Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

30.12.2014р. позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, вимоги якого було доповнено, в якому просить: визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 24.06.2011р., згідно якого [PERSON] дарує [PERSON] зазначену квартиру та повернути стан речей у первісний - визнати за позивачем право власності на зазначену квартиру (т.1 а.с.69-77); визнати недійсною довіреність від 09.04.2011р, згідно якої [PERSON] уповноважує [PERSON] бути її представником у державних і недержавних організаціях з приводу оформлення та отримання документів для відчуження квартири, з моменту її видачі (т.1 а.с.114-118). Вимоги позову мотивовані тим, що позивач має вади зору та є інвалідом другої групи, читати не може, проте є письменною та вміє розписуватися. Догляд за позивачем здійснювали працівники Територіального центру соціального обслуговування Дніпровського району м. Києва. Також позивач є членом ТПО №4 УТОС Деснянського району м. Києва, де самостійно до 2011 року отримувала продуктові набори, миючі засоби та кошти. Відповідач є сусідкою позивача та донькою її покійної подруги, якій через погіршення стану здоров'я у 2011 році позивач доручила отримання пайків. Відповідач повідомила, що для отримання пайків необхідна довіреність. Через вади зору та стан здоров'я позивач доручила відповідачу оформлення довіреності, остання привезла позивача з сусідкою до нотаріуса, де, як вважала позивач, було оформлено доручення, копія якого не була вручена позивачеві. З цього часу відповідач отримувала пайки для позивача по 2014 рік. У червні 2014 року сусідка [PERSON] порадила позивачу оформити договір довічного утримання з племінницею [PERSON] - [PERSON], позивач почала шукати паспорт та документи на квартиру, проте не знайшла їх. 13.06.2014р. відповідач [PERSON] повідомила позивачу, що всі документи у неї та що вона тепер власник квартири. 01.07.2014р. відповідач передала [PERSON] паспорт, посвідчення та інші документи позивача, крім документів на квартиру. З липня 2014 року позивач проживає у своєї сестри. 01.09.2014р. племінниця позивача - [PERSON] звернулась до правоохоронних органів щодо притягнення відповідача до відповідальності з приводу заволодіння квартирою позивача та у жовтні 2014 року слідчим було надано [PERSON] копію заповіту від 23.07.2007р., копію довіреності від 09.04.2011р. та копію договору дарування квартири від 24.06.2011р. Після отримання цих документів, [PERSON] ознайомила з ними позивача, яка вперше дізналася про їх існування, оскільки ніколи не зверталася до нотаріуса з приводу дарування квартири відповідачу, не мала наміру безоплатного відчуження єдиного житла. З тексту договору позивач дізналася, що договір за неї було підписано іншою особою, яку позивач не знає та не уповноважувала її підписувати договір дарування. Крім того, позивач завжди підписувала документи власноруч. Позивач продовжує проживати в квартирі та сплачує комунальні послуги. Позивач вважає, що відповідач її обманула, умисно не повідомивши про те, що у нотаріуса буде оформлятися договір дарування квартири, відповідач до 2014 року приховувала від позивача цей факт. Крім того, відповідач вилучила з квартири позивача всі документи. Також, при укладанні договору були порушені вимоги Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якою передбачено прочитання правочину вголос нотаріусом. Крім того, підписання за позивача договору іншою особою є протиправним, оскільки, не зважаючи на вади зору, позивач є письменною, отже підпис могла вчинити особисто. Проте нотаріус не удостовірилась, що позивач грамотна та може власноручно розписатися в документі. При цьому, якщо сліпа особа письменна, вона сама підписує документ. Також зазначення в договорі про те, що він підписаний сторонами в присутності нотаріуса не відповідає дійсності, оскільки позивач цей договір не підписувала. Посвідчувальний напис на договорі не відповідає формі №31. Крім того, дата складання договору (24.06.2011) не відповідає даті його посвідчення нотаріусом (12.06.2011). Правовими підставами позову в частині визнання договору дарування квартири недійсним, в ньому зазначені положення ст. 203, 207, 215, 216, 230 ЦК України. Стосовно вимоги позову про визнання недійсною довіреності в позові зазначено, що позивач нікого не вповноважувала відповідача збирати документи для відчуження квартири, оскільки це єдине житло позивача, позбуватися якого вона наміру не мала. [PERSON] позивачу не відома, вона ніколи не доручала тій підписувати за себе документи, оскільки сама в змозі це робити. Оскільки позивач довіряла дочці подруги - [PERSON], остання організувала посвідчення довіреності на отримання пайків в УТОСі. Проте зараз позивач переконана, що відповідач обманула її з метою привласнити квартиру. [PERSON] є подругою відповідача, вони діяли умисно та спільно, ввівши позивача в оману. Крім того, порушена процедура посвідчення довіреності, в якій не зазначено про прочитання її змісту позивачеві нотаріусом вголос, що свідчить про необізнаність позивача про її зміст, не зазначено, що текст довіреності схвалено позивачем. Не зазначено, що довіреність посвідчена в присутності позивача. А оскільки позивач письменна, згідно закону, повинна була сама підписувати довіреність. Крім того, в посвідчувальному написі довіреності не зазначено, у зв'язку з якими саме вадами та переплутано стать довірителя. Правовими підставами позову в частині визнання довіреності недійсною, в ньому зазначені положення ст. 203, 215, 216, 230 ЦК України. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала через свого представника до суду заяву, в якій зазначено, що за станом здоров'я позивач не може бути присутньою в судовому засіданні, повністю підтримує позовні заяви. Також у заяві зазначено, що при оформленні позовної заяви у 2014р. позивач не повідомила представника, що відповідач в нотаріальній конторі умовила її оформити договір довічного утримання. Дізнавшись у червні 2014 року, що відповідач є власником квартири, яку позивач начебто їй подарувала, позивач зрозуміла, що відповідач обманула її. Позивач твердо вирішила не залишатися під опікою відповідача, переїхати на проживання до сестри. Зі свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON] позивач не знайома, ніколи не була в квартирі матері свідка [PERSON] і не говорила з нею про переоформлення квартири на користь [PERSON] Свідкам [PERSON] та [PERSON] - соціальним працівникам позивач ніколи не повідомляла про причини приїзду нотаріуса до Зухд, як і про відвідування нотаріуса. Повідомляла про поїздку до нотаріуса лише свідкам, допитаним за клопотанням представника позивача (т.2 а.с.94). До одержання зазначеної заяви, судом в порядку п.4 ч.1 ст. 169 ЦПК України, було визнано за необхідне викликати позивача в судове засідання для надання особистих пояснень. Однак, внаслідок одержання судом Висновку ЛЛК №23 про неможливість присутності позивача в судовому засіданні за станом здоров'я (т.2 а.с.93), судом було продовжено розгляд справи без її участі, що позбавило суд можливості вислухати особисті пояснення позивача по суті позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позовної заяви з наданими доповненнями підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з викладених у ньому підстав. Додатково представник позивача пояснила, що позивач та матір відповідача, яка померла у 2010 році, були подругами, відповідач просила позивача переписати їй квартиру, але позивач говорила, що відпише квартиру лише особі, яка буде її доглядати. В 2011 році позивач уповноважила відповідача отримувати для неї книги для прослуховування та продукти харчування. Відповідач повідомила, що для цього необхідна довіреність, поїхали до нотаріуса, де позивач знаходилася в коридорі, її запитали, чи не передумала з дорученням. Позивач три роки не виходила на вилицю, проте в червні 2014 року вийшла на вулицю, поспілкувалась із сусідкою [PERSON], поскаржилась їй на життя, остання порекомендувала укласти договір довічного утримання з племінницею. Позивач почала шукати документи, проте не знайшла. У відповідача був вільний доступ до квартири позивача, оскільки до її квартири встановили старі двері відповідача. 13.06.2014р. відповідач повідомила, що всі документи у неї та що вона власник квартири. [PERSON] викликала племінницю позивача, якій відповідач 01.07.2014р. віддала паспорт та посвідчення позивача. З липня 2014 року позивач вимушена проживати у сестри, оскільки не здатна до самообслуговування. До отримання племінницею в слідчих органах копії оспорюваних договору та довіреності, позивач не була обізнана про їх існування. Також представник, зі слів позивача, повідомила, що навесні 2011 року вона на пропозицію чоловіка відповідача спустилася до їх квартири, де були відповідач та інша жінка. Позивача запитали, чи згодна вона надати доручення, вона повідомила, що бажає дати довіреність на пайки. Хто така [PERSON] позивач не знає. Щодо укладання договору представник позивача, зі слів позивача, повідомила, що позивач ніколи не зверталася до нотаріуса за посвідченням договору дарування, оскільки не мала наміру на безоплатне відчуження квартири. Обман полягає в тому, що коли позивача везли до нотаріальної контори, вона думала, що їдуть забирати довіреність на одержання пайків. Проте, в подальшому, представник позивача, знов таки зі слів позивача, змінила пояснення щодо введення в оману: довіреність посвідчувалась в квартирі відповідача - на отримання пенсії, щодо укладання договору дарування зазначила, що позивач вважала, що укладається договір довічного утримання. Так, в нотаріальній конторі до позивача підійшла відповідач, повідомила, що вже отримала довіреність та запропонувала укласти договір довічного утримання, на що позивач погодилась. Оскільки відповідач доглядала позивача, та вважала, що вона виконує договір довічного утримання. Позивач не пам'ятає, чи одержувала відповідач пайки після надання