Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

30.12.2019, згідно штемпеля на поштовій кореспонденції, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором кредиту від 21.04.2008 в сумі 27099,59 грн та понесенні судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому просить розглянути справу без його участі, також зазначив, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі, при цьому повідомив про свою згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення на офіційному сайті суду. Про причини неявки суд не повідомив, відзиву не надав. Суд визнав можливим проводити заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, враховуючи те, що представник позивача проти цього не заперечує. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Частиною першою статті 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Із змісту ст. ст. 1054, 1055 ЦК України слідує, що за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що 21.04.2008 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Форма договору складається із заяви позичальника від 21.04.2008, умов та правил надання банківських послуг (а.с. 14, 15-20). Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, надав кредитні кошти у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Договір укладено у письмовій формі, підписаний уповноваженими на це посадовими особами банку та особисто відповідачем, зміст правочинів не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства і на підставі статті 629 ЦК України ці договори є обов`язковим для виконання. На день укладення договору та подання заяви про отримання кредиту, відповідач погоджувався з усіма його умовами та вчиняв дії передабачені договором, що підтверджується не тільки його підписом на документах але й отриманням платіжної картки, сплатою коштів в рахунок погашення кредиту. Відповідач не виконав вчасно та в повному обсязі свої зобов`язання по сплаті заборгованості за кредитним договором у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість станом на 30.09.2019, в сумі 27099,59 грн і складається із: заборгованості за кредитом - 4166,18 грн, заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 16042,58 грн, заборгованості за пенею - 5124,18 грн, штрафу (фіксована частина) - 500,00 грн, штрафу (процентна складова) - 1266,65 грн. Отже, як вбачається з розрахунку, банк, крім заборгованості по кредиту, відсоткам, також просить стягнути з відповідача пеню в сумі 5124,18 грн, та штрафи в сумі 1766,65 грн. Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15. За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 5124,18 грн задоволенню не підлягають. Отже, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково на суму 21975,41 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 4166,18 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 16042,58 грн, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн, та штрафу (процентна складова) - 1266,65 грн. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 1557,76 грн.

Outcome: partial