Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

29.11.2018 року заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. В обґрунтування заяви посилається на те, що з 1992 року вона і [PERSON] почали проживати однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. Реєструвати шлюб вони не поспішали, оскільки у цьому не було потреби. В 1993 році [PERSON] зареєстрував її у своєму житловому будинку, як його цивільну дружину за адресою: [ADDRESS]. За час проживання однією сім'єю [INFO] у них народився син - [PERSON]. Зазначає, що у 2001 році у зв'язку з важким матеріальним становищем вона виїхала до Греції на роботу, де перебувала з 2001 року по 2018 рік, проте щорічно приїжджала додому та утримувала сім'ю. Вказує, що коли вона черговий раз приїхала на територію України та намагалася потрапити у помешкання, де вона постійно проживає, то [PERSON] не впустив її. При цьому, зазначає, що вони спільно з [PERSON] проживали як чоловік і дружина, вели спільне господарство та виховували сина понад 20 років. Також вказує, що вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 1993 року. Підтримуючи вищевикладене, просить встановити факт проживання [PERSON] і [PERSON] з 1992 року однією сім'єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS]. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримав, просив встановити факт, що заявник та [PERSON] з 1992 року і по 09.09.2018 року проживали разом. Суду пояснив, що шлюб між сторонами було зареєстровано у 1992 році, в 2001 році [PERSON] поїхала до Греції на роботу, кожного року приїжджала додому щорічно та утримувала сім'ю, проживали вони із [PERSON] разом, разом робили весілля сину, вели спільний бюджет. Проте, коли останній раз коли [PERSON] повернулася додому, то [PERSON] не впустив її в помешкання. Також пояснив, що встановлення факту проживання однією сім'єю заявнику необхідно для того, щоб в майбутньому вирішити питання щодо поділу майна, а також для встановлення прав та обов'язків сторін. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви не визнав, просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Вказав, що вони починаючи з 1992 року по 2000 рік із [PERSON] проживали разом, потім вона поїхала на роботу за кордон. Також вказав, у 2017 році сину робили весілля, але за кошти їхніх сватів. Спільне проживання із [PERSON] вони припинили з 2006 року, тому що [PERSON] не захотіла повертатися додому, кошти додому вона йому особисто не передавала, а передавала синові. Також вказав, що їхній син з 2017 року проживає у своєї дружини, а раніше до 2017 року проживав в нього, по [ADDRESS]. Представник заінтересованої особи [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви визнав частково, не заперечував щодо встановлення спільного проживання, але лише до 2000 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно, але з 2000 року [PERSON] виїхала за кордон, вказав що сторони разом робили весілля сину, також пояснив, що він возив [PERSON] для отримання коштів, проте не бачив, що той їх отримував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] із [PERSON] проживали разом до весілля сина, син також проживав за цією адресою, оплачували разом кошти за весілля сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] з 2000 року виїхала за кордон, і з того часу не поверталася. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона не бачила [PERSON] вже на протязі 3-5 років, оскільки та виїхала за кордон та більше не поверталася. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] виїхала за кордон у 2000 році, вона проживає однією сім'єю з [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] у 2000 році виїхала за кордон, 3 роки по тому не поверталася додому, останні 3 роки, повертаючись на Україну не приїжджала додому по [ADDRESS], приїжджала на територію України на час укладення їхнім спільним сином шлюбу. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи. Представника заінтересованої особи. Свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи вважає, що заявлені вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що з 1992 року заявник [PERSON] і [PERSON] почали проживати однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство. Від спільного проживання у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], [INFO]. Згідно довідки № 498-02-20 від 15.08.2018 року виданої виконкомом Бочковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області гр. [PERSON], жительці [ADDRESS] про те, що вона зареєстрована в [ADDRESS] з 06.03.1993 року по даний час, та проживала за даною адресою до 2001 року. З 2001 року по 2018 рік перебувала на роботі за кордоном (Греція), щорічно приїжджала та утримувала сім'ю. Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Заявник ж в обґрунтування вимог заяви, просить встановити факт проживання однією сім'єю, починаючи з 1992 року по 09.09.2018 року. Проте, суд не погоджується із такими доводами заявника, оскільки до відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що підстави для задоволення вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу в період з 1992 року до 2004 року відсутні. Крім того, згідно статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Тому, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Отже, як встановлено судом, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують час придбання, джерело набуття, кошти, за які таке майно було набуте. При цьому, рішення суду повинно бути обґрунтоване належними і допустимими доказами. Так, згідно ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Проте, заявником та її представником в обґрунтування заявлених вимог суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім'єю, наявності спільного побуту, та ведення спільного господарства, а встановлення даного факту на підставі пояснень свідків є неможливим, оскільки суд вважає, що покази свідків, які є родичами позивача не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що в задоволенні вимог заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed