Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

5 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її чоловіка [PERSON] Костянтиновича, який помер 22 серпня 2013 року в с.Вербова Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку з навдвірними будівлями, що знаходиться по вул. Черняхівського, 76 в с.Вербова Томашпільського району Вінницької області. Позов обґрунтовано наступним. 22 серпня 2013 року в с.Вербова Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON], який доводився позивачці чоловіком. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на домоволодіння, що розташоване по вул.Черняхівського, 76 в с.Вербова Томашпільського району. Позивачка вказує, що даний будинок належав чоловіку на підставі свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданий 2 серпня 1990 року Вербівською сільською радою Томашпільського району. На протязі встановленого законом шестимісячного строку [PERSON] прийняла спадщину, оскільки залишилася проживати у спадковому будинку, тому подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини при зверненні до нотаріальної контори в оформленні права власності нотаріусом їй було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на імя чоловіка. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Вербівської сільської ради в судове засідання не зявився, однак голова Вербівської сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадкодавець [PERSON] помер 22 серпня 2013 року. В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 22 серпня 2013 року в с.Вербова Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.5). Згідно довідки сільського голови Вербівської сільської ради № 492 від 2 листопада 2016 року, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Вербова по вул. Черняхівського, 76 та присадибної ділянки за цією ж адресою; спадкоємцем згідно законом залишилася дружина [PERSON]; інших спадкоємців у спадкодавця немає; [PERSON] на протязі шести місяців після смерті [PERSON] спадщину прийняла (а.с.7). Факт родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.10). Згідно довідки комунального підприємства «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» про показники обєкта нерухомого майна для оформлення спадщини від 22 листопада 2016 року № 155, житловий будинок за адресою: с.Вербова вул.. Черняхівського, 76 має такі показники: загальна площа 55,20 кв.м., житлова площа 39,10 кв.м., матеріал стін-д/валькована; до складу спадкового майна входить житловий будинок «А», ганок «а», сарай-літня кухня «Б», гараж «В», вбиральня «Г», криниця «Д», ворота 1, хвіртка 2, паркан 3. Згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок зареєстровано за [PERSON] (а.с.6). Згідно копії технічного паспорту на житловий будинок по вул. Черняхівського, 76 в с.Вербова, власником будинку значиться [PERSON] (а.с.28). Згідно копії свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок по вул.. Черняхівського, 76 в с.Вербова, дане свідоцтво було видано [PERSON] (а.с.8). Виходячи із узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ по успадкуванню», найпоширенішою причиною звернення до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку успадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавця. Цивільний кодекс не встановлює граничних термінів звернення до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, але вказано, що дане свідоцтво може отримати спадкоємець, який прийняв спадщину після закінчення строку з часу відкриття спадщини, відсутність такого свідоцтва не позбавляє його права на спадщину спадкоємця. Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавець не мав свідоцтва про право власності на житловий будинок, який в даний час є предметом спадкування. Як тлумачить лист Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON], як спадкоємець майна спадкодавця [PERSON] за законом, зверталася до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на імя спадкодавця (а.с.9). Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняла спадщину, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно, а саме свідоцтва про право власності на житловий будинок. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 22 серпня 2013 року, заведена за заявами [PERSON], [PERSON], яка є спадкоємцем за законом і за заповітом, однак відмовилася від прийняття спадщини, [PERSON], яка є спадкоємцем за законом, однак відмовилася від прийняття спадщини (а.с.22-27). Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON]Ф набула права та обовязки спадкодавця, тобто спадщина після смерті її чоловіка належить їй, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, інші спадкоємці відмовилися від своєї частки спадщини, тому позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved