overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

31.08.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 16.10.1982 року вона уклала шлюб, зареєстрований Димитровським виконкомом Донецької області, актовий запис № 489 з відповідачем по справі. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з лютого 2015 року. Спільне життя с відповідачем не склалося. Спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сімї є несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, а тому позивач [PERSON]. просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON]. в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 16 жовтня 1982 року Димитровським виконкомом Донецької області, актовий запис № 489 (а.с. 8). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з лютого 2015 року через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не підтримують, примирення між ними неможливо, оскільки позивачка не бажає в подальшому жити разом з відповідачем, спор про розподіл майна не виникає, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст.110 СК України позивач має право на предявлення позову про розірвання шлюбу. За цих обставин, суд вважає, що зберегти сімю неможливо. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити прізвище Гулак. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

31.08.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення батьківства. У позовній заяві вказує, що з 2000 року та більше одного року вона проживала разом із [PERSON] однією сімєю в м. Кобеляки по вул.Огія, Полтавської області. На момент зачаття нею дитини, вони з відповідачем підтримували сімейні стосунки, вели спільне господарство, але не перебували у зареєстрованому шлюбі. 05.12.2001 року у них народилася донька [PERSON], а 29.01.2002 року її народження було зареєстроване в Бродщинській сільській раді Кобеляцького району Полтавської області, про що зроблений відповідний запис № 2. Однак, після народження дитини [PERSON] перестав підтримувати будь які стосунки з сімєю. Оскільки сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі при народженні їх дитини, не було спільної заяви та рішення суду про встановленя батьківства, то в книзі записів народжень прізвище доньки записане за прізвищем матері, а саме [PERSON]. Батьком записаний зі слів матері [PERSON], який дійсно є батьком їх дитини [PERSON]. Відповідач не визнає батьківство, не надає будь яку матеріальну допомогу на утримання дитини, тому позивач прохає суд встановити його батьківство відносно дитини [PERSON], а також стягнути на її користь, понесені нею судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримала. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги [PERSON] прохав задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов. Суд, заслухавши сторони, розглянувши та перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, з 2000 року та більше одного року [PERSON] проживала разом із [PERSON] однією сімєю в м. Кобеляки по вул. Огія, та по вул. Панаса Мирного, Полтавської області, вели спільне господарство. 05.12.2001 року у [PERSON] народилася донька [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до ст. 55 Кодексу про шлюб та сімю України в редакції від 20.06.1969 року «При народження дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, імя, по батькові та національність батька дитини записується за її вказівкою». За ст. 53 КпШС України «В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків особи, на утриманні якої знаходиться дитина». Згідно висновку експерта № 389 про молекулярно-генетичне дослідження [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних звязків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999% (а.с.26-30). Оскільки висновок експерта довів, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO] та сам відповідач визнав позов, то слід встановити батьківство [PERSON] відносно [PERSON] та стягнути з нього на користь позивача судові витрати в сумі 8724,26 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернувся до Іллічівського райсуду м.Маріуполя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 27.04.2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №171. З 2012 року однією родиною не мешкають у зв'язку з тим, що відповідачка з 2012 року мешкає за кордоном. Зазначені підстави призвели до розпаду сім'ї. Бажає розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачка до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Згідно свідоцта про шлюб серія [NUMBER] виданого 22.07.2014 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис №171. Суд, проаналізувавши обставини справи, вважає, що вимога позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки між сторонами склались відносини, що виключають спільне проживання, жодна з сторін не бажає йти на примирення, сім'я розпалась остаточно та підстав для її збереження немає. Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, та підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернувся до суду з наведеним позовом, в якому вказує, що 01 травня 2003 року померла його бабуся [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7). Після її смерті відкрилася спадщина на майно, а саме: земельну частку (пай) розміром 3,15 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області. Прийняття ним спадщини після смерті бабки підтверджується довідкою Гвоздавської сільської ради Любашівського району Одеської області від 17 серпня 2015 року за №1192 (а.с.10). Він є спадкоємцем за заповітом, інших спадкоємців, крім нього, немає. Він не може оформити спадщину нотаріально у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу. Тому він змушений звернутись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно земельну частку (пай). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність та про те, що проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 28). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла 01.05.2003 року (а.с. 7). Згідно довідки відділу Держгеокадастру, договору оренди земельної частки (паю) та оголошення в газеті видно, що померлій [PERSON] дійсно був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 009464, вартість паю (розміром 3.15 умовно кадастрових гектарів) становить 62\~221.05 грн. (а.с. 13). Позовні вимоги, також, підтверджуються показаннями свідка [PERSON] і довідками сільської ради ( а. с. 14-15), згідно з якими позивач дійсно є єдиним спадкоємцем після смерті своєї бабки, яка не виготовила державний акт, а також оголошенням в газеті «Хлібороб» про те, що загублений сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ОД № 009464, слід вважати недійсним (а.с. 14). Проаналізувавши всі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги доказані, обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю згідно ст.ст. 15, 16, 392, 1216, 1233, 1234 ЦК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 07.06.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 722, між ним та [PERSON] Позовні вимоги позивач мотивує тим, що сімейні стосунки не склалися через різні погляди на життя, ведення спільного господарства, втрату нормальних відносин. Шлюбні відносини з відповідачем припинено в 2015 році, тому вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження родини неможливо. На судове засідання сторони не з'явилися. Позивач [PERSON] подав письмову заяву, в якій підтримує позовні вимоги, просить позов задовольнити, справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON], надала суду письмову заяву, в якій визнає позовні вимоги позивача, не заперечує проти розірвання шлюбу, зазначила, що діти проживають з нею, просить справу розглянути без її участі. При реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС просила залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON]. Справа розглядається у відсутність позивача, відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи та докази, наведені в обґрунтування позову, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом справи встановлено, що 07.06.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис №722, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] яке долучено до матеріалів справи. Від шлюбу народилося двоє дітей, донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] та донька [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] Діти проживають з матір'ю - [PERSON] Протягом подружнього життя відносини не склалися через різні погляди на життя, ведення спільного господарства, втрату нормальних відносин. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено в 2015 році, з цього часу загальне господарство не ведуть, проживають окремо, при цьому позивач вважає, що відновити родину неможливо, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Приймаючи до уваги, що позивач не висловлює вільної згоди на подальше перебування у шлюбі з [PERSON], відповідач з свого боку також не бажає підтримувати сімейні стосунки з [PERSON], суд вбачає підстави для розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Вена» про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 15.11.2007 року № 68 в сумі 1081944 грн 29 коп. В обґрунтування позову послався на невиконання відповідачами умов кредитного договору, в частині дотримання строків розрахунків. Ухвалою суду від 28.10.2015 року провадження в справі, в частині вимог, заявлених до товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма «Вена», закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України. У судовому засіданні, яке, за клопотанням представника позивача, проводилося із застосування відеоконференції, представник позивача заявлені вимоги підтримала і наполягала на задоволенні. Представник відповідача позов не визнав. Він не заперечував факт отримання відповідачем у позивача кредиту на підставі кредитного договору від 15.11.2007 року № 68 в сумі 160000 доларів США, в той же час висловив сумнів у правильності визначеної позивачем суми боргу. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 15.11.2007 року сторони уклали Кредитний договір № 68 відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 160000 доларів США, строком до 15.11.2017 року включно, із щомісячною сплатою за користування кредитом 13.5% річних (далі Договір, а. с. 7-14). Згідно Договору і підписаного сторонами Графіку погашення заборгованості відповідач повинна щомісячно до 15 числа сплачувати в повернення частини тіла кредиту та нарахованих відсотків. Пунктом 4.5 Договору передбачено нарахування позивачем штрафу за порушення відповідачем строків розрахунку в розмірі 20% від суми боргу. 25.11.2008 року сторони уклали Додаткову угоду № 4 до Договору, якою збільшено плату за користування кредитом з 13.5 до 17 відсотків річних. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідач умови Договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість. Як убачається з наданого позивачем розрахунку (а. с. 5, 6), станом на 31.07.2015 року сума заборгованості складає 49348 доларів 71 цент США, що за офіційним курсом НБУ на день розрахунку становило 1036580 грн 46 коп., в тому числі: заборгованість по кредиту 45276 доларів США, заборгованість по відсоткам 4072.71 доларів США. Крім того, позивачем нараховано штраф в сумі 45363 грн 83 коп. Таким чином, загальна сума боргу станом на 31.07.2015 року складає 1081944 грн 29 коп., що є підставою для її стягнення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з нього на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 4233,46 грн. та судові витрати, понесені ним при подачі позову. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що всупереч умов укладеного кредитного договору від 29.01.2011 року між ним та відповідачем, останній своїх договірних зобовязань належним чином не виконував, у звязку з чим у нього перед банком виникла заборгованість. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача надіслав письмову заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений вчасно та належним чином, зокрема судова повістка направлялась за останнім відомим та вказаним у позовній заяві його місцем реєстрації. В заяві до суду від 19.10.2015 року позов не визнав. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 29.01.2011 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] укладений кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 300.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач [PERSON] погодився вважати заяву позичальника разом із запропонованими ПриватБанком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку - договором про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом (а.с.5-30). Однак відповідач своєчасно не повернув ПАТ КБ ПриватБанк кредитні кошти, своєчасно не сплачує відсотки за його користування та ухиляється від виконання зобовязань по кредитному договору. З розрахунку заборгованості видно, що загальна сума заборгованості [PERSON] за Договором станом на 30.06.2015 року становить 4233 грн. 46 коп. з яких: заборгованість за кредитом 944 грн. 10 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 1314 грн. 58 коп., заборгованість за пенею та комісією 1297 грн. 00 коп., а також штрафи: 500 грн. фіксована частина, 177 грн. 78 коп. процентна складова (а.с.4). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до вимог ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України не допускається одностороння відмова від зобов'язання та зобовязання має виконуватися належним чином та у встановлений термін його виконання, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останнього на його користь заборгованість за договором позики від 15.06.2015 року в сумі 3700 грн. та судові витрати, понесені ним при подачі позову. В обґрунтування позову зазначив, що 15.06.2015року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого остання позичив у нього 3700 грн. строком до 01.09.2015року. В порушення взятих на себе зобовязань відповідач у встановлений строк грошові кошти не повернув, на його вимогу їх повернути жодним чином не реагує. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в позові, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково в сумі 1500грн. Пояснив, що 2200 грн. повернув позивачу добровільно, однак жодних доказів на підтвердження цього немає. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. 15.06.2015 року [PERSON] позичив відповідачу [PERSON] 3700 грн., які останній зобовязався повернути до 01.09.2015 року. Укладення договору позики між сторонами підтверджується наданою позивачем розпискою [PERSON], який в судовому засіданні визнав частково позовні вимоги. У встановлений термін відповідач вказані кошти не повернув. Стаття 1046 ЦК України визначає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525-526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~ відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження існування заборгованості, зазначеної в позовній заяві, суд задовольняє заявлений позов у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача також документально підтвердженні судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме просить в рахунок погашення заборгованості в сумі 649940,6 гри., з яких: тіло кредиту - 601464,39 грн.; відсотки - 48476,21 грн. за кредитним договором № 11087154000 від 30.11.2006 року звернути стягнення на предмет іпотеки з [PERSON]. а саме: - нежиле приміщення загальною площею 88,2 кв. м., що є власністю Іпотекодавця та знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на нежиле приміщення загальною площею 88,2 кв. м., що є власністю Іпотекодавця та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до його початку надав суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутність, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України справа розглядається за відсутності сторін, без здійснення технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку. 30.11.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11087154000, згідно з умовами; якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 83500,00 доларів США з розрахунку 12.3% річних на строк з 30.11.2006 по 29.11.2017 року. В частині надання кредитних коштів АТ «УкрСиббанк» свої зобов'язання виконав в повному обсязі. 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором. АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином,

Outcome: approved