Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

31 березня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 20.10.2016 між ним та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого він надав відповідачці позику у сумі 10000 доларів США з терміном повернення - до 20.10.2018. На підтвердження цього відповідач написала відповідну розписку. У встановлений строк [PERSON] зазначену суму не повернула. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму боргу з урахуванням 3% річних на загальну суму 10712 доларів США, а також судові витрати. Відповідачка надіслала відзив на позов, в якому зазначила, що дійсно отримала в борг від позивача під розписку 10000 доларів США, проте частину суми було повернуто, а саме 5300 доларів США, тому відповідно підлягає зменшенню сума основного боргу з 10000 до 4700, та проценти з 712 до 536 доларів США. Факт повернення боргу підтверджується роздруківкою текстових повідомлень у застосунку «Вайбер». Позивач подав відповідь на відзив, вказавши, що надані відповідачкою докази (роздруківка текстових повідомлень, копія розрахунку) не можуть вважатися належними доказами погашення боргу, оскільки не спростовують наявність заборгованості відповідача за договором позики від 20.10.2016 в сумі 10000 доларів США, а наявність у позивача оригіналу розписки без будь-яких відміток про погашення боргу підтверджує те, що боргове зобов`язання не виконано. У судовому засіданні позивач підтримав позов, просив його задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала частково, а саме: основний борг у сумі 4700 доларів США та 536 доларів США - 3 проценти річних. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно з складеної розписки, оригінал якої досліджено судом, від 20 жовтня 2016 року [PERSON] отримала в борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 доларів США, зобов`язавшись повернути вказану суму 20.10.2018 (а.с. 4). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У той же час Верховний Суд України в постанові від 02 липні 2014 року у справі № 6-79 цс14 вказував на те, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей і може не співпадати з датою складення розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складенню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За правилами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін. Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-81, 83, 84, 89, 228, 229, 235 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Судом встановлено, що відповідачка жодного платежу на погашення боргу не здійснила. Роздруківка текстових повідомлень застосунку «Вайбер» з абонентом «[PERSON] Долг», а також «Розрахунок кредиту/Н.Збурївка» не можна визнати належним, достовірним та достатнім доказом по справі у розумінні ст. ст. 77, 79, 80 ЦПК України. Таким чином, в ході судового розгляду, відповідачка не спростувала доводів позовної заяви, не надала суду жодних належних та допустимих доказів та підтвердження факту повернення позики, а тому позов про стягнення з неї на користь позивача суми основного боргу в розмірі 10000 доларів США є таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договором розмір процентів не встановлений, а тому підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми, що складає 712 доларів США. В силу ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові втрати в сумі 2995,08 гривень, які складаються з судового збору. Таким чином, з огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved