Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

31 травня 2013 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду з позовом до ФОП [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що між ПАТ «Сведбанк» (що є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та який відступив право вимоги ФК «Вектор Плюс», а остання відступила права вимоги позивачу) та ФОП [PERSON] 05.11.2007 року було укладено кредитний договір № 2202/1107/01-002, за яким відповідач отримав кредит в іноземній валюті в сумі 16 500 доларів США зі сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення кредиту 05.11.2010 року під поручительство [PERSON] Проте відповідачі належним чином зобов'язання по погашенню кредиту у визначені строки не виконують, заборгувавши станом на 29.03.2013 року за кредитом 8 421,80 доларів США (що за курсом НБУ еквівалентно - 67 315,45 грн.), по сплаті нарахованих відсотків - 3 245,72 долара США (що за курсом НБУ еквівалентно - 25 943,02 грн.), нарахована неустойка в сумі 5 228,47 доларів США (що за курсом НБУ еквівалентно - 41 791,14 грн.) В зв'язку з викладеним, позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів вказану заборгованість по кредиту, неустойку та судовий збір в сумі 1 350 грн. 50 коп. У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову в повному обсязі. Представник відповідача ФОП [PERSON] в судовому засіданні просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача та відмовити в задоволенні позову, а також просив суд згідно ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки, нарахованої позивачем. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, оскільки порука його довірителя є припиненою. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «Сведбанк» (що є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та який відступив право вимоги ФК «Вектор Плюс» згідно договору факторингу від 28.11.2012 року, а остання відступила права вимоги позивачу згідно договору факторингу від 28.11.2012 року) та ФОП [PERSON] 05.11.2007 року було укладено кредитний договір № 2202/1107/01-002, за яким відповідач отримав кредит в іноземній валюті в сумі 16 500 доларів США зі сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення кредиту 05.11.2010 року. В якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань, щодо погашення кредиту, сплати відсотків, комісій, можливих штрафних санкцій, було укладено з [PERSON] договір поруки № 2202/1107/01-002-З-1 від 05.11.2007 року, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником [PERSON] своїх обов'язків у повному обсязі і відповідає перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно із п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Термін виконання основного зобов'язання за кредитним договором № 2202/1107/01-002 від 05.11.2007 року настав 05.11.2010 року, і з цього моменту бере початок шестимісячний строк, встановлений законом для подання кредитором позову про стягнення боргу з поручителів. ТОВ «Кредитні ініціативи» подало позов про стягнення з ФОП [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 2202/1107/01-002 від 05.11.2007 року - 31.05.2013 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, а тому порука [PERSON], яка діяла відповідно до договору поруки № 2202/1107/01-002-З-1 від 05.11.2007 року підлягає визнанню припиненою в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач ФОП [PERSON] належним чином зобов'язання по поверненню коштів не виконував, а тому станом на станом на 29.03.2013 року заборгував по кредитному договору № 2202/1107/01-002 від 05.11.2007 року: за кредитом - 8 421,80 доларів США (що за курсом НБУ станом на 29.03.2013 року еквівалентно - 67 315,45 грн.), по відсотках - 3 245,72 долара США (що за курсом НБУ станом на 29.03.2013 року еквівалентно - 25 943,02 грн.), а всього - 11 667,52 доларів США (що за курсом НБУ станом на 29.03.2013 року еквівалентно 93 258 грн. 47 коп.). Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, а саме за невчасне повернення кредитних коштів та відсотків, позивачем йому була нарахована неустойка в сумі 41 791,14 грн. Аналізуючи дослідженні докази, та з урахуванням клопотання відповідача суд вважає за необхідне зменшити розмір пені, нарахованої відповідачу за неналежне виконання умов кредитного договору № 2202/1107/01-002 від 05.11.2007 року, оскільки він значно перевищує розмір збитків, завданих позивачу, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 551 ЦК України. Суд приходить до обґрунтованого висновку, що задоволенню підлягає вимога про стягнення неустойки за договором в сумі 1 000 грн. 00 коп. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що примусовому стягненню з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача підлягає сума у розмірі 11 667,52 доларів США та неустойка в сумі 1 000 грн. 00 коп., що є загальною заборгованістю перед банком за кредитним договором № 2202/1107/01-002 від 05.11.2007 року. Судові витрати по справі стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог згідно ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 551, 554, 559, 625, 1054 ЦК України та

Outcome: partial