Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

31.12.2016 позивачі звернулися до суду із вказаною позовною заявою та просили суд зняти арешт з нерухомого майна - квартири [ADDRESS], накладений постановою ВДВС Солом'янського РУЮ у місті Києві від 01.08.2012, ВП № 28676427.(номер про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна [NUMBER]). Позовна заява обґрунтована тим, що на виконанні Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження №40792776 про стягнення аліментів з боржника [PERSON] на користь [PERSON] у зв'язку з направленням ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві за належністю виконавчого документа, що виданий Солом'янським районним судом м. Києва 13.09.2011. Зазначено, що постановою ВДВС Солом'янського РУЮ у місті Києві від 01.08.2012 ВП №28676427 накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, згідно з Витягом №37205299 від 02.08.2012 про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер [NUMBER]. Позивачі вказали, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2011 у справі за №2-5614 про поділ спільного майна подружжя проведено поділ спільного майна, нажитого позивачами [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу у рівних частках (без поділу в натурі), зокрема по ? частці кожному квартири [ADDRESS]. 24 лютого 2012 вищезазначене рішення набрало законної сили. Позивачі посилаються на те, на підставі Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2011 у справі за №2-5614 про поділ спільного майна подружжя позивачі зареєстрували свої права власності щодо своїх ? часток спірної квартири, що підтверджується Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 04.12.2014 та Витягом про державну реєстрацію прав КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» [NUMBER] від 17.04.2012. Зазначають, що позивач 2 - [PERSON] станом на 19.09.2016 має заборгованість по аліментам у розмірі 17 963,06 грн., що підтверджується довідкою Управління пенсійного забезпечення військовослужбовців, однак останній має намір погасити заборгованість по аліментам за рахунок грошових коштів, отриманих від продажу своєї 1/2 частки квартири. Позивачами зазначено, що на даний час останні дійшли згоди щодо продажу квартири з метою поділу майна між співвласниками. Отже, виходячи з вищенаведеного, позивачі звернулися до суду із вказаною позовною заявою та просили її задовольнити. У судове засідання позивач 1 [PERSON] не з'явилася, представником позивача 1 [PERSON] - [PERSON] подано до суду заяву, у якій останній просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. У судове засідання позивач 2 [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, у якій просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. В підтвердження сплати заборгованості по аліментам надав суду копію квитанції № FJB1725820100018 від 15.09.2017 про сплату на користь [PERSON] суми заборгованості у розмірі 11327,18 грн. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, не зважаючи на те, що був повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином відповідно до вимог ст. 74, 75, 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України. Виходячи з цього та вимог ст. 77 ЦПК України суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] та заяву позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до виконавчого листа, виданого Солом'янським районним судом м. Києва 13.09.2011, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] (а.с. 12). Судом встановлено, що на виконанні Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження №40792776 про стягнення аліментів з боржника [PERSON] на користь [PERSON] у зв'язку з направленням ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві за належністю виконавчого документа, що виданий Солом'янським районним судом м. Києва 13.09.2011. Постановою ВДВС Солом'янського РУЮ у місті Києві від 01.08.2012 ВП №28676427 накладено арешт на майно боржника [PERSON], а саме квартиру [ADDRESS] та оголошено заборону на його відчуження, що підтверджується Витягом №37205299 від 02.08.2012 про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер [NUMBER].(а.с.14,15). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 грудня 2011 у справі за №2-5614 про поділ спільного майна подружжя проведено поділ спільного майна, нажитого позивачами [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу у рівних частках (без поділу в натурі), зокрема по ? частці кожному квартири [ADDRESS]. На підставі вищезазначеного рішення позивачі зареєстрували свої права власності щодо своїх ? часток спірної квартири, що підтверджується Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 04.12.2014 та Витягом про державну реєстрацію прав КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» [NUMBER] від 17.04.2012.(а.с.25,26). Так, позивачі, звертаючись із даним позовом, посилались на те, що на даний час дійшли згоди щодо продажу квартири за адресою: [ADDRESS] з метою поділу майна між співвласниками, в рахунок погашення заборгованості по аліментам, а тому просять суд зняти арешт та заборону відчуження з даного нерухомого майна, накладений постановою ВДВС Солом'янського РУЮ у місті Києві від 01.08.2012, виконавче провадження №28676427. Згідно довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві Управлінням пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших категорій громадян, [PERSON] станом на 19.09.2016 має заборгованість по аліментам у розмірі 17963, 06 грн.(а.с.27). Як вбачається з квитанції № FJB1725820100018 від 15.09.2017 [PERSON] було сплачено заборгованість по аліментам на користь [PERSON] у розмірі 11327,18 грн.(а.с.46). Згідно з положеннями ст.8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції гарантується. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч.4 ст.55 Конституції України). Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності з положеннями ч.1 ст. 316 та ч.1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час виникнення спірних правовідносин, заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч.2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно із ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому булла надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене, на підставі ст. 41 Конституції України, ст. 16, 204, 316, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 125, 126, 214 КПК України 1960 року та

Outcome: approved