overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

29 лютого 2016 р. Банк звернувся до суду з вказаними вимогами до відповідача. Вимоги обґрунтовував тим, що 03.09.2007 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № NKXRRX11150139, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 9 900 грн. Зазначили, що боржник зобовязана була погашати кредит з 5 по 10 число кожного місяця у сумі 704,40 грн, але вона свої зобовязання по Договору не виконує, а тому за період з 25 січня 2011 р. по 25 січня 2016 р. виникла заборгованість у сумі 44\~308,57 грн, що складається з відсотків нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту. З посиланням на статті 526, 527, 530, 599, 610, 612, 629, 631, 634, 638, 1050 і 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленою за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання двічі, 14.03.2016 р. і 30.03.2016 р. не зявилася. Про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача у своїй заяві погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 03 вересня 2007 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № NKXRRX11150139, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 9\~900 грн, зі сплатою 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 24 місяці, тобто з кінцевим терміном повернення, 03 вересня 2009 року. [PERSON] зобовязана була погашати кредит ануїтентними платежами по 704,40 грн у період з 5 по 10 число кожного місяця. В день укладення договору боржником були отримані кредитна кошти. Судом встановлено, що боржник до цього часу свої зобовязання по договору не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з 25 січня 2011 р. по 25 січня 2016 р., що складається з відсотків нарахованих на прострочену заборгованість по цьому кредиту у сумі 44\~308,57 грн. Виходячи з того, що відповідач не зявилася до судового засідання, а отже ухилилася від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним, а відтак, то наявні правові підстави щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

29 лютого 2016 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25.11.2014 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 34,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Зазначили, що боржник свої зобовязання по Договору не виконує. Станом на 31.12.2015 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 12\~809,03 грн. З посиланням на статті 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050 і 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності. Відповідач будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин двічі, 14.03.2016 р. і 30.03.2016 р. не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Представник позивача у своїй заяві погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 25 листопада 2014 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір без номера, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 34,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В день укладення договору боржником була отримана кредитна картка, на рахунку якої знаходились грошові кошти. Судом встановлено, що боржник свої зобовязання по договору не виконує. Станом на 31 грудня 2015 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 12\~809,03 грн, з яких: - заборгованість за кредитом 5\~357,61 грн; -заборгованість по процентам за користування кредитом 5 403,05 грн; -заборгованість за пенею та комісією 962,23 грн; -штраф (процентна складова) 586,14 грн; -штраф (фіксована сума) 500 грн. Виходячи з того, що відповідач не зявився до судового засідання, а отже ухилився від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним, а відтак, то наявні правові підстави для його стягнення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

29 лютого 2016 р. до Ленінського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] з проханням розірвати шлюб з відповідачкою [PERSON]. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що останній рік між ними з різних побутових причин стали регулярно виникати конфліктні ситуації, зникло взаєморозуміння, що послідовно руйнували їх подружнє життя. Конфліктна атмосфера в родині негативно відображалася на психологічному стані їх неповнолітньої дочки, яка на теперішній час постійно мешкає з ним, у зв»язку з чим збереження сімейних відносин не буде відповідати її інтересам. В грудні 2015 р. відповідачка виїхала з їх спільного місця проживання до своїх родичів. Шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Вони неодноразово за час сімейного життя ( останній раз в січні 2016 р.) намагалися зберегти шлюб, відновити стосунки, але позитивних результатів це не дало. Вважає, що їх сім»я повністю розпалась. За таких обставин подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. У судове засідання з»явився позивач. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена, до суду не з»явилася і від неї не надійшла заява про слухання справи за її відсутністю, а тому суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

29 лютого 2016 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Малошкарівської сільської ради (далі [PERSON]), в якому вказує, що 17 січня 1997 померла [PERSON], рідна сестра баби позивача [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки (паю). [PERSON] сім»ї не мала, на час смерті проживала одна, позивач вважав, що після її смерті ніякого майна не лишилося. Але в лютому 2016 року позивачу стало відомо від працівників Малошкарівської сільської ради про наявність заповіту, який [PERSON] склала 25 жовтня 1996 року на користь позивача. У звязку з цим в позивача, як в спадкоємця за заповітом, виникла правова підстава для успадкування майна після смерті [PERSON] Звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не має можливості, тому що пропустив шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця. Просить визначити додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю два місяці. В суд представник позивача [PERSON] не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, доводи позову підтримує. [PERSON] в суд не прибув, подав письмову заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечує. Дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON], яка мала на праві власності земельну ділянку, померла 17 січня 1997 року. За життя 25 жовтня 1996 року склала заповіт на користь [PERSON], але позивач не знав про його існування, тому пропустив строк для подання заяви на прийняття спадщини, як спадкоємець за заповітом. Доводи позовної заяви узгоджуються з письмовими доказами свідоцтвом про смерть [PERSON], дублікатом заповіту, довідкою сільської ради про те, що [PERSON] була одинокою, проживала одна, інших спадкоємців, крім [PERSON] немає, сертифікатом про право власності [PERSON] на земельну частку (пай). Правовідносини, що виникли на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], регулювалися Цивільним кодексом України 1963 року. Відповідно до ст..549 ЦК України 1963 року спадкоємець повинен або фактично вступити в управління або володіння спадковим майном, або подати державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 525 цього Кодексу часом відкриття спадщини визначався день смерті спадкодавця. Відповідно до ст.550 ЦК України 1963 року строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причину пропуску строку поважними. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки [PERSON] дізнався про існування спадщини після смерті рідної сестри своєї баби в лютому 2016 року. Дану обставину суд вважає поважною причиною пропуску строку на звернення про прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

29 лютого 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовною заявою в якій просила розірвати шлюб, який був укладений між нею та [PERSON] (далі - відповідач), відновити дошлюбне прізвище, оскільки збереження шлюбу та подальше їх спільне життя суперечить інтересам сім'ї, що унеможливлює примирення. Позивач в судове засідання не з'явилася, проте надала до суду заяву в якій просила задовольнити позовні вимоги та розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду телефонограму в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та просив розглядати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних та встановлених судом обставин і визнаних відповідно до них правовідносин. 08 травня 2010 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у виконавчому комітеті Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області, актовий запис №05, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишається проживати разом із матір'ю. Шлюб сторін виявився невдалим, оскільки їхня сім'я розпалася на ґрунті взаємних непорозумінь, у зв'язку з чим шлюбні відносини між ними фактично припинені. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст.112 СК України). Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я існує формально, примирення між подружжям неможливе і є всі підстави для розірвання шлюбу та відновлення дошлюбного прізвища. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (ч.1 ст.88 ЦПК України) Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, які суд стягує з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

29 лютого 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася із вказаним вище позовом та зазначила, що із [PERSON] (далі - відповідач) перебуває в шлюбних відносинах. На даний момент вона звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не бере участі у її вихованні, ухиляється від своїх обовязків. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Відповідач працює, має постійний заробіток та можливість матеріально допомагати дитині у розвитку, повсякденному житті. У проханні позивача надати довідку про доходи відповідач відмовляє. Просить стягнути на її користь аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму визначеного для дитини відповідного віку, судові витрати покласти на відповідача Сторони у судове засідання не зявились, позивач подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився, хоч про судове засідання повідомлявся належним чином. Зважаючи на зазначене, відповідно до ухвали суду від 13 травня 2016 року справа розглядалась за відсутності відповідача у порядку заочного провадження. Зясувавши обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Судом на підставі свідоцтва про народження серії 1-КЕ № 224382 [PERSON], [INFO] /а.с. 4/ встановлено, що відповідач є його батьком. Згідно статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності до частини 3 статті 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Згідно частини 1 статті 183 СК України відповідна частка від доходу визначається судом. Відповідно до вимог частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з вимогами 29 лютого 2016 року, а тому з цього часу слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дитиною повноліття. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню. Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача згідно пп. 1.1. частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року із наступними змінами та доповненнями в дохід держави слід стягнути 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що згідно статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» № 928-VIII від 25 грудня 2015 року становить 551 грн. 20 коп. З огляду на вищевикладене, на підставі статті 180, частини 3 статті 181, статі, 183, частини 1 статті 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

29 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Вказував, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2005 року. Від шлюбу мають малолітню дитину, [INFO]. Зазначав, що спільне життя у них не склалося через різність характерів, життєвих інтересів та поглядів на життя, внаслідок чого між ними почали виникати сварки та непорозуміння, близько шести місяців проживають окремо, тому через неможливість подальшого спільного проживання однією сім'єю, просив шлюб розірвати. Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїх заявах позивач позов підтримав, відповідач позов визнала, просили розглянути справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що з 04 червня 2005 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, який зареєстровано виконкомом Лучанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, актовий запис №01. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За таких обставин, за відсутності між сторонами взаєморозуміння, поваги, спільного вирішення сімейних проблем, відмови від поновлення та продовження подальших, у розумінні ст.3, ч.ч.5, 6 ст.7, ст.51 СК України шлюбних відносин, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що в силу ч.2 ст.112 СК України є підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

29 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 02 травня 1998 року Виконавчим комітетом Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ним та відповідачем [PERSON], актовий запис № 14. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив в заяві, що з травня 2012 року він та дружина не підтримують сімейні відносини, не проживають спільно, не ведуть сумісного господарства, в звязку з різними поглядами на сімейне життя, різниці характерів, внаслідок чого відбувалися сварки, непорозуміння, він втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя та збереження шлюбу він вважає неможливим, таким, що суперечить його інтересам, в звязку з чим, просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання представник позивача не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги [PERSON] підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена, в звязку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази, надані позивачем, приходить до наступного. Судом встановлено, що 02 травня 1998 року Виконавчим комітетом Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 14, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Встановлено, що сторони мають від шлюбу дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час, з травня 2012 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

29 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що він з 01 березня 2013 року перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Немирської сільської ради Рожищенського району Волинської області, актовий запис за № 3. Від спільного подружнього життя мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO], разом не проживають. Вказуючи, що примирення між ними неможливе та їхній шлюб існує лише формально, просив шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, просив справу розглядати у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає повністю, просила справу розглядати без її участі. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з'явилися і згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України заявили клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Відповідно до положень ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 01 березня 2013 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Немирської сільської ради Рожищенського району Волинської області, актовий запис за № 3 (а.с. 4). Від шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO] (а.с. 5), яка проживає разом з позивачем. Судом встановлено, що позивач та відповідач разом не проживають та їхній шлюб існує лише формально. За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального права, а також враховуючи фактичні взаємини подружжя, те, що відповідно до ст. 174 ЦПК України визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн 20 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved