Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

29.10.2019 р. до Заводського районного суду м. Миколаєва звернулась адвокат Туманова Олена Володимирівна, яка діє як представник [PERSON] із позовною заявою до Заводського відділу державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, третя особа: Управління комунального майна Миколаївської міської ради, в якому просить зняти арешт з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладений на виконання постанови про арешт майна № 11666/2 від 09.06.2004 р., винесену Відділом державної виконавчої служби Заводського району м. Миколаєва, реєстраційний номер обтяження - 70895. Також просить витребувати з Управління комунального майна Миколаївської міської ради документи щодо розгляду звернення [PERSON] з питання приватизації квартири [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що позивачка мешкає у спірній квартирі та є власницею особового рахунку. Разом з нею зареєстрована та проживає її донька - [PERSON] . У період з 27.12.1996 р. по 13.10.2009 р. був зареєстрований її син - [PERSON] . Вказана квартира не приватизована і маючи намір її приватизувати, позивачка звернулась до Управління комунального майна Миколаївської міської ради. Однак їй було відмовлено, оскільки на вказану квартиру накладено арешт як на майно [PERSON] на виконання постанови державного виконавця № 11666/2 від 09.06.2004 р. Натомість останній ніколи не був власником вказаної квартири. Існування арешту на квартиру позбавляє її права на приватизацію, у зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 04.11.2020 провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку загального провадження, витребувано докази. 30 березня 2020 року ухвалою суду витребувані докази. 07 липня закрито підготовче провадження, залучено до участі у справі правонаступника відповідача - Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), справу призначено до судового розгляду. Представник позивача до судового засідання надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та треті особи до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені, причини неявки не повідомили, відзиву, пояснень не надали. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13.06.2019 позивач [PERSON] звернулась до Управління комунального майна Миколаївської міської ради із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] . Згідно відповіді Управління комунального майна Миколаївської міської ради від 18.09.2019, у зв`язку з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про арешт кв. [ADDRESS] як майна, що належить [PERSON] , управлінням не винесено розпорядження про приватизацію даної квартири. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (Номер інформаційної довідки: 183626338 від 04.10.2019) на кв. [ADDRESS] зареєстровано обтяження: заборона на нерухоме майно. Підстава обтяження: постанова про арешт майна, 11666/2, 09.06.2004, Відділ ДВС Заводського РУЮ м. Миколаєва, власник: [PERSON] . Натомість, згідно ордеру №594 кв. [ADDRESS] вказана квартира була надана [PERSON] , який є батьком позивача, на склад сім`ї з 4 чоловік, до складу якого входить і позивач. Остання зареєстрована і проживає у вказаній квартирі зі своєю донькою - [PERSON] . А згідно довідки КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 27.05.2020 № 1055, станом на 28.12.2012 право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Отже, встановлено, що спірна квартира перебуває у власності територіальної громади м. Миколаєва, а тому арешт на вказане майно, як власність [PERSON] , є помилковим і не відповідає вимогам закону. На теперішній час виконавче провадження в межах якого накладено арешт, знищено за терміном давності. На сьогодні позивач має намір реалізувати своє право на приватизацію спірної квартири, проте через наявність арештів позбавлена можливості це зробити. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Враховуючи ту обставину, що наявність арешту нерухомого майна порушує права позивача стосовно здійснення її прав на приватизацію квартири, на яку застосований арешт в межах виконавчого провадження, яке на даний час знищено, а правові підстави для збереження арешту на вищевказану квартиру відсутні, неможливість скасування даного обтяження в позасудовому порядку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved