Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

29.11.2019 Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці «Костянтинівкатепломережа» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період 04.2013 10.2019 включно в сумі 29672,60 грн, пославшись на таке: Відповідно до своїх завдань та обов`язків ВО «Костянтинівкатепломережа» здійснює теплопостачання населенню м. Костянтинівки. Згідно із Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», постановою КМУ від 21.07.2005 р. №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення…», Позивач виробляє теплову енергію відповідно до стандартів, нормативів, норм і правил, а Відповідач, що є споживачем послуг, зобов`язаний оплачувати послуги з постачання теплової енергії у строки, встановлені договором або законом. У зв`язку з неналежним виконанням обов`язку по сплаті наданих послуг з теплопостачання, за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за період 04.2013 10.2019 включно утворилася заборгованість у сумі 29672,60 грн. Судовою ухвалою від 02.01.2020 (а.с.21) відкрито спрощене провадження у справі з повідомленням сторін, справу призначено у судове засідання для розгляду по суті. Представник позивача Огородников К. О., належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність з посиланням на підтримання позову (а.с.54). Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, надавши відзив на позовну заяву (а.с.25-26), в якому заперечила проти позовних вимог у повному обсязі, пославшись на таке: З вересня 2010 року послугу позивача вона не отримує внаслідок демонтування приладів централізованого опалення. У порушення ч.1 ст.81 ЦПК України позивач не надав суду рішення органів влади або уповноважених вищестоящих органів про початок-закінчення опалювальних періодів, про тарифи Тепломережі, їхнє повне розшифрування (детальну структуру й складові частини, що підтверджують собівартість послуги) за період 2013-2019. Згідно з ч.2.2.3. ст.8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач зобов`язаний надати споживачу необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну суму місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норму споживання и порядок надання послуги, що має суттєве значення для розгляду справи, оскільки на підставі цієї інформації можливо визначити фактичні витрати позивача на обігрів квартири відповідача й правомірність цих нарахувань. Надана ж позивачем довідка за лицевим рахунком не містить відображення затрат на робочу силу, технічні огляди, енергоносії, використану воду, інші обов`язкові складові тарифу. За періоди 2013-2020 у порушення вимог п.19.7 Типового договору, затв. постановою КМ України №630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг по централізованому опаленню…» позивач жодного разу не провів перевірку/інвентаризацію внутрішньої системи централізованого опалення у квартирі відповідача та не складав відповідні акти. У ВО «Костянтинівкатепломережа» у фінансових планах, що складаються щорічно, закладені фіктивні затрати на обігрів її квартири (газ, гаряча вода, витрати на заробітну платню, промивка систем, утримання теплотрас і т.п.); їй нараховується плата за послугу, реальна собівартість якої 0 грн. Позивач, у порушення положень ЦК України ст.ст.256,257 ЦК, - просить про стягнення заборгованості поза строком позовної давності, який вона (відповідачка) просить суд застосувати. Позивач надав відповідь на відзив (а.с.39-41), в якій зауважив на такому: Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» є обласним тепло постачальним підприємством, яке засноване на спільній власності територіальних громад і знаходиться в управлінні Донецької обласної державної адміністрації. До складу підприємства входить 18 виробничих одиниць, які діють на підставі Положень та довіреностей на директорів, самостійно здійснюють фінансово-економічну діяльність та являються самостійними платниками податків. Відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг регулюються Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про теплопостачання» та «Правилами надання послуг центрального опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 р. за №630 (надалі Правила). Оскільки квартира [PERSON] знаходиться у багатоквартирному будинку, який приєднано до системи централізованого теплопостачання, тому відповідачка є споживачем житлово-комунальних послуг, та на ці відносини поширюється дія Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Таким чином між Виробником та Споживачем встановилися фактичні відносини з надання теплової енергії на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] . Відповідач на обґрунтування невизнання вимог стягнення заборгованості посилається на Акт демонтажу системи централізованого опалення. Але, вважає, що цей Акт не підтверджує законність відключення помешкання від системи централізованого опалення, а навпаки свідчить про «самовільний демонтаж», що заборонено Законодавством України. Факт надання послуг теплопостачання до будинку, в якому розташована квартира Відповідача, підтверджено актами, що приєднані до матеріалів справи. Окрім того звертає увагу на факт визнання Відповідачем наявності стояків, оскільки в своєму відзиві Відповідач зазначає, що в квартирі демонтовані прилади обігріву. Будь яких доказів щодо отримання відповідного дозволу, як того вимагає діюче законодавство, на відключення від мереж централізованого опалення, Відповідач не надав. Також просить суд враховувати, що між КП «СЄЗ» та ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО Костянтинівкатепломережа укладено договір від 18.06.2009 №81-Юр, який є діючим на сьогоднішній день, відповідно до умов якого виробник (ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО Костянтинівкатепломережа») забезпечує постачання теплової енергії у багатоквартирний житловий фонд виконавця (КП «СЄЗ») незалежно від форми власності, для забезпечення населення послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання цілодобово чи за графіком відповідно до діючих норм до точки розподілу - зовнішньої стіни будинку. Виконавець забезпечує розподіл, регулювання подачу теплової енергії за графіком відповідно до діючих норм, для забезпечення централізованого опалення та гарячого водопостачання у середині будинку, здійснює утримання та технічне обслуговування внутрішньо будинкових мереж. Для реалізації умов договору виробник приймає на себе зобов`язання поставляти теплову енергію для забезпечення централізованого опалення виконавцю відповідно до діючих норм до точки розподілу - зовнішньої стіни будинку. Із змісту зазначеного договору, вбачається, що саме КП «СЄЗ», а не ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Костянтинівкатепломережа», є особою, до обов`язків якої належить забезпечення якісного функціонування внутрішньо будинкової та внутрішньо квартирної системи централізованого опалення, тобто саме КП «СЄЗ» наділено повноваженнями регулювати відносини власників квартир щодо отримання якісних послуг з централізованого опалення в межах квартири та будинку. Таким чином, вважає, що Відповідачем повністю недотримані встановлені вимоги щодо відключення від централізованого опалення, що свідчить про не аргументованість доводів викладених у відзиві та підтверджує правомірність нарахувань за послуги теплопостачання. Позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі на підставі доводів зазначених у позовній заяві та цієї відповіді на відзив. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Судом встановлено, що ОКП «Донецьктеплокомуненерго» ВО «Костянтинівкатепломережа»\~є постачальником послуг з централізованого опалення за адресою місця проживання [PERSON] :\~ [ADDRESS] , про що свідчить особовий рахунок № [NUMBER] , відкритий на ім`я відповідачки (а.с.4-7), яка має реєстрацію у зазначеному житловому приміщенні з 1982 року, про що свідчить відмітка у її паспорті (копія на а.с.29-30). Протягом опалювальних періодів 2013-2019 р.р. позивачем надавалися послуги з централізованого опалення, про що свідчать Акти про підключення житлового будинку [ADDRESS] до системі централізованого опалення від 08.10.2013, 23.10.2014, 15.10.2015, 15.10.2016, 17.10.2017, 25.10.2018 (а.с.11-13). Відповідно до ст.ст.67,68 ЖК України\~плата за комунальні послуги, в тому числі за теплову енергію, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Пунктом 5 ч.2 ст.7 Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Пунктом 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених\~постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, також передбачено обов`язок споживача оплачувати послуги в установлені договором строки. Згідно з п.18 вище згадуваних Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлений інший строк. Відповідачкою [PERSON] оплата за спожиту теплову енергію у період часу, за який виник спір, не вносилася, що підтверджено відповідними відомостями позивача (а.с.4-7), і що фактично підтверджено відповідачкою, внаслідок чого утворилася заборгованість, визначена позивачем у період 04.2013 10.2019 у розмірі 29672,60 грн. При вирішенні питання обґрунтованості заявленої до стягнення суми заборгованості, суд виходить з того, що сума виниклої заборгованості має бути стягнута за трирічний період в межах строку позовної давності, про застосування якого заявлено стороною відповідача. Так, згідно зі ст.257\~ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки. Відповідно до ст.264\~ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно зі\~ст.267\~ЦК України,\~позовна давність\~застосовується судом\~лише за\~заявою сторони\~у спорі,\~зробленою до\~винесення ним\~рішення (ч.3). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4). Враховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 29.11.2019, до вимог стягнення заборгованості має бути застосований строк позовної давності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за спожиту теплову енергію за період з 11.2016 по 10.2019 включно у сумі 19740,99 грн за таким розрахунком: 1)2442,31 грн (нарахування за період 11.2016 по 12.2016 включно) + 6039,77 грн (нарахування за 2017 рік) + 7214,92 грн (нарахування за 2018 рік) + 4043,99 грн (нарахування за період 01-10.2019) = 19740,99 грн; 2)19740,99 грн 0,00 грн (сума, сплачена відповідачем за означений період) = 19740,99 грн. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що сума заборгованості у визначеному судом розмірі має бути стягнута на користь позивача з відповідача, винного у виникненні цієї заборгованості, тож позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд не бере до уваги доводи відповідача щодо необґрунтованості та недоведеності позовних вимог через демонтування у квартирі за адресою її мешкання приладів опалення, з огляду на таке: Діючим законодавством передбачена можливість відмови споживача від отримання послуг з централізованого опалення п.24 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМ України від 21 липня 2005 р. № 630. Проте \~за приписами п.25 цього Порядку відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Також, пунктом 1.4.1 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» передбачено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Відповідно до п.1.4.2 вищезазначених Правил переобладнання жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень містить у собі, зокрема, улаштування в жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних приладів. Отже, відключення жилого приміщення від централізованої системи опалення будинку шляхом відключення нагрівальних приладів є переобладнанням в розумінні п.1.4.2 зазначених Правил. «Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення», затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №4 від 22.11.2005 р. із змінами, внесеними наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України №169 від 06.11.2007 р., передбачено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Згідно з цим Порядком для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж ЦО і ГВП. Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячній строк приймає рішення щодо відключення від мереж ЦО і ГВП, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних технічних умов для виготовлення проектної документації (п.2.2). Відповідачка дотримання нею вимог наведеного вище законодавства не довела. Наданий відповідачкою акт від 03.06.2010 (а.с.27) не є доказом протилежного, оскільки не підтверджує законність таких дій. Також не\~заслуговують на\~увагу й\~доводи відповідачки\~про недоведеність\~позивачем факту надання послуги з теплопостачання. Так, обставина надання відповідачці послуги з теплопостачання в опалювальні періоди у спірний період часу доведена вище згадуваними Актами про підключення житлового будинку [ADDRESS] до системі централізованого опалення. І, крім того, сама відповідачка відповідних доказів того, що така послуга не надавалася, а також, що внутрішньобудинкові системи будинку [ADDRESS] у спірний період часу були в неробочому стані, суду не надала та про наявність таких доказів не зазначила. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг ст.ст.27,28. Про реалізацію передбаченого наведеним законом права як споживача послуги позивача відповідачкою не заявлено, доказів на підтвердження цього суду не надано. Щодо доводів відповідачки про недоведеність позову зокрема через ненадання суду рішення органів влади або уповноважених вищестоящих органів про початок-закінчення опалювальних періодів, про тарифи Тепломережі, їхнє повне розшифрування (детальну структуру й складові частини, що підтверджують собівартість послуги) за період 2013-2019, суд зауважує, що ця інформація міститься у вільному доступі у мережі Інтернет на офіційному сайті позивача. Доказів того, що позивачем неправильно застосовувалися тарифи при нарахуванні оплати за надавану послугу відповідачкою не надано та про наявність таких доказів не зазначено. З огляду на наведене, суд дістає висновку, що надані сторонами докази у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, а саме перебування сторін у фактичних правовідносинах з постачання позивачем та споживання відповідачем теплової енергії у спірний період часу, а також, що вимога по стягненню заборгованості за спожиту теплову енергію у визначений судом період є обґрунтованою і підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір\~ у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: partial