Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

31 жовтня 2018 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів на повнолітню дитину. Зазначила, що вона народилась 17 серпня 2000 року. 01 березня 2002 року її батьки розлучились. На цей час позивач навчається на денній формі навчання у Вінницькому національному медичному університеті імені [PERSON], за спеціальністю фармація, з терміном навчання з 01 вересня 2017 року по 01 липня 2022 року. \~ \~ \~ \~Позивач навчається за контрактом, стипендії не отримує. У зв?язку з цим, грошей на навчання не вистачає. Добровільної матеріальної допомоги відповідач не надає, на неодноразові прохання про надання допомоги не реагує. Просить стягувати з відповідача аліменти на свою користь на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення нею відповідного віку. У судове засідання позивач не з?явилась, однак 31 жовтня 2018 від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає (а.с. 10). Відповідач у судове засідання не з?явився, однак подав до суду відзив на позовну заяву. Зі змісту відзиву вбачається, що позовну заяву він визнає частково, а саме погоджується сплачувати аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку (а.с. 17, 18). Окрім того, 18 грудня 2018 року подав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на стягненні із нього аліментів на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно, до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку (а.с. 34). Вивчивши позовну заяву, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи із наступного. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва народження, виданого повторно серії І-АМ № 397828 (а.с. 4). [PERSON]М досягла повноліття, однак навчається на першому курсі денної форми навчання у Вінницькому національному медичному університету імені [PERSON] на фармацевтичному факультеті за контрактом, що підтверджується довідною, виданою Вінницьким національним медичним університетом імені [PERSON] № 82 від 08 травня 2018 року (а.с. 6). Відповідно до договору № 349ф про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою від 06 серпня 2017 року [PERSON] навчається на фармацевтичному факультеті із періодом навчання із 01 вересня 2017 року по 01 липня 2022 року (а.с. 7, 8). Матір?ю позивача [PERSON] сплачено 36000 грн за навчання її доньки [PERSON], що підтверджується копіями квитанції № 5218/364, 5218/з27, 5218/з24 відновідно (а.с. 9). Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються статтями 199, 200 СК України, відповідно до яких якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами\~ч.\~1,\~2\~ст.\~10\~ЦПК України\~суд при\~розгляді справи\~керується принципом\~верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до\~ч.\~1-3\~ст.\~12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обовязків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. \~ \~ \~ \~Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Суд бере до уваги твердження відповідача про те, що він ніде не працює, не має регулярного доходу, однак визнає, що повинен утримувати свою доньку, яка продовжує навчання, а тому вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги частково, стягнувши із відповідача на користь позивача кошти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно, до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку. Одночасно суд зауважує, що твердження відповідача про те, щоб розмір аліментів, що стягуватимуться з нього був не менший 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є необґрунтованим, адже його донька є повнолітньою, а отже вона не є дитиною в розумінні ч. 2 ст. 182 СК України і відносно неї не встановлено мінімального розміру аліментів, які мають бути стягнені. Відтак, позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить із наступного. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, із відповідача в дохід держави слід стягнути 704,80 грн судового забору.

Outcome: partial