Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-14 00:00:00

4 грудня 2014 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом до [PERSON]. про стягнення заборгованості в розмірі 122690 гривень 92 копійки, вказавши, що 7 грудня 2006 року між публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/ 08-11/8728 відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 26400 долари США, строком до 4 грудня 2011 року, а позичальник зобов'язувався повернути кредит частинами, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 12,5% річних та виконати інші зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору позивач надав кредитні кошти позичальнику шляхом перерахування в безготівкові формі на поточний рахунок позичальника, тим самим виконав свої зобов'язання перед позичальником повністю. Згідно п. 6.1 кредитного договору позичальник зобов'язався заборгованість за кредитом погашати у відповідності до графіка погашення кредитної заборгованості (додаток №1 до кредитного договору) щомісячно у формі ануїтетного платежу, починаючи з першого місяця користування кредитом. Строк дії договору закінчився 4.12.2011 року. Позичальник припинив виконувати свої зобов'язання. Станом на 10.09.2014 року заборгованість позичальника по кредитному договору становить 9472,89 доларів США, що складається: 4186,01 долар США заборгованість за відсотками; 1962,65 доларів США , що еквівалентно 25419,84 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та 3324,23 дол. США, що еквівалентно 43054,74 грн. - пеня за несвоєчасну сплату відсотків. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги зменшив та просить стягнути з відповідача 4186,01 долар США заборгованість за відсотками; 2127,19 доларів США , що еквівалентно 34370,75 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує та просить застосувати строк позовної давності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав: судом об'єктивно встановлено, що 7 грудня 2006 року між публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/ 08-11/8728 відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 26400 долари США, строком до 4 грудня 2011 року, а позичальник зобов'язувався повернути кредит частинами, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 12,5% річних та виконати інші зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору позивач надав кредитні кошти позичальнику шляхом перерахування в безготівкові формі на поточний рахунок позичальника, тим самим виконав свої зобов'язання перед позичальником повністю. Згідно п. 6.1 кредитного договору позичальник зобов'язався заборгованість за кредитом погашати у відповідності до графіка погашення кредитної заборгованості (додаток №1 до кредитного договору) щомісячно у формі ануїтетного платежу, починаючи з першого місяця користування кредитом, останній платіж повинен був бути здійснений 2.12.2011 року. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] 4 грудня 2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Судку України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах , є обов'язковими для всіх суб'єктів власних повноважень, які застосовують у свої діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. В Постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року (справа №6-116цс13) викладено, що статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору (ст.3.2.1) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] 4 грудня 2014 року. Згідно п. 6.1 кредитного договору позичальник зобов'язався заборгованість за кредитом погашати у відповідності до графіка погашення кредитної заборгованості (додаток №1 до кредитного договору) щомісячно у формі ануїтетного платежу, починаючи з першого місяця користування кредитом, остатній платіж повинен був бути здійснений 2.12.2011 року. Суд не бере до уваги посилання позивача на переривання позовної давності, оскільки представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що проплата боргу 27.02.2012 року в розмірі 249,06 дол. США, здійснена на погашення минулої заборгованості, з розрахунку наданого до суду представником позивача вбачається, що станом на 2.12.2011 року існувала заборгованість. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed