Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

8 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до сільськогосподарського виробничого кооперативу імені Чапаєва про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та повернення земельної ділянки. Позивач мотивує свої вимоги тим, що вона є спадкоємцем [PERSON] і на підставі Свідоцтва про право власності серії САЕ №048259 від 3 вересня 2013 року їй належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,3393 га, кадастровий номер: 2323383300:08:004:0002, що розташована на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області. 1 січня 2010 року позивач уклала договір оренди землі з СВК ім. Чапаєва. Згідно ЗУ «Про оренду землі» договір оренди підлягає державній реєстрації, а згідно вимог ЗК України та ЦК України такий договір є укладеним з моменту такої реєстрації. У зв?язку з відсутністю такої реєстрації позивач вважає, що її земельна ділянка знаходиться в користуванні СВК ім. Чапаєва без достатньої правої підстави. Враховуючи викладене, позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні земельної ділянкою та зобов'язати позивача повернути належну їй земельну ділянку, а також покласти на відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та додатково пояснив, що позивач неодноразово зверталася до відповідача з письмовими вимогами про повернення їй земельної ділянки, але відповіді на її заяви відповідач не дав та продовжує безпідставно користуватися земельною ділянкою позивачки. Представник відповідача Ганюков В.Д. в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності. В судовому засіданні 11 березня 2014 року представник відповідача заперечував проти задоволення позову та додатково пояснив, що договір оренди землі від 1 січня 2010 року укладений між [PERSON] та СВК ім. Чапаєва дійсно не пройшов державної реєстрації, але оскільки він був укладений на підставі сертифікату на право на земельний пай та відповідачу не було відомо, що в 2013 році [PERSON] оформила своє право власності на земельну ділянку, тому договір є дійсним та відповідно належним чином виконувався відповідачем. Так, СВК ім. Чапаєва регулярно сплачував орендну плату спочатку [PERSON], а потім її спадкоємиці [PERSON] На думку представника відповідача позивачем не доведений факт порушення її прав, оскільки питання щодо повернення їй земельної ділянки може бути вирішене на засіданні правління СВК ім. Чапаєва. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав: В ході судового розгляду справи було встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності серії САЕ №048259 від 3 вересня 2013 року [PERSON] належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,3393 га, кадастровий номер: 2323383300:08:004:0002, що розташована на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області (а.с. 6-7). Раніше вказана земельна ділянка належала чоловіку позивачки [PERSON], що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку пай серії РН № 212449 від 9 листопада 1996 року (а.с. 8). 18 січня 2009 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 102) та згідно внесених змін до сертифікату на право на земельну частку пай від 14 вересня 2010 року право на земельну частку (пай) передано [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 листопада 2009 року. Ще за життя, 1 січня 2005 року, чоловік позивачки [PERSON] уклав з СВК ім. Чапаєва договір оренди належної йому земельної ділянки, строком на 5 років (а.с. 71-72). Після закінчення строку дії цього договору, 1 січня 2010 року між [PERSON] (як спадкоємицею [PERSON]) та СВК ім. Чапаєва, був підписаний договір оренди землі (а.с. 9-11), за умовами якого вона передала відповідачу в оренду земельну ділянку, належну їй на підставі сертифікату на право на земельну частку пай серії РН № 212449. Відповідно до умов договору орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку з цільовим призначенням для вирощування сільськогосподарської продукції. З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що вказаний договір оренди землі, укладений у письмовій формі, але не пройшов державної реєстрації. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягає доказуванню. За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою КМУ від 25.12.1998р. №2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. У ч.3 ст.640 ЦК України зазначається, що договір, який підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 6 ЗУ «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 20 ЗУ «Про оренду землі» укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації та відповідно до ст.18 вищевказаного закону договір набирає чинності після проведення такої реєстрації. 18 вересня 2013 року та 7 лютого 2014 року [PERSON] зверталася до правління СВК ім. Чапаєва із заявами про повернення земельної ділянки (а.с. 66-67), але жодних відповідей на свої заяви не отримувала. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Не допускається також протиправне позбавлення права власності або обмеження в його здійсненні. Гарантоване право позивача порушується відповідачем, а тому підлягає судовому захисту, що передбачено ст. 3 ЦПК. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до змісту ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже вимагаючи усунути перешкоди у користуванні земельної ділянки, позивач обрав законний спосіб захисту своїх майнових прав, внаслідок чого суд усуває перешкоди в користуванні власністю шляхом повернення земельної ділянки з незаконного користування. Згідно п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського Суду, як джерело права. Відповідно до ст.1 Протоколу № 2 до Конвенції, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Зокрема, у Рішенні Європейського Суду від 29.11.1991 р. у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Зазначені сподівання, тобто те, на що розраховував позивач, користуватися своєю власністю, відповідачем порушені. Отже, в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що договір від 1 січня 2010 року, укладений між [PERSON] та СВК ім. Чапаєва не пройшов державну реєстрацію, таким чином, порушений законний порядок реєстрації договору оренди, а фактично він взагалі в установленому порядку не зареєстрований, відповідно є неукладеним. Таким чином, відповідач безпідставно користується земельною ділянкою в розмірі 5,3393 га, що належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на земельну ділянку, а тому дана земельна ділянка підлягає поверненню її власнику - [PERSON] Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Враховуючи те, що в ході судового розгляду справи знайшов своє об'єктивне підтвердження належними та допустимими доказами факт використання спірної земельної ділянки позивача відповідачем, то з огляду на вище зазначені норми права, суд прийшов до висновку про безпідставність використання СВК ім. Чапаєва спірної земельної ділянки, адже представник відповідача не надав суду доказів реєстрації договору оренди спірної земельної ділянки компетентними органами чи докази реєстрації прав оренди земельної ділянки, які підлягають державній реєстрації. Тому, позовні вимоги про усунення порушень права в користуванні земельною ділянкою та повернення земельної ділянки підлягають задоволенню. Враховуючи положення ст.79, ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також судові витрати на сплату судового збору в сумі 243,60 грн. (а.с. 1, 17), а також витрати на правову допомогу в сумі 1843,24 грн., оскільки вони відповідають ЗУ «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ» та підтверджуються угодою від 6 січня 2014 року (а.с. 12), актом виконаних робіт (а.с. 69), відповідним розрахунком (а.с. 68) та квитанцією (а.с. 70). На підставі викладеного,

Outcome: approved