Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

29.12.2020 позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача АТ КБ «ПриватБанк», в якому просить стягнути з останнього безпідставно набуті кошти в сумі 4798, 40 грн., а також суму сплаченого ним судового збору у 840, 80 грн. В обґрунтування заявленого вказує, що 16.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №21114 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором №MKZ0A00360650 від 25.03.2003 у загальній сумі 55101, 18 Євро. 19.12.2019 рішенням Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/3292/19 вказаний виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанн.26.02.2020 ухвалою Закарпатського апеляційного суду вказане рішення залишено без змін й відповідно 26.02.2020 набрало законної сили. Виконавчий напис нотаріуса перебував на примусовому виконанні в Ужгородському міському відділі ДВС, де в рамках виконавчого провадження №55649052 з позивача було стягнуто на користь відповідача 4049, 10 грн., виконавчий збір в сумі 749, 30 грн. 26.02.2021 судом ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Разом з тим, 20.04.2021 судом постановлено ухвалу, якою скасоване таке з призначенням справи для розгляду по суті. 07.06.2021 представник відповідача подав до суду письмові пояснення, в яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами виконання умов кредитного договору й відсутності заборгованості, а відтак положення ст. 1212 ЦК України не підлягають застосування, оскільки стягнуті з позивача на користь відповідача кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості не є безпідставно набутими. Окрім цього зазначає про відсутність підстав для стягнення з відповідача суми виконавчого збору, оскільки така останнім не отримувалася. В судове засідання позивач не прибув, 07.06.2021 до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, зазначив, що у позивача відсутня заборгованість перед відповідачем, встановлена судовим рішенням. В судове засідання представник відповідача не з`явився, причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлявся. Відповідно до ч. 1\~ст. 223 ЦПК України\~неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, враховуючи позицію сторін, розглянувши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. З рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19.12.2019 у справі №308/3292/19 з`ясовано, що 16.11.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис за реєстровим №21114, за яким запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача заборгованість за кредитним договором №MKZ0A00360650 від 25.03.2003 за період з 25.03.2003 по 05.09.2017 у сумі 55102, 18 Євро, що еквівалентно 1699351, 23 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За вказаним рішенням суду згаданий виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26.02.2020 рішення суду першої інстанції залишено без змін. Відтак останнє набрало законної сили 26.02.2020. З листа Ужгородського МВ ДВС №17-20 від 08.09.2020, адресованому позивачу, з`ясовано, що на виконанні у вказаній установі перебували виконавчі провадження, зокрема за №55649052 по виконанню виконавчого напису №21114, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. При цьому зазначено, що 03.08.2020 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Разом з тим вказано, що по даному виконавчому провадженні з позивача як боржника частково стягнуто на користь відповідача, як стягувача суму у 4049, 10 грн. та частково стягнуто виконавчий збір на користь держави в сумі 749, 30 грн. З постанови державного виконавця від 03.08.2020 з`ясовано, що виконавче провадження №55649052 по виконанню виконавчого напису №21114, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., закінчено. В листі Ужгородського МВ ДВС по виконавчому провадженні №55649052 вказано, що з позивача як боржника частково стягнуто на користь відповідача як стягувача суму у 4049, 10 грн. Відтак стягнуті з позивача кошти в сумі 4049, 10 грн. були перераховані державним виконавцем на рахунок відповідача у виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. №21141 від 16.11.2017 по стягненню з позивача на користь відповідача суми заборгованості у 1701151, 23 грн. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збереження нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до п. 3 ч. 3\~ст. 1212 ЦК України\~положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. В розглядуваному випадку підставою стягнення коштів з позивача на користь відповідача був виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. 16.11.2017 за реєстровим №21114, який визнаний за рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 19.12.2019, яке набрало законної сили, таким, що не підлягає виконанню. Відтак підстава набуття грошових коштів відповідачем відпала, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення ст. 1212 ЦК України. З огляду на вказане, грошові кошти стягнуті на користь відповідача державним виконавцем в межах виконавчого провадження №55649052 в порядку примусового виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса, який визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, підлягають поверненню позивачу як безпідставно набуті. Доводи представника відповідача щодо наявної заборгованості позивача перед банком за кредитним договором №MKZ0A00360650 від 25.03.2003 судом до уваги не приймаються, оскільки питання наявності та/або відсутності кредитної заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. Крім того представником відповідача не надано жодних доказів на підтвердження дійсності згаданого кредитного договору. Вищевикладені висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 06.03.2019 по справі № 910/1531/18. З листа Ужгородського МВ ДВС з`ясовано, що по виконавчому провадженні №55649052 з позивача як боржника частково стягнуто виконавчий збір на користь держави в сумі 749, 30 грн. Частиною 1 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» регламентовано, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. В розглядуваному позові позивач обґрунтовуючи вимоги в частині стягнення з відповідача виконавчого збору в сумі 749, 30 грн. посилається на ст. 1212 ЦК України як такі, що отримані з підстав, що згодом відпала. Однак суд не вбачає правових підстав для застосування ст. 1212 ЦК України до розглядуваних правовідносин в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів виконавчого провадження, зокрема виконавчого збору, оскільки такі не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст. 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові по справі № 201/8493/18 від 05 лютого 2020 року. При цьому суд зауважує, що частиною 7 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» регламентовано, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial