Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

30 вересня 2015 року позивач звернулася до [PERSON] сільської ради Вінницького району про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні заяви мотивувала тим, що 22 січня 2015 року помер її батько [PERSON] в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району. Крім того, в той же день, 22 січня 2015 року померла мати позивачки - [PERSON] в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району. Після їх смерті відкрилася спадщина на житловий будинок, який розташований по вул. Молодіжній, 16 (13), с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області. Після смерті батьків вона є єдиним спадкоємцем першої черги, як їх донька, а інших спадкоємців першої черги не має. Вказує, що спадщину на земельну ділянку площею 0,1638 га. вона прийняла, у встановлений законом строк звернувшись з відповідною заявою до приватного нотаріуса, на підставі чого видано свідоцтво на право на спадщину за законом на нерухоме майно. Однак, у прийнятті спадщини на житловий будинок, який розташований по вул. Молодіжній, 16 (13), с. Вінницькі Хутори, Вінницького району їй було відмовлено, оскільки він належить до колгоспного двору, головою якого записаний батько позивачки [PERSON], мати - [PERSON] була членом двору. За наведених обставин, вона змушена звернутися до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, який входив до суспільної групи колгоспний двір, після смерті батька. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення даного позову не заперечує. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності нез*явившихся осіб. Вивчивши матеріали справи, та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено з матеріалів справи вбачається, що 22 січня 2015 року помер батько позивачки [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-АМ №305830, видане 26 січня 2015 року Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 6). Також, 22 січня 2015 року померла мати позивачки [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-АМ №305829, видане 26 січня 2015 року Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 7). Спадкоємцем першої черги за законом після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] донька спадкодавців, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії LR № 133300 (а.с. 8), та копією свідоцтва про одруження, з якого вбачається, що 13 вересня 1991 року [PERSON] зареєструвала шлюбу із [PERSON] та після одруження змінила своє дошлюбне прізвище Стасюк на Рябчикова (а.с. 9). Після смерті батька [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 0,1638 га, кадастровий номер: 0520681000:02:002:0494, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яку вона прийняла, у встановлений законом строк звернувшись з відповідною заявою до приватного нотаріуса нотаріального округу Головного управління юстиції у Вінницькій області [PERSON], яка міститься в матеріалах спадкової справи №2/2015 (а.с. 45), на підставі чого видано свідоцтво на право на спадщину за законом на нерухоме майно від 19 серпня 2015 року (а.с. 10). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.08.2015 року за № 42522039, вбачається що [PERSON] являється власником земельної, яка знаходиться за адресою: вул. Молодіжна, 16, с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області (а.с. 11). Крім того, після смерті батьків відкрилася спадщина на житловий будинок, який розташований по вул. Молодіжній, 16, с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, що належав померлому [PERSON], як голові колгоспного двору та померлій [PERSON], як члену колгоспного двору, що підтверджується копіями виписок з погосподарських книг (а.с. 18-22). Факт володіння, користування та розпорядження будинком з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Вінницькі Хутори, вул. Молодіжна, 16, Вінницького району Вінницької області померлим [PERSON] підтверджується відомостями технічного паспорту, виготовленого 17 вересня 1990 року, який належав [PERSON]Д, як голові колгоспного двору (а.с. 12-15). Як вбачається з копії висновку про ринкову вартість будинковолодіння по вул. Молодіжній, № 16, в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області, станом на 23 вересня 2015 року ринкова вартість будинку складає 153971,00 гривень (а.с. 16). Проте, у видачі свідоцтва про праву на спадщину за законом на вказаний будинок позивачеві листом нотаріуса за № 371/02-31 від 19 серпня 2015 року було відмовлено через те, що житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого записаний [PERSON] (а.с. 17). Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного: Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], помер 22 січня 2015 року, він був головою колгоспного двору, а його дружина [PERSON], яка померла 22 січня 2015 року, була членом колгоспного двору № 16 по вул. Молодіжній, с. Вінницькі Хутори, Вінницький район, по день смерті проживали та були зареєстровані у вказаному будинку. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вказаний жилий будинок, спадкоємцями за законом якого є його донька позивач у справі, яка прийняла спадщину після його смерті шляхом подачі відповідної заяви до нотаріуса. Відповідно до ч.1 ст.325 ЦК України, субєктами приватної власності є фізичні та юридичні особи. Згідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах , що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірне, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ч.1 ст. 392 ЦК України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, суд прийшов до переконання про те, що позовна вимога позивача про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 22 січня 2015 року в с. Вінницькі Хутори Вінницького району на житлове будинковолодіння № 16 , що в цілому складається з житлового будинку ( літА) загальною площею 64,4 кв.м., житловою- 24,2 кв.м. та господарські будівлі в споруди : вбиральня ( літ.Б), огорожа № 1-2, розташоване по вулиці Молодіжній в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області, підлягає задоволенню, оскільки матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні, доведено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька, так як подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини в строк передбачений законодавством, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Outcome: approved