overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

29.10.2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом, де просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 006-16501-231111 від 23.11.2011 року, який був укладений з [PERSON] в сумі 10775,00 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. Представник позивача надав суду заяву, в якій позов підтримав, просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, суд про причину неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглянути справу на підставі наданих доказів без участі представника Банку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 23.11.2011 року між ПАТ « Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №006-16501-231111, відповідно до якого банк надає держателю кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн. та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 8000,00 грн. Відповідач взятих на себе зобов'язань не виконує, а тому станом на 10.09.2014 року борг складає 10775,00 гривень, а саме: -тіло кредиту - 10775,00 грн. Положенням договору п. 1.3. передбачено, що ТОВ « Комерційний бак» Дельта» надає держателю кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30 000 грн. та на день укладення кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 8000,00 грн. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії. Відповідно до умов кредитного договору кредитні кошти та власні кошти держателя використовується для розрахунків за товари чи послуги, які придбані держателем у суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання держателем своїх зобов'язань перед банком за договором та вчинення інших операцій передбачених договором. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

29.10.2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом, де просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 006-16503-221111 від 22.11.2011 року, який був укладений з [PERSON] в сумі 10800,00 грн. та судовий збір в сумі 243,60 грн. Представник позивача надав суду заяву, в якій позов підтримав, просив розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, суд про причину неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу на підставі наданих доказів без участі представника Банку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 22.11.2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №006-16503-221111, відповідно до якого Банк відкрив відповідачу кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн. та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт на рахунку в сумі 8000,00 грн. Відповідач взятих на себе зобов'язань не виконує, а тому станом на 10.09.2014 року борг складає 10800,00 гривень, а саме: · Тіло кредиту 10800,00 грн. Відповідно до п. 5.2. договір набуває чинності з дати його укладання та діє до повного виконання зобов'язань за цим договором.. У відповідності до договору, держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або Овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ). Відповідно до статті 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти ( кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Аналізуючи встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

29.10.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, зазначивши, що він є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки у вказаному житлі зареєстрована відповідач [PERSON] Відповідач є колишньою дружиною позивача, шлюб з якою розірваний рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14.10.2014 року. Вказує, що до розірвання шлюбу, у січні 2013 року, позивач залишила житлове приміщення і переїхала на постійне місце проживання до своєї матері. В той час як відповідач залишається зареєстрованою у вказаному помешканні, на неї нараховуються експлуатаційні витрати та комунальні платежі, у погашенні яких відповідач участі не приймає. В зв'язку з тим, що відповідач більш одного року не мешкає за місцем реєстрації, житлом не користується позивач просить суд визнати її таким, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву (а.с.22 - заява) позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку ( а.с.21 - оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я»). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що згідно з договором дарування (а.с.8 - копія договору), позивач є власником домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки від 30.10.2014 року (а.с.15- копія довідки) відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно з довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України від 19.11.2014 року (а.с.17 - довідка) відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту від 29.10.2014 року (а.с.16 - копія акту) відповідач не проживає в вищевказаному домоволодінні з січня 2013 року. Шлюб між позивачем та відповідачем розірваний за рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 14.10.2014 року (а.с.11-копія рішення). Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд вважає, що та обставина, що відповідач продовжує бути на реєстраційному обліку за вказаною адресою, але не проживає у вищевказаному домоволодінні, не користується ним, надає суду підставу вважати, що знаходження відповідача на реєстраційному обліку порушує законні права позивача. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

29.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 29 004 грн. 92 коп., мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він працював на підприємстві відповідача та був звільнений з роботи 31.07.2013 року за ст. 38 КЗпП України, однак остаточного розрахунку при звільненні своєчасно з ним не провели, а саме: не виплатили заробітну плату в сумі 11 516 грн. 64 коп., що є підставою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Сторони в судове засідання не з'явились, надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримує, представник відповідача позов визнала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач працював в 209 Управлінні начальника робіт на посаді завідуючого підсобним виробництвом з 28.07.1986 року та згідно наказу №51 від 31.07.2013 року звільнений з роботи за власним бажанням. Позивачу при звільненні не була виплачена заробітна плата в сумі 11 516 грн. 64 коп., яку було стягнуто наказом Деснянського районного суду м. Чернігова. Відповідно до довідки № 70 від 05.12.2014 року середньоденна заробітна плата складає 102,13 грн. та заборгованість по заробітній платі виплачена позивачу 24.09.2014 року через Державну виконавчу службу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата працівнику виплачується регулярно. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх належних йому сум проводяться в день звільнення. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року, встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином на користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 29 004 грн. 92 коп. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

29.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та після уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2012 р. по 31.05.2012р. включно в сумі 5553 грн. 90 коп. та моральну шкоду в сумі 11 107 грн. 80 коп. В судове засідання сторони не з'явились, від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в серпні 2010 року позивач був призначений на посаду директора «Дитячо-юнацька спортивна школа «Олімпієць» згідно наказу від 16.08.2010 року № 26-к. В червні 2011 року позивача було звільнено з посади директора ДЮСШ згідно п. З ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу від 10.06.2011 року № 15-к. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 05.12.2011 року позивач був поновлений на посаді директора «Дитячо-юнацька спортивна школа «Чемпіон». Фактичне поновлення відбулось 10.12.2012 року. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновленні на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В даному випадку таке рішення апеляційним судом Чернігівської області не приймалось. З наданого суду позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 5 553 грн. 90 коп. Таким чином, з відповідача належить стягнути на користь позивача 5 553 грн. 90 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд погоджується з доводами позивача про те, що діями відповідача йому заподіяно моральної шкоди у вигляді порушень звичайного способу життя і вважає за необхідне стягнути на її відшкодування 100 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

29.10.2014 року позивач звернувся з позовом до суду, в ході розгляду справи подав заяву про зменшення розміру позовних вимог та просив розірвати угоду про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти від 20.12.2006 року № 03-1/о/51-1823/КТ-1, та стягнути з відповідача 5250 грн., 384,18 грн. пені. Представник позивача в судове засідання подав заяву і просив розглянути справу без його участі. Відповідач подала заяву про визнання нею позову. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Так, судом встановлено, що 20.12.2006 року між Національним авіаційним університетом і [PERSON] було укладено угоду № 03-1/о/51-1823/КТ-1 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти згідно з якою НАУ відповідно до порядку надання цільових державних кредитів для здобуття вищої освіти взяв на себе зобовязання надати відповідачеві пільговий державний кредит для здобуття в НАУ вищої освіти. Сума кредиту згідно розділу 1 становить 5250 грн. Пунктом 6.1 Угоди встановлено, що відповідач повертає використаний ним кредит у сумі 5250,0 грн. та три відсотки за користування кредитом готівкою, або в безготівковому порядку на банківський рахунок НАУ по 1/15 частині від загальної суми одержаного кредиту з відсотками за користування ним щорічно, починаючи з 12-го місяця після успішного закінчення навчання, або з третього місяця після відрахування чи припинення кредитування. Наказом ректора № 859/ст від 02.04.2007 року відповідача у зв'язку з укладенням шлюбу почали значити в списках як [PERSON]. Наказом ректора № 1704/ст від 02.07.2007 року відповідачу було присвоєно освітньо-кваліфікаційний рівень «Бакалавр» з 30.06.2007 року. Обов'язок відповідача щодо повернення коштів з відсотками розпочався 01.06.2008 року. Відповідач не виконав умови угоди внаслідок чого станом на 01.10.2014 року утворилась заборгованість по поверненню кредиту в розмірі - 5250 грн. та 384,18 грн. - пені. На адресу відповідача були направлені попередження (від 15.06.2009 року № 1250/06.3, від 24.05.2012 року № 1811/06.03, від 31.07.2014 року № 06.03/1963) відповідно до яких було обумовлено строк погашення заборгованості по кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Оскільки відповідачка в добровільному порядку не відшкодувала витрати пов'язані з навчанням, отже позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення грошових коштів в розмірі 5250 грн. та 384, 18 грн. пені та судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

29.10.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.06.2007 року між позивачем та відповідачкою було укладено та зареєстровано шлюб Новофедорівською сільською радою Голопристанського району Херсонської області, актовий запис № 05. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитини доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Сім'я фактично розпалась. Майнового спору не має. У зв'язку з тим, що примирення з відповідачем не можливе, позивач просить розірвати шлюб між ними. Позивач в судове засідання не з'явився, але в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, за місцем реєстрації відповідно до вимог ст. 74-76 КПК України. Судову повістку відповідачці було направлено поштою, яку вона отримала під розписку особисто, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду та міститься в матеріалах справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява може бути задоволена. Зі свідоцтва про шлюб виданого Новофедорівською сільською радою Голопристанського району Херсонської області 03.06.2007 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 03.06.2007 р., актовий запис № 05 (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка за домовленістю сторін після розірвання шлюбу буде проживати з відповідачкою. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що на теперішній час сторони не підтримують шлюбних відносин, характер відносин, які склалися, свідчить про повний розпад сім'ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього кодексу. На підставі викладеного, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинилися, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до норм ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

29.10.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був укладений 22.10.2005 року виконкомом Івковецької сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 09. Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось. Подружжя не знаходить спільної мови, не веде спільного господарства, а шлюб носить виключно формальний характер. Спільне проживання подружжя припинено. Позивач також категорично зазначила про недоцільність надання їм строку на примирення. Фактично сім'я розпалася та її подальше збереження є абсолютно неможливим. Дані обставини й змусили позивача звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, не з'явилась, завчасно подала до канцелярії суду заяву про проведення розгляду справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу, укладеного з відповідачем по справі, категорично заперечувала в наданні подружжю строку на примирення, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, в силу ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про розгляд справи у його відсутності не надав, у зв'язку з чим, суд, за письмовою згодою позивача, згідно ст.ст.224-226 ЦПК України, визнав можливим справу розглянути у відсутності відповідача за наявними доказами в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін в порядку заочного розгляду. Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явились, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

29.10.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був укладений 26.01.2007 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 34. Заявлені позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалось. Подружжя не знаходить спільної мови, не веде спільного господарства, а шлюб носить виключно формальний характер. Спільне проживання подружжя припинено. Позивач також категорично зазначила про недоцільність надання їм строку на примирення. Фактично сім'я розпалася та її подальше збереження є абсолютно неможливим. Дані обставини й змусили позивача звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, не з'явилась, завчасно подала до канцелярії суду заяву про проведення розгляду справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу, укладеного з відповідачем по справі, категорично заперечувала в наданні подружжю строку на примирення, проти винесення заочного рішення не заперечувала /а.с.15/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, в силу ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про розгляд справи у його відсутності не надав, у зв'язку з чим, суд, за письмовою згодою позивача, згідно ст.ст.224-226 ЦПК України, визнав можливим справу розглянути у відсутності відповідача за наявними доказами в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін в порядку заочного розгляду. Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з'явились, суд,

Outcome: approved