Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

5 серпня 2013 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, уточнені вимоги якого мотивувала тим, що вона є власником 38/100 частин житлового будинку і земельної ділянки площею 0,0619 га з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. Власником інших - 62/100 частин будинку і земельної ділянки є [PERSON] Між співвласниками склався певний порядок користування земельною ділянкою, житловими та нежитловими будівлями, про що зазначено в заяві, яка була складена 1 грудня 2011 року та засвідчена приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованою в реєстрі за № № 3929, 3930. Згідно цієї заяви, в користуванні [PERSON] перебуває житловий будинок А-1, сарай Б, погріб п/г, на користування якими вона надала йому згоду, навіси З і К. В її користуванні перебувають житловий будинок А-1, вбиральня Ж, погріб Г. Між ними виник спір з приводу порядку користування спільним подвір'ям. Відповідач збудував без її згоди паркан, який перегородив двір, своїми діями позбавив її можливості безперешкодно потрапляти до сараю Б і погреба п/г, які належать їй на праві власності, та користуватись ними, оскільки відсутній вільний прохід до них. Договір між ними про встановлення меж в добровільному порядку не був укладений. У середині літа відповідач почав реконструкцію будинку, перебудував ганок своєї частини будинку, заливши під нього фундамент, розширив його та підняв дах на шість цеглин вгору, почав самочинно перебудовувати дах будинку, не погодивши з нею як з співвласником. Будівництво відповідач проводив без проектної документації, в зв'язку з чим інспекцією ДАБК у Сумській області був складений акт № 167 перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 9 серпня 2013 року, в якому зазначено, що відповідач самовільно, без повідомлення про початок виконання будівельних робіт розпочав реконструкцію житлового будинку. Інспекція ДАБК видала відповідачу припис № 617 від 9 серпня 2013 року, яким його зобов'язала негайно зупинити виконання будівельних робіт з реконструкції житлового будинку, розробити у встановленому порядку проектну документацію, зареєструвати повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Незаконні дії відповідача, зміна конструкції даху призвели до затоплення її частини будинку, їх та його наслідком може стати руйнування. Не зважаючи на припис, відповідач продовжує будівельні роботи. Добровільно вони не дійшли згоди в вирішенні спірних питань, відповідач постійно порушує її права як власника спільної часткової власності, зловживає її добросусідством. Просила зобов'язати відповідача відновити становище даху будинку, яке існувало до самовільного будівництва, шляхом його опущення на першопочаткове місце, щоб уникнути подальшого підтікання та руйнування будинку, усунути перешкоду у праві користування її власністю - сараєм Б та погребом п/г, шляхом знесення паркану, який відповідач збудував, для подальшого вільного проходу і користування спорудами (а.с. 23-24). 27 вересня 2013 року [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що позивачка сама зазначає, що між сторонами склався певний порядок користування земельною ділянкою та житловими і нежитловими будівлями в складі їх спільного домоволодіння. В результаті складення нотаріально посвідченої заяви сторін про порядок користування житловими та нежитловими будівлями [PERSON] до раніше займаних нею житлових приміщень отримала зазначене в технічному паспорті від 7 червня 2012 року приміщення тамбуру 6 площею 7,5 кв. м, яке до цього знаходилось у його володінні, та погріб Г, а він в свою чергу отримав погріб п/г та сарай Б. Після такого розподілу виникла можливість обом сторонам мати своє подвір'я та окремі входи. Спільно з позивачкою був встановлений паркан, нею було відбите тінькування, розламане скління веранди, засипаний погріб Г. Вказаний в заяві розподіл житлових приміщень був відображений в технічному паспорті, складеному КП «Сумське МБТІ» 7 червня 2112 року, де замість 38% у володінні [PERSON] стало 42,8 кв. м зі 100, 4 кв. м загальної площі. Зазначав, що своїм позовом до нього [PERSON] та її син (співвідповідач) порушує порядок користування земельною ділянкою, житловими та нежитловими будівлями згідно їх заяви від 1 грудня 2011 року, посвідченої нотаріально, не повертаючи йому в користування приміщення тамбуру № 6 площею 7,5 кв. м та в спільне користування погріб Г, будівлю Б. [PERSON] та її син після складення вказаної заяви частково знищила спільне нерухоме майно, отримане нею в користування - зруйнувала скління веранди на вході в приміщення тамбуру № 6, в самому тамбурі оббила тінькування, зруйнувала будівлю Б - сарай та її уламками завалила погріб Г, встановила замість старого паркану новий, бетонний паркан, але вже без воріт та хвіртки № 1. Знесення паркану призведе до того, що дві собаки [PERSON], щодо однієї з яких вона прибила на паркані застереження - «Обережно, злий собака», самовільно будуть знаходитись на спільному подвір'ї, всупереч вимогам щодо заборони їх утримання у місцях загального користування. Вони з дружиною несуть витрати по утриманню майна, своєчасному ремонту, в чому їм постійно перешкоджає син позивачки, здійснили ремонт своєї частини будинку. Виходячи з заяви сторін від 1 грудня 2011 року, отримавши в своє користування погріб п/г, для того, щоб ним можна було безпечно користуватись і для запобігання обрушення, здійснили його ремонт, відновивши цегляну кладку, встановивши металеві двері з новою коробкою. Він один поніс витрати на відбудування спільного майна - 2187,2 гр., 38% від яких становить 1602, 54 гр. [PERSON] не несла витрати на відбудову погребу п/г. Частина даху над житловими приміщеннями [PERSON] має велику діру, через яку тече дощова вода, що призводить до замокання конструкцій і руйнації будинку. На цій частині даху відсутня конькова планка. [PERSON] та її син не бажає утримувати спільну власність, довела будинок до аварійного стану. Він, як співвласник, обмежений в здійсненні права спільної часткової власності - не має змоги користуватись сараєм Б та погребом Г, тамбуром площею 7,5 кв. м, оскільки сарай зруйновано, погріб засипано, тамбур зайнятий позивачкою. Просив зобов'язати [PERSON] відновити спільну власність шляхом: відбудувати сарай Б у відповідності до технічного паспорту, розчистити від будівельного сміття погріб Г, відновити хвіртку, зруйновані рами та скління веранди на вході в приміщення тамбуру 6, відновити тінькування приміщення тамбуру №6 у спільному домоволодінні, зобов'язати відповідача звільнити приміщення тамбуру №6, стягнути з неї на його користь 1602, 54 гр. витрат на ремонт підвалу п/г (а.с.113-115). За заявою [PERSON] ухвалою суду від 30 вересня 2013 року залучений співвідповідачем за зустрічним позовом син позивачки [PERSON] - [PERSON] (а.с.153-154). Відповідач [PERSON] первісний позов [PERSON] не визнав, просив в його задоволенні відмовити в зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю вимог. Позивач за первісним позовом зустрічний позов не визнав, просив в його задоволенні відмовити в зв'язку з необґрунтованістю вимог. Представники третьої особи - Інспекції ДАБК, пояснили, що дійсно неодноразово [PERSON] повідомлялось інспекцію стосовно необхідності проведення перевірки дій [PERSON] стосовно проводимих ним в своїй частині спірного домоволодіння будівельних робіт, про що інспекцією виносились приписи, з огляду на відсутність у нього належної проектної документації та складались протоколи Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані докази та матеріали справи, вважає первісний та зустрічний позов необґрунтованими та такими, що не можуть бути задоволені в зв'язку з наступним. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] на підставі договору дарування від 9 вересня 1993 року є власником 38/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. В договорі зазначено, що на земельній ділянці 600 кв. м розташований одноповерховий жилий будинок жилою площею 53 кв. м, з надвірними будівлями: сарай Б, сіни б, сіни б-1, погріб Г, вбиральня Е, вбиральня Ж, сарай У, огорожа № 1, 5 (а.с. 6-7). На підставі договору дарування від 27 травня 2009 року [PERSON] став власником 62/100 частин будинку за вказаною адресою, загальною площею 97, 7 кв. м, жилою площею 53 кв. м (а.с.73-77, 122). В договорі зазначено, що на земельній ділянці Сумської міської ради розташований жилий будинок А-1, надвірні господарчі та побутові будівлі - житлова прибудова А1-1, погріб з шийкою п/г, погріб під частиною будівлі Г, веранда «а», прибудови а4, а5, а6, тамбур а7, сіни «б», «б1», сарай Б, убиральні Е, Ж, навіси З, К, ганок кр.1, ворота з хвірткою 1, хвіртка 5, огорожі 2, 3, 4, Вказана частка домоволодіння належала дарителю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 4 квітня 1989 року. Згідно Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 417851 та № 417852, виданих 11 березня 2011 року, сторони в справі є співвласниками земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0619 га в частках: [PERSON] - 38/100, [PERSON] - 62/100 (а.с.16-17, 78-80). 1 грудня 2011 року сторони склали заяву, справжність підписів на якій засвідчені нотаріально, адресовану КП «Сумське МБТІ», органам державної реєстрації та іншим компетентним органам, про те, що ними фактично використовуються приміщення в житловому будинку та будівлі і споруди в такому порядку: в користуванні [PERSON] перебувають в житловому будинку А-1: житлова кімната 3-6 площею 11,6 кв. м, кухня 3-7 площею 5,1 кв. м, житлова кімната 1-5 площею 6,2 кв. м, житлова кімната 1-4 площею 12 кв. м, житлова кімната 1-2 площею 4,8 кв.м, коридор 1-3 площею 3,6 кв. м, кухня 1-6 площею 8,6 кв. м, тамбур 1 площею 3,8 кв. м, сарай Б, погріб п/г, навіси З, К; в користуванні [PERSON] перебувають в житловому будинку А-1: кухня 3-8 площею 5, 1 кв. м, приміщення 3-9 площею 2,2 кв. м, та 0, 97 кв. м, житлова кімната 2-4 площею 6,6 кв. м, житлова кімната 2-3 площею 12,4 кв. м, кухня 2-2 площею 8 кв. м, кухня 2-1 площею 8,2 кв. м, вбиральня Ж, погріб Г. Заявники не заперечують проти такого користування, просять узгодити, визнати та зареєструвати вказаний порядок користування, видати правовстановлюючі документи (свідоцтва про право власності) на житловий будинок кожному з співвласників (а.с. 18). Вказані приміщення відображені в технічному паспорті на домоволодіння від 26 березня 2009 року (а.с.123-125). Як пояснили сторони в судовому засіданні, право власності на підставі вказаної заяви на відповідні конкретні частини спільної нерухомості в установленому законом порядку за кожним з них вони не реєстрували, а також в судовому чи нотаріальному порядку, через орган місцевого самоврядування не встановлювали порядок користування земельною ділянкою. За кожним з них зареєстроване право власності на відповідну частину домоволодіння з зазначенням його повного складу. Так, 25 червня 2013 року [PERSON] зареєструвала своє право власності на 38/100 частин житлового будинку А-1 загальною площею 97,7 кв. м, жилою площею 53 кв. м, з прибудовами, сарай Б, сіни б, погріб Г, убиральні Е, Ж, сарай У, сіни б-1, огорожа 1-5 на підставі договору дарування від 9 вересня 1993 року, тобто в тому складі, в якому він був на час дарування. Зареєстроване право власності і відповідача на 62/100 частин домоволодіння без зазначення його конкретних будівель (а.с. 34-35, 77, 122). 9 серпня 2013 року інспекція ДАБК в Сумській області склала акт № 617 перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на предмет законності виконання робіт з реконструкції житлового будинку по [ADDRESS], яким встановлено, що [PERSON] самовільно, без повідомлення про початок виконання будівельних робіт розпочав реконструкцію житлового будинку на земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності. Для перевірки не надано будівельного паспорту на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника або проектної документації, чим порушено частину 1 статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме - замовник має право виконувати будівельні роботи після направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт (а.с. 25). За результатами перевірки винесено припис інспекції ДАБК № 617 від 9 серпня 2013 року, яким [PERSON] поставлена вимога негайно зупинити виконання будівельних робіт, розробити у встановленому законодавством порядку будівельний паспорт або проекту документацію, зареєструвати повідомлення про початок виконання будівельних робіт в термін до 9 вересня 2013 року (а.с. 26). Постановою по справі про адміністративне правопорушення від 22 серпня 2013 року начальника інспекції ДАБК в Сумській області [PERSON] звільнено від адміністративної відповідальності в зв'язку з вчиненням дій в стані крайньої необхідності для усунення небезпеки, яка загрожувала його власності, з посиланням на те, що було встановлено, що [PERSON] як забудовник був вимушений в першу чергу розпочати ремонт даху будинку, оскільки з 1 вересня 2013 року його сім'ї ніде проживати, а дах будинку знаходився в аварійному стані: шифер був з дірами, не витримував дощів та інших погодних умов, при опадах вода потрапляла в кімнати, що унеможливлювало проживання в будинку. Враховано і те, що 21 лютого 2013 року [PERSON] переніс інсульт (а.с. 94). В 2013 році [PERSON] замовив робочий проект на капітальний ремонт частини індивідуального житлового будинку за вказаною адресою (а.с. 96-97). 9 вересня 2013 року в інспекції ДАБК зареєстроване повідомлення [PERSON] про початок виконання будівельних робіт - капітального ремонту на підставі розробленої проектної документації (а.с.111-112). За замовленням відповідача [PERSON] суб'єктом оціночної діяльності [PERSON] складено звіт про незалежну оцінку майна від 5 серпня 2013 року, згідно якого встановлено, що 62/100 частини житлового будинку сторін, загальною площею 100, 4 кв. м, житловою площею 60,6 кв. м, становить 73620 гр. без врахування ПДВ. Рівень фізичного зносу цієї частини будинку складає 56%, рівень технічного стану - незадовільний, в стані ремонту. З вказаного звіту та технічного паспорту на домоволодіння за вказаною адресою від 7 червня 2012 року вбачається. що воно складається з житлового будинку А-1, житлової прибудови А1-1, погреба під частиною будівлі «аг», погреба з шийкою ап/г, прибудов а, а4, а5, а6, тамбура а7, сіней б1, сарая Б, убиралень Е, Ж, навісів З, К. Житлова добудова А1-1 площею 17 кв. м дозволена [PERSON] рішенням виконкому №521 від 18 вересня 2012 року (а.с. 40-88). Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказі сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи спір сторін в межах заявлених ними вимог, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння, та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобовязаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на землі, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд вважає, що відповідно до положень ст. 10, 60 ЦПК України сторони не довели наявність підстав для задоволення їх позовних вимог. Та обставина, що відносно [PERSON] складено 26 вересня 2013 року протокол про адміністративне правопорушення, складено акти про порушення та видано приписи, зокрема, від 26 вересня 2013 року та 10 грудня 2013 року (та інші), в зв'язку з порушенням проектного рішення - зведенням добудови більшого розміру відповідно до технічного паспорта, не доводить порушення прав позивачки в межах заявлених нею позовних вимог (а.с.204-209). Таких висновків суд дійшов тому, що наведені документи, винесені відносно [PERSON] виключно стосовно не розроблення ним проектної документації, проте не містять в собі жодного доказового значення стосовно того, що відсутність такої проектної документації та дозволів порушує саме права позивачки. Позивачка посилається на положення ч. 7 ст. 376 ЦК України, яка передбачає, що у разі істотних відхилень від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) самовільне будівництво, провести відповідну перебудову. Проте, позивачка не надала належних та допустимих доказів тому, в чому полягає порушення її прав тим, що відповідач з метою дотримання вимог щодо умов облаштування газопостачання (а.с.89-92), підняв стіну будинку на декілька цеглини в кухні та в зв'язку з цим частково змінив конфігурацію даху над своєю частиною будинку. Позивач не спростувала тієї обставини, що на її даху відсутній гребінь («конькова планка»), що підтверджується наданими відповідачем фото, дах має неналежний технічний стан, а також не надала безспірних доказів тому, що конфігурація даху частини будинку відповідача влаштована таким чином, що це є чи може бути причиною підтікання та затоплення її частини будинку. Надані нею фото про наявність вологих плям в її частині будинку не свідчать про те, що вони утворились з вини відповідача. З наданих сторонами пояснень та доказів у вигляді фото вбачається, що [PERSON] була піднята виключно стіна будинку на декілька цеглин в місті з'єднання з нижньою частиною даху, верхня ж частина даху залишилась на своєму місці (чого не спростували сторони) Не спростувала позивачка і доводів відповідача про те, що дійсно його частина будинку, зокрема, даху, потребувала ремонту. На неодноразову пропозицію суду провести експертизу з цього питання сторони відмовились, внаслідок чого інспекції ДАБК судом було запропоновано провести відповідне обстеження спільного домоволодіння, проте, останньою таких дій вчинено не було, оскільки інспекція не є уповноваженою установою для проведення таких обстежень та надання технічних висновків з приводу наведених питань. Таким чином, на думку суду, допущені відповідачем порушення, встановлені інспекцією ДАБК, не свідчать про порушення охоронюваних законом прав та інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду. Відповідач, заперечуючи проти позову, пояснив та підтвердив доказами, і цього не