Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

31 жовтня 2019 року [PERSON] пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до [PERSON] , яким просила стягнути з відповідача на її користь аліменти за минулий час, а саме за період з грудня 2018 року по жовтень 2019 року, на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 33000,00 гривень та в подальшому стягувати аліменти до досягнення дочкою повноліття у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень щомісячно, починаючи з 01 листопада 2019 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з серпня 2006 року по грудень 2018 року. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . З грудня 2018 року позивач з дочкою проживає окремо від відповідача, донька знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки в розмірі 3000,00 гривень щомісячно, починаючи з 01 листопада 2019 року і до досягнення повноліття дитиною. Крім того, позивач вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини за минулий час, а саме з грудня 2018 року, тобто з моменту фактичного припинення сторонами спільного проживання, і до жовтня 2019 року в розмірі 33000,00 гривень. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2019 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду надійшла заява позивача та її представника, якою вони просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час ті місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з відповідача аліментів в розмірі 500,00 гривень щомісячно, в решті позовних вимог просив відмовити. При цьому пояснив, що відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи, отримує пенсію за інвалідністю, інших доходів немає. На теперішній час хворіє на рак прямої кишки IV стадії, внаслідок чого є непрацездатним. Кошти на лікування у відповідача відсутні, відповідач знаходиться у вкрай скрутному становищі. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 05 серпня 2006 року перебували у шлюбі, який рішенням Харківського районного суду Харківської області від 07 грудня 2018 року розірваний (а.с. 26-27). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.28). Малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 23 жовтня 2019 року (а.с.5). Дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON] . Вказані обставини не заперечувались представником відповідача під час судового розгляду. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач визначила способом стягнення аліментів - їх присудження саме в твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] з 18 березня 2018 року є інвалідом ІІ групи. Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією підтверджений висновок про умови та характер праці, а саме, що відповідачу протипоказана важка фізична праця (а.с. 84). Відповідач отримує пенсію по інвалідності, даних щодо наявності у відповідача будь-яких інших доходів матеріали справи не містять. Отже, позивачем не доведено, що відповідач як платник аліментів має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному нею розмірі, виходячи із розміру його доходів. Крім того, згідно виписки № 7493 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, відповідач [PERSON] хворіє на ряд захворювань та має наступний діагноз: Са нижньоампулярного відділу прямої кишки рT3N1M1 (hepar) ст.4, стан після циторедуктивної комбінованої БАР прямої кишки, електроенуклеації пухлини печінки (20.12.2018-ХИМР), дренування підпечінкового абсцесу (05.03.2019), 6 курсів ППХТ ХЕLOX (4 курсу ІМР +2 курса ОЦО) до 10.2019, 2 клін.гр. Пресакральний абсцесс, свищеневий хід. Стан після трансверзостомії, дренування пресакрального абсцесу (а.с.83). Отже, відповідач з огляду на наявність тяжкої хвороби потребує витрат на лікування. Враховуючи викладене, з огляду на стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, єдиним джерелом доходів якого є пенсія по інвалідності, інші обставини, визначені ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у твердій грошовій сумі у розмірі 1109 гривень щомісячно, а саме 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік», що є мінімальним гарантованим розміром аліментів на одну дитину. При цьому суд не присуджує мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір аліментів може бути присуджений судом лише у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, а таких даних під час судового розгляду здобуто не було. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, суд стягує з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини у вищевказаному розмірі, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме 31 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За змістом ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Що стосується вимоги позивача в частині стягнення аліментів за минулий час, суд приходить до висновку про відмову у її задоволенні, виходячи з наступного. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Питання стягнення аліментів за минулий час врегульовано ч.2 ст. 191 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: - до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; - особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він направляв йому листи з такої вимогою на домашню адресу чи на адресу його місця роботи тощо. Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах десятирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України). Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Разом з тим матеріали справи не містять доказів того, що позивач в період з грудня 2018 року по 29 жовтня 2019 року, день пред`явлення позову, приймала заходи щодо одержання аліментів від відповідача на утримання доньки. Також, відсутні докази ухилення відповідача від сплати аліментів за вказаний період. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки за минулий час. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, у відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати суд залишає за рахунок держави. На підставі викладеного і

Outcome: partial