпільського району, частка останньої становить 3076 гривень (а.с.22). Як зазначалося вище, згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 червня 2006 року, [PERSON]-дочка [PERSON] - прийняла спадщину після смерті своєї матері, що складається, зокрема, із майнового паю члена КСП «Гнатківське» в розмірі 3076 гривень. Тобто, [PERSON] прийняла в якості спадкового майна майновий пай своєї матері [PERSON], однак не переоформила майновий сертифікат на своє ім'я. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на заяву позивачки, останній відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця (а.с. 10). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса від 16 грудня 2016 року на запит суду від 9 грудня 2016 року, спадкова справа після смерті [PERSON] заведена на підставі заяви [PERSON](а.с.27-19). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері однак не отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в зв'язку з тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця. Як тлумачить лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Оскільки вимоги позивачки є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. Відповідно до ст.. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.7 ст. 235 ЦПК України, при ухваленні судом рішення (у справах, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення) судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Однак, враховуючи, що позивачка в позовній заяві не просить стягнути судові витрати з відповідача по справі, представник позивачки в судовому засіданні також не просив присудити з відповідача на користь позивачки судові витрати, суд, за таких обставин, вважає за можливе не стягувати понесені позивачкою судові витрати з відповідача, залишивши судові витрати за позивачкою. На підставі викладеного,

Outcome: approved