спростувала позивачка, що при складенні заяви щодо порядку користування нерухомістю сарай і погріб йому були передані в обмін на частину приміщення, зазначену в експлікації під № 6, яка використовується позивачем і нею частково зруйнована, паркан вони встановлювали разом з позивачем, наявність його є вимушеною дією, оскільки він не дає можливості собакам позивача, що вільно бігають по подвір'ю, нападати на членів сім ї та гостей відповідача. Доказів протилежному позивач не надала. Що підтвердив в своїх поясненнях співвідповідач за зустрічним позовом [PERSON] (відносно наявності собаки), а також свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З огляду на вимушеність відповідача убезпечити себе та членів сім'ї, суд приймає до уваги вимоги Правил утримання тварин на території міста Суми, затверджених рішенням Сумської міської ради від 25 травня 2004 року № 814-МР, згідно яких не дозволяється утримувати собак у місцях загального користування, а собаки повинні утримуватись у вільному вигулів на ізольованій, добре огородженій території або в ізольованому приміщенні - на прив'язі або без неї. Дії відповідача узгоджуються з доказами, що є в справі, щодо неконтрольованого переміщення собак позивачки по території спірного домоволодіння, підтверджуються наданими ним фото, а тому суд приходить до висновку, що, всупереч вимогам ч. 4 ст. 319 ЦК України (власність зобов'язує), позивачка своїми діями спонукала відповідача до збереження паркану, який вони разом встановили. Крім того, вимагаючи доступу до спільного сараю та погреба, який сторони, згідно їх заяви, вирішили виділити в користування відповідачеві, позивачка не заперечила той факт, що він фактично вже зруйнований (фото, а.с. 146-151). Суд вважає, що, підписавши заяву про порядок користування нерухомістю, кожна сторона мала право вважати, що вони досягли згоди в такому користуванні, а тому дії кожного з них по відношенню до своєї частини нерухомості кожен здійснив за мовчазною згодою іншої сторони. В той же час, вказана заява не є угодою щодо розподілу нерухомого майна чи встановлення порядку користування ним, а також з приводу користування земельною ділянкою, з приводу такого спору сторони до суду не звертались, хоча і не заперечують, що між ними склався на певний час певний порядок в користуванні конкретними частинами в будинку, який тепер кожна із сторін фактично оспорює. Відповідач [PERSON] на підтвердження зустрічного позову надав документи про придбання ним будівельних матеріалів на ремонт погреба, виділеного йому, згідно їх заяви, в користування (а.с. 98-100). Проте суд вважає, що він не довів наявності підстав для стягнення вказаної суми з [PERSON] Між сторонами не було у встановленому законом порядку реально поділене домоволодіння, проте за заявою погріб був виділений саме йому, і він ним певний час користувався. Не спростував він тієї обставини, що і на сьогодні погреб знаходиться в його користуванні. Крім того, надані суду документи на понесення зазначених позивачем за зустрічним позовом витрат не доводять тих обставин, що зазначені в цих документах кошти спрямовувались саме на ремонт погреба. За умови реального поділу майна сторони не позбавлені права врахувати понесені ними витрати на утримання спільного майна. Що стосується зустрічного позову в частині зобов'язання відновлення сараю «Б», розчищення погребу «Г», відновлення хвіртки, зруйнованих рам та скління веранди на вході в приміщення тамбуру № 6, зобов'язання звільнити тамбур № 6, то в цій частині з огляду на наведене, а також перебування цих частин домоволодіння в користуванні позивачки за первісним позовом (чого не заперечили сторони), то, з огляду на відсутність доказів порушеного права позивача в цій частині за зустрічним позовом, його вимоги в цій частині також не можуть бути задоволені. Крім того, відмовляючи в задоволенні первісного та зустрічного позовів, суд виходить і з того, що між сторонами фактично виник спір з приводу користування спірним домоволодінням, в тому числі і земельною ділянкою, а також оспорення раніше досягнутих домовленостей між співвласниками стосовно спірного домоволодіння і його користуванням, вирішити який сторони не позбавлені можливості та права у встановленому законом порядку, за наявності для цього підстав. Таким чином в задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити. На підставі ст.ст. 3, 15, 16, 319, 321, 358, 360, 376, 391 ЦК України, ст.ст. 86, 88 ЗК України,

Outcome: dismissed