Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

30 січня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції м.Києва, третя особа: [PERSON] про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні жилим приміщенням. Під час слухання справи як третю особу було залучено Службу у справах дітей Шевченківської районної в. Києві державної адміністрації. В позовних вимогах [PERSON] з врахуванням уточнень від 23.02.2015 року просила: -зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON], [PERSON], [PERSON] кімнатами №1-3, 1-5, 1-7, 1-8, кухні 1-1, санвузла 1-2 в будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що вона користується вказаними приміщеннями на підставі договору оренди, проте 26.01.2015 року від виконавчої служби надійшов лист про виселення з даного приміщення [PERSON] Як зазначає [PERSON] під час спілкування з державним виконавцем їй стало відомо що її також будуть виселяти разом з дітьми та вселяти сторонню особу. Позивач зазначає, що вона весь цей час сплачувала комунальні послуги, здійснювала ремонт приміщень. Вимоги державного виконавця про виселення [PERSON] та її дітей є перевищенням повноважень державного виконавця, оскільки відсутнє відповідне рішення суду про виселення. 10 квітня 2015 року [PERSON] звернулась із зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON], у власних інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації про виселення та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні. В позовній заяві [PERSON] просила: виселити [PERSON] разом з дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] з приміщень будинку під літерою А по [ADDRESS]: жилих кімнат 1-3 площею 11,8 кв.м., 1-5 площею 15,2 кв.м., 1-7 площею 9,25 кв.м., 1-8 площею 7,75 кв.м., кухні 1-1 площею 6,4 кв.м. та санвузла 1-2 площею 5,0 кв.м. та зобов'язати не чинити [PERSON] перешкод в користуванні вказаними приміщеннями. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що [PERSON] разом зі своїми неповнолітніми дітьми проживає в жилих приміщеннях, які виділені [PERSON] в користування рішенням суду. А тому так як [PERSON] не має права займати житлові приміщення, відповідно вона чинить перешкоди в користуванні жилими приміщеннями. Протокольною ухвалою суду від 06.07.2015 року зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом. В судовому засіданні представники [PERSON] підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Крім того, представник [PERSON] просив застосувати строки позовної давності до зустрічних вимог строків позовної давності. [PERSON] та її представник свої вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Проти первісного позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. [PERSON] як третя особа та відповідач в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а також заперечив проти зустрічного позову та просив відмовити в його задоволенні. Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної у м.Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримала первісний позов та просила його задовольнити, проти зустрічного позову заперечила та просила відмовити в його задоволенні. Вислухавши сторони, свідка, вивчивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] та задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 6 листопада 2001 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на будівлю під літерою «Б» площею 57,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] в рівних частках по ?. [PERSON] виділено у власність жилі кімнати: 1-3 площею 11,8 кв.м, 1-5 площею 15,2 кв.м, 1-7 площею 9,25 кв.м., 1-8 площею 7,75 кв.м., кухню 1-1 площею 6,4 кв.м та санвузол 1-2 площею 5,0 кв.м. в будинку під літерою «А» по [ADDRESS] у м.Києві, а також надвірні будівлі- гараж під літерою «Ж». [PERSON] та [PERSON] виділено у власність жилі кімнати 1-6 площею 12,5 кв.м., 1-4 площею 9,7 кв.м. та прибудову під літерою «А1» в будинку під літерою «А» по [ADDRESS], а також надвірні будівлі- сарай під літерою «Е». Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 27.05.2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору оренди недійсним, виселення, стягнення матеріальної та моральної шкоди, встановлено, що ні за позивачем [PERSON], ні за відповідачем [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] не зареєстровано. 27.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди частини будинку та підсобних приміщень. Відповідно до даного Договору [PERSON] передав [PERSON] в строкове платне користування частину приватного будинку і підсобні приміщення (два гаражі) [ADDRESS] в м. Києві строком до 31.12.2013 року (а.с.14). Як встановлено в судовому засіданні, на даний час право власності на будинок ніким не зареєстровано. Крім того, 05.