Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

3 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області про визнання права власності на нерухоме майно. У судовому засіданні позивач, позовні вимоги підтримав в повному обсязі , та в обгрунування позовних вимог зазначив , він працював в товаристві з обмеженої відповідальністю « Семенівське» головним агрономом. У 2001 році він вийшов зі складу товариства , в наслідок чого йому за загальних зборах пайщиків було видане в рахунок пайового фонду будівля клубу ,що розташована в [ADDRESS]. З того часу він її використовує, відремонтував її так як вона була в жахливому вигляді. У зв'язка з постійними змінами у законодавстві щодо нерухомого майна , він вважав ,що накладна № 360 про сплату 6 158 грн. за будівлю клубу за рахунок майнового сертифікату і є документів ,що посвідчує його право на вказане майно. В 2016 році звернувшись до сільської ради за для вирішення комунальних питань з'ясувалось ,що у нього відсутній документ ,яким би посвідчувалось його права на вказану будівлю. Звернення до органів які мали б в адміністративному порядку вирішити це питання , ні до чого не привели . Йому було повідомлено ,що будь які документи на підтвердження проведення зборів пайщиків не збереглись. Товариство з якого він вийшов , на теперішній час не існує . Замість нього утворилось інше , а саме СТОВ « Куйбишево» яке не є правонаступником СТОВ « Семенівське». В архівах Шевченківської РДА документи на підставі яких можна визначити пайовий фонд СТОВ « Семенівське» на збереженні не знаходяться , місце їх знаходження не відомо. Враховуючи викладене він вимушений звернутися до суду за захистом свого не визнаного права та просить визнати за ним права власності на нежитлову будівлі [ADDRESS]. В судове засідання представник Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, в судове засідання не з'явився надав до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у своєї відсутності. Проти задоволення позовної заяви [PERSON] не заперечував. Суд заслухавши пояснення позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини. З трудової книжки колгоспника № [NUMBER] виданої на ім'я [PERSON] останній працював в колгоспі Куйбишего , який пізніше реорганізувався в СТОВ « Семенівське». Згідно накладної № 350 від 1 січня 2001 року в рахунок пайового фонду [PERSON] була придбана будівля клубу розташованого в с. Богадарівка. Відповідно до п. 8 Порядку поділу і використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики України № 63 від 14 березня 2001 року ,кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм на свій розсуд в один із таких способів:, як отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім'ї і використати його на свій розсуд», а пункт 9 того ж порядку передбачає, що «Виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником(користувачем) на підставі рішення зборів співвласників. Пунктом 15 «Порядку поділу і використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики України № 63 від 14 березня 2001 року при виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання робить відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Цим же пунктом передбачено, що , свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.» Згідно зі ст.5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавствафегулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Правова позиція ,щодо цього питання зазначена у рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року , в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Таким чином, до спірних правовідносин має застосовуватись саме те законодавство, яке діяло на момент їх виникнення. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про власність» в редакції від 11 квітня 1995 року, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, об'єктами права власності кооперативу (колгоспу) є будівлі, споруди, грошові та інші майнові внески його членів; виготовлена ним продукція; доходи, одержані від її реалізації та іншої діяльності, передбаченої статутом кооперативу (колгоспу), а також інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом. Кожен член кооперативу (колгоспу) має право на частку доходу, одержану на його пай. У майні, що належить кооперативу (колгоспу), визначаються частки членів цього кооперативу (колгоспу). В разі добровільного виходу з кооперативу (колгоспу) громадянин має право навиділення належної йому частки в майні кооперативу (колгоспу) в натурі, грошах або цінних паперах. Згідно зі ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14 лютого 1992 року № 2114-ХІІ, в редакції від 21 листопада 1996 року, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Право членів підприємства на пайовий фонд майна залежить від їх трудового внеску. Члену підприємства щорічно нараховується частина прибутку залежно від частки у пайовому фонді, яку за його бажанням може бути виплачено або зараховано у збільшення частки в пайовому фонді. Ці відносини регулюються статутом підприємства. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства громадянин має право на пай натурою, грішми або цінними паперами. Відповідно до абз. 2 пп. а) п. 1 Указу Президента України, «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» від 03 грудня 1999 року № 1529/99, встановлено забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб'єктів господарювання, заснованих на приватній власності (далі -приватні формування). Це право, гарантоване частиною другою статті 14 Конституції України, якою не може бути обмежено рішеннями загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств або будь-якими іншими рішеннями. Окрім того відповідно до абз. 11 пп. а) а. 1 зазначеного Указу Президента встановлено забезпечення передачі окремих будівель, споруд, техніки, робочої і продуктивної худоби, птиці, знарядь праці тощо членам колективних сільськогосподарських підприємств -власникам земельних часток (паїв), які подали в установленому порядку заяву про відведення земельної ділянки в натурі, у рахунок погашення належних їм майнових паїв. Згідно з п. 1.4. «Методичних рекомендацій про порядок отримання майнового паю при виході із колективного сільськогосподарського підприємства його членів», затверджених наказом Міністерства сільського господарства і продовольства України від 01 січня 1996 року (далі - Методичні рекомендації), майновий пай - це грошовий еквівалент трудового внеску кожного працівника в колективне надбання (майно) за період роботи в господарстві (на дату паювання). Відповідно до п. 1.6 Методичних рекомендацій, суть паювання колективної власності полягає у подоланні відчуженості працівників підприємства та прирівняних до них осіб від засобів виробництва і результатів праці, перетворення їх у реальних власників майна. Пай є власністю члена підприємства і право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом останній набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. Пунктом 1.7. Методичних рекомендацій, передбачено ,що у разі виходу із підприємства працівник має право на пай натурою, грішми або цінними паперами, що визначається конкретними умовами господарської діяльності підприємства. Юридичне оформлення виділення майнового паю було встановлене розділом 4 Методичних рекомендацій, та полягало у наступюму. Згідно з п. 4.3 Методичних рекомендацій, спосіб одержання майнових паїв пайовиками (натурою, грішми або цінними паперами) обирається у кожному конкретному випадку з урахуванням побажань пайовика та можливостей підприємства. Відповідно до п. 4.4. Методичних рекомендацій, для одержання паю власник його звертається з відповідною заявою до правління підприємства із зазначенням способу вилучення паю. Правління підприємства розглядає заяву і разом із заявником визначає спосіб вилучення паю, його натуральний склад, порядок згідно з статутом підприємства або Положенням про паювання майна та можливостями підприємства. Як, зазначив позивач враховуючи постійні зміни в законодавстві відносно підтвердження права власності на спірне майно , він вважав , що саме накладна і рішення загальних зборів є його правовстановлюючим документом на не житлову будівлю клубу. З 2001 року він використовує зазначену будівлю , опікується нею , будь яких претензій з боку державних органів до нього не надходило. На вищезазначений об'єкт нерухомого майна виготовлена технічна документація та присвоєні номери будівель. Свідки [PERSON], [PERSON] [PERSON], зазначили ,що працювали разом з [PERSON] в колгоспі ім. Кубишево , потів в СТОВ « Семеніське» , мали майнові сертифікати , за які на загальних зборах у 2001 році , було виділено майно. [PERSON] було виділено будівля клубу , яка була розвалена. Він її відремонтував та використовує до теперішнього часу. При отриманні майна видавались накладні про сплату , у рахунок майнових сертифікат. Звернувшись в 2016 році до сільської ради він з'ясував про відсутність необхідних документів на спірну будівлю за діючим законодавством. За правилами ст. 261 Цивільного кодексу України , перебіг позовної давності починається від дня коли особа дізналась або могла дізнатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила. З архівної довідки № 01-33/12 від 25 березня 2016 року вбачається .що рішенням зборів уповноважених членів АТ КСП ім. Куйбишева , протоколи ! 1-4 за січень травень 2000 року , на базі АТ колгоспу ім. Куйбишево утворилось СТОВ « Семеніське», що стало правонаступником колгоспу. В протоколі зборів №1 пайщиків АТ КСП ім. Куйбишева від 28 травня 2000 року перелік майна пайового фонду відсувній. Документи, на підставі яких можна визначити майно пайового фонду , до архівного відділу Шевченківської РДА на постійне зберігання не надходили. З довідки № 22 від 25 лютого 2016 року СТОВ «Куйбашиво» який діє на теперішній час не є правонаступником СТОВ « Семенське». Довідка КП « Шевченківське бюро технічної інвентаризації» від 5 вересня 20017 року , та довідка Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, від 4 версеня 2017 року № 478 , засвідчує той факт ,що нежитлова будівля [ADDRESS] на балансі сільради не знаходиться та зареєстрованою не значиться. Згідно зі статтею 128 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року, чинного на момент укладання договору, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Згідно із ч. 1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною1 ст.16 Цивільного Кодексу України передбачено ,що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересів. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Таким чином, суд дійшов до висновку що приміщення нежитлової будівлі було отримано позивачем у власність за рахунок майнового паю у повній відповідності до чинного законодавства на момент його отримання. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст; 1 Першого протоколу до неї передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Оцінивши на дані докази у сукупності , надавши х належну правову оцінку , а також той факт , що визнання за позивачкою права власності на нерухоме майно не порушають нічиїх прав та інтересів, суд вважає, що позовна заява [PERSON] є доведеною та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved