Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

5 серпня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про усунення останнього від права на спадкування. Вона обґрунтовувала свої вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік, [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у виді домоволодіння [ADDRESS]. Вона прийняла спадщину, оскільки фактично проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а відповідач [PERSON], який є рідним сином спадкодавця, спадщину не прийняв, хоча може скористуватись своїм правом на продовження строку для прийняття спадщини. Останній рік [PERSON] тяжко хворів, а вона доглядала його, забезпечувала всім необхідним для нормальної життєдіяльності, одягом, продуктами, ліками тощо, а також самостійно несла витрати по похованню. Позивачка [PERSON] просила усунути відповідача [PERSON] від права на спадкування після смерті батька, [PERSON], оскільки він не піклувався ним, не відвідував його та не надавав допомоги, якої той потребував в силу стану здоров'я та неналежного матеріального забезпечення, тобто був в безпорадному стані. 27 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Він обґрунтовував свої вимоги тим, що [INFO] помер його батько, [PERSON], якому на день смерті на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS]. За життя батько запрошував його до себе та казав, що після його смерті будинок залишиться йому та [PERSON] у рівних частках. Після смерті батька, до спливу 6 місяців, які надаються для прийняття спадщини, він зустрічався з [PERSON], яка вказувала, що прийняла спадщину, оскільки проживала у домі на момент смерті свого чоловіка, але не оспорює його право на 1/2 частку спадкового майна, та обіцяла сплатити йому половину вартості будинку. Після спливу 6-ти місячного строку вона заявила, що є одноособовою власницею будинку, ніяких документів на будинок йому не надавала, та не пускала до себе працівників БТІ для складання документів, необхідних йому для оформлення своїх спадкових прав. Таким чином, він у встановлений законом строк не звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька у зв'язку з вказаною поведінкою [PERSON], яка ввела його в оману. Від прийняття спадщини він не відмовлявся і не відмовляється, вважає, що термін на прийняття спадщини пропустив по зазначеній поважній причині, а також у зв'язку з необізнаністю про його право на спадкове майно, а тому просила визначити йому додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на ті ж обставини, що викладені у позовній заяві. Позивачка [PERSON] також пояснила, що зареєструвала шлюб з [PERSON] у січні 2006 року. Вони удвох проживали у належному чоловіку будинку [ADDRESS], вели домашнє господарство. Ніякої допомоги [PERSON] не потребував, оскільки отримував на той час пенсію у розмірі 600грн., а її пенсія складала 300грн. Через похилий вік чоловік за 2 місяці до смерті зліг, став хворіти, і для допомоги у догляді за ним вона запросила проживати у будинок свого онука із дружиною. Відповідача [PERSON] вона бачила один раз за життя чоловіка, про хворобу чоловіка та про якусь допомогу йому не повідомляла, оскільки не знала, де він проживає. На похованні чоловіка відповідач також не був присутнім, витрати на поховання несла вона та її онук з дружиною. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити, оскільки ніяких поважних причин, по яким [PERSON] пропустив строк для прийняття спадщини, не мається, ніякої домовленості щодо поділу спадкового майна між нею та сином померлого не було, і в оману вона його не вводила. Жодних перешкод у зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у [PERSON] не було. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали. Відповідач пояснив, що батьки розірвали шлюб, коли йому було 6 місяців, і ніяких відносин з батьком він не підтримував. За деякий час до смерті батько через знайомого запросив його до себе, оскільки мабуть відчував свою провину перед ним. Він казав, що 1/2 частка будинку після його смерті достанеться йому. В той же час наголошував, що ніякої допомоги не потребує, оскільки отримує пенсію, веде домашнє господарство. В той час батько з позивачкою не проживав через якийсь скандал, і він зі своєю дружиною 2-3 рази приїздили до нього, наводили лад у домі та городі. Про хворобу батька за 2 місяці до смерті він не знав, оскільки в той час знаходився у відрядженні, і про смерть батька він дізнався лише 5 жовтня 2012 року. Вважає, що підстав для усунення його від спадкування не мається. Зустрічний позов він та його представник підтримали, посилаючись на викладені у ньому обставини. Позивач по зустрічному позову [PERSON] також пояснив, що повернувшись з відрядження 5 жовтня 2012 року, він протягом 6 місяців після смерті батька нікуди не виїздив, на стаціонарному лікуванні не знаходився, тобто з цього боку перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини у нього не було. Але перешкодою для такого звернення була відсутність у нього свідоцтва про смерть батька, а також домової книги про реєстрацію у будинку померлого спадкоємців та правовстановлюючих документів на будинок. Заслухавши сторони, їхніх представників, свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в м.Костянтинівка Донецької області помер [PERSON].(а.с.9). Після його смерті відкрилась спадщина на домоволодіння [ADDRESS], що належало спадкодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадкування за законом (а.с.10-15) . Позивачка [PERSON], яка є дружиною померлого [PERSON] (а.с.8), прийняла спадщину, оскільки фактично проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.16-17) , а відповідач [PERSON], який є рідним сином спадкодавця, спадщину не прийняв, хоча у відповідності до ст.1261 ЦК України має право на спадкування за законом першої черги. Відповідно до ч.5ст.1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Суд вважає, що підстав для усунення відповідача [PERSON] від права на спадкування за законом немає, виходячи з наступного. Із змісту наведеної норми закону, для вирішення даної справи необхідно встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому під безпорадним станом розуміється безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім того, необхідно з'ясувати питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. За змістом ч.5 ст.1224 ЦК України лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Про це ж йдеться у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». З огляду на вказані вимоги закону у контексті даної справи суд встановив, що спадкодавець [PERSON], незважаючи на похилий вік, у безпорадному стані не перебував, тяжкими хворобами не хворів і не мав потребу в допомозі свого сина, [PERSON] Ці обставини не заперечувала у судовому засіданні позивач [PERSON], яка вказувала, що спадкодавець на той час отримував пенсію у розмірі 600грн., яка удвічі перевищувала розмір її пенсії. У сукупності з продуктами, що були вирощені на городі, спадкодавець допомоги не потребував, для життя їм усього було достатньо. Про наявність у спадкодавця тяжкої хвороби чи каліцтва доказів суду надано не було. Аналізуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що за два місяці до смерті стан [PERSON] був пов'язаний з природним процесом старіння, і у цей час він потребував певного уходу та піклування. Про ці обставини пояснили суду свідки [PERSON] та [PERSON] Вони також пояснили, що доглядали за [PERSON] останні два місяці до його смерті. При цьому ліки купували як за гроші [PERSON], так і за свої кошти та кошти [PERSON] Десь за 2 тижні до смерті [PERSON] переказували його сину про погіршення стану здоров'я його батька, але про надання допомоги питання не ставилось. З іншого боку, судом не встановлена винна поведінка відповідача [PERSON] щодо усвідомлення свого обов'язку та можливість його виконувати. Як пояснила суду свідок [PERSON], батько її чоловіка десь за півроку до смерті запрошував їх до себе, вів мову про спадок, скаржився на дружину, з якою посварився і вона від нього пішла. У зв'язку з цим вони з чоловіком наводили порядок у домі та на подвір'ї. Про матеріальну допомогу [PERSON] мови не вів, а вони і не могли йому її оказувати, оскільки самі є інвалідами і потребують певних коштів для придбання ліків. Тому, з огляду на наведене, суд вважає, що у задоволенні вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування слід відмовити. Що стосується зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, то і у його задоволенні слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що спадкоємцями по закону після смерті [PERSON] у рівних частках є: [PERSON], - син спадкодавця, та [PERSON], - дружина спадкодавця. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців не заявив про відмову від неї, а частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, що передбачено частиною першою статті 1270 ЦК України. Аналізуючи вказані норми закону та фактичні данні по справі, суд дійшов до висновку, що єдиним спадкоємцем по закону після смерті [PERSON] є його дружина, [PERSON], яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Саме на цій підставі вона вважається такою, що прийняла спадщину, але свідоцтво про право на спадщину за законом до цього часу не отримувала. У свою чергу позивач по зустрічному позову [PERSON] у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріуса не звертався, про що свідчить витяг зі Спадкового реєстру (а.с.24-25), тобто не прийняв спадщину. Він також не прийняв спадщину в порядку ч.3ст.1268 ЦК України, оскільки не надав нотаріусу доказів постійного проживання разом із спадкодавцем, якими можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем, як це передбачено п.211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №20/5 від 3 березня 2004 року з подальшими змінами. Саме з цих причин позивач по зустрічному позову [PERSON] звернувся в суд з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Як це встановлено ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд вважає, що [PERSON] строк для прийняття спадщини після смерті батька пропущений без поважних причин, тому що маючи право на звернення з відповідною заявою в строк до 20 березня 2013 року, він із заявою про прийняття спадщини у вказаний строк до нотаріуса не звернувся, хоча знав про день смерті батька і за увесь вказаний строк не мав будь-яких об'єктивних, непереборних, істотних труднощів, що заважали б йому вчинити вказані дії, ніяких доказів у підтвердження своїх доводів суду не надав.

Outcome: dismissed