Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

3 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач зазначає, що 29 травня 2006 року уклали шлюб [PERSON] та зареєстрували його у Березівській сільській раді Радехівського району Львівської області, актовий запис №5. Від шлюбу у сторін дітей немає. Протягом останніх трьох років між ними постійно виникають сварки, оскільки кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, що призвело до того, що вони стали зовсім чужими людьми та припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство. На примирення не згідна і тому вважає, що шлюб необхідно розірвати. В судове засідання позивач не з»явилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просила постановити рішення про задоволення позову, проти заочного рішення не заперечує (а.с.17). Відповідач у судове засідання не з»явився, причини неявки суду не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення судової повістки (а.с.24). Тому, згідно з ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив позивач у письмовій заяві. Із врахуванням наведеного, на підставі ст.158, п.3 ч.1 ст.169, ч.2 ст.197 та ст.224-233 ЦПК України, розгляд справи проведено без участі сторін та на підставі представлених суду доказів без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 29 травня 2006 року у Березівській сільській раді Радехівського району Львівської області, актовий запис №5 (а.с.5) Від шлюбу спільних дітей у сторін немає. Сторони спільно не проживають, подружніх стосунків не підтримують, їх сімя фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим. Причинами розпаду сімї є відчуження один від одного, відсутність взаєморозуміння. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя, який виявив прояв з власної ініціативи, з поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Приймаючи до уваги заяву позивача, згоду на розірвання шлюбу відповідача, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати стягнути із відповідача.

Outcome: approved