Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

30.08.2016 року [PERSON] звернулась до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом до Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області, просила визнати за нею (позивачем) право власності за набувальною давністю на житловий будинок (хату) за адресою: [ADDRESS], мотивуючи тим, що з 17.04.1985 року вона проживала у вказаному будинку, що підтверджується актовим записом у будинковій книзі. Влітку 1995 року, разом з чоловіком та дітьми вона змінила місце проживання за адресою: [ADDRESS], та продовжувала доглядати за будинком по [ADDRESS], використовувати прилеглу до нього земельну ділянку у власних цілях, доглядати за прилеглою територією, тобто добросовісно та відкрито володіти вказаним майном, претензій від третіх осіб з приводу володіння будинком не має, та на теперішній час не може отримати правовстановлюючий документ щоб мати право власності на будинок в законному порядку. Позивач у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, від неї до суду надійшла заява про те, що остання позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, від Казанківського селищного голови - Асмолова О.В. до суду надійшла заява про те, що відповідач заперечень щодо позову не має, просив розглянути справу за відсутності представника відповідача. Відповідно до ч. 2 ст.197 ЦПК України, з урахуванням того, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до наступного. Згідно частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов'язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК). Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Так, стаття 344 ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. За даними паспорту громадянина України серії [NUMBER] місцем реєстрації та проживання [PERSON] є [ADDRESS], що не заперечується самим позивачем. Згідно акту підтвердження на предмет фактичного проживання, складеного депутатом Казанківської селищної ради - Яковлєвим О.Г., [PERSON] проживала з 1985 по 1995 рік за адресою вул. Соборна №68. З 1995 року вона не проживала за вказаною адресою, але доглядала за будівлями та присадибною ділянкою. Земельний податок сплачувала, по 2016 рік включно. Згідно квитанцій за №270, 273, 276 від 01.03.2016 року, [PERSON] було сплачено земельний податок з фізичних осіб на рахунок Казанківської селищної ради на загальну суму 647 грн., адреса платника [ADDRESS] Надана будинкова книга не може бути використана судом в якості доказів на користь позивача, тому що оформлена не належним чином, не вказана адреса домоволодіння та за якими адресами прописані особи, що зазначені в будинковій книзі. Позивачем не представлено суду доказів, що особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності, не представлено суду доказів безперервності володіння зазначеним в позові майном із врахування того, що позивач зареєстрована та проживає за іншою адресою протягом строку давностного володіння. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON], про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено наявності сукупності умов для набуття права власності за набувальною давністю, що передбачено положеннями ст. 344 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed