Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

31 січня 2020 року до Харківського районного суду Харківської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] треті особи: [PERSON] ; [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання права власності за позивачем на Ѕ частку спільного майна подружжя, а саме на ј частку житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] з урахуванням прибудов та надвірних будівель, який був уточнений ---2020 року. Відповідно до уточненої редакції позовних вимог, позивач просить суд поділив майно подружжя та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , 84010 грн, що становить 1/2 частину коштів спільного майна подружжя витрачених на будівництво та реконструкцію житлового будинку з прибудовами та надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, 30 квітня 1997 року між нею та [PERSON] , був укладений шлюб, зареєстрований Бабаївською селищною радою Харківського району Харківської області, запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу № 12 від 30.04.1997р. Від шлюбу на цей час неповнолітніх дітей немає. За час перебування у шлюбі вони постійно мешкали в домі, який належав матері відповідача, [PERSON] , 1931 року народження, за адресою: [ADDRESS] перебував у надто занедбаному стані, без необхідних комунікацій та потребував ремонтних робіт. Оскільки її чоловік є спадкоємцем та враховуючи теплі відносини між ними та його матір`ю, власницею будинку, ними спільно, за усним договором підряду, було прийнято рішення про поліпшення житлових умов шляхом перебудови будинку та ремонту. В період з 2007 по 2014 роки, нею та її чоловіком, за спільні кошти було побудовано прибудову літ. «а5», загальною площею 3,9 кв.м., прибудову літ. «а4», загальною площею 13,5 кв.м., сарай літ. «М1», ворота, душ літ. «З», вбиральню літ. «У», вигрібну яму літ. «Я», вигрібну яму №3, проведено воду, утеплено житловий будинок, побудовано ванну кімнату, замінені вікна, двері, зроблено капітальний ремонт в інших кімнатах. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Бабаївської селищної ради Харківського району. Після її смерті відповідач, [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги, оформив свої спадкові права та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом 21.01.2020 року на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 68,7 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] . Спадкоємцем іншої Ѕ частини спадкового майна є онук спадкодавці, [PERSON] . Згідно довідки КП «ХРБТІ» від 20.09.2019 року загальна площа житлового будинку збільшилась на 17, 4 кв.м. за рахунок будівництва прибудови літ. «а5», загальною площею 3,9 кв.м., прибудову літ. «а4», загальною площею 13,5 кв.м., житлова площа збільшилась на 8,5 кв.м. за рахунок зміни розноски площ. Чоловік позивача, [PERSON] , відмовляється від визначення в добровільному порядку частки права власності на зазначене майно, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду. Оскільки будівництво житлового будинку здійснювалось за кошти подружжя, загальна площа житлового будинку збільшилась на 17, 4 кв.м. за рахунок будівництва прибудови літ. «а5», загальною площею 3,9 кв.м., прибудову літ. «а4», загальною площею 13,5 кв.м., житлова площа збільшилась на 8,5 кв.м. за рахунок зміни розноски площ, але враховуючи той факт, що право власності на самовільно побудовані прибудови на інші надвірні будівлі не зареєстровані за відповідачем та не привело до перерозподілу часток в спільній частковій власності позивач позбавлений можливості виділити належну їй на праві власності частку в спільному майну подружжя. Між тим, вважає, що відповідач безпідставно набув майно, яке до визначення його як статусу нерухомого майна вважається будівельними матеріалами з яких складається прибудова літ. «а5», загальною площею 3,9 кв.м., прибудова літ. «а4», сарай літ. «М1», ворота, душ літ. «З», вбиральню літ. «У», вигрібну яму літ. «Я», вигрібну яму №3,а також зберіг майно, яке зареєстровано за ним в зв`язку із поліпшенням житлових умов та проведенням комунікацій, а саме: проведення водопостачання, утеплення будинку, заміни вікон та дверей, а також капітального ремонту будинку. Таким чином відповідачем було безпідставно отримано 1/2 частину від спільних коштів подружжя, які були витраченні на проведення будівництва, а саме 84010 грн. за рахунок яких збільшилась вартість частки відповідача та яку він зобов`язаний повернути позивачу. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 лютого 2020 року позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] ; [PERSON] про поділ майна подружжя прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 лютого 2020 року заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено. Оголошено заборону відчуження чи розпоряджатися будь-яким іншим чином житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . На підставі ухвали Харківського районного суду від 03 липня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, до судового розгляду. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивач надала до суду заяву, в якій вказано, що вона підтримує вимоги позовної заяви в повному обсязі та просить задовольнити,. Відповідач, надав також до суду заяву, в якій вказано, що він вимоги позову визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Треті особи [PERSON] та [PERSON] до суду не з`явились, причин неявки не повідомили, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Враховуючи, що в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обов`язку в натурі. Правилами частини третьої статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 1997 року, шлюб зареєстрований Бабаївською селищною радою Харківського району Харківської області, запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу № 12 від 30.04.1997р За час перебування у шлюбі вони постійно мешкали в домі, який належав матері відповідача, [PERSON] , 1931 року народження, за адресою: [ADDRESS] перебував у надто занедбаному стані, без необхідних комунікацій та потребував ремонтних робіт. В період шлюбу сторонами з 2007 по 2014 роки, позивачем та її чоловіком, за спільні кошти було побудовано прибудову літ. «а5», загальною площею 3,9 кв.м., прибудову літ. «а4», загальною площею 13,5 кв.м., сарай літ. «М1», ворота, душ літ. «З», вбиральню літ. «У», вигрібну яму літ. «Я», вигрібну яму №3, проведено воду, утеплено житловий будинок, побудовано ванну кімнату, замінені вікна, двері, зроблено капітальний ремонт в інших кімнатах. Згідно довідки КП «ХРБТІ» від 20.09.2019 року загальна площа житлового будинку збільшилась на 17, 4 кв.м. за рахунок будівництва прибудови літ. «а5», загальною площею 3,9 кв.м., прибудову літ. «а4», загальною площею 13,5 кв.м., житлова площа збільшилась на 8,5 кв.м. за рахунок зміни розноски площ.придбано наступне майно: [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Бабаївської селищної ради Харківського району. Після її смерті відповідач, [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги, оформив свої спадкові права та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом 21.01.2020 року на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 83,5 кв.м., житловою площею 68,7 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] . Згідно статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи той факт, що будівництва прибудови літ. «а5», загальною площею 3,9 кв.м., прибудову літ. «а4», загальною площею 13,5 кв.м., житлова площа збільшилась на 8,5 кв.м. здійснювалось подружжям, за спільні кошти, до відповідач отримав право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] без урахування самовільних прибудов. Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Підставою звернення сторін до суду з даними позовами є неможливість поділу майна подружжя іншим чином, оскільки самовільні прибудови, побудовані за спільні кошти подружжя, не набули статусу нерухомого майна і до прийняття їх в експлуатацію є сукупністю будівельних матеріалів. На підтвердження позовних вимог позивачем було надано квитанції та товарні чеки на будівельні матеріали, технічну документацію на житловий будинок. Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У правовому висновку, викладеному Верховним Судом України в постанові від 08.11.2017 по справі № 1512/17004/2012|6-1447цс17, висловлена така правова позиція, для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Оскільки будівництво житлового будинку здійснювалось за кошти подружжя, загальна площа житлового будинку збільшилась на 17, 4 кв.м. за рахунок будівництва прибудови літ. «а5», загальною площею 3,9 кв.м., прибудову літ. «а4», загальною площею 13,5 кв.м., житлова площа збільшилась на 8,5 кв.м. за рахунок зміни розноски площ, але враховуючи той факт, що право власності на самовільно побудовані прибудови на інші надвірні будівлі не зареєстровані за відповідачем та не привело до перерозподілу часток в спільній частковій власності позивач позбавлений можливості виділити належну їй на праві власності частку в спільному майну подружжя. Між тим, вважаю, що відповідач безпідставно набув майно, яке до визначення його як статусу нерухомого майна вважається будівельними матеріалами з яких складається прибудова літ. «а5», загальною площею 3,9 кв.м., прибудова літ. «а4», сарай літ. «М1», ворота, душ літ. «З», вбиральню літ. «У», вигрібну яму літ. «Я», вигрібну яму №3,а також зберіг майно, яке зареєстровано за ним в зв`язку із поліпшенням житлових умов та проведенням комунікацій, а саме: проведення водопостачання, утеплення будинку, заміни вікон та дверей, а також капітального ремонту будинку. Таким чином відповідачем було безпідставно отримано 1/2 частину від спільних коштів подружжя, які були витраченні на проведення будівництва, а саме 84010 грн за рахунок яких збільшилась вартість частки відповідача та яку він зобов`язаний повернути позивачу. На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених доказів, суд прийшов до висновку про задоволення первісних та зустрічних вимог, виходячи з наступних підстав. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За вимогами статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі ж порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно частин першої та другої статті 355 ЦК України майно, що є власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року №17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. За вимогами частини першої статті 368 ЦК України власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, придбане подружжям під час шлюбу, являється їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В частини четвертій статті 368 ЦК України закріплено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина й чоловік мають рівні права володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві загальної спільної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, тому усе придбане у шлюбі майно є загальною спільною власністю подружжя. У відповідності до ч. 1 ст. 68 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної власності на майно, набуте за час шлюбу, а згідно ст. 69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до частин першої та другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір по поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За положеннями пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У відповідності до пункту 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 судам роз`яснено, що розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 60 - 74 Сімейного кодексу України (далі - СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Зі змісту пунктів 23 та 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Оцінивши всі докази у справі та виходячи з приведених вище положень закону, судом встановлено, що загальна площа житлового будинку збільшилась на 17, 4 кв.м. за рахунок будівництва прибудови літ. «а5», загальною площею 3,9 кв.м., прибудову літ. «а4», загальною площею 13,5 кв.м., житлова площа збільшилась на 8,5 кв.м. за рахунок зміни розноски площ, але враховуючи той факт, що право власності на самовільно побудовані прибудови на інші надвірні будівлі не зареєстровані за відповідачем, до визначення його як статусу нерухомого майна вони вважаються будівельними матеріалами з яких складається прибудова літ. «а5», загальною площею 3,9 кв.м., прибудова літ. «а4», сарай літ. «М1», ворота, душ літ. «З», вбиральня літ. «У», вигрібна яма літ. «Я», вигрібна яма №3, а також поліпшення житлових умов та проведенням комунікацій, а саме: проведення водопостачання, утеплення будинку, заміни вікон та дверей. Таким чином відповідачем було безпідставно отримано 1/2 частину від спільних коштів подружжя, які були витраченні на проведення будівництва, а саме 84010 грн. за рахунок яких збільшилась вартість частки відповідача та яку він зобов`язаний повернути позивачу Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Враховуючи викладене, суд вважає можливим визначити майно спільною власністю подружжя будівельні матеріали з яких складається прибудова літ. «а5», загальною площею 3,9 кв.м., прибудова літ. «а4», сарай літ. «М1», ворота, душ літ. «З», вбиральня літ. «У», вигрібна яма літ. «Я», вигрібна яма №3, а також за рахунок яких поліпшено житлові умови, проведено комунікації, а саме: проведення водопостачання, утеплення будинку, заміни вікон та дверей та стягнути з відповідача на користь позивача вартість 1/2 частини матеріалів в сумі 84010 грн. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] ; [PERSON] , у зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладено,

Outcome: approved