Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

30.10.2015 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з пізніше уточненим та зміненим позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої тим, що проживаючи без реєстрації шлюбу з [PERSON] [INFO] вона народила сина [PERSON], батьком якого є відповідач. Однак останні кілька років батько дитини повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, його здоров'ям та життям не цікавиться, участі в вихованні не приймає. Крім того, в даний час відповідач обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, перебуває під вартою, йому загрожує тривалий термін ув'язнення. Тому з метою захисту особистих немайнових і майнових прав та інтересів свого сина, позивачка позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], [INFO], а також стягувати з відповідача аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - [PERSON] - уточнені позовні вимоги підтримав та пояснив, що дійсно, його довірителька проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу і від спільного життя [INFO] у них народився син, [PERSON], батьком якого являється відповідач - [PERSON]. Спочатку близько двох місяців їхня сім'я проживала в м. Києві в квартирі бабусі позивачки, а пізніше переїхали в інше житло. Оскільки позивачка має вищу освіту та працевлаштована на Дочірньому підприємстві «Укравтогаз» національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», тому після надання їй відпустки по догляду за дитиною 3-х років з 04.11.2013 р. вона отримувала кошти на дитину, що давало можливість жити без матеріальних ускладнень. Відповідач в цей час працював на СТО муляром в ПП [PERSON], однак зароблені кошти витрачав тільки на власні потреби. Згодом, позивачка стала помічати за відповідачем безпричинні напади гніву. Кілька разів вона була змушена звернутися по допомогу до працівників міліції, так як відповідач став проявляти насильство як по відношенню до неї, так і по відношенню до дитини. Однак відповідач продовжував завдавати їй тілесні ушкодження, а тому вона була змушена забрати дитину та змінити місце поживання. Після цього відповідач взагалі припинив цікавитися життям дитини, ухиляється від своїх батьківських обов'язків, уникає будь-якої участі у вихованні та утриманні дитини. В той же час 02.09.2015 р. позивачка [PERSON] створила нову сім'ю та зареєструвала шлюб з іншим чоловіком [PERSON], з яким має намір постійно мешкати в іншій країні. Крім того, відповідач обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, перебуває під вартою, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі. Тому позовні вимоги своєї довірительки підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON], допитаний в режимі відеоконференції, в судовому засіданні позов в частині стягнення аліментів визнав повністю, однак заперечував проти позбавлення його батьківських прав, пояснивши, що він намагався спілкуватися з дитиною, однак позивачка не дозволяла йому це зробити. Крім того, позивачка шахрайським шляхом заволоділа їх спільною квартирою, що заходиться в місті Київ. Вважає, що позбавляти його батьківських прав непотрібно. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації - Зайцева Н.Г. в судовому засіданні позовні вимоги позивачки підтримала, зазначивши, що дійсно, від спільного проживання позивачки з відповідачем народився син [PERSON], [INFO] Хлопчик на даний час перебуває на повному утриманні позивачки. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, фактичних стосунків з рідним сином не підтримував і не підтримує, на даний час перебуває в місцях позбавлення волі. Тому вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Прокурор підтримала позовні вимоги позивачки щодо необхідності позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки, представника третьої особи, заслухавши думку прокурора, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що від спільного життя сторони мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 26.09.2013 р. (а. с. 3). На даний час дитина проживає разом з матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Для дитини створені належні умови для нормального проживання та виховання. Позивачка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною та довгий час проживає з дитиною одна. В судовому засіданні встановлено також, що 02.09.2015 року позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с.63), з яким має намір разом з дитиною постійно проживати в іншій країні, для чого в даний час вирішують питання місця проживання та реєстрації (а.с.64-77). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України відповідачі зобов'язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини та сім'ї, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток та готувати їх до самостійного життя. Так, в судовому засіданні було встановлено і було підтверджено як показами представника позивачки, так і висновком органу опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації від 11.12.2015 р. №01-19/11/3136 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що відповідач із сином не спілкується, не піклується про його розвиток та матеріальне забезпечення. Починаючи з дня від'їзду [PERSON] спільно із сином до свого місця проживання, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Громадянин [PERSON] не проявляє до сина щонайменшої батьківської турботи, це згадує про нього. Аліменти на утримання малолітньої дитини не сплачує. Практично [PERSON] позбавлений батьківського піклування. Станом на сьогодні, громадянин [PERSON] перебуває в місцях позбавлення волі (а.с.31-32). Пленум Верховного Суду України в п.п.15, 16 Постанови №3 від 30.03.2007 р. (із змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанови) роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В Ухвалі Верховного Суду України від 11.11.2009 р., ухваленій по аналогічній справі, і яка згідно чинного процесуального законодавства є обов'язковою для місцевих загальних судів при винесенні рішення, встановлено, що ухвалюючи рішення суди мають забезпечити відповідачам право на повагу до сімейного життя, що передбачено ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), а також з'ясовувати обставини, зокрема: чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми; чи був відповідний процес прийняття рішення справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів; чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини; чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження та чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки; чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я; чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі; чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання; чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач є працездатним, інвалідом не являється, а тому має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, чого і сам не заперечував. За умов розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500 грн. щомісячно. При визначенні розміру аліментів судом враховано майновий стан сторін у справі, те, що обов'язок по утриманню дитини лежить на обох батьках. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківський прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Крім того, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, в судовому засіданні було оглянуто матеріали перевірки Солом'янського РУ ГУ МВС України в місті Києві за заявою [PERSON], згідно яких з [PERSON] було проведено профілактичну роботу про недопущення ним правопорушень в подальшому та відносно нього 07.12.2013 року складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім'ї). Крім того, було встановлено, що дійсно, на даний час відповідач [PERSON] обвинувачується в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 15, п.п.6), 12), ч.2 ст. 115 КК України і кримінальне провадження відносно нього знаходиться на стадії судового розгляду в провадженні Солом'янського районного суду міста Києва, а сам [PERSON] утримується під вартою в Київському СІЗО №13 (а.с.56). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини. Оскільки відповідач з моменту від'їзду позивачки разом із сином в своє дійсне місце проживання не спілкується з дитиною, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не приймає участі в її утриманні та вихованні, не піклується про неї, дитина фактично відповідача не пам'ятає. Відповідач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження того, що він не виконує батьківські обов'язки з поважних причин. Його ж посилання на те, що позивачка забороняла та не давала йому можливості бачитися з дитиною не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. З урахуванням викладеного суд вважає, що в інтересах дитини позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а відповідача потрібно позбавити батьківських прав щодо сина [PERSON]. Крім того, у відповідності із ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в доход держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. за вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного, ст. ст. 150, 155, 164, 180, 182, 184 СК України, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. (із змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved