Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 3 серпня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, розмір вимог по якому збільшив до початку судового розгляду, про стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики. В заяві зазначив, що 11 березня 2020 року сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у позику та зобов`язався повернути за вимогою позикодавця 850\~000 грн. Сторони уклали зазначений правочини в простій письмовій формі. До теперішнього часу відповідач зобов`язання за договором не виконав, хоча позивач неодноразово висував усну вимогу про необхідність повернення боргу протягом травня-червня 2020 року. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача на його користь суму боргу, а також проценти у відповідності до ст. 1048 ЦК України у розмірі облікової ставки НБУ, оскільки в договорі між сторонами не встановлено його безпроцентного змісту, проте водночас і не визначено розмір процентів за користування грошовими коштами. Обчислені таким чином проценти за період з 11 березня по 28 липня 2020 року становлять 25984 грн. 04 коп. та з 29 липня 2020 року по 6 січня 2021 року, коли позивач надав суду заяву про збільшення позовних вимог, - 22\~576 грн. 06 коп. Крім того, з боржника має бути стягнуто інфляційні витрати за період з 15 липня по листопад 2020 року у сумі 17000 грн., а також три проценти річних від простроченої суми, стягнення яких передбачено статтею 625 ЦК України, в розмірі 12263 грн. 44 коп. Окрім того, просить покласти на відповідача видатки по сплаті судового збору, понесені ним при зверненні до суду. Позов також містить вимогу про зазначення в рішенні про необхідність органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, нарахування відсотків, передбачених статтею 1048 ЦК України, починаючи з 7 січня 2021 року по день фактичного виконання рішення суду, а також інфляційних збитків, починаючи з грудня 2020 року по день фактичного виконання рішення суду, і трьох відсотків річних, починаючи з 7 січня 2021 року по день фактичного виконання рішення суду з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Ухвалою судді від 27.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 10.09.2020 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні відповідачу квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] . Ухвалою суду від 25.01.2021 року до участі в справі в якості третьої особи залучено [PERSON] . На підставі ухвали суду від 25.01.2021 року закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач та представник підтримали викладені в позові зі збільшеними позовними вимогами доводи та просять про задоволення позову. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, відзиву на позов, клопотання про відкладення засідання, заяви про проведення судового розгляду у його відсутність не подав. За вказаних обставин суд зі згоди позивача, висловленої в судовому засіданні, суд ухвалює про проведення заочного розгляду справи у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Вислухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з таких міркувань. \~ \~ \~ \~Поняття зобов`язання внормовано статтею 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст. ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання виникає, зокрема, з договору, яким в силу ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ст. 631 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, як слідує зі змісту ст. 638 ЦК України. Судом встановлено, що 11 березня 2020 року сторони уклали договір позики, за умовами якого відповідач отримав в позику та зобов`язався повернути позивачу у строк, який буде погоджений сторонами, 850\~000 грн., склавши відповідну розписку (а. с. 6). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і закону. Зобов`язання, що витікають з договору позики внормовані статтею 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Форма договору позики встановлена статтею 1047 ЦК України, за якою договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення усного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. \~ \~ \~ \~Згідно наданому суду оригіналу розписки від 11 березня 2020 року відповідач отримав у позивача в позику 850 000 грн.; наявність боргового документа у кредитора свідчить про невиконання зобов`язання, що об`єктивно підтверджує правовідносини, які виникли між сторонами. Зазначений доказ є належним і допустимим, оскільки сторонами дотримані вимоги закону до форми договору позики при його укладенні. Порядок та строки повернення отриманих в позику грошових коштів, як випливає з наведеної статті 1049 ЦК України, встановлюються договором. Як встановлено судом, вимога позивача про повернення грошових коштів залишилась невиконаною до розгляду судом цієї справи. Право позикодавця на отримання процентів за користування переданими у борг грошовими коштами встановлено статтею 1048 ЦК України, яка зазначає, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, як випливає із змісту частини 1 ст. 1048 ЦК України. З огляду на наведені положення закону є обґрунтованою вимога позову про стягнення встановлених статтею 1048 ЦК України процентів за користування грошовими коштами, а їх сума, обчислена у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином проценти, що підлягають стягненню, становлять 48\~560 грн. 10 коп. та утворилися шляхом складання суми процентів за період з 11 березня по 28 липня 2020 року в розмірі 25984 грн. 04 коп. та за період з 29 липня 2020 року по 6 січня 2021 року в розмірі 22\~576 грн. 06 коп. В силу ст. 625 ЦК України, якою внормовано відповідальність за порушення грошового зобов`язання, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи вимоги про притягнення відповідача до відповідальності, встановленої статтею 625 ЦК України, суд знаходить всі підстави для їх задоволення, оскільки у відповідача існує невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що є обов`язковим до виконання. Статтею Главою 50 ЦК України встановлений перелік підстав для припинення зобов`язання, який є вичерпним, відповідно до якого зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). У зв`язку з викладеним слід дійти висновку, що встановлена законом відповідальність за порушення грошового зобов`язання має простиратися до фактичного виконання зобов`язання. У зв`язку з викладеним сума відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, яке існує, пред`явлена до стягнення в уточненій позовній заяві, є доведеною і підлягає покладенню на відповідача як засіб відповідальності. З описаних міркувань виходить суд, присуджуючи позивачеві з відповідача і три проценти річних як різновид відповідальності за неналежне виконання грошового зобов`язання. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене суд вбачає всі підстави для задоволення позову. Статтею 265 ЦПК України внормований зміст судового рішення. Зокрема, в частині 10 зазначено, що суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу, як слідує із частини 11 ст. 265 ЦПК України. Оскільки встановлені статтею 1048 ЦК України проценти за договором позики виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України), суд вважає за можливе ухвалити про необхідність нарахування цих процентів під час примусового виконання рішення суду, яке (нарахування) має здійснюватися органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду. Так як зобов`язання припиняється виконанням, то і відповідальність за невиконання грошового зобов`язання має нараховуватись до фактичного виконання рішення суду, тому суд знаходить за можливе встановити необхідність нарахування встановленої статтею 625 ЦК України відповідальності до моменту виконання рішення. \~ \~ \~ \~Судовий збір, оплачений позивачем, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача на його користь. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved