Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

31 жовтня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що проживала з відповідачем по справі в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 11 березня 2001 року. В [INFO] у неї народився син [PERSON], батьком якого є відповідач [PERSON] Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та не бере участі у його вихованні. Дитина проживає разом з матір'ю і знаходиться на її повному утриманні. Посилаючись на вказане, посить стягнути з відповідача на її користь на утримання сина 1/4 доходу відповідача, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 29 листопада 2018 року ухвалою суду прийнято справу до розгляду та відкрито провадження про розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, у якій роз'яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали та направлена відповідачу за місцем його реєстрації. Станом на 09 січня 2019 року відзив на позов та заперечення від відповідача [PERSON] до суду не надійшли. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі, також не надходили. Відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Крім того, відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року, що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області 09 лютого 2007 року. Батьками дитини є: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. (а.с.6) З Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого Шосткинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області 08 липня 2016 року, вбачається що шлюб між чоловіком [PERSON] та дружиною [PERSON], розірвано, про що 11 березня 2001 року складено відповідний актовий запис №115. Після державної реєстрації розірвання шлюбу позивач залишила прізвище «[PERSON]».(а.с.7) Згідно довідки від 30 жовтня 2018 року ТОВ «Жилкомсервіс», [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з нею за даною адресою зареєстрований син [PERSON], [INFO]. (а.с.8) Судом встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо виконання відповідачем обов'язку утримання малолітньої дитини. У відповідності до положень ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оскільки до суду будь-яких заперечень, доказів щодо не визнання зазначеного позову відповідачем не надійшло, враховуючи вищенаведені обставини справи, та з метою захисту прав дитини, суд приходить до висновку що позовна заява підлягає до задоволення, оскільки відповідач маючи неповнолітню дитину, не належно виконує свої обов'язки щодо її утримання, тобто аліменти необхідно стягнути з відповідача примусово в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] року народження, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до виповнення дитиною повноліття. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволених позовних вимог. Оскільки на момент звернення позивача до суду з позовом ставки судового збору були меншими ніж на даний час, суд

Outcome: approved