Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

3 червня 2015 року, представник ПАТ «Укрсоцбанк», звернувся до суду з названим позовом, який в подальшому уточнив, та в якому зазначив, що 21.12.2007 р. між АКБ «Укрсоцбанк», назва якого згідно рішення загальних зборів акціонерів банку від 16.04.2010 р. була змінена на ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем був укладений договір кредиту № 2007/13-2.06/782, відповідно до умов якого банк надав, а відповідач прийняв у тимчасове платне користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в еквіваленті грошового зобовязання у сумі 140000 дол. США, з порядком повернення заборгованості згідно п. 1.1.1 вказаного договору зі сплатою 13 % річних. В якості забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобовязань за договором кредиту, між сторонами 21.12.2007 р. був укладений нотаріально-посвідчений іпотечний договір (реєстр. № 5844), згідно умов якого, останній, як іпотекодавець передав банку в іпотеку, належне йому на праві власності нерухоме майно : земельну ділянку, площею 0,060 га, що розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, смт. Таїрове, ОГСТ «Виноградар», ділянка № 298 з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка належить іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 114394 від 31.05.2007 р. на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.12.2006 р. (реєстр. № 9639), кадастровий № 5123755800:02:001:0223, вартістю за згодою сторін 329000 грн., що складає 65148,52 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору та садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, смт. Таїрове, ОГСТ «Виноградар», будинок № 298, загальною площею 239,1 кв.м і належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ № 919750 від 25.11.2007 р., виданого виконкомом Таїровської с/р, право власності на який зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.11.2007 р. у відповідності до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Овідіопольським РБТІ за № 16787401 від 25.11.2007 р. за № 217 в книзі № 3, реєстраційний № 21155700, вартістю за згодою сторін 685000 грн., що еквівалентно 135643,56 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору. Згідно умов п. 3.1.1 вищевказаного кредитного договору, позивачами були повністю виконані умови договору та видано суму кредиту позичальнику з відкриттям позичкового рахунку в Одеській обласній філії банку та видано суму кредиту готівкою, на відміну від позичальника, яким порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого у нього перед позивачами утворилась заборгованість, яка станом на 14.05.2015 р. становить 225235,30 дол. США (еквівалент 4633267,45 грн.), з яких : заборгованість за кредитом 128134,98 дол. США (2635837,38), заборгованість за відсотками 70942,74 дол. США (1459348,08 грн.), пеня за несвоєчасне повернення кредиту 6602,50 дол. США (135818,62 грн.), пеня за несвоєчасне повернення відсотків 19555,08 дол. США (402263,37 грн.), які представник позивачів просив суд стягнути з відповідача в рахунок його часткового погашення заборгованості перед банком, звернувши стягнення на вищевказані предмети іпотеки, шляхом визнання за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на вищевказані предмети іпотеки : земельну ділянку та садовий будинок, за ціною, за якою майно буде прийнято у власність ПАТ «Укрсоцбанк» встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на момент реєстрації права власності та стягнути з відповідача судовий збір 3654 грн. Представниця позивачів, приймаючи участь в судовому засіданні підтримала позов, однак в подальшому, в судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи, був повідомлена належним чином, що підтверджується особистою розпискою, надіславши на адресу суду письмову заяву, в якій повністю підтримала позов, просила його задовольнити та слухати справу без її участі, не заперечуючи проти ухвалення судом заочного рішення (а.с. 45,48,52). Відповідач [PERSON] в судове засідання, без поважних причин повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до ст.ст. 74,77 ЦПК України, за останньою відомою судові його адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою Овідіопольського РС ГУДМС України в Одеській області № 1044 від 10.06.2015 р., з якої вбачається, що [PERSON], [INFO] за обліками адресно-довідкової картотеки зареєстрованим/знятим з реєстрації місця проживання не значиться та поштовими повідомленням з відмітками про вручення судових повісток та уточненнями до позову з додатками, що вважається належним сповіщенням сторони, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав (а.с. 49,53). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно із ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст.ст. 19,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення НБУ відповідних ліцензій на виконання вимог п. 1 розділу ІІ Закону України від 15.02.2011 р. № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання). У відповідності до п.п. 11,21 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів та таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодній зі сторін кредитного договору. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержаталь має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Статтями 33,35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж 30-ти денний строк, в якій зазначається стислий зміст порушених зобовязань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги і якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Пунктом 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає ст. 124 Конституції України. Крім цього, п. 9 вказаної Постанови вказує право вибору способу захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку» - іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюються до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У судовому засіданні встановлено, що 21.12.2007 р. між АКБ «Укрсоцбанк», назва якого згідно рішення загальних зборів акціонерів банку від 16.04.2010 р. була змінена на ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем був укладений договір кредиту № 2007/13-2.06/782, відповідно до умов якого банк надав, а відповідач прийняв у тимчасове платне користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в еквіваленті грошового зобовязання у сумі 140000 дол. США, з порядком повернення заборгованості згідно п. 1.1.1 вказаного договору зі сплатою 13 % річних, що підтверджується заявою на видачу готівки від 21.12.2007 р. та змістом самого договору кредиту з особистими підписами відповідача (а.с. 7-12,18,19). В якості забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобовязань за договором кредиту, між сторонами 21.12.2007 р. був укладений нотаріально-посвідчений іпотечний договір (реєстр. № 5844), згідно умов якого, останній, як іпотекодавець передав банку в іпотеку, належне йому на праві власності нерухоме майно : земельну ділянку, площею 0,060 га, що розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, смт. Таїрове, ОГСТ «Виноградар», ділянка № 298 з цільовим призначенням для ведення садівництва, яка належить іпотекодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 114394 від 31.05.2007 р. на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.12.2006 р. (реєстр. № 9639), кадастровий № 5123755800:02:001:0223, вартістю за згодою сторін 329000 грн., що складає 65148,52 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору та садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, смт. Таїрове, ОГСТ «Виноградар», будинок № 298, загальною площею 239,1 кв.м і належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ № 919750 від 25.11.2007 р., виданого виконкомом Таїровської с/р, право власності на який зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 25.11.2007 р. у відповідності до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Овідіопольським РБТІ за № 16787401 від 25.11.2007 р. за № 217 в книзі № 3, реєстраційний № 21155700, вартістю за згодою сторін 685000 грн., що еквівалентно 135643,56 дол. США за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору (а.с. 13-17). Згідно умов п. 3.1.1 вищевказаного кредитного договору, позивачами були повністю виконані умови договору та видано суму кредиту позичальнику з відкриттям позичкового рахунку в Одеській обласній філії банку та видано суму кредиту готівкою, на відміну від позичальника, яким порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого у нього перед позивачами утворилась заборгованість, яка станом на 14.05.2015 р. становить 225235,30 дол. США (еквівалент 4633267,45 грн.), з яких : заборгованість за кредитом 128134,98 дол. США (2635837,38), заборгованість за відсотками 70942,74 дол. США (1459348,08 грн.), пеня за несвоєчасне повернення кредиту 6602,50 дол. США (135818,62 грн.), пеня за несвоєчасне повернення відсотків 19555,08 дол. США (402263,37 грн.), обґрунтований і перевірений судом розрахунок якої був наданий позивачами суду та перевірений судом (а.с. 26-29). Відповідно до умов іпотечного договору (п. 4.1, 4.5) іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником зобовязань за цим договором та/або за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки та за рахунок вирученої від реалізації суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків завданих порушенням зобовязання необхідних на утримання заставленого майна, а також витрати повязані з реалізацією предмета іпотеки у тому числі з урахуванням податків. Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобовязання у наступних випадках : якщо у момент настання строку виконання зобовязання за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме : при повному,або частковому неповерненні у встановлені кредитним договором строки суми кредиту, та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів, та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій) та у разі порушення позичальником встановленого кредитним договором обовязку цільового використання кредитних коштів. 06.05.2015 р. на адресу відповідача рекомендованим листом, позивачами була направлена письмова вимога про усунення порушень зобовязання за договором кредиту, в якій банк попереджав відповідача про те, що у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем основного зобовязання (повернення кредиту, сплати відсотків, можливої неустойки, відшкодування витрат, повязаних з предявленням вимог за основним зобовязанням та збитків, завданих порушенням основного зобовязання) у 30-ти денний строк з моменту одержання даної вимоги, банком буде звернуто стягнення на предмет іпотеки у спосіб передбачений вищевказаним іпотечним договором та чинним законодавством України, в тому числі і Законом України «Про іпотеку», яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення (а.с. 23-25). Таким чином, судом було встановлено факт невиконання відповідачем кредитних зобовязань, а тому у суду є всі законні підстави звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання на нього права власності за іпотекодержателями. На момент розгляду справи, доказів погашення боргу, відсотків та пені, відповідачем суду не надано, та відповідно у суду вони відсутні. За таких обставин суд вважає вимоги позивачів про стягнення всієї суми заборгованості зі всіма складовими кредитного договору такими, що відповідають умовам договору та ст. 1050 ЦК України. На думку суду, позов підлягає задоволенню у повному обсязі та зважаючи на умови ст.ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку», умови нотаріально-посвідченого іпотечного договору з іпотекодавцем (відповідачем) та великої суми заборгованості по кредитному договору, і звернення стягнення на предмет іпотеки - слід здійснити шляхом визнання на нього права власності за позивачами. Крім того, у відповідності до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн. (а.с. 6).

Outcome: approved