Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

29 січня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачки [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] , в якому просив: визнати [PERSON] , [INFO] та малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтовування\~позовних вимог\~вказав,\~що він\~є власником\~квартири,\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~на підставі\~свідоцтва про\~право власності\~на житло\~№ Ж-1114а\~від 04.07.2007\~року,\~виданого органом\~приватизації Управління\~житлово-комунального\~господарства виконавчого\~комітету Криворізької\~міської Ради\~народних депутатів.\~З 03.02.2007\~року по\~29.07.2019\~року перебував\~в зареєстрованому\~шлюбі з\~відповідачкою [PERSON] ,\~від цього\~шлюбу вони\~мають неповнолітню\~дитину [PERSON] ,\~ [INFO] .\~З 05\~квітня 2019\~року шлюбно-сімейні\~відносини з\~ [PERSON] \~були припиненні.\~Відповідачка зібрала\~дитину,\~свої особисті\~речі та\~переїхала мешкати\~в квартиру,\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Отже на\~момент звернення\~до суду\~він мешкає\~один в\~квартирі,\~не зважаючи\~на те,\~що в\~ній зареєстровано\~три особи,\~у зв`язку\~із чим\~несе додаткові\~витрати на\~оплату комунальних\~послуг,\~в добровільному\~порядку відповідачка не бажає знятися з реєстраційного обліку, тому вимушений звернутися з цим позовом до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку та за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву від неї не надходив, подала до суду заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності, просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на іншого житла з донькою не має, позивач чинить їм перешкоди в користуванні квартирою, змінив вхідний замок та не пускає до квартири. Представник третьої особи до суду не з`явилася, надала суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності та просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених в письмових поясненнях. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до\~ т. 247 ч. 2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріли справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» закріплено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № Ж-1114а від 04.07.2007 року, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської Ради народних депутатів (а.с.8). Квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстровано КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» номер запису 38 в книзі: 269П-38, власником якої вказано [PERSON] , що підтверджується Витягом № 15138279 від 06.07.2007 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 7). Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] з 03.02.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис 61 ( а.с.10). Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.07.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили 28.08.2019 року ( а.с.11). Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] мають неповнолітню доньку- [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.12). Відповідно до довідки №1468 від 24.01.2020 року, виданою Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.13). Згідно акту про не проживання, в квартирі [ADDRESS] , який посвідчений ТОВ«КЕРУЮЧА КОМПАНІЯ ДОМ.КОМ», відповідачка [PERSON] разом з донькою [PERSON] не проживають у вищевказаній квартирі з 05 травня 2019 року (а.с.14). Статтею 47\~Конституції України встановлено, що держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло. За правилами частини першої\~статті 386 ЦК України\~держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Стаття 391 ЦК України\~визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою\~статті 156 ЖК Української РСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої\~статті 156 ЖК Української РСР\~до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені у частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені\~статтею 162 цього Кодексу\~(частина четверта\~статті 156 ЖК Української РСР). За змістом зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником не позбавляє права користування займаним приміщенням колишнього члена сім`ї. Таким чином, положення\~статті 156 ЖК Української РСР\~передбачають збереження права користування житлом для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку (квартири), за умови збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Згідно зі ст. 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Системний аналіз статей 383, 391, 405\~ЦК України та статей\~150,\~156 ЖК Української РСР\~у поєднанні зі статтею 64 ЖК Української РСР\~дає підстави для висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статей 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК Української РСР\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Наявні в матеріалах справи докази не свідчать про те, що відповідач не проживає більше одного року, оскільки відповідно до акту про непроживання мешканців будинку від 21 лютого 2020 року відповідачка [PERSON] та неповнолітня [PERSON] не мешкають в квартирі за адресою: [ADDRESS] з 05 травня 2019 року, тобто річний термін не проживання в квартирі позивача не минув. При цьому, відповідачка звертає увагу, що позивач змінив замки в спірній квартирі, чинить перешкоди в користуванні їй та дитині. Іншого житла врна в користуванні не має, а отже може опинитись з дитиною на вулиці. Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Виселення відповідача в контексті пропорційності застосування такого заходу має оцінюватися з урахуванням порушення права останнього на житло та недобросовісності дій сторін правовідносин, що існують між сторонами, внаслідок яких [PERSON] та спільна дитина сторін можуть втратити не лише право на користування житлом, а позбутися такого права взагалі та стати безхатченками. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі 569/4373/16-ц. Крім того, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України). За правилами статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року N2402-III\~(зі змінами і доповненнями), сім`я несе відповідальність за створення належних умов для дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини Приписами частини другої\~статті 18\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» зазначено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. В силу положень частини третьої та частини четвертої статті 29 ЦК України, частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», малолітня [PERSON] не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі обумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення її права користування житлом, у якому на законних підставах зареєстрований та володіє ним її батько. Отже, доводи позивача про проживання дитини за іншою адресою з матір`ю, втрати інтересу до житла є недоведеними, та не можуть слугувати правовою підставою для визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі № 755/13966/18 провадження №61-15224св19 від 13.02.2020 року.

Outcome: dismissed