Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

30.10.2018 позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини. Позов мотивував тим, що за час перебування з відповідачем в шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Шлюб на підставі рішення суду між сторонами розірвано. Відповідач уклала інший шлюб. Позивач вважає, що син повинен проживати з ним, оскільки мати належної уваги дитині не приділяє. За місцем проживання відповідача відсутні належні та зручні умови для проживання дитини. Ним за місцем свого проживання створені необхідні умови для життя та виховання сина. Окрім того, матеріальної можливості забезпечувати сина відповідач немає, оскільки не отримує стабільних доходів. Відтак, проживання дитини з батьком буде відповідати інтересам малолітнього [PERSON], сприяти його гармонійному розвитку. А тому, просив визначити місце проживання сина разом з батьком. Ухвалою суду від 02.11.2018 ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Одночасно, судом до участі у справі в якості третьої особи залучено Службу у справах дітей Луцької міської ради. У встановлений строк, відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали в повному обсязі. Просили позов задовольнити та визначити місце проживання дитини з батьком. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 128-131 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за її відсутності, а також відзив на пред'явлений позов відповідач не подавала. Представник третьої особи - служби у справах дітей Луцької міської ради в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову. Надав суду висновок служби про доцільність визначити місце проживання сина з батьком. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6), батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між батьками дитини розірвано на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 03.10.2016 (а.с.4). З пояснень наданих позивачем в судовому засіданні встановлено, що відповідач зареєструвала новий шлюб, змінила прізвище на «Шиколенко». Позивач та відповідач проживають окремо. Позивач проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідач проживає за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні з пояснень сторони позивача з'ясовано, що дитина після розірвання шлюбу між батьками, залишилась проживати з матір'ю. З червня 2018 року малолітній [PERSON] проживає з батьком. Згідно з ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст.161 СК України установлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Висновком служби у справах дітей від 30.01.2019 встановлено, що мати малолітнього [PERSON] спілкується з ним в телефонному режимі, бере участь у його вихованні та матеріальному утриманні. Разом з тим, матір дитини не заперечує, щоб син постійно проживав з батьком, оскільки вона має проблеми зі здоров'ям. Відтак, висновком служби у справах дітей Луцької міської ради від 30.01.2019, затвердженим рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 06.02.2019, установлено доцільність залишити проживати малолітнього [PERSON], [INFO] за місцем проживання батька [PERSON]. Поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] (сусіди позивача) стверджено, що [PERSON] проживає разом з сином, доглядає його, водить в школу на гуртки, між ними гарні стосунки. Батько займається розвитком дитини, їздять разом відпочивати, ходять в кіно разом. Маму хлопчика не бачили. Свідки [PERSON] (мама позивача), [PERSON] (брат позивача) зазначили, що батько виявляє до сина більшу турботу ніж мати, дитина завжди доглянута. Відповідач зараз перебуває в третьому шлюбі, сином не займається, дитину від першого шлюбу теж віддала батькові. Під час вирішення спору суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, а саме - волевиявлення батька піклуватися про дитину та матері, яка не заперечує щодо визначення місце проживання сина з батьком; наявність за місцем проживання батька усіх необхідних умов для проживання та розвитку дитини; особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що позивач виявляє більшу увагу до дитини і турботу про сина, позитивно характеризується, створив належні умови для виховання сина, а відповідач не заперечує щодо проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи найкращі інтереси дитини, суд дійшов висновку, що слід визначити місце проживання дитини разом із батьком. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved