Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-31 00:00:00

29 жовтня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось, через відсутність єдиного погляду з питань ведення спільного господарства, сім'ї та виховання дітей. Шлюбні стосунки припинені. З цього часу сторони не мають спільного бюджету і перестали вести спільне господарство, хоча і зареєстровані за однією адресою, але разом не проживають близько місяця. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим і таким що суперечить її інтересам. Після розірвання шлюбу донька від шлюбу залишається проживати з позивачем. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, а самій їй дитину матеріально утримувати важко, тому позивач просить стягнути на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Позивач [PERSON] в судове засідання, не зявилась надала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, на розірванні шлюбу та стягненні аліментів\~ наполягає, за результатами розгляду підготовчого судового засідання просила винести рішення.(а.с.20) Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду надав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає, за результатами підготовчого судового засідання просив винести рішення.(а.с.21) У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.\~ Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, з свідоцтва про шлюб 1-БП №063463 виданого 10 листопада 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Шосткинському району Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області вбачається, що [PERSON], та [PERSON], зареєстрували шлюб 10 листопада 2011 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів в цей день зроблено відповідний актовий запис за №36 і прізвища після одруження: чоловіка -[PERSON], дружини - [PERSON]. (а.с. 9) Із свідоцтва про народження І-БП №175213 виданого 15 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, вбачається, що [PERSON] народилась 01 жовтня 2014 року про, що складено відповідний актовий запис за №497 і її батьками є: батько [PERSON], мати [PERSON]. (а.с.10) Відповідно до довідки від 23.10.2018 виданого ЖКВ\~ КП «ШКЗ «Імпульс», [PERSON] зареєстрована за адресою : [INFO]. За даною адресою з позивачем зареєстровані: донька [PERSON], [INFO], чоловік [PERSON], [INFO]. (а.с.11) Судом встановлено, що сторони не проживають однією сімєю, хоча і зареєстровані за однією адресою, не підтримують подружніх стосунків, не мають взаємних почуттів, не несуть взаємних обовязків, кожен має особисте життя. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам один одного, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, та враховуючи, що судом встановлено, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні стосунки і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам один одного та їх дитині, тому суд вважає, що шлюб між сторонами слід припинити шляхом його розірвання. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо виконання відповідачем обовязку утримання малолітньої дитини. У відповідності до положень ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved