Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

4 серпня 2015 року до суду із позовом звернувся [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, вселення та визначення порядку користування жилим приміщенням. 11 лютого 2016 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, вселення та визначення порядку користування жилим приміщенням було залишено без розгляду. Натомість 15 вересня 2015 року до суду із зустрічним позовом звернувся відповідач за первісним позовом, [PERSON], до [PERSON] про визнання свідоцтв про право на спадщину частково недійсними та визнання недійсним із скасуванням свідоцтва про право власності на нерухоме майно, посилаючись на те, що [PERSON], батько [PERSON], 17 вересня 2003 року прийняв у спадщину частку домоволодіння по проїзду ІІ Ніжинському 16/58 в м. Маріуполі після смерті [PERSON], в тому числі житлову прибудову літ. А-1-1, якої не існувало юридично, бо вона не була прийнята у експлуатацію на той момент. Лише в 2004 році вказану прибудову прийняв в експлуатацію [PERSON], батько [PERSON], тому вона належала спочатку особисто [PERSON], а після його смерті перейшла у власність [PERSON] та [PERSON] У подальшому [PERSON] прийняв після смерті свого батька у спадок право власності на 13/50 часток спірного домоволодіння, включаючи житлову прибудову літ. А-1-1. Таким чином вважав, що ані [PERSON], ані його син, [PERSON], не мали право на прийняття у спадок спірної житлової прибудови, бо до завершення будівництва нерухомого майна та прийняття його в експлуатацію із проведенням державної реєстрації права власності таке право на це нерухоме майно не виникає. Також посилався на те, що строк позовної давності ним було пропущено з поважних причин, який просив суд поновити та визнати свідоцтво про право на спадщину від 17 вересня 2003 року, видане нотаріусом, [PERSON], [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину від 10 лютого 2006 року, видане нотаріусом, [PERSON], [PERSON], в частині прийняття у спадщину житлової прибудови літ. А-1-1 недійсними. У подальшому представник позивача, [PERSON], заявлені позовні вимоги доповнив вимогою про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно Маріупольської міської ради. В обґрунтування додаткових вимог посилався на те, що за свідоцтвом від 15 грудня 2005 року вбачається, що [PERSON] набув право власності на частку домоволодіння по проїзду ІІ Ніжинському 16/58 в м. Маріуполі, в тому числі й на житлову прибудову літ. А-1-1 на підставі оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину від 17 вересня 2003 року. Також зазначав, що вказане свідоцтво від 15 грудня 2005 року було видане [PERSON], який натомість помер 6 серпня 2004 року. На підставі переліченого також просив суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно Маріупольської міської ради, видане 15 грудня 2005 року [PERSON] Позивач за зустрічним позовом, [PERSON], у судове засідання не зявився, надавши суду заяву з проханням вирішити вказану справу за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні позовних вимог. Представник позивача, [PERSON], який діє на підставі довіреності, [PERSON], повністю підтримав заявлені та доповнені ним позовні вимоги [PERSON], надавши пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Зазначав, що позивач не бачив до 2013 року оскаржувані свідоцтва відповідача та його батька, тому строки на їх оскарження можна поновити, бо за захистом своїх порушених прав [PERSON] звернувся у 2015 році. Враховуючи, що такого нерухомого майна не існувало на момент оформлення права на спадщину в 2003 році після смерті [PERSON], то ані [PERSON], ані [PERSON] не мають права на житлову прибудову літ. А-1-1 по проїзду ІІ Ніжинському 16/58 в м. Маріуполі, яку вони не будували. Додавав також, що спірна житлова прибудова житловою площею 12,3 кв. м. є самочинним будівництвом, тому його неможливо було включати у спадкове майно [PERSON], яка фактично не була обєктом права власності. З тих самим підстав недійсним є також свідоцтво, видане міською радою на імя [PERSON], про право власності на нерухоме майно від 15 грудня 2005 року. Просив задовольнити зустрічний позов. Відповідач за зустрічним позовом, [PERSON], в судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення вимог [PERSON], посилаючись на їх необґрунтованість та незаконність, вказуючи також, що строки позовної давності за такими вимогами давно минули, бо позивач отримав на себе свідоцтво про право на спадщину ще в 2008 році на підставі свідоцтва про право на спадщину свого батька, [PERSON], тому був обізнаним про спадкові права відповідача. Представник відповідача, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], в судовому засіданні не визнаючи позовні вимоги [PERSON] та його представника, вказувала, що [PERSON] прийняв у спадок частку домоволодіння по проїзду ІІ Ніжинському 16/58 в м. Маріуполі, в склад якої також увійшла житлова прибудова літ. А-1-1. В подальшому відповідач набув спадкові права після смерті свого батька на 13/50 частки вказаного домоволодіння разом із даної прибудовою. Таким чином зазначала, що усі оскаржувані позивачем свідоцтва є законними, на підставі чого просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявилась, надавши суду заяву з проханням вирішити вказану справу за її відсутності, підтримуючи при цьому вимоги [PERSON] [PERSON] в суді підтримала вимоги [PERSON], вказуючи, що [PERSON] та [PERSON] не приймали участі у будівництві житлової прибудови літ. А-1-1, додаючи, що [PERSON] не будувала цю прибудову також, тому саме її приймав в експлуатацію [PERSON], який її побудував, проти чого ніхто не заперечував із співвласників будинку. Представник Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вимог [PERSON], вказуючи на те, що за заявою спадкодавця [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно 15 грудня 2005 року [PERSON], яке було виготовлено на підставі рішення Орджонікідзевської районної адміністрації від 28 квітня 2004 року № 96/2. На підставі переліченого вказувала, що незаконність дій представників БТІ та міської ради відсутня, тому вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Представники 4-ї державної нотаріальної контори міста Маріуполя до суду не зявились, надавши заяву з проханням вирішити вказаний спір за їх відсутності. Вислухавши учасників процесу, які зявились, заслухавши пояснення спеціаліста, вивчивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлені позовні вимоги [PERSON] не підлягає задоволенню, виходячи з наступного обґрунтування. Суд встановив, що [PERSON] була власницею 1/2 частки будинку 16/58 по ІІ Ніжинському проїзду в місті Маріуполі на підставі свідоцтва про право власності від 22 листопада 1982 року, посвідченого державним нотаріусом, [PERSON], реєстр № 3441, зареєстрованого в БТІ 29 листопада 1982 року, якій також належала 1/8 частка будинку 16/58 по ІІ Ніжинському проїзду в місті Маріуполі на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 листопада 1982 року, посвідченого державним нотаріусом, [PERSON], реєстр № 3443, зареєстрованого в БТІ 29 листопада 1982 року, тобто [PERSON] належало загалом 5/8 часток вказаного будинку (а. с. 11, 25-26, 92). Крім цього відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 листопада 1982 року, посвідченого державним нотаріусом, [PERSON], реєстр № 3443, зареєстрованого в БТІ 29 листопада 1982 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належало кожному по 1/8 частки будинку 16/58 по ІІ Ніжинському проїзду в місті Маріуполі (а. с. 25-26, 92). Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення ЦК) спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі ст. ст. 1216, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ст. 1261 ЦК в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі ст. 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п. п. 49, 50 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції чинній на момент спірних правовідносин), при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження жилого будинку, а також іншого нерухомого майна, що підлягає реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності на вказане майно у осіб, які його відчужують. Право власності на жилий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, свідоцтвом про право на спадщину. Документи щодо майна, що підлягає реєстрації, приймаються нотаріусом за наявності відмітки (штампу) про реєстрацію відповідних прав та витягу про реєстрацію прав на нерухоме майно, які є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. Крім правовстановлюючого документа на жилий будинок та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, нотаріус вимагає витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно. За п. 113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції чинній на момент спірних правовідносин), якщо до складу спадкового майна входить жилий будинок та інше нерухоме майно, що підлягає реєстрації, державний нотаріус вимагає крім правовстановлюючого документа витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно. При цьому згідно із п. 50 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (в редакції чинній на момент спірних правовідносин), коли з витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно видно, що власник, наприклад, жилого будинку здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову, в тому числі перепланування жилого будинку, переобладнання нежилого приміщення в жиле і навпаки, або звів чи зводить господарські, побутові будівлі та споруди без встановленого дозволу або без належно затвердженого проекту, чи з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, нотаріус вимагає подання рішення виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів або відповідної місцевої адміністрації про дозвіл здійснити перебудову, прибудову, перепланування чи звести господарські, побутові будівлі та споруди. За п. 1 Наказу Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 «Про затвердження Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» було встановлено, що до прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом України про державну реєстрацію прав на об'єкти нерухомого майна бюро технічної інвентаризації (БТІ) здійснюють реєстрацію прав власності на нерухоме майно. На підставі п. 1.4 «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 (в редакції чинній на момент спірних правовідносин), реєстрація прав власності на нерухоме майно (далі - реєстрація прав) - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів особи, що звернулася до БТІ. За п. 1.5 вказаного «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно. Згідно із п. 1.6 даного «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» реєстрації підлягають права власності тільки на об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено, та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об'єкти. Відповідно до Додатку № 1 цього «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» до правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна, віднесено свідоцтва про право на спадщину, видані державними нотаріусами. На підставі рішення від 11 травня 1983 року № 294 виконкому Орджонікідзевської райради м. Жданова вбачається, що на підставі позитивного висновку управління головного архітектора та пожежної частини [PERSON] було надано дозвіл на проведення будівництва житлової прибудови с АГВ, кухнею, ванною та коридором з північного боку будинку по проїзду ІІ Ніжинському 16/58 (а. с. 190). Факт того, що житлова прибудова літ. А-1-1 по проїзду ІІ Ніжинському 16/58 в м. Маріуполі не є самовільною будовою також підтверджується замовленням [PERSON] від 27 лютого 1986 року про внесення змін до плану будинку 16/58 по проїзду ІІ Ніжинському внаслідок закінчення будівництва спірної житлової прибудови, поверховим планом вказаного обєкта нерухомості від 1 квітня 1986 року із виключенням відомостей про самовільну побудову житлової прибудови літ. А-1-1, що також підтверджується оцінювальним актом БТІ (а. с. 93, 188, 189). Суд при цьому не приймає до уваги посилання представника [PERSON] на постанову про накладення штрафу на [PERSON] за самовільне будівництво житлової прибудови А-1-1, оскільки з вказаної постанови від 16 березня 1990 року не вбачається, по-перше, що було безпосередньо самовільно побудовано, по-друге, суд встановив, що житлова прибудова літ. А-1-1 була побудована не самовільно, а, по-третє, з матеріалів оглянутої інвентарної справи щодо спірного будинку вбачається, що окрім будівництва житлової прибудови літ. А-1-1 з 1983 року по проїзду ІІ Ніжинському 16/58 в м. Маріуполі було побудовано також сені а-2-1 та майданчик а-3-1 (а. с. 107). За «Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року (в редакції на момент виникнення права [PERSON] на забудову спірної житлової прибудови у 1983 році), реєстрацію проводили Бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад. На підставі п. 2 даної «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» об'єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. При цьому під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розумівся один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. При цьому за п. 4 згаданої «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Однак різні службові будівлі та споруди (сараї, літні кухні та ін.) не можна було реєструвати окремо від жилого будинку. Суд також зазначає, що вперше на законодавчому рівні в Україні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів державного замовлення». Таким чином до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення господарських будівель та споруд приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, тому чинні правила прийняття в експлуатацію не можуть поширюватись на такі будівлі та споруди, збудовані раніше 5 серпня 1992 року. Тому житлова прибудова, як відокремлений обєкт нерухомості, не входила на той момент до об'єктів, що підлягала такій реєстрації органами БТІ, або яка повинна була прийматись в експлуатацію, бо до таких обєктів відносилися в той час лише безпосередньо самі будинки. Крім цього за п. 3.2 [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Таким чином посилання представника [PERSON] на те, що житлова прибудова літ. А-1-1 до будинку 16/58 по ІІ Ніжинському проїзду в м. Маріуполі була самовільною не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та нормах закону. На підставі п. 2.2 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127 (в редакції чинній на момент спірних правовідносин), вказано, що прибудовою до житлового будинку є частина будинку, що розташована поза контуром її капітальних зовнішніх стін і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну. Прибудови мають внутрішнє сполучення з основними частинами будинків. До них відносяться: прибудовані житлові кімнати та допоміжні приміщення (тамбури, веранди, кухні, комори, ванні кімнати, вбиральні тощо). За п. 3.2 вказаної «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» виявлені в установленому порядку самовільно збудовані будинки або прибудови до будинків, господарські будівлі (прибудови) підлягають технічній інвентаризації з включенням їх у планові та інші матеріали. У разі самовільного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових та оцінювальних матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка. За п. 3.8 «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) після прийняття рішення реєстратором та внесення запису до Реєстру прав на правовстановлювальних документах робиться відмітка (штамп) про реєстрацію відповідних прав (додаток 7), видається витяг про Реєстрацію права власності на нерухоме майно, який є невід'ємною частиною право встановлювального документа та містить, крім іншого, підстави виникнення права власності та особливі позначки реєстратора (дані, у разі їх наявності, про самовільно збудовані, прибудовані чи реконструйовані об'єкти тощо). Видача представниками Маріупольського БТІ витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 1 серпня 2003 року [PERSON] для набуття спадкових прав після смерті [PERSON] підтверджується відповідним замовленням від 19 червня 2003 року із проведенням технічної інвентаризації будинку 16/58 по проїзду ІІ Ніжинському в м. Маріуполі, внаслідок чого БТІ міста Маріуполя видало технічну характеристику на даний обєкт нерухомості від 24 липня 2003 року, де крім іншого ще раз було підтверджено законність проведення будівництва житлової прибудови літ. А-1-1 на підставі рішення Орджонікідзевського виконкому міста Жданова від 11 травня 1983 року (а. с. 96, 97, 134). При цьому суд відмічає, що у наданому [PERSON] витягу з Реєстру прав власності прав на нерухоме майно в описі обєкта нерухомості зазначена також спірна житлова прибудова літ. А-1-1, що свідчить про законність її возведення, бо вона не віднесена до самовільного будівництва (а. с. 180). Аналогічним чином представниками Маріупольського БТІ було надано [PERSON] витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29 жовтня 2003 року разом із технічною характеристикою БТІ міста Маріуполя від 26 вересня 2003 року для [PERSON] з метою оформлення договору дарування частки будинку 16/58 по проїзду ІІ Ніжинському в м. Маріуполі із значенням спірної житлової прибудови літ. А-1-1 в описі обєкта нерухомого майна, що не відноситься до самовільного будівництва (а. с. 98, 181). Суд зауважує, крім іншого, що окрема реєстрація права власності на житлову прибудову літ. А-1-1 неможлива без її виділення відповідним чином з будинку, як окремого обєкта нерухомого майна, тому саме житлова прибудова вказана у описовій частині витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо будинку 16/58 по проїзду ІІ Ніжинському в м. Маріуполі, виданих [PERSON] та [PERSON] На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 вересня 2003 року, посвідченого держаним нотаріусом [PERSON], реєстр № 1-1902, [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] набули у спадок право власності кожний по 5/16 частки на будинок 16/58 по ІІ Ніжинському проїзду в місті Маріуполі, до складу якого входило житловий будинок житловою площею 56,2 кв. м., житлова прибудова площею 12,3 кв. м., та інші споруди, що також підтверджується витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 жовтня 2003 року (а. с. 37, 178, 179). З огляду на наведене суд ще раз відмічає, що станом на 1986 рік, момент будівництва спірної житлової прибудови, введення у експлуатацію або проведення реєстрації передбачалось лише щодо таких обєктів нерухомого майна, як будинок або домоволодіння, чого не вимагалось для допоміжних споруд будинку. Тому в судовому засіданні на підставі наведених правових норм та встановлених обставин справи було виявлено, що державним нотаріусом [PERSON] 17 вересня 2003 року було на законних підставах видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на обєкт нерухомого майна, яким був будинок 16/58 по проїзду ІІ Ніжинському в м. Маріуполі, 5/8 частки якого саме належало спадкодавцю, на підставі витягу про реєстрацію прав на нерухоме майно, які були невід'ємною частиною правовстановлюючого документа, оскільки нотаріусом вірно було встановлено відсутність самовільного будівництва без відповідного дозволу споруд за цією адресою. З огляду на наведене житлова прибудова літ. А-1-1 не могла вважатись самовільно збудованою, тому посилання представника позивача, [PERSON], на незаконність включення її у витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, будинок 16/58 по проїзду ІІ Ніжинському в м. Маріуполі, а потім включення її нотаріусом у свідоцтво про право на спадщину за законом щодо майна померлої [PERSON], відповідно не ґрунтуються на законі та є безпідставними. Таким чином вимоги [PERSON] щодо визнання недійним свідоцтва про право на спадщину від 17 вересня 2003 року в частині прийняття у спадщину житлової прибудови літ. А-1-1, не підлягають задоволенню, оскільки у спадок від померлої [PERSON] до спадкоємців перейшов безпосередньо будинок, як обєкт нерухомого майна, по проїзду ІІ Ніжинському 16/58 в м. Маріуполі, до складу якої входили допоміжні споруди, які безпосередньо зазначались в описовій частині як витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, так й у зазначеному свідоцтві про право на спадщину за законом. Суд також зазначає, що за ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім цього суд встановив, що [PERSON] на підставі дарування йому [PERSON] за договором дарування від 10 листопада 2003 року, посвідченого державним нотаріусом [PERSON], реєстр № 1-2424, набув також право власності на 1/8 частку будинку 16/58 по ІІ Ніжинському проїзду в місті Маріуполі, до складу якого входило житловий будинок житловою площею 56,2 кв. м., житлова прибудова літ. А-1-1, та інші споруди, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13 листопада 2003 року (а. с. 182, 183). На підставі цього станом на 13 листопада 2003 року [PERSON] набув в цілому право власності на 9/16 часток будинку 16/58 по ІІ Ніжинському проїзду в місті Маріуполі, до складу якого входило житловий будинок житловою площею 56,2 кв. м., житлова прибудова площею 12,3 кв. м., та інші споруди. В свою чергу станом на 29 жовтня 2003 року [PERSON] набув в цілому право власності на 7/16 часток будинку 16/58 по ІІ Ніжинському проїзду в місті Маріуполі, до складу якого входило житловий будинок житловою площею 56,2 кв. м., житлова прибудова площею 12,3 кв. м., та інші споруди. Таким чином 13 листопада 2003 року єдиними співвласниками будинку 16/58 по ІІ Ніжинському проїзду в місті Маріуполі були [PERSON] та [PERSON] Окрім цього суд зауважує, що за п. 26 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» (в редакції 1966 року) зазначено, якщо один з власників спільного будинку з дозволу місцевого органу влади зробив прибудову або перебудову, внаслідок чого належна йому частка в загальній власності змінилась, і ніхто з співвласників цього не оспорює, орган комунального господарства, а де його немає - виконком місцевої Ради депутатів трудящих, за письмовою заявою співвласників і після належної перевірки, на підставі рішення виконкому про зміну часток, які належали співвласникам, та про оформлення права власності в нових розмірах, видає кожному з них замість правовстановлюючих документів, які вони мають, свідоцтва про право особистої власності на відповідну частку будинку. В судовому засіданні було встановлено, що житлова прибудова літ. А-1-1 до будинку 16/58 по ІІ Ніжинському проїзду в м. Маріуполі була побудована на час дії «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 1966 року. Крім цього на підставі ст. 119 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року, який був чинним на момент спірних правовідносин), було зазначено, коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні. Також суд зазначає, що відповідно до п. п. 6.1, 6.2 «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого Наказу Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 (в редакції чинній на момент спірних правовідносин), оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, місцевого самоврядування власникам спільних будівель, які на законних підставах зробили перебудову, прибудову, унаслідок чого змінилися належні їм частки. В такому випадку підготовку документів для видачі свідоцтв про право власності можуть за дорученням органів місцевого самоврядування, місцевої державної адміністрації та інших органів відповідно до законодавства проводити БТІ. Відповідно до п. 2.9 «Інструкції про порядок видачі довідок-характеристик на обєкти нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб та зареєстровані в бюро технічної інвентаризації», затвердженої Державним комітетом України по житлово-комунальному господарству від 30 квітня 1996 року № 35 (в редакції чинній на момент спірних правовідносин), при видачі довідки-характеристики для відчуження частини від цілого об'єкта або частини від частини об'єкта бюро технічної інвентаризації розраховує ідеальну частку об'єкта, що відчужуються, і в примітці вказує найменування і площу приміщень, що відчужуються, а також вартість і розмір ідеальної частки. Також згідно до п. п. 3.1, 3.4 «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна», затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, розрахунок часток у спільній власності на об'єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об'єктів нерухомого майна, а в разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. Так при розрахунку частки кожного співвласника в будинку необхідно визначити всю внутрішню площу будинку, а також площу, яка належить кожному співвласнику окремо відповідно до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Держбуду України від 24 травня 2001 року № 127. На підставі наведеного у даній «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна» прикладу розрахунку часток житлового будинку вбачається, що таких розрахунок проводиться, виходячи з інвентаризаційної вартості всіх будівель будинку, як окремого обєкта нерухомості. Згідно із заявою [PERSON] від 2 лютого 2004 року вбачається, що останній просив прийняти в нього до експлуатації житлову прибудову літ. А-1-1 та сіні а-2-1 по проїзду ІІ Ніжинському 16/58 в м. Маріуполі (а. с. 99). Згідно заяв від 24 липня 2003 року, які маються у інвентарній справі на будинок 16/58 по проїзду ІІ Ніжинському в місті Маріуполі вбачається, що від [PERSON] та [PERSON] начальнику БТІ міста Маріуполя надійшли заяви, за якими заявники підтверджували факт того, що житлову прибудову літ. А-1-1 до будинку 16/58 по ІІ Ніжинському проїзду в місті Маріуполі фактично побудував [PERSON] (а. с. 74). Відповідно до висновку від 9 березня 2004 року на предмет оформлення правовстановлюючих документів на будинок 16/58 по проїзду ІІ Ніжинському в м. Маріуполі Маріупольським БТІ [PERSON] було надано відповідний висновок для Орджонікідзевської райадміністрації міста Маріуполя для вирішення питання прийняття до експлуатації житлової прибудови та сіней та про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно, за яким безпосередньо підтверджено, що на підставі рішення від 11 травня 1983 року виконкому Орджонікідзевської райради [PERSON] побудував житлову прибудову літ. А-1-1, яка не була здана ним у експлуатацію (а. с. 100). При цьому в матеріалах інвентарної справи мається відповідний розрахунок ідеальних часток співвласників будинку 16/58 по проїзду ІІ Ніжинському в м. Маріуполі, виходячи з вартості усіх споруд даного обєкта нерухомості (а. с. 191). За актом приймання в експлуатацію, затвердженого 28 квітня 2004 року, вбачається, що приймальною комісією було у [PERSON] прийнято в експлуатацію житлову прибудову літ. А-1-1 житловою площею 12,3 кв. м. до складу будинку 16/58, розташованого по ІІ Ніжинському проїзду в місті Маріуполі, яка була побудована протягом 1983 - 1986 років на підставі рішення райвиконкому від 11 травня 1983 року (а. с. 40-41). На підставі рішення колегії Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 28 квітня 2004 року № 96/2 вбачається, що на підставі рішення від 11 травня 1983 року [PERSON] побудував житлову прибудову до будинку по проїзду ІІ Ніжинському 16/58 в м. Маріуполі, яку було прийнято до експлуатації за відповідним актом, на підставі чого було затверджено акт приймання до експлуатації вказаної житлової прибудови житловою площею 12,3 кв. м., загальною площею 37,4 кв. м. Одночасно із цим було доручено БТІ міста Маріуполя підготувати оформлення права власності із видачею правовстановлювальних документів на 37/50 частки будинку 16/58 по проїзду ІІ Ніжинському на [PERSON] та на 13/50 частки будинку 16/58 по проїзду ІІ Ніжинському на [PERSON] замість діючих правовстановлюючих документів співвласників (а. с. 153). Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21 травня 2004 року, виданого Маріупольською міською радою на підставі рішення колегії Орджонікідзевської районної адміністрації від 28 квітня 2004 року № 96/2 замість свідоцтва про право на спадщину від 17 вересня 2003 року, свідоцтва про право на спадщину від 22 листопада 1982 року, договору дарування від 10 листопада 2003 року, вбачається, що [PERSON] є власником 37/50 частки будинку 16/58 по ІІ Ніжинському проїзду в місті Маріуполі (житлова площа 68,5 кв. м.), до складу якого входила житлова прибудова літ. А-1-1, та інші споруди, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21 травня 2004 року (а. с. 69, 71). Таким чином вбачається, що як співвласнику будинку 16/58 по проїзду ІІ Ніжинському в м. Маріуполі, [PERSON] було оформлено право власності на даний об'єкт нерухомого майна з видачею нового свідоцтва про право власності, який на законних підставах побудував житлову прибудову літ. А-1-1, та внаслідок чого змінилась його частка та частка іншого співвласника на даний будинок, [PERSON] В той же час відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 грудня 2005 року, виданого Маріупольською міською радою на підставі рішення колегії Орджонікідзевської районної адміністрації від 28 квітня 2004 року № 96/2 замість свідоцтва про право на спадщину від 17 вересня 2003 року, свідоцтва про право на спадщину від 22 листопада 1982 року, вбачається, що [PERSON] є власником 13/50 частки будинку 16/58 по ІІ Ніжинському проїзду в місті Маріуполі (житлова площа 68,5 кв. м.), до складу якого входила житлова прибудова літ. А-1-1, та інші споруди, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 грудня 2005 року (а. с. 136, 184). Допитана у судовому засіданні в якості спеціаліста, технік Маріупольського БТІ, [PERSON], вказувала, що на підставі наявних заяв співвласників домоволодіння по проїзду ІІ Ніжинському 16/58 в м. Маріуполі внаслідок прийняття в експлуатацію житлової прибудови в 2004 році були спеціалістами БТІ міста Маріуполя підготовлені зміни часток у праві власності на дане нерухоме майно із видачею свідоцтва про право власності Маріупольською міською радою співвласникам. На підставі діючої у той момент інструкції представники БТІ розрахували за висновком ідеальні частки співвласників цього домоволодіння. Таким чином саме й було проведено визначення часток співвласників [PERSON] (9/16 частки будинку плюс ціла житлова прибудова літ. А-1-1) та [PERSON] (7/16 частки тільки будинку), внаслідок чого [PERSON] відходило у власність 37/50 частки домоволодіння по проїзду ІІ Ніжинському 16/58, а [PERSON] відповідно - 13/50 частки. Додавала, що в 2003 році житлова прибудова була включена у витяг БТІ, бо така прибудова не була самовільною. На підставі п. п. 2.1, 2.3 згаданого вже «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи (додаток 1), їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням. Для здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно власник (власники) або належним чином уповноважена ним (ними) особа подає заяву встановленої форми (додаток 3). Згідно до п. п. 5.1.1, 5.1.2 вказаного «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» право на отримання витягу з Реєстру прав мають, крім іншого, власник (власники), його спадкоємці та правонаступники юридичних осіб, уповноважені особи, нотаріуси. На підставі п. 5.8 даного «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно містить, крім іншого, підстави виникнення права власності, вид і розмір часток спільної власності, опис нерухомого майна (найменування будівель, споруд та їх літеровка; розмір житлової та нежитлової площі; тощо); особливі позначки реєстратора (дані, у разі їх наявності, про самовільно збудовані, прибудовані чи реконструйовані об'єкти, тощо). За п. 5.9 наведеного «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» витяг з Реєстру прав для оформлення спадщини видається спадкоємцям згідно з письмовим запитом нотаріуса. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 7 серпня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Маріуполя Донецької області, вбачається, що [PERSON] помер 6 серпня 2004 року, актовий запис № 1137 від 7 серпня 2004 року (а. с. 135). Таким чином посилання представника [PERSON] щодо незаконної видачі на померлого [PERSON] свідоцтва про право власності на нерухоме майно Маріупольською міської радою було спростовано п. п. 2.1, 2.3, 5.1.1, 5.1.2, 5.9 «Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», за яким здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно має уповноважена власником особа (спадкоємець) шляхом подання заяви встановленої форми, а право на отримання витягу з Реєстру прав мають, крім іншого, спадкоємці власника, його правонаступники та нотаріуси. Оскільки на підставі рішення Орджонікідзевської райадміністрації міста Маріуполя від 28 квітня 2004 року було вирішено питання підготовки та видачі нових правовстановлюючих документів на будинок 16/58 по проїзду ІІ Ніжинському в м. Маріуполі його співвласникам, то проведення реєстрації права власності із одночасним отриманням свідоцтва про право на нерухоме майно на [PERSON] його сином, [PERSON], на спірний будинок для оформлення своїх спадкових прав повністю відповідало закону. За ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК. З огляду на перелічене суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме, видане Маріупольською міською радою 15 грудня 2005 року, не ґрунтуються на законі та були спростовані встановленими обставинами справи. Видача представниками Маріупольського БТІ витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10 січня 2006 року [PERSON] для набуття спадкових прав після смерті [PERSON] підтверджується відповідним замовленням від 21 липня 2005 року із проведенням технічної інвентаризації будинку 16/58 по проїзду ІІ Ніжинському в м. Маріуполі (а. с. 102, 192). З витягу з Реєстру прав власності прав на нерухоме майно від 10 січня 2006 року, наданому [PERSON] для набуття спадкових прави після смерті [PERSON], який був оглянутий зі спадкової справи нотаріуса щодо померлого [PERSON], в описі обєкта нерухомості, будинку 16/58 по проїзду ІІ Ніжинському в м. Маріуполі, зазначена також спірна житлова прибудова літ. А-1-1. Однак у примітках до вказаного витягу вказано, що витяг наданий був на 7/16 частки даного будинку з усіма допоміжними спорудами до нього, окрім житлової прибудови літ. А-1-1. Вказане також підтверджується технічною характеристикою БТІ міста Маріуполя від 30 вересня 2005 року (а. с. 101, 137, 185, 186). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 лютого 2006 року, посвідченого держаним нотаріусом [PERSON], реєстр № 1-438, [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] набув право власності 13/50 частки на будинок 16/58 по ІІ Ніжинському проїзду в місті Маріуполі, до складу якого входило житловий будинок житловою площею 68,5 кв. м., житлова прибудова літ. А-1-1, та інші споруди, які належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 грудня 2005 року, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13 березня 2006 року за [PERSON] (а. с. 38, 70). В свою чергу видача представниками Маріупольського БТІ витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 січня 2008 року [PERSON] для набуття спадкових прав після смерті [PERSON] підтверджується відповідним замовленням від 19 грудня 2007 року із проведенням технічної інвентаризації будинку 16/58 по проїзду ІІ Ніжинському в м. Маріуполі (а. с. 104). При цьому з витягу з Реєстру прав власності прав на нерухоме майно від 23 січня 2008 року, наданому [PERSON] для набуття спадкових прав після смерті [PERSON], який був оглянутий зі спадкової справи нотаріуса щодо померлого [PERSON], в описі обєкта нерухомості, будинку 16/58 по проїзду ІІ Ніжинському в м. Маріуполі, зазначена спірна житлова прибудова літ. А-1-1. Натомість в примітках до вказаного витягу вказано, що витяг надається на 9/16 частки даного будинку з усіма допоміжними спорудами до нього, а також в цілому на житлову прибудову літ. А-1-1, сіні а-2-1, майданчик літ. а-3 та ворота літ. 3. Вказане також підтверджується технічною характеристикою БТІ міста Маріуполя від 21 серпня 2008 року (а. с. 103, 138, 187). Згідно із свідоцтвами про право на спадщину за законом від 21 серпня 2008 року, посвідченого держаним нотаріусом [PERSON], реєстр № 3-899 та реєстр № 3-898, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON], який приходився їм батьком, набули право власності, [PERSON] на 74/150 частки, а [PERSON] на 37/150 частки, на будинок 16/58 по ІІ Ніжинському проїзду в місті Маріуполі, до складу якого входило житловий будинок житловою площею 68,5 кв. м., житлова прибудова літ. А-1-1, та інші споруди, які належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 травня 2004 року, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 8 вересня 2008 року за [PERSON], а також відомостями з реєстру прав власності на нерухоме майно щодо [PERSON] (а. с. 72, 75, 76, 87-88, 139, 140). З огляду на встановлені судом обставини справи, а саме: правомірність проведення перерахунку часток співвласників будинку 16/58 по проїзду ІІ Ніжинському в м. Маріуполі на підставі рішення Орджонікідзевської районної адміністрації міста Маріуполя від 28 квітня 2004 року внаслідок будівництва [PERSON] житлової прибудови літ. А-1-1 до вказаного будинку, законність отримання ним, а також спадкоємцем іншого співвласника, [PERSON], свідоцтв про право на нерухоме майно, виданих їм Маріупольською міською радою, вказане свідчить про законність видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 лютого 2006 року після смерті [PERSON] його сину, [PERSON] При цьому суд зауважує, що за даним свідоцтвом від 10 лютого 2006 року та витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] не набув прав власності на житлову прибудову літ. А-1-1 по проїзду ІІ Ніжинському 16/58 в м. Маріуполі, власниками якої є [PERSON] в 2/3 частки та [PERSON] в 1/3 частки, оскільки [PERSON] володіє 7/16 частками житлового будинку літ. А-1 та іншими спорудами за цією адресою. Натомість внаслідок відсутності виділу в натурі спірної житлової прибудови з даного обєкта нерухомого майна, то й неможливо у правовстановлюючих документах окремо визначати право власності на дану прибудову, яка вказується безпосередньо у таких правовстановлюючих документах як [PERSON] та [PERSON], так й у таких документах [PERSON], тому саме витяг з Реєстру прав, як невід'ємна частина правовстанволюючо документу, визначає належність житлової прибудови до позивача та [PERSON] Таким чином вимоги [PERSON] щодо визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщинуза законом від 10 лютого 2006 року також не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] в цілому, як необґрунтовані та такі, що не відповідають закону, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed