Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

29.10.2013р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 30.01.2014р. провадження по справі було зупинено у зв'язку із наданням сторонам тримісячного терміну для примирення (а.с. № 21). 12.05.2014р. провадження по справі було відновлено (а.с. № 25). Позивачка у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 22.05.2009р. у Ленінському відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції . Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем припинилися з серпня 2013р. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дитини, втрата почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. З січня 2014р. відповідач переїхав до Росії. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Строк на примирення, наданий судом, позитивних результатів не приніс. Просила шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності без фіксування процесу технічними засобами, про що надала суду відповідну заяву (а.с. № 34). Відповідач в судові засідання 30.01.2014р. та 03.07.2014р. не з'явився, про дату та час слухання справи повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи є розписка відповідача на 30.01.2014р., яка містить його особистий підпис (а.с. № 16) та розписка на 03.07.2014р. (а.с. № 31), в якій уповноважена особа Квартального комітету № 3 ДМР зазначила, що вручити судову повістку відповідачу не має можливості через те, що він виїхав до Росії. Крім того, в наданій суду 17.01.2014р. заяві відповідач підтвердив період припинення шлюбних стосунків, вказаний позивачкою, зазначивши, що з серпня 2013р. сторони припинили шлюбні стосунки через відсутність в родині взаєморозуміння з різних питань та не заперечував проти задоволення позовних вимог та розгляду справи за його відсутності без фіксування процесу технічними засобами ( а.с. № 17). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ЦПК України розглядати справу за відсутності сторін та з урахуванням того, що відповідач 17.01.2014р. надав суду свої пояснення, то суд вважає за можливе винести рішення по справі на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Розгляд справи відбувався на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22.05.2009р. у Ленінському відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції під актовим записом № 239 (а.с. № 5). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через психологічну несумісність подружжя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, виховання дитини, втрату почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин з серпня 2013р. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені більше десяти місяців тому і з цього часу більше не відновлювалися, тримісячний строк для примирення, наданий судом, позитивних результатів не дав, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач, в наданій суду 17.01.2014р. визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, її відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 229грн. 40коп. (а.с. № 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved