Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

31.01.2018 Виконавчий комітет Жмеринської міської ради Вінницької області звернувся до суду з даним позовом, в якому просив постановити рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; стягувати щомісяця з [PERSON] аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі 890 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги аргументовано тим, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Батько дітей [PERSON] записаний в свідоцтві про народження дітей відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері. 15.05.2017 на адресу Виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області надійшло звернення з Урядової гарячої лінії, в якому повідомлялось, що відповідач разом з співмешканцем проживають без реєстрації в м. Жмеринка Вінницької області, мають трьох неповнолітніх дітей, отримують кошти на дітей від УПСЗН м. Жмеринка, проте не виконують батьківських обов'язків та не приділяють вихованню дітей уваги, ведуть аморальний спосіб життя, дітей виховує [PERSON], сестра матері співмешканця відповідача, яка проживає в [ADDRESS]. В ході опрацювання даного звернення було встановлено, що відповідач проживає без реєстрації в [ADDRESS] без дітей. Діти знаходились на утриманні тітки співмешканця відповідача - [PERSON], в зв'язку з тим, що відповідач зі співмешканцем проживали в жахливих умовах та не доглядали за дітьми, а тому [PERSON] змушена була забрати дітей до свого місця проживання, звідки в 2017 році відповідач забрала своїх дітей, але через декілька місяців діти самі приїхали до [PERSON] де проживають до теперішнього часу, мати дітьми не цікавиться. За підсумками проведеної роботи службою у справах дітей було надіслано лист до Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради щодо припинення виплат відповідачу, так як остання не проживала за даною адресою. 11.01.2018 відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини, щодо розгляду питання про позбавлення батьківських прав відповідача відносно її дітей, на засідання була також запрошена [PERSON] та директор Жмеринського районного центру соціальних служб для сім'ї та молоді [PERSON], яким було обстежено умови проживання дітей з [PERSON] На засіданні було заслухано всіх учасників, які підтвердили факт невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків. Тому комісія прийшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її дітей. 01.02.2018 ухвалою судді позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків. Після усунення позивачем недоліків позову, ухвалою судді від 13.02.2018 відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання на 26.03.2018. 26.03.2018 в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 12.04.2018. 12.04.2018 підготовче судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача до 04.05.2018, на підставі ч.3 ст. 189 ЦПК України продовжено термін підготовчого судового засідання на 30 днів. 04.05.2018 ухвалою суду підготовче судове засідання закрито, справа призначена до розгляду по суті на 25.07.2018. 25.07.2018 в судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням відповідача про виклик свідків до 28.08.2018. В судовому засіданні представник позивача Українець П.І. подану позовну заяву підтримав та просив її задовольнити з підстав викладених в позові, додатково пояснив, що відповідач дійсно не виконує свої батьківські обов'язків по вихованню своїх малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а тому її необхідно позбавити батьківських прав та стягувати аліменти на утримання дітей. Відповідач [PERSON] вказала, що позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав визнає, додатково повідомила, що дійсно її діти проживають разом з тіткою її співмешканця, який на даний час відбуває покарання в місцях позбавлення волі, та батьком яких записаний в свідоцтві про народження дітей за її вказівкою. Діти проживають в [PERSON] з тих причин, що в неї немає постійного місця проживання, на даний час вона проживає в [ADDRESS] з черговим співмешканцем. Зазначила, що знає, що старша дочка навчається в школі, а молодші діти відвідують дитячий садочок, іноді вона забирає дітей та проводить їх до місця проживання [PERSON]. Також іноді допомагає матеріально в сумі приблизно 1500,1000 грн., останній раз дала дочці 200 грн., не може допомагати більше так як офіційно не працює, допомагає людям в господарстві. Погодилась, що дітям буде краще проживати разом з [PERSON], не заперечувала щодо стягнення з неї аліментів на утримання дітей. Також вказала, що має батьків, які проживають та працюють в м. Києві та двох братів. Свідок [PERSON] суду повідомив, що в 2013 році він працював фахівцем соціальної роботи в смт. Браїлів Жмеринського району та обслуговував територію Браїлівської селищної ради. Влітку 2013 року за повідомленням з Браїлівської лікарні він здійснив вихід за адресою [ADDRESS], де на той час проживала як сама відповідач так і її троє дітей. Відповідачу [PERSON] було здійснено оформлення соціальної допомоги при народженні дитини, сім'я поставлена на облік як така, що перебуває в складних життєвих обставинах в зв'язку з тим, що в будинку не вистачало меблів та одягу для дітей, в квартирі був безлад. Також зазначив, що разом з [PERSON] проживав і співмешканець, який зловживав спиртними напоями. Сама ж відповідач з 2013 року тричі змінювала як місце проживання так і співмешканців. З 2014 року працював вже інший фахівець соціальної служби, з його слів, основною проблемою відповідача [PERSON] була відсутність постійного житла. В 2016 році відповідач разом зі своїми дітьми виїхала в м. Жмеринка Вінницької області, проте вже навесні 2017 року діти повернулись в смт. Браїлів Жмеринського району до тітки [PERSON]. Мати дітей [PERSON] жодного разу не зверталась до відповідних служб про допомогу ні матеріальну ні будь - яку іншу. Як йому відомо дітям наразі живеться краще з [PERSON] ніж з матір'ю, вони забезпечені всім необхідним, зокрема і мають постійне місце проживання. Відповідач залишивши в 2017 році своїх дітей, таким чином ухилилась від їх виховання, крім того за час проживання з матір'ю діти постійно переїздили як і матір, що негативно впливало на їх психічний стан. Свідок [PERSON] суду повідомила, що являється рідною тіткою колишнього співмешканця відповідача [PERSON], який на даний час відбуває покарання в місяцях позбавлення волі за вироком суду. Повідомила, що приблизно в 2008 році [PERSON] прийшла до її квартири в [ADDRESS] разом з маленькою дитиною [PERSON], у зв'язку з тим, що її та доньку вигнала бабуся відповідача, що проживала в Київській області. З того часу відповідач постійно змінювала як місця проживання так і співмешканців, незважаючи на трьох малолітніх дітей, батьком яких записаний її племінник [PERSON], який і до даного часу знаходиться в місцях позбавлення волі. Відповідач протягом всього часу не цікавиться своїми дітьми, не приділяє їм уваги, не забезпечує матеріально. В 2016 року [PERSON], забрала дітей до помешкання в якому проживала разом з новим співмешканцем, проте через деякий час діти повернулись назад до неї в жахливому стані, розказуючи про знущання з боку нового співмешканця матері. На даний час вона повністю займається вихованням та піклуванням про дітей [PERSON], водить їх в школу та дитячий садочок, купує їм все необхідне на відміну від матері, яка від своїх обов'язків по вихованню дітей ухиляється. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до копій свідоцтв про народження серії [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] являються [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-11). Згідно копій повних витягів з Державних реєстрів актів цивільного стану громадян щодо актового запису [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] державна реєстрація народження проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері), заявник [PERSON] (12-17). Як вбачається з копії реєстраційно-контрольної картки 03 - А - 5104 -7 на урядову гарячу лінію надійшло звернення, одержане Вінницькою обласною державною адміністрацією, відповідно до якого заявниця повідомляла, що [PERSON] та [PERSON], які проживають в м. Жмеринка без реєстрації мають трьох неповнолітніх дітей, батьки не виконують батьківські обов'язки та не приділяють вихованню дітей уваги, ведуть аморальний спосіб життя. Дітей виховує [PERSON] (а.с.18). Відповідно до характеристики виданої головою квартального комітету [PERSON] від 25.05.2017, [PERSON], [INFO], дійсно проживала зі своїми дітьми: [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Зі слів сусідів за час проживання за вказаною адресою зарекомендувала себе з негативної сторони, вела аморальний спосіб життя, тобто пиячила, не ладила з сусідами. Участі у вихованні дітей не приймала, так як діти з нею не проживають (а.с.19). Згідно копії довідки про склад сім'ї квартального комітету «Постройки» від 25.05.2017 року № 977 до складу сім'ї [PERSON] ([ADDRESS]) входять: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с.20). Відповідно до копії листа від 29.05.2017 року № 328 служби у справах дітей Жмеринської міської ради Вінницької області, адресованого начальнику управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради Безверхньому В.М., служба у справах дітей Жмеринської міської ради на підставі листа облдержадміністрації 05.05.2017 року здійснила перевірку сім'ї [PERSON], в результаті встановила, що остання за даною адресою не проживає, хоча отримує виплату на дітей в управлінні праці (а.с.21) Згідно копії листа Вінницької обласної державної адміністрації Служба у справах дітей від 20.10.2017 року зверненого до Жмеринського міського голови Кушніра А.П. з проханням щодо вирішення питання захисту законних прав та інтересів малолітніх дітей [PERSON] (а.с.22), що підтверджується також копією листа Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області від 13.10.2017 року № 03.38/2035 за підписом першого заступника голови райдержадміністрації О.Монастирського адресованого Жмеринському міському голові А. Кушніру (а.с.23-25). Відповідно до інформації ДМС України Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання від 01.11.2017 року № 04/189/16, адресованої начальнику служби у справах дітей Жмеринської міської ради, надати інформацію щодо місця реєстрації [PERSON] без її особистої згоди, не є можливим. Для уточнення рекомендовано звертатись до органів сільських, селищних, міських рад (а.с.26). [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що вбачається з копії довідки щодо надання інформації про реєстрацію особи від 21.12.2017 року № 738 від 14.12.2017 р., наданої ДМС України Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області Відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання (а.с.27). Як вбачається з копії листа начальника служби у справах дітей Жмеринської міської ради від 02.01.2017 року №2 [PERSON] була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини на 11.01.2018 року з приводу вирішення питання її участі у вихованні дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.28). Згідно висновків та рекомендацій зазначених в копії Акту №3 відвідування сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS], від 09.01.2018 року, складеного комісією у складі фахівця соціальної роботи та голови опікунської ради, в будинку наявні всі необхідні умови для проживання і виховання дітей. Акт надісланого начальну служби у справах дітей Жмеринської міської ради Церковній Н.Л. (а.с.29-30). Відповідно до копії протоколу проведеної начальником служби у справах дітей та головним спеціалістом служби у справах дітей співбесіди з [PERSON] від 11.01.2018 року, остання повідомила обставини за яких діти опинились в неї та вказала на факти неналежного виконання батьківських обов'язків матір'ю (а.с.31). [PERSON] просила дозволу тимчасового проживання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з нею до вирішення питання опіки над ними, що вбачається з копії заяви адресованої начальнику служби у справах дітей Жмеринської міської ради від [PERSON], проживаючої по [ADDRESS] (а.с.32). Згідно копії протоколу № 1 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконкому Жмеринської міської ради від 11.01.2018 року вирішено клопотати перед виконавчим комітетом Жмеринської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та звернутись в інтересах дітей з відповідною заявою до Жмеринського міськрайонного суду (а.с.33, 33 зворот), відповідно до даного протоколу рішенням Жмеринської міської ради Вінницької області Виконавчий комітет від 18.01.2018 року № 27 про видачу висновку стосовно доцільності позбавлення батьківських прав, вирішено надати висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та звернутись в інтересах дітей з відповідною заявою до суду (а.с.34). Відповідно до висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно її малолітніх дітей є доцільним (а.с.35-36). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом і ніким не оскаржені. До вказаних правовідносин застосовуються норми права, визначені Сімейним Кодексом України. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з вимогами статті 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної Постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що перешкод у спілкуванні з дитиною йому ні хто не чинив і не чинить. Відповідно до частини 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. На аналогічні норми законодавства послався і представник позивача у своєму позові. Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд погоджується із висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий висновок винесений вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітніх дітей відповідача. При вирішенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання трьох дітей, суд враховує, що відповідно до частини 2 і 3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно із частиною 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до малолітніх дітей та стягнення аліментів на їх утримання підлягають задоволенню з підстав того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до її дітей, жодним чином участі у їх вихованні та утриманні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання. Стаття 430 ЦПК України передбачає, що рішення суду в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Оскільки позов задоволено повністю, суд вважає за необхідне у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при пред'явленні позову до суду, в розмірі 704,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved