Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

30.08.2018 року до суду звернулася позивач [PERSON] з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідачів [PERSON], [PERSON], та [PERSON] 30.11.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 06 грудня 2018 року. 06.12.2018 року закінчене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 06.12.2018 року. Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 06.12.2018 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідачів втратившими право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: на підставі договору дарування серії АЕВ № 952545 від 28 вересня 2001 року вона є власником будинку [ADDRESS]. Право власності зареєстроване БТІ «Конкурент» В належному їй будинку з зареєстровані її рідний брат, його дружина та їх син, які фактично з 2013 року у належному їй будинку не проживають, а проживають на території Російської Федерації. Протягом останніх п'яти років відповідачі до неї в будинок не приїздили. Особистих речей вказаних громадян у її будинку немає Реєстрація відповідачів у належному позивачу будинку створює перешкоди у користуванні нею, так як вона змушена сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню будинку самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Вона самостійно не має можливості зняти відповідачів з реєстраційного обліку у належному їй будинку, так як для цього потрібна його особиста присутність, що й стало підвою звернення до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі за підставами, викладеними в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином через оголошення на офіційному сайті судової влади. В судове засідання не з'явилися. Відзиву на позовну заяву не подали. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності та право користування житлом. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON], на підставі договору дарування серії АЕВ № 952545 від 28 вересня 2001 року вона є власником будинку [ADDRESS]. Право власності зареєстроване БТІ «Конкурент», що підтверджується копією договору дарування. В належному позивачу будинку зареєстровані відповідачі: брат позивачки - [PERSON], [INFO], його дружина - [PERSON], [INFO] та їх син - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними домової книга та адресною довідкою. Позивач та представник позивача зазначають, що відповідачі не проживають в належному позивачці будинку з 2013 року. Даний факт підтверджується актом депутата Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 29.08. 2018 року, в якому вказується, що [PERSON], [PERSON], та [PERSON], фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] а в сел. Новомиколаївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області з 2013 року по теперішній час. Судом встановлено, що відповідачі були зареєстровані в належному позивачу будинку як члени її сім'ї, так як перебувають за позивачкою в родиних відносинах Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідачів в будинку позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідачів [PERSON]. та [PERSON], такими, що втратили право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд. Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачу будинку наміру користуватись нею, відповідачі суду не надали. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст. ст 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачами не надано доказів того, що йому належить право власності на значний вище будинок та, що позивач чи інші особи створювали їм перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідачі не мають наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним. За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідачів [PERSON], та [PERSON], такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS]. Так як відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вирішуючи питання про задоволення заявлених позовних вимог про визнання втратившим право користування житловим приміщенням [PERSON], [INFO], суд вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Так, [PERSON], на час розгляду справи є малолітньою особою, і взагалі не може бути відповідачем у справі. А відповідачами по справі можуть бути лише його законні представники. Відповідно до ч.4,5 ст. 19 СК України - При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Позивачем не заявлене клопотання про залучення до у часті в розгляді справи органу опіки та піклування. Не наданий письмовий висновок органу опіки та піклування щодо можливості визнання малолітньої дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням та не надано доказів того, що дитина забезпечена житлом і визнання її втратившою право користування житловим приміщенням не призведе до порушення її прав на житло. Крім того позивачем та представником позивача не доведено в чому саме реєстрація у належному позивачу домоволодінні малолітньої дитини порушує права позивача, як власника зазначеного домоволодіння. На підставі чого суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином рішення суду про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON]., таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] Верхньодніпровського району Дніпропетровської області є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов'язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн., в рівних частинах з кожного.

Outcome: partial