Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

31.05.2017 року до суду звернувся позивач АТ КБ «Приватбанк» з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. 05.07.2017 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 18.07.2017 року відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.08.2017 року. 18.08.2017 року відповідачем надані заперечення на позов. 21.08.2019 року розгляд справи відкладений за клопотанням відповідача. Справа призначена на до розгляду на 09.10.2019 року. 05.10.2017 року відповідачем наданий зустрічний позов, який ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.10.2019 року прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. 09.10.2019 року розгляд справи відкладений в зв`язку з неявкою представника позивача в судове засідання. Справу призначено до розгляду на 04.12.2017 року. 04.12.2017 року розгляд справи відкладний в зв`язку з неявкою сторін в судове засідання. Справа призначена до розгляду на 09.02.2018 року. 09.02.2018 року розгляд справи відкладений в зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання. Справи призначена до розгляду на 24.04.2018 року. 24.04.2018 року оголошено перерву в судовому засіданні в зв`язку з необхідністю витребування у позивача додаткових доказів. Справу призначено до розгляду на 20.06.2018 року. 20.06.2018 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника позивача. Справу призначено до розгляду на 22.10.2018 року. 22.10.2018 року розгляд справи відкладений за клопотанням сторін. Справа призначена до розгляду на 09.01.2019 року 09.01.2019 року розгляд справи відкладений в зв`язку з неявкою сторін в судове засідання. Справа призначена до розгляду на 25.03.2019 року 25.03.2019 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника позивача. Справа призначена до розгляду 30.07.2019 року Сторонам та учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 30.07.2019 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно первісної позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором № б/н від 18.01.2010 року, яка виникла станом на 17.04.2017 року в загальній сумі 23622.12. 00 грн., яка складається з наступного: - 10172.70 грн., заборгованість за кредитом. - 4467.42 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 7380.95 грн.,. заборгованість за пенею та комісією; - 500.00 грн., штраф фіксована частина; - 1101.05 штраф процентна складова. А також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг в зв`язку з чим написав заяву № б/н від 18.01.2010, згідно якої отримав кредит у розмірі 2800 грн., вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3 п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання Банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі,в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 « Умов та правил надання банківських послуг» Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.1.1.3.1.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.1.1.2.3. до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції на картрахунках Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором та Угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач своєчасно не надавав банку грошові кошти на погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що відображено у Розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач [PERSON] , станом на 17.04.2017 року має заборгованість в загальній сумі 23622. 12 грн., яка складається з наступного: - 10172.70 грн., заборгованість за кредитом. - 4467.42 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 7380.95 грн.,. заборгованість за пенею та комісією; - 500.00 грн., штраф фіксована частина; - 1101.05 штраф процентна складова. Вказану суму заборгованості відповідач не сплачує в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду. Відповідач [PERSON] звернувся із зустрічною позовною завою до АТ КБ «ПРИВАТБАК» згідно якої просив визнати недійсним кредитний договір укладений відповідно до анкети - заяви від 18.01.2010 року б/н між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ним. Застосувати наслідки недійсного правочину та стягнути з нього на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти в розмірі 10172.70 грн., з урахуванням відповідно до ст. 625 ЦКУ індексу інфляції в сумі 966.41 грн. та 3% річних в сумі 305 грн. 18 коп., за мінусом примусово стягнених з заробітної плати коштів в розмірі 3443.83 грн. та стягнути з нього на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 8000.46 грн. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: оспорюваний правочин (договір від 18.01.2010 року б/н) був вчинений 18.01.2018 року. при вчиненні даного правочину банком не була дотримана письмова форма його укладення. Форма анкети-заяви, яку він підписав та заповнив не відповідає Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», в редакції, яка діяла а час її заповнення. Крім того умови, викладені в даній заяві-анкеті звужують його права, передбачені Конституцією України, що не відповідає вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів». Також у березні 2014 року під час укладання нового договору на картковий поточний рахунок, як стверджує відповідач, продовження укладеного 18.01.2010 року кредитного договору та видачі нової картки з новим рахунком та нарахування штрафних санкцій, відповідачем повністю проігноровано вимоги ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», Так як в березні 2014 року він звернувся до відповідача з проханням відкрити поточний картковий рахунок для переказу безготівкових коштів на пластикову картку з терміналу банку, щоб мати можливість тримати кошти на картці в безготівковому вигляді. Відповідач надав йому пластикову картку, якою він користувався понад один рік. В анкеті-заяві доданій до первинного позову відповідача про стягнення з нього заборгованості номер рахунку зазначений № [NUMBER] , який є істотною умовою кредитного договору, а номер рахунку картки, на яку банк перерахував кошти в сумі 10172.70 грн. є № [NUMBER]. Крім того до договору додану копію його паспорту в якому зазначено місце його реєстрації м. Верхньодніпровськ починаючи з 29.11.2013 року. Дану копію паспорта він надавав відповідачу у березні 2014 року під час укладення договору на використання банківського рахунку, що підтверджує його інформацію про те, що договір від 18.01.2010 року б/н був розірваний 21.05.2011 року, що й стало підставою звернення до суду В судовому засіданні представник позивача за первісною позовною заявою позовні вимоги за первісним позовом підтримав в повному обсязі, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснив, що в 2014 році був здійснений перевипуск картки відповідачу, а кредитний договір залишився той самий. Анкета -заява в 2014 році відповідачем заповнювалась в зв`язку з тим, що змінились його особисті дані, а саме: місце проживання. Тому просить задовольнити позовні вимоги за первісним позовом і відмовити у задоволенні позову за зустрічною позовною заявою. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог за первісним позовом посилаючись на наступне: в 2010 році він звернувся до банку та отримав кредит на банківську карту, підписавши анкету-заву. В 2011 році він повністю розрахувався за отриманим кредитом. Працівником банку була переломана видана йому банківська картка і він протягом двох років не користувався банківською карткою. В 2014 році він звернувся до банку з метою видачі йому картки для перерахування особистих коштів. Він написав нову анкету заяву та отримав банківську картку на яку зайшли грошові кошти в сумі 10000 грн., даними грошовими коштами він користувався, але це зовсім інший договір ніж той, що був укладений в 2010 році. Відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21.05.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило свою назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», при цьому відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства, з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. що містяться в Єдиному державному реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних із зміною назви. Тому в подальшому назва позивача вказується АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та підписав заяву № б/н від 18.01.2010 року , згідно якої отримала кредит у розмірі 2800 грн., вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується копією заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Судом встановлено, що підписана відповідачем заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Таким чином відповідач підтвердила свою згоду на укладення кредитного договору та кредитний договір, шляхом складання зазначеного вище документу, був укладений у належній письмовій формі. Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця призумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Судом встановлено, що укладений між сторонами договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним. Крім того відповідно до наданого суду розрахунку вбачається, що відповідач активно користувалась виданою їй кредитною карткою, отримувала кредитні кошти та періодично вносила грошові суми на погашення кредиту,що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, тобто відповідач фактично виконувала умови укладеного договору. З заяви, яка подавалась відповідачем до банківської установи вбачається, що відповідач ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку, що підтверджується підписом відповідача в поданій заяві. Додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи Приватбанку були чинними на час подання відповідачкою заяви про приєднання до них, з чого суд приходить до висновку, що відповідач ознайомлена саме з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку, які додані позивачем до позовної заяви, та погодилась з ними. Тобто укладений договір відповідав як волі так і волевиявленню відповідача. Крім того, судом встановлено, що сторони уклали договір про приєднання,

Outcome: dismissed