Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

29 липня 2015 року до Охтирського міськрайонного суду Сумської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про повернення забраних документів. Позивач свої вимоги мотивує тим, що його колишня дружина [PERSON] більше року тому назад забрала всі його документи, а саме: технічний паспорт на будинок, договір дарування житлового будинку, державні акти на земельні частки (паї), його свідоцтво про народження, свідоцтво про смерть його батьків, та утримує дані документи невідомому для нього місці. Тому позивач звертається до суду з позовом про повернення забраних документів у відповідача [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовільнити. Крім того, він зазначив, що йому відомо, що оригінали документів, а саме: технічний паспорт на будинок, договір дарування житлового будинку, державні акти на земельні частки (паї), свідоцтво про народження, свідоцтво про смерть його батьків, забрала саме відповідач [PERSON], так як вказаних документів вдома у нього немає. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Суду вона пояснила, що станом на вересень місяць 2014 року вищезазначені документи позивача [PERSON]Ф, були у нього вдома, а де знаходяться вони зараз їй не відомо. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши надані письмові докази, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги [PERSON] про повернення забраних документів не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 липня 2015 року, справа № 583/1612/15-ц, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні судом було зясовано, що сторони після розірвання шлюбу продовжують проживати в одному будинку за адресою: вул. Тургенєва, буд. 9, м. Охтирка Сумської області, але спільний побут та спільне господарство не ведуть, проживають у різних кімнатах. З копії висновку від 17 вересня 2014 року, затверджений начальником Охтирського МВ УМВС України в Сумській області [PERSON], котрий є у матеріалах даної цивільної справи, вбачається, що 16 вересня 2014 року до Охтирського МВ УМВС України в Сумській області звертався [PERSON] з заявою про те, що його дружина [PERSON] забрала документи на спільний будинок. По даному повідомленню проводилася перевірка, під час якої працівниками міліції було встановлено, що [PERSON] дійсно забрала документи на будинок, тому що її чоловік [PERSON] погрожує вигнати її з дому та подати до суду позов про розподіл майна. В ході проведення подальшої перевірки встановлено, що відносини, які склалися між [PERSON] та [PERSON] регулюються цивільно правовим законодавством, тому заявнику було рекомендовано звернутися до суду у приватному порядку. На обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] не надав суду жодних належних та допустимих доказів, не вказав у позові, коли саме, при яких обставинах та яким чином відповідач [PERSON] забрала його документи, де їх може утримувати та для якої мети. Тому суд позбавлений можливості у вирішенні справи по суті заявлених позовних вимог керуватися та посилатися на належні, допустимі та обґрунтовані докази. З огляду на вищезазначене, суд не може зобовязати відповідача [PERSON] повернути позивачу будь-які документи, так як у судовому засіданні не було встановлено та належним чином доведено, що саме [PERSON] утримує у себе документи [PERSON] Крім того, судове рішення не може ґрунтуватися на недоведених обставинах, на припущеннях позивача, інших сторін по справі, та не можуть бути покладені в основу судового рішення. Згідно із\~Ст.\~387\~Цивільного кодексу власник має право витребувати своє майно від особи,\~яка незаконно,\~без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із ч. 1 Ст. 3\~Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту Ст. ст.\~11, 15 Цивільного кодексу України\~цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист\~\~цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.\~\~ Способи захисту судом цивільних прав визначені\~статтею 16 Цивільного кодексу України\~та іншим спеціальним законодавством України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Звертаючись до суду з позовом, особа повинна визначити такий спосіб захисту порушених цивільних прав, який призведе до реального їх поновлення. Відповідно до\~Ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України\~сторони мають рівні права щодо надання доказів і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ Цивільного процесуального кодексу України. \~Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України\~встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень і такі докази подаються сторонами, однак доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають Ст. ст.\~58,\~59 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ч. 1 Ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ч. 1, 2 Ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України належними є\~докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони\~мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1, 2 Ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України суд не бере до уваги\~докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При винесені рішення суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній взаємозвязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Суд при винесені судового рішення враховує, що згідно Ст. 214 Цивільного процесуального кодексу України під час ухвалення рішення суд повинен зясувати чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити, або в позові відмовити. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про повернення забраних документів слід відмовити. На підставі вищезазначеного та

Outcome: dismissed