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір оренди частини будинку та підсобних приміщень. Відповідно до даного Договору [PERSON] передала [PERSON] в строкове платне користування частину приватного будинку і підсобні приміщення (два гаражі) [ADDRESS] в м. Києві строком до 05.12.2015 року. В Договорі зазначено, що об'єктом оренди разом з наймачем користуються особи, які проживають разом з нею, а саме: члени родини наймача: діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також чоловік [PERSON]. В договорі не конкретизовано які приміщення були надані в оренду. Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 05.09.2013 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м.Києва в частині відмови в задоволенні позову про виселення [PERSON] та вирішено виселити [PERSON] з приміщень будинку під літерою А по [ADDRESS] у м. Києві: жилих кімнат 1-3 площею 11,8 кв.м., 1-5 площею 15,2 кв.м., 1-7 площею 9,25 кв.м., 1-8 площею 7,75 кв.м., кухні 1-1 площею 6,4 кв.м., санвузла 1-2 площею 5,0 кв.м. та зобов'язати не чинити [PERSON] перешкод у користуванні вказаними приміщеннями. Як встановлоено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Постановою старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Мороз Л.Є. від 19.05.2014 року було відкрито виконавче провадження №43350718 з виконання виконавчого листа №761/9610/2013-ц виданого 14.10.2013 року Апеляційним судом м.Києва про виселення [PERSON] з приміщень будинку під літерою А по [ADDRESS] у м.Києві: жилих кімнат 1-3 площею 11,8 кв.м., 1-5 площею 15,2 кв.м., 1-7 площею 9,25 кв.м., 1-8 площею 7,75 кв.м., кухні 1-1 площею 6,4 кв.м. та санвузла 1-2 площею 5,0 кв.м. та зобов'язати не чинити [PERSON] перешкод у користуванні вказаними приміщеннями. 23.01.2015 року [PERSON] була направлена вимога державного виконавця в добровільному порядку виконати рішення суду та надати документи на підтвердження його виконання або документи. В судовому засіданні не було встановлено, що [PERSON] було надано вимоги державного виконавця про виселення з житлових приміщень будинку [ADDRESS] в м.Києві. 05.02.2015 року державний виконавець Мороз Л.Є. склала акт про те, що [PERSON] звільнив приміщення, зазначені в рішенні суду, майна належних боржнику в даних приміщеннях немає. Рішення суду боржником виконано в повному обсязі. Про заборону [PERSON] користуватися вказаними приміщеннями повідомлялося. Одним із основоположних принципів приватноправового регулювання є закріплений в статті 3 та ст. 627 ЦК України принцип свободи договору, який полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утриматись від укладення договорів) і визначити їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Відповідно до ч.1 ст.760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Уклавши договір оренди частини будинку та підсобних приміщень, сторони досягли домовленостей щодо його форми та змісту, визначили предмет договору, права та обов'язки сторін. За своїм змістом договір не містить в собі положень, які свідчать про передачу в оренду приміщень, які належать [PERSON] В тексті договору не зазначені конкретні приміщення, які передаються в оренду. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За вимогами ст.109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до положення ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів сім'ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. В судовому засіданні представники [PERSON] не заперечували, що вони займають приміщення, які зазначені в позовних вимогах. Крім того, зайняття [PERSON] та членами її родини - дітьми та чоловіком [PERSON] спірних житлових приміщень підтверджується Договором оренди від 05.12.2013 року, за яким [PERSON] проживає також у спірних приміщеннях. Водночас суд не може прийняти до уваги акт обстеження житлово-побутових умов, складений 20.11.2015 року Службою у справах дітей Оболонської районної в м.Києві державної адміністрації, оскільки даний акт лише підтверджує житлово-побутові умови в квартирі, а не факт проживання. Оскільки проживання [PERSON], її малолітніх дітей та [PERSON] в приміщеннях, які належать [PERSON], є перешкодою для власника здійснювати свої передбачені законом права власності в повному обсязі, позовні вимоги про виселення вказаних осіб є законними та обґрунтованими а тому підлягають задоволенню. В той же час, оскільки в судовому засіданні не встановлено правомірності зайняття [PERSON], її дітьми та чоловіком спірних приміщень, суд не вбачає підстав для задоволення їх вимог про усунення перешкод в користуванні. Крім того, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності до позовних вимог [PERSON] На підставі ст.88 ЦПК України на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved