Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

31 травня 2018 року [PERSON]А звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що на протязі останніх років сімейне життя поступове погіршувалось, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Майже чотири роки сторони проживають окремо, суспільне господарство не ведуть. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі та просить розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позов визнав, просить його задовільнити та розглянути справу без його участі. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Згідно свідоцтва про шлюб серія ІІ-ЕЛ №299908 від 05 травня 1990 року, виданого Козляничською сільською радою Сосницького району Чернігівської області, актовий запис №7, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на «Сахарова» (а.с.6). Також судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, оскільки за час подружнього життя між сторонами не досягнуто взаєморозуміння, що створило умови, за яких подружжя тривалий час проживає окремо. Спільне господарство сторони не ведуть, шлюбні відносини сторони не підтримують і відновлювати не збираються. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам один одного, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач та відповідач не мають наміру зберегти шлюб і причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому шлюб між сторонами підлягає припиненню шляхом його розірвання.

Outcome: approved