довіреності. Договір та довіреність в голос позивачу не зачитувався. В червні 2014 року [PERSON] запитала позивача, чи правда, що вона подарувала квартиру. Відповідач в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити та пояснила, що вона знайома з позивачем дуже давно. Позивач працювала разом з матір'ю відповідача, оскільки у останньої були проблеми зі здоров'ям, її матір допомагала відповідачу, а після її смерті допомагати продовжила відповідач - готувала їй їсти, годувала, сплачувала за квартиру, купала, доглядала. При посвідченні довіреності у квартирі позивача були, крім сторін, нотаріус та [PERSON]. Нотаріус запитала у позивача, з якою метою її викликали, та відповіла що бажає надати договір дарування, а до цього треба підготувати документи, які подаються до нот. контори для посвідчення такого договору. Після цього нотаріус на одинці спілкувалася з позивачем. Позивачу було запропоновано підписати, надано аркуш паперу для проби, але вона сказала, що не бачить та підписати не може. [PERSON] знаходилась там з самого початку, оскільки нотаріусу було заздалегідь повідомлено, що позивач не бачить. Підписала довіреність [PERSON]. Для укладання договору дарування сторони їздили до нотаріальної контори, в кабінеті позивачу було запропоновано підписати, однак позивач категорично відмовилася, сказала, що не бачить. Позивач сама привезла нотаріусу всі необхідні документи. [PERSON] була запрошена на прохання [PERSON] Паспорт та посвідчення позивач сама віддала відповідачеві. До цього позивач склала на відповідача заповіт, відповідач доглядала за нею, позивач говорила, що родичам не потрібна, лише її квартира. Влітку, після спілкування з племінницею, позивач стала відмовлятися від ліків. 01.07.2014р. племінниця забрала позивача з квартири. Представник відповідача в судовому засіданні також заперечував проти задоволення позову та зазначив, що стосовно обману не надано жодного доказу на підтвердження слів представника позивача, зазначення на посвідчувальному написі на договорі дарування неправильної дати посвідчення та написання по батькові [PERSON], є опискою (технічною помилкою). Під час обох нотаріальних дій позивач була обізнана, які правочини вчиняються, оскільки зміст довіреності та договору були прочитані вголос та роз'яснювались доступними словами. Те, що документи не місять відмітки про прочитання в голос, це - формальність на бланку, важливий сам факт прочитання вголос змісту. Обставини позову представник вважає надуманими та не обґрунтованими. Також представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності. Представник третьої особи П'ятої київської державної нотаріальної контори в судове засіданні не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Артеменко О.А. в судове засідання не з'явилася, направила на адресу суду пояснення, в яких просила не залучати її до участі у справі в якості третьої особи та проводити розгляд справи без її участі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 212, 213 ЦПК України, рішення ґрунтується на досліджених наявних в справі доказах. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є інвалідом другої групи по зору, інвалідність встановлена безстроково (т.1 а.с.22), діагноз - висока ускладнена міома (т.1 а.с.42), у зв'язку з чим позивач перебувала на соціальному обслуговуванні у відділенні соціальної допомоги вдома Територіального центру соціального обслуговування Дніпровського району м. Києва (т.1 а.с.28) та на обліку в Первинній організації №4 м. Києва УТОС (т.1 а.с.20). Крім того, сторони в судовому засіданні не заперечували, що позивач є фактично незрячою, що також підтверджено показаннями свідків в судовому засіданні. На підтвердження тієї обставини, що позивач, не зважаючи на вади зору, взмозі самостійно підписувати документи, стороною позивача надані суду підписані позивачем договори (т.1 а.с.26-29), доручення (т.1 а.с.46), довіреність (т.1 а.с.47-48) та копії відомостей (т.1 а.с.54-59). Позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою ЖРЕО №409 (т.1 а.с.52) та є сусідкою відповідача [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.66). Також з пояснень сторін та показань свідків в судовому засіданні встановлено, що позивач та покійна матір відповідача були близькими подругами. 09.04.2011р. державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Артеменко О.А. посвідчено довіреність, за якою [PERSON] на підставі попередньої усної домовленості уповноважує [PERSON] бути її представником у будь-яких державних та недержавних організаціях, нотаріальних конторах, у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», державних адміністраціях, Київенерго, укртелекомі, «Воля-кабель», з приводу оформлення та отримання документів для відчуження належної їй на праві власності квартири [ADDRESS], бути її представником в КП УЖГ ДЕЖ відносно оформлення довідки ф.3, довіреність зареєстрована в реєстрі за №3-750 (т.1 а.