Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

31 травня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Шевченківської державної нотаріальної Контори Харківської області про зняття заборон з нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді: - земельної ділянки площею 4,84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Шевченківської селищної ради Шевченківського району Харківської області; - житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Заповіту померлий не залишив, позивач є єдиним спадкоємцем після його смерті. Звернувшись до Шевченківської державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті батька, позивач отримав відмову у видачі такого свідоцтва в зв`язку з виявленням заборони на нерухоме майно, що належало [PERSON] . Позивачу було рекомендовано звернутися до суду з питання зняття арешту на майно. На підтвердження цього позивач отримав інформацію з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.17-18). Відповідно до даної інформації заборону на нерухоме майно накладено Шевченківською державною нотаріальною конторою 11.04.2006 за № 3090593 на підставі повідомлення радгоспу «Індустріальний» від 29.04.1988 року, арх. документ № 25 за 29.11.1988, та 14.01.2008 за № 6395036 на підставі повідомлення радгоспу «Індустріальний» від 29.11.1988. Інші відомості відсутні. Суд, перевіривши матеріали справи, залучивши до справи в якості третьої особи виконавчу службу вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Радгосп «Індустріальний» було реорганізовано у ВАТ «Індустріальне», яке припинено 12.05.2005 за судовим рішенням в зв`язку з визнанням підприємства банкрутом (а.с. 20). З 1988 року по теперішній час жодні претензії чи вимоги до батька позивача [PERSON] не пред`являлися жодною юридичною особою, житловий будинок в заставі чи іпотеці не перебував, дане майно перебувало у його вільному володінні та користуванні все життя з моменту побудови. На даний час наявність заборони на нерухоме майно від 29.04.1988 року на користь ВАТ «Індустріальне» на ім`я батька порушує права позивача на спадкування, внаслідок чого він не може оформити право власності на житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування після смерті батька та отримати свідоцтво про право на спадщину, у звязку із чим змушений звернутися до суду для захисту своїх законних прав та інтересів. В судове засідання позивач по справі з`явився, позовні вимоги повністю підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Шевченківської державної нотаріальної Контори Харківської області в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність в звязку з чим був накладений арешт не пояснює, а лише посилається на повідомлення радгоспу якого вже не існує (а.с.16). Представник третьої особи по справі - Міжрайонного відділу Державної виконавчої служби по Куп`янському, Шевченківському районах та м. Куп`янськ ГТУЮ у Харківській області в судове засідання також не з`явився, надавши до суду письмовий лист, яким роз`яснив, що заборона накладена Шевченківською державною нотаріальною конторою (а.с.36). Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. В Єдиний реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис від 14.01.2008 року за № 6395036 про арешт нерухомого майна, яке на праві власності належало [PERSON] , накладений Шевченківською державною нотаріальною конторою(а.с.36). Накладено заборону Шевченківською державною нотаріальною конторою 11.04.2006 року за № 3090593 на підставі повідомлення радгоспу «Індустріальний» від 29.04.1988 року, архівний документ №25 за 29.11.1988 року, номер в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 3090593. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статею 391 цього кодексу визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, підстави для заборони відчуження нерухомого майна відсутні. Відповідно до ч. 2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Арешт накладений на майно спадкодавця порушує право власності позивача. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Статтею 41 Конституцією України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищевикладеного, зняття заборон з нерухомого майна, надасть позивачу можливість реалізувати надане законом право на оформлення в нотаріальному порядку спадкового майна після смерті батька [PERSON] , а накладений арешт на майно з 1988 року яке не реалізовано на протязі 30-ти років, порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved