Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

30 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті, в якій прохає встановити факт смерті прадіда [PERSON] в період Голодомору в 1932 році. Заявник в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, надала заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримала. Представник зацікавленої особи - Новосанжарського районного відділ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 234 ЦПК України суди розглядають в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що відповідно до архівної довідки № 06-15/П-141 від 07.07.2015 року, виданої Державним архівом Полтавської області Полтавської обласної державної адміністрації, у виданні «Національна книга пам'яті жертв Голодомору 1932-1933 років в Україні. Полтавська область» по Новосанжарському району Богданівської сільської ради с. Богданівка у списках померлих від Голодомору значаться: [PERSON]; Богданівської сільської ради с. Варварівка - [PERSON], дочка [PERSON], похована на кладовищі с. Варварівка; [PERSON], син [PERSON], похований на кладовищі с. Варварівка; [PERSON], син [PERSON], похований на кладовищі с. Варварівка; [PERSON], голова родини, похований на кладовищі с. Варварівка. Підстава: Національна книга пам'яті жертв Голодомору 1932-1933 років в Україні. Полтавська область (Упорядники O.A. Білоусько, Ю.М. Варченко, В.О. Мокляк, Т.П. Пустовіт. - Полтава: Оріяна, - 2008. - С. 521 (а.с. 12). Той факт, що [PERSON] дійсно помер під час голодомору 1932-1933 років підтвердила в письмовій заяві дочка померлого - свідок [PERSON], [INFO], жителька с. Варварівка Новосанжарського району Полтавської області, яка пояснила, що у батька були діти, її брати і сестри, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка померла в дитинстві, [PERSON], який помер в дитинстві, [PERSON] (зараз - [PERSON]), яка в даний час проживає в [ADDRESS] (а.с. 31). Суд не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідком. Даних про яку-небудь зацікавленість свідка в результаті розгляду справи не має, її покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України встановлення факту реєстрації смерті необхідно в зв'язку з тим, що не зберігся актовий запис про реєстрацію смерті прадіда заявниці. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації смерті особи у разі, якщо в органах РАЦСу не зберігся відповідний запис. Згідно роз'яснень, які містяться в п.п. 10, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 21.03.1995 року, суди можуть встановлювати, серед іншого, факти реєстрації смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис і відмовлено у його відновленні. При цьому встановлення факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті, яке полягає у з'ясуванні обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази, та приймаючи до уваги, що необхідний факт іншим шляхом неможливо установити, а тому суд вважає, що заява підлягає задоволенню, поскільки доведений той факт, що дійсно [PERSON] помер в період Голодомору в 1932 році.

Outcome: approved