с. 232). В цій довіреності зазначено, що у зв'язку з вадами зору [PERSON] на її особисте прохання довіреність підписана у присутності Артеменко О.А., державного нотаріуса П'ятої київської державної нотаріальної контори, [PERSON]. В посвідчуваному написі довіреності також зазначено, що у зв'язку з вадами [PERSON] і за його дорученням довіреність підписана [PERSON] в моїй (нотаріуса) присутності по місцю її проживання за адресою: [ADDRESS]. Особи [PERSON] та [PERSON] встановлено, їх дієздатність перевірено. Виклик нотаріуса до дому для посвідчення довіреності підтверджується аркушами з журналу обліку викликів нотаріусів (т.1 а.с.237-238). Дані правовідносини регулюються ст. ст. 244-250 ЦК України (представництво за довіреністю), а також загальними положеннями ЦК України про правочини. Відповідно до 1. ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (2.ст.719 ЦК України). 24.06.2011р. державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Артеменко О.А. посвідчено договір дарування квартири, яким [PERSON] передала у власність (подарувала), а [PERSON] прийняв у власність (дар) квартиру [ADDRESS], договір зареєстрований в реєстрі за № 3-1401 (т.1 а.с. 219). В договорі дарування квартири зазначено, що дарувальник та обдаровувана, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені з вимогами цивільного законодавства щодо недійсності правочинів, уклали цей договір. Сторонам за договором було роз'яснено зміст ст. 210, 234, 235, 334, 717, 722 ЦК України Сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. Дарувальниця стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу та насильства, як фізичного так і морального. В посвідчуваному написі на зазначеному договорі зазначено, що договір підписано у присутності нотаріуса, у зв'язку із вадами зору [PERSON] за її дорученням, у її та нотаріуса присутності, текст договору підписано [PERSON]. Особи сторін та особу, яка підписала договір встановлено, їх дієздатність перевірено. При цьому суд приходить до висновку, що зазначення в посвідчувальному написі дати 12.06.2011 року є опискою (технічною помилкою), оскільки з копії аркушів книги реєстрації нотаріальних дій убачається про укладання договору дарування саме 24.06.2011р. (т.2 а.с.2-3). Також суд приходить до висновку, що є опискою зазначення в посвідчувальному написі по батькові особи, яка за дарувальника підписала договір - [PERSON], оскільки нотаріальна справа по посвідченню даного правочину містить копію паспорту [PERSON], в якому її прізвище зазначено як «[PERSON]» (т.1 а.с.229). В ході судового розгляду справи були допитані свідки. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є племінницею позивача (даний факт встановлено рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 07.08.2014р. (т.1 а.с.152)), 22.06.2014р. свідку зателефонувала сусідка позивача [PERSON] та повідомила, що відповідач обманула позивача. Наступного дня свідок [PERSON] приїхала до позивача, яка повідомила, що відповідач позбавила ту квартири. На вимогу свідка відповідач принесла їй паспорт та пенсійне посвідчення позивача та повідомила, що квартира належить відповідачу. Позивач попросила свідка забрати її до себе, де до теперішнього часу й мешкає позивач. У слідчого свідок отримала копію заповіту та договору дарування. Свідок зачитала позивачу довіреність, остання повідомила, що нотаріус до її квартири ніколи не приходила. Також позивач повідомила свідку, що жінка пояснила про необхідність надання відповідачу довіреності на одержання пайків, довіреність позивачу ніхто не зачитував. Також свідок повідомила позивачу про існування договору дарування квартири, остання зазначила, що такого не було, її возили до нотаріуса щоб отримати виготовлену довіреність. Нотаріус запропонувала позивачу укласти договір довічного утримання, на що позивач погодилася. Договір позивачу в голос не зачитували. Також позивач повідомила свідку, що вона ніколи би не подарувала квартиру та нікому не доручала розписуватися за неї, оскільки сама була взмозі розписатися. Те, що позивач укладала договір довічного утримання, вона повідомила лише у вересні 2015 року, раніше позивач повідомляла іншу інформацію, оскільки вважала, що свідок не буде доглядати за нею. Свідок пропонувала відповідачу компенсувати витрати по догляду за позивачем. Позивач не може читати, проте взмозі підписуватися, має боковий зір. Також позивач говорила свідку, що вона ніколи не давала відповідачу документи на квартиру, проте відповідач мала ключі від квартири позивача. Свідок [PERSON] суду показала, що в останнє бачила позивача в 2010 році, після цього свідок спілкувалася з позивачем телефоном. Одного разу позивач укладала договір довічного утримання із сусідом, люди її обманули, тому позивач говорила, що не бажає ні з ким зв'язуватися. До позивача приходив соціальний працівник, після чого за позивачем опікувалася матір відповідача, в подальшому відповідач взяла на себе піклування. Зі слів позивача свідку відомо, що відповідач пояснювала, що в ЖЕКу та в УТОСі вимагають довіреність. Також