Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

31 липня 2020 року подружжя [PERSON] та [PERSON] звернулися до Києво-Святошинського районного суду м. Києва із спільною заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування заяви зазначено, що з 11 грудня 2011 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] . Фактично шлюбні стосунки між подружжям припинено, проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Подружжя дійшло згоди про розірвання шлюбу, вважають примирення неможливим. Ухвалою Києво - Святошинського районного суду м. Києва від 21 серпня 2020 року зазначену заяву було направлено за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Маріуполя. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25 листопада 2020 року зазначену заяву направлено за підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області, яка надійшла 20 січня 2021 року. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 21 січня 2021 року заяву про розірвання шлюбу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду. До судового засідання заявники не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, вимоги заяви підтримують, просять їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Згідно із ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Матеріалами справи встановлено, що заявники [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17 грудня 2011 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 1198, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] виданого повторно Центральним районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Харків), 16 січня 2020 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, 24 січня 2015 року, актовий запис № 90. Крім того, подружжям укладено договір, посвідчений 14 липня 2020 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грицюк П.В., згідно із яким останні погодили, що дитина буде постійно проживати спільно із матір`ю, а батько [PERSON] зобов`язується сплачувати на утримання доньки аліменти у розмірі 2200 грн., в свою чергу мати [PERSON] зобов`язується їх отримувати та використовувати за їх цільовим призначенням, тобто виключно на утримання доньки [PERSON] , а також погодили порядок здійснення батьківських прав та обов`язків. Умови вказаного договору сторін, на переконання суду, не суперечать положенням чинного законодавства та моральним засадам суспільства, не порушують прав і законних інтересів третіх осіб та, насамперед, відповідають інтересам неповнолітньої [PERSON] . Згідно із ч. 4 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Підсумовуючи наведене, приймаючи до уваги те, що протягом місяця від дня подання заяви подружжя не скористалося правом на її відкликання та вимоги заяви підтримують, між подружжям на сьогодення погоджено істотні умови щодо забезпечення умов життя, виховання та утримання неповнолітнього сина, суд приходить до висновку про неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу між ними, а тому вважає можливим його розірвати, тим самим задовольнивши пред`явлену заяву по суті. На підставі ст.ст. 109, 160 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved