Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

30.01.2020 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім`єю з вересня 2012 року по день смерті останньої. Свою заяву [PERSON] обґрунтувала тим, що [PERSON] була дружиною її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті батька вони продовжували підтримувати родинні відносини. У вересні 2012 року стан здоров`я [PERSON] погіршився, тому вона переїхала до неї і з цього часу стала постійно проживати з [PERSON] у її квартирі за адресом: [ADDRESS] , але залишалася бути зареєстрованою за іншою адресою. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира за адресою: [ADDRESS] , яка згідно договору дарування на праві власності належала [PERSON] .. Заінтересована особа [PERSON] , яка є рідною донькою [PERSON] і проживає в смт. Гостоміль Київської області до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталася та звертатися не збирається. В листопаді 2018 року заявник звернулася до Краматорської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову, так як не підтвердила факт родинних відносин, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду для встановлення факту її спільного проживання із спадкодавцем більше п`яти років до моменту відкриття спадщини для оформлення в подальшому спадщини за законом. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник адвокат Плотнікова К.М. заяву підтримали та просили її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій підтвердила спільне проживання заявниці [PERSON] разом із [PERSON] з вересня 2012 року по день її смерті за адресою: [ADDRESS] . Заслухавши учасників судового розгляду, допитавши свідків та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. [INFO] померла [PERSON] , про що Краматорським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області 07.06.2018 року складено відповідний актовий запис №1737. Згідно договору дарування від 12.11.2002 року, посвідченого державним нотаріусом Другої краматорської державної нотаріальної контори Чумаковою О.І., [PERSON] подарувала [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] , право власності на яку за [PERSON] зареєстровано Краматорським БТІ 14.11.2002 року за реєстровим №22585-П. 07.11.2018 року [PERSON] звернулася до Першої краматорської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] .. Як видно з Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №53986744 та №53986743 від 07.11.2018 року, відсутня інформація про посвідчені заповіти та спадкові договори померлою [PERSON] та про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після її смерті. [PERSON]. з 09.03.1974 року перебувала у шлюбі з [PERSON] , батьком заявниці [PERSON]. , який помер [INFO] . Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених в рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини. Згідно довідки №4005 наданої 28.01.2019 року Управлінням реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті сама була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Тобто на день смерті, [INFO] [PERSON] заявник [PERSON] не була зареєстрована разом з нею. Згідно довідки Комітету мікрорайону №1 Краматорської міської ради від 28.01.2020 року за №01-20-87 [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з вересня 2012 року фактично проживала із [PERSON] по день її смерті за адресою: [ADDRESS] , здійснювала догляд, вела спільне господарство та здійснила поховання. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON] на протязі 5 років, до дня смерті проживала разом із [PERSON] , яка хворіла та потребувала догляду. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ). Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1265 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання особи не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкоємцем (спадкодавцем), оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані суду та оцінені ним. Враховуючи викладене, на підставі встановлених по справі обставин, показань свідків, Довідки комітету мікрорайону №1 про проживання [PERSON] разом із [PERSON] з вересня 2012 року по день смерті, а також підтвердження даних обставин заінтересованою особою [PERSON] суд приходить до висновку, що [PERSON] з вересня 2012 року проживала разом із [PERSON] однією сім`єю у [ADDRESS] , без реєстрації, у зв`язку з чим є підстави для задоволення заяви та встановлення юридичного факту, оскільки встановлення цього факту необхідне заявнику [PERSON] для вирішення своїх спадкових прав.

Outcome: approved