Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

2 січня 20202 року заступник керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області Кузьиина А. звернулася до суду в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, Комунального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа» Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області (далі - КЗ «КДЮСШ»), [PERSON] , з позовом про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що рішенням суду визнано протиправним та скасовано наказ №07-к від 25 березня 209 року, виданий директором КЗ «КДЮСШ» [PERSON] , поновлено [PERSON] на посаді тренера-викладача КЗ «КДЮСШ», стягнуто з КЗ «КДЮСШ» на його користь 13937,96 грн. в рахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Посилаючись на те, що незаконне звільнення [PERSON] здійснено з вини директора КЗ «КДЮСШ» [PERSON] , що призвело до сплати незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу, просить стягнути з відповідача заподіяну закладу шкоду в порядку регресу в сумі 13937,96 грн. Прокурор в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та суду пояснив, що підставою звернення до суду є невжиття Михайлівською селищною радою, в інтересах якої подано позов, заходів щодо відшкодування бюджетних коштів, понесених внаслідок виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із незаконним звільненням працівника комунального закладу. Представник позивача Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що позов не підтримується, зазначено, що КЗ «КДЮСШ» Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області є юридичною особою, яка має статус бюджетної установи та діє на підставі статуту. Фінансування закладу здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету. Михайлівська селищна рада є засновником комунального закладу, яка забезпечує функціонування закладу, затверджує обсяги фінансування та фінансування на утримання. Також пояснила, що компенсація за вимушений прогул незаконно звільненого [PERSON] з посади тренера-викладача з греко-римської боротьби КЗ «КДЮСШ» у сумі 13937, 96 грн. не сприяла потребі виділення додаткових коштів на виконання рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 04.07.2019 року і виплати було здійснено відповідно до затвердженого кошторису, тому шкода директором КЗ «КДЮСШ» [PERSON] , державі не нанесено. Представник позивача Комунального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа» не з`явився, пояснень не надав. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON]. в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову через його необґрунтованість. Представник в судовому засіданні зазначив, що в порушення права на представництво прокурором не отримано відповідь від КЗ «КДЮСШ» на його повідомлення від 26.12.2019 року і, не отримавши відповідь, відповідним органом було прийнято рішення про звернення із даним позовом. Також зазначено, що відповідно до ст. 130 КЗПП матеріальна відповідальність настає внаслідок порушення покладених на відповідальну особу обов`язків, встановлення якого є обов`язковим, вважав, що таких порушень не було встановлено, а тому даний позов є безпідставним. Також представником відповідача додано, що у період незаконного звільнення [PERSON] його посаду ніхто не займав і заробітна плата за цією посадою не нараховувалася і не виплачувалася будь-якій іншій особі, в подальшому ці кошти, які були закладені у кошторис підприємства, були виплачені за рішенням суду [PERSON] , тобто збитків не понесено. Вислухавши пояснення прокурора, сторін, дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. 24 грудня 2015 року наказом №5 [PERSON] призначено на посаду директора КЗ «КДЮСШ» (а.с. 36). Відповідно до наказу директора КЗ «КДЮСШ» № 07-к від 25 березня 2019 року позивача звільнено з посади тренера-викладача з греко-римської боротьби [PERSON] за п.3 ст. 40 КЗпП України ( за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, правилами внутрішнього розпорядку, а саме ведення документації систематичний облік відвідування занять спортсменів, зміна розкладу на свій розсуд) (а.с. 18), до якого наказом директора КЗ «КДЮСШ» від 15.05.2019 року внесено зміни, а саме замість підстав: доповідна [PERSON] та Журнали обліку роботи спортивної секції з греко-римської боротьби на 2018-2019 навчальний рік (а.с.18) викласти в наступній редакції : 1.наказ №17 від 15.03.2019 року про оголошення догани [PERSON] ;2. Наказ № 19 від 20.03.2019 р. про оголошення догани [PERSON] ; 3. Журнали обліку роботи спортивної секції з греко-римської боротьби на 2018-2019 навчальний рік.. з метою виправлення технічної помилки (а.с. 35). Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 4 липня 2019 року був визнаний незаконним та скасуваний наказ № 07-к КЗ «КДЮСШ» «Про звільнення [PERSON] » від 25 березня 2019 року; поновлено [PERSON] , [INFO] , на роботі на посаді тренера-викладача з греко-римської боротьби у КЗ «КДЮСШ»; стягнуто з КЗ «КДЮСШ», середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25.03.2019р. по 04.07.2019р. у розмірі 13937 (тринадцять тисяч дев`ятсот тридцять сім) гривень 96 копійок, рішення набрало законної сили та виконане (а.с. 30-34). Вказаним рішенням суду встановлено, що наказ № 07-к КЗ «КДЮСШ» «Про звільнення [PERSON] » від 25 березня 2019 року був винесений директором [PERSON] з порушенням вимог трудового законодавства. Таким чином, внаслідок поновлення на роботі [PERSON] , на користь останнього КЗ «КДЮСШ» виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 13937,96 грн. В судовому засіданні факт виплати та розмір суми сторони не оспорювали. Стягнута сума є фактичним розміром заподіяної Михайлівській селищній раді Михайлівського району Запорізької області, оскільки працівник незаконно був звільнений з посади, а комунальний заклад, оплатив йому час вимушеного прогулу. Стаття 130 КЗпП України передбачає, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли службова особа, винна у незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Згідно зі статтею 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Згідно з пунктом 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 11 листопада 1992 року (з подальшими змінами) при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, покладається на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. В даному випадку цією особою є директор КЗ «КДЮСШ» [PERSON] , який безпосередньо видав наказ про звільнення працівника. Статтею 233 КЗпП України визначений річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Як вбачається з роз`яснень пункту 20 вищевказаної постанови Пленуму право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Енергодарська місцева прокуратура листами №32/№-689віих-19 від 26 грудня 2019 року і №32/№-689віих-19 від 26 грудня 2019 року повідомила Михайлівську селищну раду Михайлівського району Запорізької області і Комунальний заклад «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа» Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області про звернення до суду з позовом в інтересах держави (а.с. 50-51). Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), №5447/03, §33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, №42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року). Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 45, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року). Тлумачення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України). У пункті 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року за №1697-VII (з наступними змінами та доповненнями). Так, частиною 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Згідно з частиною 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. Таким чином, для перевірки наявності підстав для звернення прокурора з позовом в інтересах держави суду слід перевірити, а прокурору в позовній заяві необхідно обґрунтувати, чи вимагають захисту реальні державні інтереси та чи є передбачені частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави. При зверненні до суду прокурором зазначено, що орган, який уповноважений державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах - Михайлівська селищна рада Михайлівського району Запорізької області, не здійснює захист інтересів держави, а необхідність звернення прокурора з позовною заявою зумовлена потребою захистити інтереси держави, оскільки внаслідок незаконного звільнення [PERSON] місцевому бюджету завдано збитки на суму 13937,96 грн., чим порушено економічні інтереси держави. При цьому селищною радою не вживало заходів з метою повернення коштів, витрачених у зв`язку з незаконним наказом відповідача, що підтверджується ненаданням відповіді на повідомлення від 26.12.2019 року та поясненнями, наданими представником позивача Михайлівської селищної ради у судовому засіданні, а саме- не підтриманням позову. Отже, у позовній заяві прокурором визначено орган, який уповноважений державою на здійснення функцій у спірних правовідносинах та підтверджено нездійснення цим органом захисту інтересів держави, що, в свою чергу, відповідно до статті 131-1 Конституції України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» відноситься до «виключних випадків», які передбачають повноваження прокурора на здійснення представництва інтересів держави в суді. Враховуючи, що рішенням Михайлівського районного суду запорізької області від 4 липня 2019 року встановлений факт порушення директором КЗ «КДЮСШ» Шершньовим С.О. вимог трудового законодавства при звільненні [PERSON] , що зумовило поновлення працівника на роботі та виплату останньому коштів, та завдало місцевому бюджету збитки, суд вважає позовні вимоги прокурора обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, оскільки позов задоволений у повному обсязі, підлягають стягненню з відповідача на користь прокуратури, судові витрати у сумі 1921 грн.

Outcome: approved