Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

30 квітня 2014 року Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25.12.2012 р. між ним та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію боргу за кредитним договором, за якою відповідач отримала кредит в сумі 13 325,54 грн, з процентною ставкою 18,00 % річних. Відповідач зобов'язана була щомісячно здійснювати погашення кредиту згідно графіку з 1 по 25 число. Вказали, що боржник свої зобов'язання по договору не виконала. Станом на 11 лютого 2014 р. заборгованість за кредитним договором склала 20 374,61 грн. З посиланням на статті 526, 527, 530, 1054 ЦК України, просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вказаній сумі, а також судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача не з'явився, але надав письмову заяву про підтримання позову і його задоволення, а справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] будучи своєчасно та належним чином повідомленою за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання двічі, 23.05.2014 р. і 06.06.2014 р. без поважних причин не з'явилася. Про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача у своїй заяві погодився в разі відсутності відповідача на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 30 січня 2008 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 3 000 грн. 25 грудня 2012 р. між Банком і [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і Правил гнажання продукта кредитних карток. Пунктом 1.1.2. Угоди сторони визначили, що борг за кредитом на вказану дату складає 14 300,58 грн. Відповідно до п. 2.1. Угоди Банк дав [PERSON] строковий кредит у сумі 13 325,58 грн, на строк 24 місяці, тобто з поверненням 31 грудня 2014 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі. Відповідач зобов'язана була щомісячно у період з 1 по 25 число здійснювати погашення кредиту згідно графіку, але сумою не менше 666,81 грн. В день укладення договору боржником була отримана платіжна картка. Судом з'ясовано, що боржник свої зобов'язання за договором не виконала, внаслідок чого станом на 11 лютого 2014 р. заборгованість склала - 20 374,61 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 12 665,55 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 2 591,36 грн; штраф (п. 2.2. Угоди) - 5 117,70 грн. За таких обставин, ураховуючи те, що відповідач ухиляється від явки до суду та надання доказів щодо оспорення нарахованої боргової суми, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо стягнення у безспірному порядку з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved