Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

29 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів та визначення місце проживання малолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що з 15 травня 2007 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], матір'ю дітей є [PERSON]. Шлюбні відносини з відповідачкою не склалися. З травня 2014 року сімейні відносини припинені. Відповідачка з 2013 року працювала в лікарні м. Дніпропетровська, спочатку регулярно приїжджала додому, привозила кошти на утримання дітей. За дітьми весь цей час постійно доглядав позивач, позивач працював по найму. 12 листопада 2014 року рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами був розірваний . Відповідачка припинила приїжджати додому після 13.06.2014 року, але періодично передавала через знайомих кошти на утримання дітей. У відповідачки знаходиться банківська картка, на яку перераховувалась соціальна допомога на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1364,31 грн., але більшу частину цих коштів витрачала на свої потреби, а позивачу передавала меншу частину цих коштів. Практично позивач з дітьми залишився без доходів, і працювати він не міг, так як не було з ким залишити дітей. З липня місяця 2014 року відповідачка припинила передавати гроші на утримання дітей. Позивач звернувся до Софіївського управління праці та соціального захисту населення райдержадміністрації з заявою про переведення коштів на утримання сина [PERSON] на рахунок позивача, після чого банківська картка відповідачки була заблокована, в результаті чого позивач почав отримувати допомогу на утримання [PERSON] . Відповідачка [PERSON] на протязі трьох місяців не появлялася вдома, не цікавиться станом здоров'я дітей, не цікавиться їхнім життям взагалі. Коштів на їх утримання не надає. Де зараз відповідачка невідомо, відомо тільки що вона працює по найму в м. Дніпропетровськ, доглядає хвору жінку похилого віку. Діти проживають разом з позивачем та перебувають на його утриманні. Відповідачка не бере участі в вихованні та утриманні дітей, не спілкується з ними та ухиляється від свого обов'язку по утриманню дітей . Позивач працює без офіційного оформлення, заробітна плата та соціальна допомога є єдиним доходом, але її не вистачає для забезпечення повноцінного життя дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між позивачем та відповідачем не досягнуто, у зв'язку з цим позивач просить стягувати аліменти з відповідача [PERSON] на утримання дітей в розмірі 500,00 грн., щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29.12.2014 року до досягнення дітьми повноліття на свою користь. Крім того у своїй позовні заяві позивач просить встановити місце проживання дітей, а саме просить щоб діти проживали разом з ним. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає, просить справу розглянути без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує, про що надав відповідну заяву. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому чинним законодавством порядку (ч. 5 ст. 74 ЦПК України) увідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не увідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не подавала. Третя особа -представник органу опіки та піклування Миколаївської сільської ради Дніпропетровської області, у судове засідання не з'явились, до суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника не надавали. Зважаючи на це, суд відповідно до статті 224 ЦПК України може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, беручи до уваги заяву позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], перебували у шлюбі з 15 травня 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.05.2007 року виданий виконкомом Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (а.с. 5). 12 листопада 2014 року згідно рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області шлюб між позивачем і відповідачем був розірваний (а.с. 14). Від шлюбу мають дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], матір'ю дітей є [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про їх народження (а.с.6,7,8). Діти проживають разом з позивачем та перебувають на його утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім'ї виданою Миколаївською сільською радою Софіївського району Дніпропетровської області № 846 від 12.12.2014 року, та № 864 від 19.12.2014 року (а.с. 22,23). Згідно наданої довідки від 26.01.2015 року № 206 Софіївської селищної ради, вбачається що позивач проживає з дітьми без реєстрації за адресою: [ADDRESS] без реєстрації (а.с. 38). Як вбачається з матеріалів справи, діти мають хороший стан здоров'я та не перебувають на диспансерному обліку, згідно наданих довідок виданих миколаївською дільничною лікарнею (а.с. 16,17,18). Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання синів, а також не бере участі в їх виховані. Діти проживають біля позивача і знаходиться на його утримані, згідно акту депутата Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року (а.с. 24), акту соціального інспектування № 41 від 18 серпня 2014 року (а.с. 12), акту обстеження житлово-побутових умов проживання №385 від 18.08.2014 року (а.с. 13) та характеристики № 587 від 03.12.2014 року (а.с.20) . Також, згідно акту депутата Миколаївської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області від 19 грудня 2014 року, підтверджено, що відповідачка не проживає за місцем реєстрації по [ADDRESS] (а.с. 24). Позивач працює без офіційного оформлення, заробітна плата та соціальна допомога є єдиним доходом, але її не вистачає для забезпечення повноцінного життя дітей (а.с. 15). Угоди про добровільну сплату аліментів між позивачем та відповідачем не досягнуто, у зв'язку з цим позивач просить стягувати аліменти з відповідача [PERSON] на утримання дітей в розмірі 500,00 грн., щомісячно на кожну дитину, починаючи з 29.12.2014 року до досягнення дітьми повноліття на свою користь. Згідно ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини не зважаючи на те, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу, проживання батьків окремо між собою не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Також позивач просить суд визначити місце проживання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] разом з ним. Відповідно до вимог ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Стаття 161 СК особливо виділила, що спір про місце проживання дитини може ви-рішуватися щодо «малолітньої дитини», тобто дитини віком до чотирнадцяти років. На підставі вищевикладених правових норм, беручи до уваги обставини справи, досліджені судом при її розгляді, зважаючи на вік дітей та умови їх життя та життя їх батьків, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дітей, обґрунтовані та є такими, що підлягають задоволенню. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному об'ємі. На підставі викладеного,

Outcome: approved