свідку зі слів позивача відомо, що приблизно навесні 2011 року чоловік відповідача запросив позивача до їх квартири, де знаходилась жінка, відповідач запропонувала надати довіреність на оформлення пайків та в ЖЕКу оформлення житлової площі, послуг. Після цього відповідач повідомила позивачу, що необхідно забрати довіреність. Позивача привезли до нотаріальної контори, посадили на лавку в коридорі, відповідач повідомила, що одержала довіреність та зазначила, що було б добре оформити довічне утримання, на що позивач погодилася, але зазначила, що нічого не підписувала. Також свідок зазначила, що не зважаючи на те, що давно не бачила позивача, впевнена що та взмозі розписуватися. Свідок пояснила, що все, що вона показала, їй відомо зі слів позивача. Допитана в судового засіданні свідок [PERSON] суду показала, що проживає [ADDRESS], сторони є її сусідками. В травні 2014 року свідок запитала у позивача, чи дарувала вона відповідачу квартиру, позивач відповіла, що нічого їй не дарувала та нічого не підписувала, що відповідач її не доглядає. Також позивач повідомила, що чоловік відповідача запросив її до квартири відповідача, де відповідач повідомила, що нотаріуса запросили для укладання довіреності, щоб відповідач мала можливість отримувати пайки, ходити на пошту, до ЖЕКу та в поліклініку. Також позивач повідомила, що їй нічого не зачитували. Також зі слів позивача свідку відомо, що остання питала у відповідача, навіщо та вкрала її документи на квартиру. [PERSON] є подругою відповідача, а позивач її не знає. Також свідок повідомила, що племінниця позивача - свідок [PERSON] привозить на її прохання продукти харчування, оскільки в області дешевше. Про існування договору дарування квартири свідку стало відомо від людей, які вже померли. Суд критично оцінює показання зазначених вище свідків, оскільки свідок [PERSON] особисто зацікавлена в результатах розгляду даної справи - є спадкоємцем позивача за заповітом від 03.02.2015р. (т.1 а.с.170), свідок [PERSON], згідно її ж показань, під час перебування даної справи на розгляді в суді отримувала від [PERSON] допомогу у вигляді продуктів харчування, а свідок [PERSON] в останнє бачила позивача у 2010 році, після цього спілкувалась з нею лише телефоном. Крім того, всі викладені зазначеними свідками обставини, згідно їх же показань, відомі їм зі слів позивача. Свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою сторін, приблизно 5 років тому позивач повідомила свідку, що відповідач доглядає за нею, тому позивач бажає «відписати» тій квартиру, зазначила також, що має родичів, але ті їй не допомагають. Також позивач попросила свідка підписати за неї документи, що все в присутності свідка, оскільки довіряє їй. Свідок відповіла, що підпише, якщо буде вільна. Свідок прийшла до позивача додому, де адвокат запитувала у позивача, чи впевнена та щодо укладання документів. Після цього їздили в нотаріальну контору, нотаріус знову запитувала у позивача, чи впевнена та, чи не передумала. В присутності нотаріуса, зі згоди позивача свідок підписала документи. Також свідок показала, що сторін знає більше 10 років. Який саме документ підписувався в квартирі позивача вона вже не пам'ятає, оскільки він зачитувався позивачу а не свідку. Документи зачитувалися позивачу в голос обидва рази. Нотаріус спочатку розмовляла з позивачем, потім читала. Крім того, позивачу давався папірець - пропонувалося поставити підпис, проте у позивача нічого не виходило, тремтіли руки, вона казала, що хвилюється. При огляді довіреності та договору дарування свідок повідомила, що в обох документах наявний саме її підпис. В нотаріальній конторі до нотаріуса заходила спочатку позивач, а потім свідок, документ нотаріус читала в голос. Також свідок показала, що відповідач доглядала за позивачем, приносила їй їжу. Свідок [PERSON] суду показала, що вона працювала в соціальній службі Дніпровського району, позивач з 2011р. по 2014р. була підопічною свідка. Свідок двічі на тиждень приходила до позивача, де постійно бачила відповідача, яка допомагала позивачу - годувала, мила. Позивач завжди була доглянутою. Свідок вперше почула про існування племінниці в червні 2014 року. В соц. службі відповідач завжди була вказана, як контактна особа. В останній день роботи свідка позивач повідомила їй, що подарувала квартиру відповідачу. На запитання свідка про зір, позивач пояснила, що всі документи їй зачитували, були свідки. Також позивач говорила, що ставила підпис у нотаріуса. Також свідок показала, що позивач не могла читати, слухала телевізор, мала вади зору. Свідок [PERSON] суду показала, що вона мешкає в тому ж будинку, що і сторони, в [ADDRESS]. Матір свідка працювала з позивачем та матір'ю відповідача, дружили. Позивач розповідала матері свідка, що ходила до нотаріуса щоб переоформити на відповідача (передати) квартиру. Відповідач доглядала позивача, готувала їй їжу, купала. Спочатку свідок була впевнена, що сторони є родичами. Також відповідач оплачувала комунальні