Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

30 квітня 2020 року позивач звернувся із позовом до відповідачів, в якому просить суд визнати дійсним договір міни, зареєстрований на Південній Товарній біржі за № 2142 від 17.07.1995 року, укладений між [PERSON] з одного боку та [PERSON] та [PERSON] з другого боку. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 17.07.1995 року між позивачем та відповідачами укладено договір міни нерухомого майна № 2142, згідно якого позивачка обміняла свою квартиру [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] , яка належала відповідачам у рівних долях. Вказаний договір було укладено та посвідчено Південною Товарною Біржою та зареєстрований за № 2142 від 17.07.1995 року. Договір було зареєстровано в КП МБТІ. Відповідно до діючого на той час законодавства вказаний договір не підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. При укладенні договору сторони керувались ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Вказує, що в укладеному договорі міни сторони повністю узгодили усі істотні умови договору. Усі зобов`язання за договором міни нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, а саме: вони передами один одному предмети нерухомого майна. Факт виконання умов укладеного договору не оскаржено і ніким не оспорюється. Зазначає, що має намір продати вказану квартиру, але звернувшись до нотаріуса, їй було відмовлено у нотаріальній дії у зв`язку з тим, що вказаний договір не відповідає вимогам чинного законодавства про посвідчення правочинів. Вважає, що неможливість нотаріального посвідчення договору міни порушує її права розпоряджатися об`єктом нерухомості в повному обсязі. Ухвалою судді Чулупа О.С. від 02.06.2020 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання на 30.09.2020 року. 13.01.2021 року на підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 29.12.2020 року № 996 на підставі Рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя України від 25.11.2020 р. №3242/3дп/15-20 здійснено повторний автоматизований розподіл справи, за результатами якого головуючим у справі визначено суддю Гуденко О. А. 14.01.2021 року матеріали справи передані на розгляд судді Гуденко О. А. Ухвалою від 15.01.2021 року суддею Гуденко О. А. прийнято до провадження справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом через оголошення на офіційному сайті суду. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. За договором міни нерухомого майна № 2142 від 17 липня 1995 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] обміняла належну їй квартиру [ADDRESS] загальною площею 67,5 кв.м, на квартиру [ADDRESS] загальною площею 64,3 кв.м, яка належить [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] , яка належить відповідачам на підставі «Свідоцтва про право власності на житло» від 11.10.1994 р., зареєстрованого МОБТІ за р. №18390 від 19.10.1994 р. Згідно з п. 10 Договору, цей Договір згідно з вимогами, встановленими статтею 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Південній товарній біржі в журналі реєстрації біржових угод, реєстраційний № 2142 від 17 липня 1995 року. Договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. За Реєстраційним посвідченням до документу про право приватної власності, виданим Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації 03.09.1995 року., квартира [ADDRESS] зареєстрована в БТІ на праві на праві приватної власності за [PERSON] та записаний за реєстром № 18390 02.09.1995 року. Згідно з Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 грудня 2019 року № 422/02-31, виданою приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, Димовим О.С., [PERSON] відмовлено у прийнятті в якості документа, що підтверджує право власності на квартиру, а саме договір міни, зареєстрований на біржі та не посвідчений нотаріусом. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. У відповідності доч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору міни, та така домовленість підтверджується письмовими доказами, сторони повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», а в даний момент відповідачі ухиляються від нотаріального оформлення угоди, суд з метою захисту інтересів добросовісних учасників цивільних правовідносин, та дотримання принципу правової визначеності, регламентованого Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, вважає можливим визнати дійсним договір міни, укладений між сторонами. Враховуюче вищевикладене, на підставі ст. ст. 220, 715 ЦК України, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved