Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

29.10.2012 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Пустомитівської державної нотаріальної контори, третя особа Щирецька селищна рада Пустомитівського району Львівської області, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом часткового недійсним, визнання права власності на 1 / 2 частину житлового будинку в порядку спадкування, реальний його поділ, визначення порядку користування присадибною земельною ділянкою. У позовній заяві позивач просить суд визнати частково недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.09. 2000 року, видане Підгірняк Н.С. державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1447, в частині 1 / 2 ідеальної частки житлового будинку [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1 / 2 ідеальну частину житлового будинку [ADDRESS]; реально поділити житловий будинок [ADDRESS]; визнати за [PERSON], [PERSON] права власності на 1 / 2 ідеальну частину житлового будинку [ADDRESS]; виділити в користування [PERSON], [PERSON], [PERSON] присадибні земельні ділянки. Позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених позовних вимог покликається на наступні обставини: [INFO] померла [PERSON] - мати [PERSON] та [PERSON]. У склад спадщини після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у склад якої увійшов житловий будинок [ADDRESS] та присадибна земельна ділянка при ньому пл.. 1599 кв.м. На випадок смерті спадкодавець своїми майновими правами не розпорядився. До спадщини були закликані позивач та [PERSON], як спадкоємці першої черги спадкування. Позивачем та [PERSON] була досягнута домовленість про те, що останній сплатить позивачеві грошову компенсацію, тому позивач не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а [PERSON] таку заяву до нотаріальної контори подав, коли саме позивачеві не відомо. На початку 2000 року позивачеві стало відомо, що Пустомитівською державною нотаріальною конторою [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину на весь зазначений вище житловий будинок. Проте компенсації від [PERSON] позивач не отримала, тому позивач змушена звертатися до суду за захистом своїх прав. Позивач вказує, що вона у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року прийняла спадщину після смерті [PERSON] та як і [PERSON], від так позивач має право отримати у власність 1 / 2 частину спірного будинку. Крім того, позивач вважає за необхідне реально поділи спірний будинок та присадибні земельні ділянки, які належали спадкодавцю, у відповідності до часток кожного із співвласників. Відповідачі у справі є дружиною та дочкою [PERSON], який помер. На підставі наведеного позивач у позовній заяві просить суд задоволити заявлені позовні вимоги. Позивач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, пояснення дала аналогічні викладеним у позовній заяві, позов просила задоволити. Представник відповідачів: [PERSON], [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заявлені позивачем позовні вимоги не визнав покликаючись на обставини викладені у письмовому відзиві на позов, а саме: представник відповідача вказує, що [PERSON] неналежний відповідач у справі, оскільки спірний будинок належав її чоловікові [PERSON]. Після смерті чоловіка [PERSON] не успадкувала спірного будинку, оскільки відмовилася від прийняття спадщини в користь дочки [PERSON], яка на теперішній час є єдиним власником спірного будинковолодіння. Позивач не прийняла спадщини після смерті [PERSON], оскільки позивач проживала за адресою: [ADDRESS]. Крім того, позивач у позовній заяві опирається на висновок будівельно - технічної експертизи, оформленої з порушення встановлених правил та такої, містить недостовірні дані. На підставі наведеного представник відповідачів у задоволенні позову просить суд відмовити. Представник відповідача Пустомитівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився. Представник третьої особи Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не з'явився, проте у процесі судового розгляду справи покликався на розсуд суду при вирішенні справи. Заслухавши пояснення учасників процесу присутніх у судовому засіданні, проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши докази у справі в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: [PERSON] за час свого життя з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набула право власності на житловий будинок [ADDRESS], що стверджується Свідоцтвом на право власності на жилий будинок від 17.02. 1989 року /а.с. 80/. Встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що стверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.04. 1997 року /а.с. 78/. Із зазначеного Свідоцтва про смерть також слідує, що місцем смерті спадкодавця було селище Щирець, Пустомитівського району, Львівської області, яке згідно ст. 526 ЦК України 1963 року було місцем відкриття спадщини [PERSON]. Встановлено, що [PERSON] за час свого життя свої правом власності на житловий будинок [ADDRESS] на випадок смерті не розпорядилася та заповіту не склала, що стверджується матеріалами Спадкової справи № 388/2000 /а.с. 76 - 84/, тому спадкування після її смерті, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 524 ЦК України 1963 року, відбувається за законом. Встановлено, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року, до спадкоємців першої черги спадкування після смерті [PERSON] належали: [PERSON] - син спадкодавця, факт родинних відносин першої лінії споріднення стверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.09. 1960 року /а.с. 79/. [PERSON] - дочка спадкодавця, факт родинних відносин першої лінії споріднення стверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.08. 1956 року /а.с. 6/. Прізвище «Панюхіна» змінено на «[PERSON]» внаслідок укладення шлюбу з [PERSON], що стверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 20.03. 1966 року /а.с. 7/. Встановлено, що [PERSON] вчинив дії визначені п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року, а саме фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що стверджується Довідкою № 699 від 2000 року, видана виконавчим комітетом Щирецької селищної ради /а.с. 82/. Встановлено, що [PERSON] вчинила дії визначені п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України 1963 року, а саме фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що стверджується Довідкою № 3155 від 01.08. 2012 року, видана Щирецькою селищною радою /а.с. 11/. Оцінюючи зазначену довідку суд прийшов до висновку, що така не суперечить Довідці № 699 від 2000 року /а.с. 82/, оскільки у будинку [ADDRESS] могли проживати як [PERSON] так і [PERSON]. Встановлено, що [PERSON] 01.08. 2000 року подав до Пустомитівської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини [PERSON] заяву про прийняття спадщини після смерті останньої, що стверджується Заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом № 459 від 01.08. 2000 року /а.с. 77/. Судом встановлено та позивачем у судовому засіданні визнано ту обставину, що вона до держаної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини після смерті спадкодавця із заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину не зверталася. Також судом встановлено, що позивач [PERSON] від прийняття спадщини після смерті [PERSON] не відмовлялася та дій визначених ст. 553 ЦК України 1963 року не вчиняла. Зазначені вище обставини свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON]. В силу вимог ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 року [PERSON] та [PERSON] успадкували в рівних частинах право власності на спірний житловий будинок після смерті [PERSON]. Встановлено, що [PERSON] державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С. 12.09. 2000 року видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за № 1447 /а.с. 84/. Із зазначеного Свідоцтва про право на спадщину за законом слідує, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON]. Спадкове майно на яке видане це свідоцтво складається з житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], який складається з двох житлових кімнат житловою площею 45,1 кв.м., кухні, коридору, кладової. Беручи до уваги встановлені вище обставини та зазначені норми закону суд прийшов до висновку, що Свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.09. 2000 року, видане Підгірняк Н.С. державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1447, в частині 1 / 2 ідеальної частки житлового будинку [ADDRESS] є недійсним, оскільки таким порушено права [PERSON], як спадкоємця [PERSON]. В свою чергу, із зазначених підстав, за [PERSON] у відповідності до вимог ст. 392 ЦК України слід визнати право власності на 1 / 2 ідеальну частину житлового будинку [ADDRESS]. Із зазначеного слідує, що всі наступні реєстраційні дії вчинені відповідачами, щодо 1 / 2 ідеальної частини житлового будинку [ADDRESS] є незаконними. Встановлено, що [PERSON] помер 03.04. 2012 року, що стверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 00010863714 від 03.08. 2012 року /а.с. 10/. Встановлено, що спадкоємцями [PERSON] були [PERSON] та [PERSON], що стверджується Заявою [PERSON] № 43 від 23.04. 2012 року про відмову від спадщини /а.с. 54/ та Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.10. 2012 року, зареєстровано в реєстрі за № 1110 /а.с. 53/. Тому, [PERSON] та [PERSON] є належними відповідачами за заявленими позивачем позовними вимогами. Позовні вимоги заявлені позивачем про реальний поділ житлового будинку [ADDRESS]; визнання за [PERSON], [PERSON] права власності на 1 / 2 ідеальну частину житлового будинку [ADDRESS]; виділення в користування [PERSON], [PERSON], [PERSON] присадибних земельних ділянок задоволенню не підлягають виходячи із наступного: судом встановлено, що відповідно до ст. 364 ЦК України позивач має право на виділ їй частки із житлового будинку [ADDRESS], що дорівнює 1 / 2 ідеальній частині вказаного будинку, проте реальний поділ спірного будинковолодіння неможливий, оскільки: позивач у позовній заяві, як на доказ, що встановлює варіанти реального поділу спірного будинку покликається на будівельно - технічне заключення про поділ будинковолодіння [ADDRESS], що складене 07.12. 2000 року /а.с. 15-22/. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Беручи до уваги те, що будівельно - технічне заключення про поділ будинковолодіння [ADDRESS] /а.с. 15-22/ складене 07.12. 2000 року, суд прийшов до висновку, що таке не відображає фактичних технічних та вартісних характеристик спірного будинковолодіння на теперішній час. Таким чином, вказане вище будівельно - технічне заключення не є належним доказом щодо предмету доказування, в розумінні ст. 58 ЦПК України. Сторонами у справі не реалізованої їхнього права на призначення будівельної експертизи, що в свою чергу виключило можливість визначити судом варіанти поділу спірного будинку, оскільки вирішення цього питання потребує спеціальних знань. Вимога позивача про визнання за [PERSON], [PERSON] права власності на 1 / 2 ідеальну частину житлового будинку [ADDRESS] задоволенню не підлягає, такого висновку суд прийшов виходячи з наступного: статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. З аналізу зазначених норм закону в їх сукупності випливає, що права надані особі вказаними нормами закону є індивідуальними та можуть бути реалізовані лише суб'єктом, права та інтереси якого порушені, не визнані чи оспорюються, крім випадків укладенні договору доручення, видачі довіреності та інших встановлених законом. У матеріалах справи відсутні відомості про наділення позивача правомочностями для захисту цивільних прав та інтересів відповідачів. Відтак, позивач вийшов за межі своїх прав заявляючи позовні вимоги про визнання за відповідачами право власності на спірне майно. Питання поділу земельних ділянок про які позивач зазначає, судом не може бути вирішено, оскільки сторонами у справі всупереч ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України не представлено суду доказів того, що спадкодавець [PERSON] за час свого життя набула у власність чи користування земельну ділянку площею 1599 кв.м., що призначена для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Документально підтверджені понесені сторонами судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved