Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

29 вересня 2014 р. [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому, з врахуванням поданих уточнень, просить постановити рішення про стягнення з відповідачів в її користь 206 804,42 грн. інфляційних та 3 % річних у звязку з невиконанням відповідачами рішення суду. В обгрунтування позову зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова 03.09.2010р., з врахування рішення Апеляційного суду Львівської області від 27.04.2011р., стягнено з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в користь [PERSON] 249 710,00грн. відшкодування вартості невідємних поліпшень квартири №5 на вул. Під Голоско, 21 у м. Львові та 13 481,34грн. витрат на загальнообовязкові витрати МЖК. Вказане рішення набрало законної сили 27.04.2011р. Виконавче провадження не завершене, борг відповідачів не погашений навіть частково. З врахуванням цього, позивач має право на стягнення з відповідачів інфляційних втрат за весь час прострочення та 3 % річних. В судовому засіданні [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Додатково пояснила, що внаслідок тривалого невиконання рішення суду, їй завдано істотної шкоди, вона не має власного житла. Подальше невиконання відповідачами рішення суду призводить до постійного збільшення розміру інфляційних витрат та 3 % річних. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, просили застосувати до вимог позивачки позовну давність. Окрім цього, зазначили, що на виконання рішення суду було проведено реалізацію майна відповідачки з електронних торгів. 02.03.2015р. на депозитний рахунок поступили кошти від реалізації майна відповідача. Тому вважають безпідставним нарахування позивачкою 3% річних та інфляційних втрат після цієї дати. Вважають, що розрахунок позовних вимог, який надала позивачка, не ґрунтується на нормах закону та подали свій розрахунок, відповідно до якого сума інфляційних втрат за період з 27.04.2011р. по 02.03.2015р. становить 94 909грн.86коп. та 3% річних за період з 27.04.2013р. по 02.03.2015р. складають 14 708грн.23коп. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не зявлялися, хоча належним чином повідомлялися про дату та час розгляду справи. Суд вважає за можливе вирішити справу у їх відсутності на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова 03.09.2011р., зміненим рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.04.2011р., стягнено з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в користь [PERSON] 249 710,00грн. відшкодування вартості невідємних поліпшень квартири № 5 на вул. Під Голоско, 21 у м. Львові та 13 481,34грн. витрат на загальнообовязкові витрати МЖК. Також стягнуто 1920грн. судових витрат. Вказане рішення набрало законної сили 27.04.2011р. Рішення звернено до примусового виконання. 10.06.2011р. видано виконавчий лист. Виконавче провадження не завершене. На виконання вказаного рішення суду 06.02.2015р. проведено електронні торги з реалізації 1/2 частини квартири № 5 на вул. Під Голоско, 21 у м. Львові та складено протокол №51790 від 19.02.2015р., відповідно до якого частка квартири продана за 544167,00грн. Ця сума підлягає до сплати до 05.03.2015р. Кошти від реалізації частини квартири поступили на адресу Шевченківського ВДВС ЛМУЮ 27.02.2015р., що стверджується листом Шевченківського ВДВС від 13.05.2015р. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України «Судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України». Згідно ч.1,2 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] тривалий час не виконували судове рішення, не сплачували в користь [PERSON] визначені судом грошові кошти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Статтею 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві), а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. № 3-57гс10, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Судом встановлено, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03.09.2010 року було ухвалено на підставі ч. 3 ст. 778 глави 58 розділу ІІІ ЦК України, яка регулює зобов'язальне право, однак відповідачі протягом тривалого часу згадане рішення не виконують, а відтак повинні сплатити позивачці три відсотки річних від простроченої суми, як це передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, що є підставою для задоволення позову. Як вбачається з протоколу проведення електронних торгів № 51790 від 19.02.2015р., 06.02.2015 р. відбулися торги з реалізації 1/2 частини квартири за адресою: м. Львів, вул. Під Голоском, 21/5, переможцем яких став [PERSON], кошти за оплату частки квартири мають бути сплачені переможцем до 05.03.2015р., даний протокол має бути отриманий організатором до 02.03.2015р. Сторони підтвердили той факт, що кошти від реалізації майна відповідачів у вказаний термін на рахунок Шевченківського ВДВС ЛМУЮ поступили. Таким чином, суд вважає безпідставною вимогу позивачки про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3 % річних після 02.03.2015р. Суд вважає, що стягненню з відповідачів підлягають інфляційні втрати за період з 27.04.2011р. по 02.03.2015р. (часу від набрання рішенням законної сили до зарахування коштів від продажу квартири на рахунок виконавчої служби) та 3 % річних за період з 27.04.2013р. по 02.03.2015р., оскільки рішенням апеляційного суду Львівської області від 07.07.2014р. було задоволено позов [PERSON] про стягнення з відповідачів 3% річних за попередній період. Суд погоджується з проведеними відповідачем та його представником розрахунками, відповідно до яких розмір інфляційних втрат становить 94 909грн.86коп., 3% річних - 14 708грн.23коп. Суд вважає, що заява відповідача про застосування позовної давності не підлягає до задоволення, оскільки вимоги про стягнення інфляційних втрат є додатковими до вимоги про стягнення основного боргу, а відтак, згідно ст. 266 ЦК України, позовна давність до вимог про стягнення інфляційних втрат сплине після спливу позовної давності до вимоги про повернення основного боргу. У звязку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідачів слід стягнути в доход держави 1096грн.18коп. судового збору Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial