Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

30.12.2015 [PERSON] звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач на те, що між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Шлюбні відносини сторін фактично припинилися у зв'язку із тим, що у сторін повністю різні погляди на життя і побут, відсутнє взаєморозуміння, повага. Також позивач просить змінити прізвище дитині [PERSON] з «[PERSON]» на «[PERSON]». Крім того, відповідач відмовляється добровільно виділяти кошти на прожиття та на утримання дитини: [PERSON], [INFO] сторони не досягли домовленості в укладенні договору на сплату аліментів на утримання дитини: [PERSON], [INFO] в грошовій або натуральній формі, тому позивач просить стягнути з [PERSON] на користь позивача на утримання дитини: [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частини із заробітку (доходу) відповідача. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило. Суд постановив ухвалу про розгляд справи за наявними матеріалами заочно. Суд дослідивши матеріали справи доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. 30 вересня 2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області, про що складено відповідний актовий запис за № 244 від 30.09.2006, після укладання шлюбу дружині (позивачу) присвоєно прізвище «[PERSON]». [INFO] у сторін народилася дитина, [PERSON], про що видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 14.05.2013, батько дитини - [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно із ч. 2 ст. 54 СК України усі найважливіші питання життя сім'ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім'ї. А відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку, що між сторонами у справі фактично припинилися шлюбні відносини, оскільки відповідач та позивач не мають можливості спільно вирішувати найважливіші питання сім'ї, позивач та відповідач не виконують зобов'язання щодо спільної побудови сімейних відносин між собою. У сторін відсутні почуття взаємної любові, поваги та взаємодопомоги, тому збереження шлюбу між сторонами та подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам сторін та дитини, тому шлюб необхідно розірвати, й змінити прізвище позивача на дошлюбове з «[PERSON]» на «[PERSON]», оскільки остання подала таке клопотання. Відповідно до ч. 3, 5 ст. 148 СК України у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох, проте оскільки відсутня згода обох батьків, вказаний спір вирішується судом, який при вирішенні спору бере до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. У зв'язку із наведеним, суд доходить висновку, що зміна прізвища дитині, яке буде містити прізвища обох батьків не буде суперечити інтересам дитини, тому [PERSON] слід присвоїти прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі -СК України), батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, зазначеною нормою встановлено обов'язок батьків утримувати дитину, а ст. 181 СК України встановлено способи реалізації даного обов'язку, зокрема: визначаються за домовленістю між батьками; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Отже, при невиконанні обов'язку по утриманню дитини добровільно, суд може за заявою одного з батьків своїм рішенням зобов'язати примусово стягнути аліменти на утримання дитини з одного батьків. Відповідач зазначені обов'язки по утриманню дитини не виконує у добровільному та договірному порядку, тому їх необхідно стягнути. Згідно із ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів повинен врахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тому суд доходить висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всього доходу. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позовна заява надійшла до суду 30.12.2015, тому присуджувати аліменти необхідно саме з цієї дати. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial