Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

29 жовтня 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого, послалася на таке: вона є власницею 2/3 часток квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 1/3 частка квартири їй належить на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого Первомайським фондом держмайна 29.05.1997 року, а друга 1/3 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину видане Первомайською держнотконторою 16.10.2003 року № 1-2085. Відповідач [PERSON] зареєстрований за зазначеною вище адресою, але тривалий час там не мешкає. Наразі позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача. Вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України може поставити питання перед судом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, через не проживання у ній понад 1 рік без поважних причин. Позивачка до судового засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Від третьої особи також надійшла заява про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач до судового засідання не прибув, хоча був належним чином сповіщений про день та час розгляду справи, якихось заперечень суду не надав. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, отримавши згоду позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивач є власницею 2/3 часток квартири,що розташована за адресою: [ADDRESS] . 1/3 частка квартири їй належить на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого Первомайським фондом держмайна 29.05.1997 року (а.с.9), а друга 1/3 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину видане Первомайською держнотконторою 16.10.2003 року № 1-2085 (а.с.11). Відповідач [PERSON] зареєстрований за зазначеною вище адресою, що вбачається з наданої довідки ВРМПФО ВК Первомайської міської ради Харківської області (а.с.15), але тривалий час там не мешкає, згідно акту від 24.10.2019 року, складеного комісією в складі майстра РІС [PERSON] , економіста по ДПР [PERSON] та сусідів (а.с.14). Позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача, це і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов`язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідач, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання в квартирі позивача більше року, визначив для себе інше місце мешкання. Відповідно ж до ст. 405 ЦК України за особами зберігається право на житлову площу протягом 1 року, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Натомість, позивач повністю підтвердив обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається і з акту від 24.10.2019 року, що в спірній квартирі відповідач тривалий час не мешкає. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідача без поважних причин.

Outcome: approved