Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

29.09.2021 представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просить зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] та його вихованні; встановити порядок спілкування [PERSON] з сином [PERSON] : телефонні розмови з використанням «Вайбер» відеозв`язку в понеділок, середу, п`ятницю з 18.00 год. до 20.00 год., а також особисті зустрічі два рази на місяць, щорічно під час літніх канікул один місяць-липень для спільного відпочинку, на день народження сина - чотири години спільного святкування у місцях, визначених за бажанням сина. Позовні вимоги вмотивовані тим, що від подружнього життя сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . 13.10.2009 сторони розлучилися та дитина залишилася проживати з матір`ю, однак позивач, як батько, продовжував спілкуватися з сином, зустрічатися, проводити разом певний час, хоча і тримаючи це в таємниці від матері, оскільки остання була категорично проти їхнього спілкування. За твердженнями представника позивача, відповідачка на даний час налаштувала сина проти батька, у зв`язку з чим син не відповідає на його телефонні дзвінки. Вважає, що своїми діями відповідачка створює перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні дитини, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 06.05.2021 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 19.07.2021 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість і безпідставність, оскільки ніяких перешкод у спілкуванні сина з батьком позивачка не чинила і не чинить, а син добровільно не бажає підтримувати стосунки з батьком. Допитаний у судовому засіданні неповнолітній [PERSON] суду пояснив, що дійсно має на батька образу через те, що останній не приймав участі у його житті, ніколи не цікавився ним, не відвідував у дитячому садку та в школі, не допомагав матеріально. Лише нещодавно батько почав виявляти інтерес до нього, він і справді якийсь час з ним спілкувався, однак потім зрозумів, що це через подання його мамою позову до суду про позбавлення його батьківських прав і тому він втратив бажання спілкуватися з батьком. При цьому зазначив, що мама ніякого тиску на нього щодо батька не здійснює, не забороняє йому спілкуватися з ним, однак сам він цього не бажає. Представник органу опіки і піклування (виконавчий комітет) Охтирської міської ради Мороховська Н.В. у судовому засіданні підтримала висновок, наданий органом опіки і піклування щодо визначення способу участі [PERSON] у вихованні і спілкуванні з сином та зазначила про доцільність врахувати у даному випадку позицію дитини. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Встановлено, що між сторонами виник спір у галузі сімейних відносин щодо участі батька у спілкуванні та вихованні дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.07.2021 [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Ухвалюючи зазначене рішення суд виходив з того, що позбавлення батьківських прав є виключним заходом впливу на недобросовісних батьків, при цьому свідоме нехтування батьківських обов`язків відповідачем не доведене, до того ж батько дитини заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Так судом встановлено, що сторони з 16.11.2005 по 13.10.2009 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21.05.2012 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн щомісячно. При цьому станом на 01.10.2020 за [PERSON] рахується заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина в розмірі 47635, 82 грн. Неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно положень ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, зокрема, щодо певної особи, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так відповідно до висновку органу опіки і піклування (виконавчий комітет) Охтирської міської ради від 09.08.2021 про визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином [PERSON] , зазначено, що [PERSON] має право на особисте спілкування із своїм сином [PERSON] , проте з урахуванням особистої думки неповнолітнього [PERSON] , який категорично не бажає спілкуватися із батьком, орган опіки і піклування вважає за доцільне надати термін для налагодження стосунків між батьком та сином. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. В даному випадку суд бере до уваги висновок органу опіки і піклування (виконавчий комітет) Охтирської міської ради в частині врахування думки дитини при вирішенні даного спору. Суд погоджується, що спілкування батька і сина, якому наразі виповнилося 16 років, не може відбуватися без добровільної згоди останнього, оскільки чинним законодавством України, зокрема, визначено право неповнолітньої дитини самостійно визначати місце свого проживання у разі окремого проживання її батьків. Тобто законодавцем передбачається здатність неповнолітньої дитини у віці 16 років свідомо діяти у своїх інтересах з можливістю обирати місце свого проживання між двома батьками. Проте, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, надаючи системну оцінку фактам та обставинам, встановленим під час судового розгляду, враховуючи, у першу чергу, інтереси дитини, суд зауважує, що перебуваючи у підлітковому віці, в якому психоемоційний стан дитини часто буває мінливим, бажання дитини не завжди можуть відповідати її інтересам. Зокрема судом враховуються постійне місце проживання дитини разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею. Поряд з тим судом не встановлено, що між батьком та дитиною існують стійкі психоемоційні перешкоди у спілкуванні. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. У даній справі, неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні, у присутності представника органу опіки і піклування, висловив заперечення щодо участі батька у спілкуванні з ним та у його вихованні. При цьому повідомив, що деякий час зустрічався з батьком та спілкувався з ним, суттєвих підстав, які перешкоджають подальшому спілкуванню між ними, неповнолітнім [PERSON] суду не наведено. В даному випадку судом не встановлено, що психоемоційний стан дитини свідчить про те, що спілкування з батьком не відповідає найкращим інтересам дитини, а отже суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України). Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини, які сторонами не спростовані, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково шляхом зобов`язання відповідачки [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні батька з сином [PERSON] та дозволити позивачу побачення та спілкування з сином лише за бажанням останнього з урахуванням його здоров`я, потреб та інтересів, оскільки це буде відповідати найкращим інтересам неповнолітньої дитини та не порушуватиме права сторін.

Outcome: partial