Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

30.07.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позиви від 24.12.2014 р. в розмірі 22 855,00 грн., 243,60 грн. судового збору та стягнення з [PERSON] суму боргу у вигляді 3 % річних в розмірі 24, 42 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що 24.12.2014 р. між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого він передав у власність відповідача кошти в сумі 22 855, 00 грн. Дану суму відповідач зобов'язувався повернути йому не пізніше 01.07.2015 року. Окрім цього 25.12.2014 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки відповідно до якого поручитель зобов'язується відповідати перед позикодавцем за виконання позичальником своїх зобов'язань в частині нарахування 3 % річних на суму основного зобов'язання, що випливають з договору позики та розписки від 24.12.2014 року. Оскільки станом на день подання позовної заяви до суду відповідачі не виконали свої зобов'язання за договорами позики та поруки, тому позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився довіривши на підставі довіреності від 04.03.2015 року (а.с.21) представлення своїх інтересів [PERSON], який підтримав позовні вимоги, покликаючись на вказані в позові обставини. Просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання повторно не прибули з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялись про час та місце слухання справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції та розписками про отримання судової повістки та рекомендованим поштовим повідомленням, заперечень на позовну заяву відповідачами до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, представник позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] 24.12.2014 р. позичив у позивача [PERSON] 22 855, 00 грн., що підтверджується долученою до матеріалів справи розпискою від 24.12.2014 року. Згідно даної розписки відповідач зобов'язувався повернути вказану суму не пізніше 01.07.2015 року. Окрім цього 25.12.2014 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки відповідно до якого поручитель зобов'язується відповідати перед позикодавцем за виконання позичальником своїх зобов'язань в частині нарахування 3 % річних на суму основного зобов'язання, що випливають з договору позики та розписки від 24.12.2014 року. Проте відповідачі своїх зобов'язань за договорами позики та поруки не виконали та станом на час розгляду справи кошти не повернули. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно вимог ст. 625 ч. 2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно вимог ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Оскільки позивач просив стягнути з [PERSON] згідно договору поруки 25.12.2014 року три відсотки річних то такі підлягають стягненню з розрахунку заборгованості в розмірі 24,42 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача стосовно стягнення з відповідачів коштів є підставними та підлягають до задоволення, а саме з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь позивача 22 855,00 грн. основного боргу, з відповідача [PERSON] 24,42 грн. 3% річних. Крім того, в силу дії ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: approved