послуги. Свідок бувала в квартирі позивача раз на два місяці. А рік тому з'явилися родичі позивача та забрали її. Позивач мала проблеми із зором - слухала телевізор та книги. Позивач розповідала, що при посвідченні договору були свідки, оскільки позивач не бачить. Свідок особисто була присутня при розмові позивача з матір'ю свідка, під час якої позивач говорила, що переоформила (переписала) на відповідача квартиру. Зазначала, що були особи, які все завірили, оскільки позивач нічого не бачить. Така розмова відбувалася влітку. Свідок [PERSON] суду показала, що вона працювала соціальнім працівником, позивач була підопічною свідка півтора роки - до червня 2011 року. Зазначила, що позивачу соц. працівник був не потрібний, вона бажала поспілкуватися, свідок приходила до позивача два рази на тиждень. Відповідач доглядала за позивачем - убирала, купала, приносила продукти харчування, сплачувала за квартиру. Позивач розповідала, що має родичів, з якими не спілкується. Також розповідала, що укладала із сусідом договір довічного утримання, який в подальшому скасувала та показувала заповіт на відповідача. За час роботи свідка позивач також розповідача, що склала довіреність та буде оформляти на відповідача квартиру. При свідку позивач не читала. Свідок [PERSON] суду показала, що вона мешкає в тому ж будинку, що і сторони, в кв. [ADDRESS]. Коли матір відповідача була жива, свідок вважала, що вони з позивачем родичі. Відповідач увесь час доглядала позивача, приносила їжу, позивач часто приходила до відповідача додому. Стосовно відчуження квартири свідку нічого не відомо. Свідок [PERSON] суду показала, що вона мешкає в тому ж будинку, що і сторони, в кв. [ADDRESS]. Приблизно в 2007-2008 році в квартирі позивача прорвало трубу та затопило квартиру свідка. При розмові з позивачем з приводу затоплення, остання сказала, що сплачувати буде відповідач, оскільки позивач переписала на неї квартиру. Про договір дарування свідку не відомо. Спочатку 2014 року [PERSON] весь час цікавилась, чи доглядає відповідач за позивачем, свідок вважає, що [PERSON] мала намір забрати квартиру позивача, дзвонила племінниці останньої. Після цього племінниця забрала позивача. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ч. 1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Відповідно до ч. 1. ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Частиною 1 ст. 229 ЦК України визначено, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Як роз'яснено в пунктах 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 р. № 9, відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Проте, стороною позивача не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що позивач помилялась щодо природи довіреності та договору дарування квартири, а тим більше на підтвердження того, що відповідач навмисно ввела позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення - дії на які була вповноважена відповідач за оспорюваною довіреністю та природи правочину дарування квартири. Так стороною позивача не надано доказів того, що позивач була впевнена в тому, що довіреність оформляється лише з метою можливості отримання відповідачем продовольчих пайків, оскільки з відповіді УТОС (т.1 а.с.20) не вбачається що продуктові набори отримувалися за довіреністю, як і не зазначено про необхідність наявності довіреності на їх отримання іншою особою, долучені до цієї відповіді документи (т.1 а.с. 36-41) не містять ані підпису позивача, ані іншої особи. Що стосується доводів сторони позивача стосовно введення в оману позивача щодо природи укладеного між сторонами договору, то спочатку представник позивача стверджувала, що її довірителька вважала, що укладання договору дарування насправді є дією по одержанню довіреності, вважала цей договір довіреністю, потім зі слів знов таки ж довірительки, змінила пояснення та зазначила, що позивач була впевнена, що укладається договір довічного утримання. Така зміна пояснень вже сама по собі свідчить про надуманість доводів сторони позивача з приводу введення останньої в оману щодо природи правочину. Показанням свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] судом надана критична оцінка з викладених вище підстав. Також стороною позивача не доведено, що відповідач мала умисел ввести позивача в оману щодо повноважень за довіреністю та природи правочину дарування, що є обов'язковою умовою визнання договору недійсним з підстав, зазначених у позові, як і сам факт омани. Так свідок [PERSON], не довіряти показанням якої у суду немає підстав, зазначила, що особисто нотаріус, а не відповідач, спілкувалась з позивачем, як перед посвідченням довіреності, так і перед посвідченням договору дарування. Свідок [PERSON] показала, що позивач особисто їй розповідала в 2011 році, що «склала довіреність та буде оформляти на відповідача квартиру». Вже після вчинення правочину, у 2014 році позивач розповідача свідку [PERSON], що подарувала квартиру відповідачу. Не довіряти показанням цих свідків у суду немає підстав, оскільки вони є соціальними працівниками та жодним чином не можуть бути заінтересовані в результатах розгляду даної справи, є сторонніми особами як для позивача, так і для відповідача. З показань свідка [PERSON] убачається, що позивач розповідача їй, що «ходила до нотаріуса щоб переоформити на відповідача (передати) квартиру». При цьому вислови «переоформити», «передати», в розумінні юридично не обізнаної особи похилого віку, якою є позивач, найбільшою мірою за сенсом узгоджуються з терміном «дарування». Виходячи з аналізу зазначених вище доказів, судом безумовно встановлено намір позивача на безоплатне відчуження (дарування) належної їй квартири на користь відповідача та вповноваження останньої у зв'язку з цим на збирання необхідних для укладення та посвідчення цього договору документів. З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку щодо недоведеності позовних вимог з підстав введення позивача в оману щодо дій, на які була вповноважена відповідач за оспорюваною довіреністю та природи правочину дарування квартири. Згідно ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов'язаний: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв'язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам; вести нотаріальне діловодство та архів нотаріуса відповідно до встановлених правил; дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса, не допускати їх пошкодження чи знищення; надавати документи, інформацію і пояснення на вимогу Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльності та виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства; постійно підвищувати свій професійний рівень, а у випадках, передбачених пунктом 3 частини першої статті 29-1 цього Закону, проходити підвищення кваліфікації; виконувати інші обов'язки, передбачені законом. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на час посвідчення оспорюваних довіреності та договору дарування), Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Згідно п. 11 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5 (в редакції чинній на час посвідчення як оспорюваної довіреності, так і на час посвідчення оспорюваного договору) (далі за текстом Інструкція), нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з'явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза риміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи та ін.) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. В посвідчуваному написі довіреності від 09.04.2011р. зазначено, що у зв'язку з вадами [PERSON] і за «його» дорученням довіреність підписана [PERSON] в моїй (нотаріуса) присутності по місцю її проживання за адресою: [ADDRESS]. Особи [PERSON] та [PERSON] встановлено, їх дієздатність перевірено. Виклик нотаріуса до квартири позивача підтверджується завіреними належним чином копіями аркушів журналу обліку виклику нотаріусів із записом щодо виклику від імені [PERSON] для посвідчення довіреності [PERSON] за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з похилим віком та хворобою (т.1 а.с.236-238). Факт вчинення даної нотаріальної дії саме за вказаною адресою позивача підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], в присутності якої ця дія вчинялася. З огляду на викладене, суд вважає правомірним вчинення нотаріальної дії по посвідченню довіреності за місцем проживання позивача, за умови наявного у останньої захворювання, внаслідок якого вона має вади зору. У посвідчувальному написі, відповідно до вимог Інструкції, зазначено місце вчинення нотаріальної дії. При цьому не зазначення в посвідчувальному написі конкретної вади позивача та зазначення «його» замість «її», не є суттєвими, а тим більше не є підставою для визнання довіреності недійсною. Згідно п. 13 Інструкції, при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій. Установлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які унеможливлюють будь-які сумніви щодо особи громадянина. У разі якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати правочин, заяву або інший документ, підписується інша фізична особа, нотаріус установлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього. Реквізити документа, за яким встановлено особу громадянина, записуються нотаріусом у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій. Копія документа, на підставі якого встановлюється особа, долучається нотаріусом до примірника правочину (свідоцтва), що залишається в його справах. Як убачається з одержаних судом від П'ятої київської нотаріальної контори матеріалів нотаріальних справ по вчиненню нотаріальних дій по посвідченню оспорюваних довіреності та договору дарування квартири (т.1 а.с.218-235), вони містять копії паспортів [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.227, 229-230, 233-234). Отже посилання сторони позивача на порушення п. 13 Інструкції є безпідставними. Згідно п. 16 Інструкції, нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо правочин, заява чи інший документ підписаний за відсутності нотаріуса, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним. Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії є сліпою, нотаріус, крім того, прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо сліпа особа письменна, вона сама підписує документ. Термін «письменність» значною мірою рівноправний з терміном «грамотність», який традиційно визначається як вміння читати й писати або вміння використовувати мову, щоб читати, писати чи розмовляти. Як встановлено судом, позивач [PERSON] в певний проміжок часу свого життя безумовно вміла та могла самостійно читати та писати, проте з 15.08.1990р. вона є інвалідом другої групи по зору безстроково (т.1 а.с.22), з 23.08.1990 року позивач перебуває на обліку в Українському товаристві сліпих (т.1 а.с.20), позивачу встановлено клініко-функціональний діагноз - висока ускладнена міома (т.1 а.с.42-зворот). Сторонами та свідками в судовому засіданні підтверджено факт, що позивач є практично сліпою, вона не може дивитися телевізор, читати книги. На підтвердження письменності позивача суду надано ряд документів з підписом останньої (т.1 а.с.26, 29, 54-59), у тому числі нотаріально посвідчені довіреність від 08.11.2014р. (т.1 а.с.47-48) та заповіт від 03.02.2015р. (т.1 а.с.170), з яких убачається, що зазначення позивачем свого прізвища та підпису є не чіткими, прізвище прочитати фактично не можливо, а підпис у кожному конкретному випадку значною мірою відрізняється один від одного. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], показання якої вже оцінені судом вище, як достовірні та такі, що не викликають сумніву в їх правдивості, показала, що при укладанні оспорюваних довіреності та договору позивачу нотаріусом було запропоновано поставити підпис на цих документах особисто, для відібрання пробних підписів позивачу нотаріусом надавалися аркуші паперу, на яких та намагалася поставити свій підпис, проте зазначила, що хвилюється, тремтять руки. Внаслідок таких обставин підпис за позивача за її дорученням та у її присутності, а також в присутності нотаріуса був поставлений [PERSON] Крім того, даний свідок показала суду, що текст довіреності та договору дарування прочитувався позивачу нотаріусом вголос. Разом з цим, судом встановлено відсутність на оспорюваних довіреності та договорі дарування записів про прочитання позивачу текстів цих документів. Однак, з урахуванням того, що в судовому засіданні встановлено здійснення такого прочитання нотаріусом вголос позивачу, не зазначення цього в довіреності та договорі не може бути визначеною Законом підставою для визнання їх недійсними, а свідчить лише про недостатньо дбайливе ставлення нотаріуса до виготовлення текстів документів. При цьому, суд відзначає, що надана позивачем нотаріально посвідчена довіреність, якою вона вповноважує свого представника представляти її інтереси в суді, також не містить зазначення про прочитання позивачу цього документу (т.1 а.с.47-48). Отже, виходячи з вищезазначених вимог закону та встановлених судом фактичних обставин справи і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та вбачає підстави для відмови у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи: П'ята київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Артеменко Оксана Анатоліївна про визнання договору дарування квартири та довіреності недійсними. Оскільки вимога позову про повернення стану речей у первинний (застосування реституції (ст.216 ЦК України)), є похідною від вимоги про визнання договору дарування недійсним, в задоволенні якої судом відмовлено, дана позовна вимога також не підлягає задоволенню. Оскільки в задоволенні позову відмовлено з підстав його недоведеності та необґрунтованості, суд не надає оцінки наявності чи відсутності пропуску позивачем строків позовної давності, про застосування якого представник відповідача подав письмову заяву, оскільки з цих підстав у позові може бути відмовлено лише в разі обґрунтованості та доведеності позовних вимог. Що стосується посилань представника позивача в судових дебатах на те, що договір дарування квартири не був спрямований на настання правових наслідків, що обумовлені ним, то враховуючи, що суд розглядає справи в межах позовних вимог і з викладених у позові підстав, якою, згідно обґрунтування позовних вимог, в позові не викладені передбачені ч.5 ст. 203 ЦК України підстави, сторонами пояснення з цих підстав та докази не надавалися, суд не вбачає підстав для наведення у рішенні обґрунтування щодо доведеності чи обґрунтованості такого твердження представника позивача, оскільки воно може бути самостійною підставою позову, не заявленою в розрізі спірних правовідносин у справі, що розглядається. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, як інвалід другої групи, суд відносить судові витрати за рахунок держави. На підставі викладеного, ст. 15, 16, 203, 207, 215, 216, 230, 244-250, 717, 719 ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5,

Outcome: dismissed