Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

30.01.2018 року [PERSON] звернувся з вказаним вище позовом до Первомайського учбового спортивно-технічного Центру Товариства сприяння обороні України Харківської області. 31.01.2018 року провадження у справі відкрито. 31.01.2018 року ухвалою суду у відповідача витребувано довідку про заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за два останні повні відпрацьовані місяці, на яку відповідачем до розгляду справи по суті довідку так і не надано. Зокрема, в обґрунтування позову позивач зазначив: на підставі наказу № 17 від 12.12.2016 року він був прийнятий на роботу у Первомайський учбового спортивно-технічний Центр Товариства сприяння обороні України Харківської області на посаду інструктора з індивідуального навчання водінню. Відповідно до наказу № 6 від 15.03.2017 року він був звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України з 15.03.2017 року. При звільненні відповідач з ним не повністю розрахувався. Так, за період з 01.01.2017 року по 15.03.2017 року утворилася заборгованість по заробітній платі в сумі 6800 грн., яку позивач і просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України стягненню підлягає середній заробіток за весь час затримки розрахунку відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати. Так, середньоденна заробітна плата, з якої має бути стягнута компенсація за затримку розрахунку, повинна бути 170,00 грн. З часу звільнення по день, станом на який просить позивач стягнути середній заробіток - 30.01.2017 року, він би пропрацював 207 днів, тому, компенсація має складати 170х207=35190,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 6800,00 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 35190,00 грн. Позивач в судове засідання не прибув, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягає, у разі неявки представника відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач не направив до суду свого представника, хоча судом належним чином повідомлений про час, місце та дату судового розгляду, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надавав, тому, суд, отримавши згоду позивача, ухвалив розглянути справу заочно, тобто у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що не суперечить вимогам ст. 280 ЦПК України. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши інші докази у їх сукупності та окремо, встановив обставини та відповідні до них правовідносини. Зокрема, встановлено судом та не оспорюється сторонами таке: позивач [PERSON] згідно наказу № 17 від 12.12.2016 року був прийнятий на роботу у Первомайський учбового спортивно-технічний Центр Товариства сприяння обороні України Харківської області на посаду інструктора з індивідуального навчання водінню. Відповідно до наказу № 6 від 15.03.2017 року він був звільнений з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України з 15.03.2017 року (а.с.8). При звільненні з позивачем не проведено остаточний розрахунок. Станом на день розгляду справи у суді заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі перед позивачем за розрахунками останнього складає 6800,00 грн. Свої розрахунки невиплаченої заробітної плати, через не надання відповідачем відповідної довідки, позивач виклав у позовній заяві на підставі своєї середньої заробітної плати. Проте, судом встановлено, що відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України (далі Відомості) (а.с.23-24) заборгованість по заробітній платі позивача за період з 01.01.2017 року по 15.03.2017 року становить 7554,27 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На думку суду, сторона відповідача не надала судові заперечень на вимоги позивача, натомість, позивач повністю довів судові законність своїх вимог. Оскільки згідно ст. 116 КЗпП України підприємство зобов'язано при звільненні працівника виплатити всі суми, що належать йому від нього, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі саме у сумі 6800,00 грн., оскільки суд відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі у сумі 6800,00 грн., а не 7554,27 грн., тому, саме сума у 6800,00 грн. згідно із принципом диспозитивності підлягає стягненню. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначених в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Спір про розмір сум при звільненні відсутній, оскільки відповідач своїх заперечень не надав. На підставі викладеного суд доходить висновку, що відповідач, який порушив гарантоване законом право на оплату праці повинен нести відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України. Тому, позовні вимоги [PERSON], щодо стягнення середньоденного заробітку за весь час затримки розрахунку підлягають задоволенню, проте, частковому. Вказаний позивачем розрахунок середнього заробітку проведено відповідно до постанови КМУ № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», але з урахуванням Відомостей є дещо неправильним з арифметичної точки зору. Так, позивач звільнився 15.03.2017 року, а середньоденний заробіток складає 160,37 грн. Останні два повних відпрацьованих місяці це січень та лютий 2017 року, заробітна плата в яких складала 3783,13 грн. та 2631,74 грн. відповідно, тобто 3783,13 + 2631,74 = 6414,87 грн. : 40 роб. Днів = 160,37 грн. З часу звільнення та на 30.01.2018 року (час, який просить позивач) [PERSON] відпрацював би 207 робочих днів, тому середній заробіток за час затримки розрахунку становить 207 роб. днів *160,37 грн. = 33196,59 грн., які і підлягають стягненню з відповідача. Таким, чином суд дійшов висновку, що позов законний, обґрунтований та такий, що підлягає частковому задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial