Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

30.09.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить: - визнати дійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений 20.06.1997 року та посвідчений Одеською товарною біржею, реєстраційний № 1987; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] та матері [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на: житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0636 га, яка розташована у [ADDRESS] , передану для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІV-ОД № 007538, виданий 01.10.2002 року Ізмаїльською міською радою, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 2514), кадастровий номер - 5110600000:01:017:0236. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального Єфимової Т.І. №313/02-14 від 22.09.2020 року, [PERSON] було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з тим, що у документах, що підтверджують право власності, а саме: договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 1987 від 20.06.1997 року, посвідченого Одеською товарною біржею, Державному акті на праві приватної власності на землю ІV-ОД № 007538 від 01 жовтня 2002 року, не визначені частки спадкодавця у спільній сумісній власності. Крім того, письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального Єфимової Т.І. № 314/02-14 від 22.09.2020 року, [PERSON] було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що у документах, що підтверджують право власності, а саме: договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 1987 від 20.06.1997 року, посвідченого Одеською товарною біржею, Державному акті на праві приватної власності на землю ІV-ОД № 007538 від 01 жовтня 2002 року, не визначені частки спадкодавця у спільній сумісній власності. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідачі в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна № 1987, посвідченого представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі від 20.06.1997 року. Згідно ст.ст. 328, 334, 655, 657 ЦК України, діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до пунктів 1.1, 1.4, 1.7, 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року № 121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1.д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис. Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею». При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст. 15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір. Отже, реєстрація за [PERSON] та [PERSON] права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташовану за адресою: [ADDRESS] , за кожним, здійснена відповідно до діючого на той час законодавства. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21.03.2019 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: - 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна № 1987, посвідченого представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі від 20.06.1997 року; - земельна ділянка площею 0,0636 га, яка розташована у [ADDRESS] , передана для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ОД № 007538, виданого 01.10.2002 року Ізмаїльською міською радою, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 2514, кадастровий номер - 5110600000:01:017:0236. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 61353862 від 19.08.2020 року, наданою приватним нотаріусом Єфимовою Т.І., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлого [INFO] - відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - дружина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 17.07.1976 року РАЦС м. Владивосток Первомайського району РФ; - син [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12.05.1982 року відділом РАЦС м. Ізмаїл - донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16.08.1977 року Под`япільською сільською радою Шкотівського району Приморського краю та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 23.11.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Встановлено, що позивач [PERSON] постійно проживав за однією адресою зі спадкодавцем [PERSON] , тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину, що підтверджується відповідною заявою від 19.08.2020 року. Крім того, встановлено, що відповідач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимової Т.І. з заявою, згідно якої після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , вона спадщину не прийняла, що підтверджується заявою від 19.08.2020 року. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального Єфимової Т.І. №313/02-14 від 22.09.2020 року, [PERSON] було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з тим, що у документах, що підтверджують право власності, а саме: договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 1987 від 20.06.1997 року, посвідченого Одеською товарною біржею, Державному акті на праві приватної власності на землю ІV-ОД № 007538 від 01 жовтня 2002 року, не визначені частки спадкодавця у спільній сумісній власності. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09.01.2020 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить: - 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , на підставі договору купівлі - продажу нерухомого майна № 1987, посвідченого представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі від 20.06.1997 року; - земельна ділянка площею 0,0636 га, яка розташована у [ADDRESS] , переданої для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІV-ОД № 007538, виданого 01.10.2002 року Ізмаїльською міською радою, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 2514, кадастровий номер - 5110600000:01:017:0236. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 61353971 від 19.08.2020 року, наданою приватним нотаріусом Єфимовою Т.І., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлої [INFO] - відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - син - [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12.05.1982 року відділом РАЦС м. Ізмаїл - донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16.08.1977 року Под`япільською сільською радою Шкотівського району Приморського краю та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 23.11.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, згідно якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Встановлено, що позивач [PERSON] постійно проживав за однією адресою зі спадкодавцем [PERSON] , тобто вважається таким, який фактично прийняв спадщину, що підтверджується відповідною заявою від 19.08.2020 року. Крім того, відповідач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимової Т.І. з заявою, згідно якої після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , вона спадщину не прийняла, що підтверджується заявою від 19.08.2020 року. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального Єфимової Т.І. № 314/02-14 від 22.09.2020 року, [PERSON] було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з тим, що у документах, що підтверджують право власності, а саме: договорі купівлі-продажу нерухомого майна № 1987 від 20.06.1997 року, посвідченого Одеською товарною біржею, Державному акті на праві приватної власності на землю ІV-ОД № 007538 від 01 жовтня 2002 року, не визначені частки спадкодавця у спільній сумісній власності. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved