Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

9 жовтня 2018 р. позивач звернулась до суду з позовною заявою про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони з 28 квітня 2006 року по 12 червня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка постійно мешкає з матірю. Батько дитини [PERSON] не підтримує з нею стосунків, не бере участі у вихованні дочки та утриманні, зв'язок з дитиною втратив повністю. Позивач має намір влітку 2019 р. виїхати з дочкою на відпочинок до Туреччини, але не може отримати від відповідача згоду на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини. З наведених підстав позивач просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд дочки за кордон в Туреччину без згоди батька в період з 28 червня по 27 липня 2019 р. Ухвалою судді від 22 жовтня 2018 р. відкрито провадження у цивільній справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строки для подачі заяв по суті позову. У встановлений строк відповідач надав суду відзив на позов, в якому вимоги позивача не визнав, оскільки в позові не зазначено строк перебування дитини за кордоном, позивач не обґрунтувала підстави для виїзду дитини за кордон, має намір залишитись на постійне проживання в Туреччині разом з дитиною. Позивач надала суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що має намір поїхати з неповнолітньою дитиною в Туреччину в період з 28 червня по 27 липня 2019 р. для оздоровлення дитини. Вона неодноразово зверталась до відповідача з пропозицією надати нотаріально посвідчену заяву про згоді на виїзд дитини за кордон, однак він ухилявся від цього. Відомості про те, що вона має намір залишитись з дитиною в Туреччині, відповідачем не підтверджені. В судовому засіданні позивач підтвердила позовні вимоги та їх обґрунтування, також пояснила, що відповідач раніше надавав нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон, але у 2018 р. відмовив у цьому, в звязку з чим вона зверталась до суду з позовом. Восени 2018 р. вона звернулась до відповідача з письмовою пропозицією про надання згоди на виїзд дитини за кордон влітку 2019 р. Відповідач на цю пропозицію не відповів, що вимусило її звернутись з позовом до суду. Вона має намір поїхати з дочкою на відпочинок в Туреччину в період з 28 червня по 27 липня 2018 р., вже подала заявку в туристичну фірму на бронювання квитків. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що не заперечує проти виїзду дочки за кордон з матірю, однак в звязку з відсутністю грошових коштів не може оформити нотаріально посвідчену заяву. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні належними документами встановлено, що з 28 квітня 2006 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 5), від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. (а.с. 6) Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2013 р. шлюб між батьками дитини розірвано. (а.с. 18) Згідно довідок Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради позивач та її неповнолітня дочка [PERSON] зареєстровані та мешкають [ADDRESS]. (а.с. 7, 8) Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які ними уповноважені. Згідно п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р., виїзд з\~України громадян,\~які не\~досягли 16-річного\~віку,\~в супроводі\~одного з\~батьків або\~інших осіб,\~уповноважених одним\~з батьків\~за нотаріально\~посвідченою згодою,\~здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Позивач надала суду копію письмового звернення до відповідача, датованого 18 вересня 2018 р., з пропозицією надати нотаріальну згоду на виїзд дочки в Туреччину строком 30 календарних днів влітку 2019 р. (а.с. 15) До звернення позивач додала докази його направлення відповідачеві. (а.с. 16, 17) Відповідач в судовому засіданні підтвердив отримання цього повідомлення, суду пояснив, що телефонував позивачеві з цього приводу, пояснив, що не має коштів для оформлення нотаріальної згоди. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості отримати нотаріально посвідчену згоду батька дитини на тимчасовий виїзд неповнолітньої дочки за кордон, оскільки відповідач не надає такої згоди. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про необхідність надання позивачеві дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дочки за кордон в Туреччину на період з 28 червня 2019 р. по 27 липня 2019 р. в супроводі матері без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на сплату судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved