Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

5 червня 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Яструбичівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла його мати [PERSON] , що підтверджує копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Яструбичівською сільською радою Радехівського району Львівської області 12 листопада 1999 року. Родинні відносини підтверджуються повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Радехівським бюро ЗАГС 10 грудня 1969 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй земельну ділянку площею 1,7527 га. Земельна ділянка загальною площею 1,7527 га складається з двох земельних ділянок площею 0,3824 га та площею 1.3703 га, що передані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і знаходяться на території Яструбичівської сільської ради Радехівського району Львівської області. Те що, вказане майно належало [PERSON] , підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. виданим Яструбичівською сільською радою Радехівського району Львівської області 11.06.2001 року та зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №15270. Фактично прийнявши спадщину, позивач вступив в управління та володіння майном спадкодавця, та маючи намір оформити свої права на спадкове майно матері, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю належним чином оформленого правовстановлюючого документа, а саме Державного акту на право власності на земельні ділянки, та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Станом на сьогоднішній день позивач змушений звернутися в суд з даним позовом через те, що державний акт на право приватної власності на землю видавався виключно громадянам, власникам земельної ділянки, підписувався і реєструвався у відповідній раді за місцем знаходження земельної ділянки, однак зареєструвати на померлу людину державний акт не можливо, як і не можливо видати державний акт не його власнику. Також зазначає, що із прийняттям Закону України «Про Державний земельний кадастр», відповідно до якого державні акти відмінені, тобто з 01.01.2013 року унеможливлюється видача їх дублікатів. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з вищенаведеними обставинами, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на спірне майно за ним у порядку спадкування. Просить ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,7527 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,3824 га та площею 1,3703 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Яструбичівської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 22 травня 2019 року представник позивача подав до суду заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог, поряд із позовною вимогою про визнання права власності, просив встановити факт належності правовстановлюючого документу, Державного акту, серії [NUMBER], на право приватної власності на землю [PERSON] , який виданий Яструбичівською сільською радою Радехівського району Львівської області на ім`я [PERSON] (а.с.40-40 зворот). Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та заяві про уточнення (збільшення) позовних вимог, просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову та просив розглянути справу без участі представника (а.с.44). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник відповідача. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Крім цього, за змістом ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема і належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Суд встановив, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Яструбичівською сільською радою Радехівського району Львівської області 12 листопада 1999 року (а.с.6). Родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим Радехівським бюро ЗАГС 10 грудня 1969 року (а.с.7). Із копії Державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], виданого 11.06.2001 року Яструбичівською сільською Радою народних депутатів на підставі рішення Х сесії ІІІ демократичного скликання Яструбичівської сільської ради народних депутатів від 25 квітня 2000 року, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №15270, вбачається, що земельна ділянка, площею 1,7527 га, яка складається з двох земельних ділянок площею 1,3703 га та площею 0,3824 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Яструбичівської сільської ради, належала [PERSON] (а.с.9). Відповідно до копії довідки, виданої виконкомом Яструбичівської сільської ради 02.05.2018 року №209, [PERSON] , [INFO] , до дня смерті [INFO] була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] . На день її смерті разом із нею в житловому будинку зареєстровані: син - [PERSON] , [INFO] ; невістка - [PERSON] , [INFO] ; внучка - [PERSON] , [INFO] ; внук - [PERSON] , [INFO] ; внучка - [PERSON] , [INFO] ; внук - [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Відповідно до довідки, виданої виконкомом Яструбичівської сільської ради 22.05.2019 року №197, [PERSON] , [INFO] , до дня смерті [INFO] була зареєстрована по [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] була зареєстрована по [ADDRESS] та являється однією особою (а.с.45). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] , оскільки Державний акт на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], виданий 11 червня 2001 року після смерті спадкодавця. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved