Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

3 жовтня 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулись до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою про встановлення факту що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом, після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги у повному обсязі, та просила їх задовольнити. В обгрунування позовних вимог зазначила , що вона народилась [INFO] в с. Іванівка Шевченківського району Харківської області. В свідоцтві про народження її батьками зазначені , відповідно: [PERSON] та [PERSON], свідоцтво виготовлено російською мовою. [INFO] в м. Харків у віці 86 років батько помер. В свідоцтві про його смерть прізвища батько зазначено як «[PERSON]». Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, що складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2340 га у межах згідно з планом, розташована на території Петрівської сільської ради Шевченківської району Харківської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ,який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю від 17 червня 2004 року за №174 в Шевченківському районному відділі земельних ресурсів виписаному на прізвище - [PERSON]. Батько заповіту не залишив. Вона та її брат [PERSON] є спадкоємцями за законом, мати - [PERSON], померла [INFO]. Після смерті спадкодавця вони фактично спадщину прийняли оскільки користувалися предметами домашньої обстановки та вжитку, які залишилися після смерті батька. Про належність вищевказаної земельної ділянки батькоі , їм відомо нічого не було. В вересні місяці 2014 року орендар запропонував їм укласти договір оренди земельної ділянки, що нібито значиться за спадкодавцем. Після чого ,звернувшись до відповідних органів вони з'ясували ,що батькові належав сертифікат на право на земельну частку (пай) як члену КСП ім.Фрунзе. Батько отримав сертифікат та передав його на виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку але отримати не встиг, так як помер. Державний акт було виготовлений після смерті батька в 2004 році , тому вони не могли знати про його існування. Звернувшись до нотаріуса з питання оформлення спадщини після смерті батька вони отримали відмову, так як в свідоцтвах про народження їх прізвище вказані, як - «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть, батько значиться як «[PERSON]». Виправити помилку в написанні призвіща в адміністративному порядку можливості немає ,тому вони звернулись до суду та просять встановити факт ,що вони є дітьми [PERSON] ,померлого [INFO] та визнати за ними в рівних частках право на земельну ділянку , яка належала батькові. Представник [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та прохав їх задовольнити. В судове засідання представник Петрівської сільської ради Шевченківського району Харківської області не з'явився, надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи у своєї відсутності та проти задоволення позову позивачів не заперечував. Суд заслухавши пояснення позивачки, представника позивача, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає ,що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини. Зі змісту свідоцтва про народження (серія [NUMBER],виданого Новомиколаївською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 25 травня 1957 року), вбачається, що [PERSON] народився, [INFO], його батьками відповідно зазначені:- [PERSON] та [PERSON]. В свідоцтві про ( серія [NUMBER] ,виданого Іванівською сільською радою Шевченківського району Харківської області, від 13 січня 1951 року) зазначено ,що [INFO] народилась [PERSON], батьками якої вказані, відповідно: [PERSON] та [PERSON]. Свідоцтво про шлюб (серія [NUMBER] ,видане відділом РАЦС Московського району м.Харкова 4 жовтня 1975 року), засвідчує,факт того ,що [PERSON] одружилась з [PERSON] та набула прізвища [PERSON] З свідоцтва про смерть (серія [NUMBER] ,виданого міським відділом реєстрації актів громадського стану Харківського обласного управління юстиції 21 травня 2003 року), вбачається ,що [INFO] помер [PERSON]. Матеріали справи містять сертифікат на право на земельну частку (пай) (серія [NUMBER] Виписаний на ім'я [PERSON] , який мешкає в с. Іванівка Шевченківського району Харківської області. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку (серія [NUMBER] від 17 червня 2004 року та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №174, кадастровий номер: [NUMBER]), [PERSON] володів земельною ділянкою , розміром 4.2340 га, яка розташована на території Петрівської сільської ради Шевченківського району Харківської області. З до довідки №287 Петрівської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 26 вересня 2014 року вбачається, що [PERSON] на день смерті [INFO] постійно проживав та значився зареєстрованим за адресою: [ADDRESS]. Зі змісту довідкок №288 від 29 вересня 2014 року та №297 від 2 жовтня 2014 року вищезазначеної сільської ради, вбачається ,що позивачам відмовлено в виправленні їх прізвища в свідоцтвах про народження. Довідкою №103 ТОВ «Харківагро-2000»від 29 вересня 2014 року зазначено, що земельний пай [PERSON] дійсно знаходиться в обробітку даного господарства. З довідки №1690 відділу Держземагентства у Шевченківському районі Харківської області від 30 вересня 2014 року вбачається, що в замін сертифікату на земельну частку (пай) серія ХР №0087175, виданого на прізвище [PERSON] було зареєстровано, але не видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], про що свідчать записи в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі (Розділ 1) від17 червня 2004 року за №174. Відповідно довідки №422/01-16 приватного нотаріуса Шевченківського районного нотаріального округу Харківської області від 02 жовтня 2014 року позивачу за справою відмовлено в видачі свідоцтва на прийняття спадщини, в зв'язку з розбіжностями в прізвищи батька, що не дає можливості встановити родинні відносини з померлим [INFO] [PERSON], для вирішення даного питання рекомендовано звернутися до суду. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] та [PERSON] є одною і тією ж особою та [PERSON] і [PERSON] - є його дітьми. Відповідно до ст.234 ЦПК України суд в порядку непозовного цивільного судочинства може розглядати справи про підтвердження наявності або відсутності і юридичних фактів , що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Таким чином на підставі наданих суду доказів , суд дійшов до висновку , що [PERSON] та [PERSON] є одною і тою ж особою , і документи видані на ім'я одного стосуються іншого ,а також той факт ,що позивачі по справі є його дітьми. Згідно п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. Відносини спадкування регулюються Цивільним кодексом України, який вступив у дію 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне законодавство , зокрема , і правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року . У відповідності до ст.ст. 86, 88 Цивільного кодексу УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні інтереси відносини щодо володіння, користування та розпорядження майном. Особиста власність громадян та право її спадкоємства охороняються державою. За правилами ст. 525 Цивільного кодексу УРСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Стаття 524 Цивільного кодексу УРСР передбачає що спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу УРСР для прийняття спадщини необхідно,щоб спадкоємець її прийняв. Частиною 1 статті 549 зазначеного Цивільного кодексу визначається, що спадкоємець прийняв спадщину : якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Вказані дії повинні, відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР бути здійснені на протязі 6 місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 126 Земельного кодексу України яка діяла на час виникнення правовідносин право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п. 4.15 Наказу Мін'юсту від 22.02.2012 № 296/5 зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Таимч чином оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку , а також враховуючи, що позивачі є спадкоємцями першої черги, визнання за ними права власності не порушає нічиїх інтересів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] є доведеними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved