overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

30 жовтня 2014 року заявниця звернулася до суду з вказаною заявою. В якій зазначила, що з лютого 2004 року проживала, як чоловік і дружина, у цивільному шлюбі з [PERSON] в [ADDRESS]. Під час сумісного проживання вони вели спільне господарство, піклувалися один про одного. [INFO] року [PERSON] помер. Квартира, в якій вони мешкали, не приватизована, а тому вона просила встановити факт постійного проживання з померлим [PERSON], як з наймачем квартири. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала повністю. Представник Снігурівської міської ради в судове засідання не з'явився, проти заяви не заперечував та просив суд розглядати справу за його відсутності. Заінтересована особа [PERSON] заяву не визнала та просила відмовити у її задоволенні, мотивів невизнання заяви не навела. Дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як свідчать актовий запис про смерть (а.с.21) та повний витяг Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.22), [PERSON] помер [INFO] року в селищі Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області. Після його смерті відкрилася спадщина на земельні частки (пай), які залишилися після смерті батьків, що підтверджується копією спадкової справи (а.с.48-56). Крім того, померлий є наймачем квартири [ADDRESS], яка до теперішнього часу не приватизована (а.с.27, 34-38). У вказаній квартирі [PERSON] проживав разом з заявницею, як чоловік і дружина. Вони вели спільне господарство, піклувалися один про одного, на час хвороби заявниця доглядала спадкодавця та здійснила його поховання, що підтверджується актом депутата Снігурівської міської ради (а.с.5), поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Таким чином, заявницею надано достатньо доказів того, що вона, починаючи з 2004 року і до дня смерті [PERSON], постійно проживала з ним однією сім'єю, тобто як чоловік і дружина, а тому її заява є обґрунтованою, знайшла своє підтвердження та підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд встановлює факт проживання [PERSON] сумісно з [PERSON], який помер [INFO] року в селищі Надбузьке Миколаївського району Миколаївської області. Заперечення [PERSON] щодо задоволення заяви [PERSON] не заслуговують на увагу, так як нічим не підтверджуються та спростовуються доказами, які суд дослідив під час розгляду справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

30 жовтня 2014 року ПАТ «Костянтинівський завод «Втормет» звернулось в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення та стягнення плати за користування жилою площею в гуртожитку та за комунальні послуги. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідачі зареєстровані та проживають у кімнаті [ADDRESS]. Жила площа у гуртожитку була надана [PERSON] у зв'язку з трудовими відносинами, оскільки з 15 вересня 1977 року вона працювала на заводі приймальником вантажу та багажу. 22 червня 2001 року [PERSON] була звільнена з підприємства на підставі п.1ст.40 КЗпП України за скороченням штату, але з гуртожитку не виселилась. Більш того, [PERSON] без відповідних підстав зареєструвала у цій кімнаті своїх дітей [PERSON] та [PERSON], і всі вони продовжують мешкати у гуртожитку, не сплачуючи при цьому плати за користування жилою площею та за комунальні послуги, заборгованість по яким за період з 1 вересня 2011 року по 30 вересня 2014 року складає 5368грн.16коп. Позивач просив виселити відповідачів з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення та стягнути з них солідарно вказану заборгованість. У судовому засіданні представник позивача заявив клопотання про залишення позовних вимог в частині виселення відповідачів з гуртожитку без розгляду, і ухвалою суду це клопотання було задоволено. Врешті позовні вимоги він підтримав, посилаючись на викладені в позові обставини. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги про стягнення заборгованості за користування жилою площею в гуртожитку та за комунальні послуги визнала повністю та пояснила в судовому засіданні, що не сплачувала ці послуги у зв'язку з важким матеріальним становищем. Сума заборгованості нею не оспорюється. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не явились, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі проживають у кімнаті [ADDRESS] (а.с.6-13). Відповідно до ст.130 Житлового кодексу України порядок користування жилою площею у гуртожитках визначається законодавством України. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45 передбачений обов'язок наймача квартири оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 68 ЖК України встановлено, що квартирна плата в будинках державного житлового фонду вноситься щомісяця у встановлені урядом строки. Відповідачі в повному обсязі ці послуги не сплачували і за ними згідно даних особистого рахунку утворилась заборгованість по їх сплаті (а.с.18-28), яка на підставі ст.64 ЖК України підлягає стягненню з них солідарно за період часу з 1 вересня 2011 року по 30 вересня 2014 року в розмірі 5368грн.16коп. У зв'язку з задоволенням позову з відповідачів слід стягнути судовий збір по 81грн.20коп. з кожного (243,6грн.6 : 3).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

30 жовтня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що вони з відповідачкою 22 червня 1996 року зареєстрували шлюб у Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За рішеннями Володарського районного суду Донецької області від 01 жовтня 2014 року та за рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2013 року [PERSON] та [PERSON] позбавлені батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Розлад сімейного життя стався через відсутність порозуміння між ними, розбіжність характерів та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинені, з 2008 року. З цього часу вони проживають окремо. Збереження шлюбу вважає неможливим, просив шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодний. Майнового спору на даний час вони не мають. У судове засіданні позивач [PERSON] не з'явився, від нього на адресу суду надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, на задоволені позовних вимог наполягає та просить їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] (яка діє на підставі довіреності) до судового засідання не з'явилась від неї в матеріалах справи є заява з проханням слухати справу за відсутності відповідачки [PERSON]. Проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 червня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області 22 червня 1996 року, актовий запис № 373. Згідно рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 грудня 2013 року - [PERSON], [INFO], позбавлена батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Володарського районного суду Донецької області від 01 жовтня 2014 року - [PERSON], [INFO], позбавлений батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін, На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

30 жовтня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON], в якому просить шлюб між ними розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2014 року. Від шлюбу дітей не мають. Сім?я з відповідачкою розпалась через втрату взаєморозуміння, відсутність загальних інтересів, виникнення частих побутових спорів. Шлюбні відносини між ними припинені з січня 2014 року. Із зазначеного часу проживають окремо, спільний бюджет, господарство не ведуть. Вважає подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливим. Спір щодо поділу майна подружжя між ними відсутній. Позивач у судове засідання не з'явився, надіславши заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. У телефонному режимі повідомив, що проти заочного рішення не заперечує. Відповідачка у судове засідання не прибула, про день та час судових засідань у справі була повідомлена двічі своєчасно та належним чином, про причини неприбуття суд не повідомила. За таких обставин суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER], виданим 26 жовтня 2013 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 872. Дітей від шлюбу не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Суд, враховуючи положення ст. 112 Сімейного кодексу України, прийшов до висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідачка, не бажаючи приймати участь у справі та реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, тим самим не оспорює наявних підстав для розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачці залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

30 жовтня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], оскільки відповідач не займаються вихованням сина та не утримує його матеріально. . Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позов підтримав, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позов визнав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Прокурор в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та прийняти рішення в інтересах дитини. Суд ухвалив слухати справу у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені і знайшли своє підтвердження такі обставини. Неповнолітній [PERSON], [INFO] є спільною дитиною [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідач [PERSON] не утримує сина [PERSON] й не надає допомогу на його утримання. Згідно висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради відповідач вихованням сина не займається, не цікавиться його навчанням, розвитком, здоров'ям, не допомагає матеріально. Своїми діями відповідач [PERSON] порушує обов'язки щодо виховання, утримання, навчання та розвитку дитини, передбачені ст. 150 Сімейного Кодексу України, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Оцінивши зібрані докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

30 жовтня 2014 року позивач [PERSON]О звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2014 року. Дітей від шлюбу не мають. Зазначає, що їх сімя розпалась через несумісність характерів. Проживають окремо. Вважає, що їх сімя надалі не може бути збережена. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати, на примирення не згоден, вважає, що їх сімя розпалась остаточно через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та обовязки подружжя. Відповідачка у судове засідання не зявилась, надіславши заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 17 червня 2014 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 213. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Суд, враховуючи положення ст. 112 Сімейного кодексу України, прийшов до висновку, що між сторонами склались взаємини, за яких подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти цього не заперечує. Після розірвання шлюбу прізвище відповідачці залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

30 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті його бабусі, яка померла [INFO]. Свої вимоги мотивував тим, що строк звернення до нотаріальної контори пропустив з поважних причин. Позивач до суду не з'явився, представник позивача надала заяву про розгляд справи у їх відсутності, просила позов задоволити. Від Виконавчого комітету Біловодської сільської ради та третьої особи - приватного нотаріуса [PERSON] також надійшли заяви з проханням розглядати справу у їх відсутності, проти задоволення позову заперечень не було. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] (а.с.6). За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 24.12.1991 року секретарем виконавчого комітету Біловодської сільської ради Без ушко Л.І.. реєстровий №68, яким все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.8). Інших спадкоємців після смерті [PERSON], в тому числі непрацездатних та неповнолітніх, немає, що підтверджується довідкою-характеристикою Біловодської сільської ради Роменського району та листом приватного нотаріуса [PERSON] (а.с.19-20 ). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно, зокрема, на земельну ділянку. площею 3. 178 га, яка належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІУ-СМ №012700 від 23.02.2001 року (а.с.9). Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У жовтні 2014 року позивач звернувся до нотаріальної контори по питанню оформлення спадщини. Постановою від 28.10.2014 року нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва у зв'язку з пропуском строку звернення (а.с.11). Враховуючи, що позивач з 02.01.2006 року по 17.04.2008 року проживав і працював у м. Красноярськ Російської Федерації і не мав змоги приїхати в м. Ромни оформити спадщину, він своєчасно не подав заяву про прийняття спадщини. Дана обставина підтверджується копією трудової книжки (а.с.10). Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з причин, які суд визнає поважними. Продовження строку прийняття спадщини не порушує будь-чиїх прав, не суперечить суспільним інтересам, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

30 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що з 17 травня 2013 року вони перебувають у зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Харківській області шлюбі, актовий запис № 34, від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Через те, що сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, між ними постійно виникали конфліктні ситуації. Сім`я розпалась, сторони не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть. У судове засідання позивач не з'явився, проте надав до суду письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, розгляд справи просив проводити за його відсутності. Відповідач у судове засідання також не з'явилася, проте надала до суду письмову заяву, відповідно до якої просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних мотивів. Відповідно до наданого суду свідоцтва про шлюб 17 травня 2013 р. між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Золочівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 34. Після реєстрації шлюбу подружжя обрало спільне прізвище - [PERSON]. [INFO] року від шлюбу в сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 17 травня 2013 року. За час спільного проживання через взаємовідносини сторін, що склалися, враховуючи втрату ними почуття любові та поваги одне до одного, припинення фактичних шлюбно-сімейних відносин та небажання їх поновлення, збереження сім'ї стало неможливим. Спільне господарство не ведеться. Спір стосовно розподілу майна і місця проживання дитини наразі відсутній. Відповідно до положень ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, з огляду на те, що обоє з подружжя наполягають на розірванні шлюбу, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, суд вважає за необхідне розірвати шлюб між сторонами. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] вимога про зміну шлюбного прізвища в порядку ст. 113 СК України не заявлялася, суд дане питання не вирішує, в зв'язку з чим після розірвання шлюбу прізвище відповідача залишиться без змін - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

30 жовтня 2014 року позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що з [PERSON] вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 10.10.2014 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Вказує, що відповідач не надає допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Син проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. Зазначає, що відповідач, який є здоровим та працездатним, ухиляється від обов'язку утримувати неповнолітню дитину, жодної допомоги на її утримання не надає. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі, щомісячно, в розмірі 50 гривень до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала щодо постановлення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. За погодженням з позивачем суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З копії рішення Любомльського районного суду Волинської області від 10.10.2014 року (а.с.2), копії свідоцтва про народження дитини (а.с.3) вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого народився син [PERSON], [INFO]. Також судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає з матір'ю [PERSON] та фактично перебуває на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З врахуванням вищенаведеної норми Закону, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а саме - 50 гривень щомісячно, які підлягають стягненню починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, стягувача аліментів, а також те, що у відповідача на утриманні інших осіб немає. Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов'язкового негайного виконання. З відповідача слід стягнути в дохід держави судові витрати по справі.

Outcome: approved