Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

30.04.2014 року Чорноморський біосферний заповідник НАН України звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної працівником при виконанні трудових обов'язків в сумі 16309,59 грн., посилаючись на те, що відповідачка працювала у позивача з 1973 року, а у 1993 року була призначена на посаду головного бухгалтера, з якої звільнилася 16.03.2012 року за власним бажанням. Відповідно до акту Державної фінансової інспекції у Херсонській області ревізії фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.05.2010 року по 01.10.2013 року № 03-17/17 від 06.12.2013 року було встановлено ряд порушень відповідачкою законодавства з фінансових питань, а саме: в період з 01.05.2010 року по 13.12.2010 року бухгалтеру 1 категорії [PERSON] нараховувалася та виплачувалася заробітна плата як провідному бухгалтеру, що призвело до завищення виплати заповідником [PERSON] заробітної плати на суму 658,62 грн. та зайве перерахування бюджетних коштів до державних цільових фондів в сумі 238,42 грн.; працівникам заповідника єгерям [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за період з 01.05.2010 року по 13.12.2010 року нарахована та виплачена надбавка за складність у звищеному розмірі, а саме замість 25 % виплачено 30 %, що призвело до завищення виплати заповідником вказаним працівникам заробітної плати на суму 1114,17 грн. та зайве перерахування бюджетних коштів до державних цільових фондів в сумі 403,33 грн.; відповідачці як головному бухгалтеру надано грошову премію за підсумками роботи за грудень 2010 року в повному обсязі, а не пропорційно відпрацьованому часу, що призвело до завищення виплати заповідником відповідачці премії на суму 4521,74 грн. та зайве перерахування бюджетних коштів до державних цільових фондів в сумі 1636,87 грн.; окремим працівникам заповідника були відшкодовані витрати на відрядження, без оформлення відповідних наказів, що призвело до завищення виплати заповідником таких витрат на суму 665,82 грн.; в порушення п. 1 постанови КМУ від 31.03.1999 року № 490 зайво виплачені працівниками надбавки в сумі 1200 гривень; встановлено випадки відшкодування підзвітних сум працівникам, без наявності підтверджуючих документів про їх витрачання на суму 931,93 грн.; встановлено випадки проведення по меморіальному ордеру № 4 по окремим працівникам заповідника коштів без наявності авансових звітів на їх використання на суму 56,04 грн.; за рахунок бюджетних коштів на картковий рахунок [PERSON] перераховано кошти за період затримки розрахунку при звільненні та за наслідками проведеного службового розслідування посадових осіб заповідника притягнуто до матеріальної відповідальності, а саме, серед інших на : головного бухгалтера [PERSON] в сумі 4506,94 грн., яка на момент звернення з позовом залишена не відшкодованою. Відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» головний бухгалтер несе відповідальність за порушення вимог ведення бухгалтерського обліку, що призвели до незаконних виплат та переплат. На підставі вимоги Державної фінансової інспекції у Херсонській області відповідачці було надіслано вимогу про необхідність погашення суми спричиненої підприємству шкоди, на яку вона жодним чином не відреагувала. На підставі ст. 130 КЗпП України просили задовольнити позов. У судовому засіданні представник позивача Кулагін С. М. підтримав вимоги, зазначені у позовній заяві та наполягав на їх задоволенні, з підстав, викладених у позові. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що звільнилася з підприємства більше двох років назад, з актом ревізії її ніхто не знайомив, документів ніхто не надавав, а на пам'ять події 2010 року вона не може пам'ятати. Вини її у спричиненні шкоди заповіднику не має, так як всі виплати здійснювалися на підставі наказів директора заповідника, а без наказів жодних виплат вона не проводила. Просила суд відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачка працювала у позивача з 1973 року, а у 1993 року була призначена на посаду головного бухгалтера, з якої звільнилася 16.03.2012 року за власним бажанням, що не заперечувалося сторонами у судовому засіданні та не потребує доказуванню. У 2013 році Державною фінансовою інспекцією у Херсонській області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.05.2010 року по 01.10.2013 року, про що був складений відповідний акт, який позивачем до суду не надано. Надана представником позивача у судовому засіданні вимога Державної фінансової інспекції у Херсонській області від 20.01.2014 року № 21-03-14-14/327 містить в собі посилання на акт ревізії № 03-17/17 від 06.11.2012 року. У відповідності до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського риску, а також за не одержані підприємством, установою, організацією прибутки і за шкоду, заподіяну працівником, що перебував в стані крайньої необхідності. Згідно статті 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. За п. 2 ч.1 ст. 133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть: керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям, випускові недоброякісної продукції, розкраданню, знищенню і зіпсуттю матеріальних, грошових чи культурних цінностей. Випадки повної матеріальної відповідальності працівника за шкоду, заподіяну підприємству перелічені у статті 134 КЗпП України. Посилання позивача на Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» як на підставу застосування до відповідачки повної матеріальної відповідальності є некоректним, так як не містить переліку конкретних норм права, які містяться в цьому законі (стаття, частина чи пункт), а при системному аналізі норм вказаного закону, здійсненого судом, висновків позивача про те, що саме головний бухгалтер несе відповідальність за порушення вимог ведення бухгалтерського обліку, що призвели до незаконних виплат та переплат не підтверджує. У відповідності до ч.3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. У відповідності до п. 1 наказу № 31 від 13.03.2012 року за наслідками проведеного службового розслідування на відповідачку покладено матеріальну відповідальність за виплату заповідником зайвих коштів пов'язаних із затриманням розрахунку при звільненні [PERSON] в сумі 4506,94 грн., яка на момент розгляду справи в суді відповідачкою не погашена. Таким чином, у зв'язку із пропуском позивачем встановленого законом річного строку звернення до суду з подібним позовом, позовні вимоги в цій частині (4506,94 грн.) задоволенню не підлягають. Решта позовних вимог також не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано до суду доказів вини відповідачки у спричиненні позивачу матеріальної шкоди, не надано доказів того, що відповідачка несе повну матеріальну відповідальність за спричинену позивачу матеріальну шкоду, не надано даних про середньомісячний заробіток відповідачки. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed