Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

30 жовтня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Фонду державного майна України про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона працювала у ВАТ «Содовий завод» м. Слов'янська з 11 листопада 1989 року по 18 квітня 2000 року. Судовим наказом Слов'янського міськрайонного суду № 2-н/0544/963/2012 року від 23 липня 2012 року було стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 1191,40 грн. Виконавчий лист за рішенням суду був своєчасно направлений в ВДВС Слов'янського міськрайонного управління юстиції на виконання, але до цього часу рішення суду не виконане. 8 квітня 2013 року колектив підприємства отримав листа Головного Управління юстиції в Донецькій області, управління державної виконавчої служби про те, що постановою господарського суду Донецької області ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом. Державним виконавцем відділу винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень. Всі виконавчі документи, згідно акту передачі виконавчих документів від 21.03.2013 року, передані арбітражному керуючому ВАТ «Содовий завод». На теперішній час зведене виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з ВАТ «Содовий завод» знищено згідно акту про знищення виконавчих проваджень та інших документів органу Державної виконавчої служби від 04.12.2006 року. Враховуючи викладене, позивач вважає, що оскільки ВАТ «Содовий завод» на 100% було державним підприємством, то відповідно до ст.ст. 619, 625 ЦК України за його дії має нести субсидіарну відповідальність Фонд державного майна України, тому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 1191,40 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виплати, а також 3% річних від простроченої суми по день ухвалення рішення по справі. Відповідачем по справі суду надано заперечення на позовну заяву, яке мотивовано тим, що доводи позивача є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам законодавства, а саме, у реєстрі корпоративних прав держави обліковується ВАТ «Содовий завод», 100 % акцій статутного капіталу якого належить державі в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області. ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, яка триває до теперішнього часу. 03.07.2014 року та 29.08.2014 року організаторами аукціону ТБ «Феміда» проведено аукціони з продажу майна, що належить ВАТ «Содовий завод», які визнані такими, що не відбулися, у зв'язку з відсутністю заяв. На даний час ТБ «Феміда» спільно з арбітражним керуючим проводиться робота по проведенню другого повторного аукціону з продажу майна товариства. Також підприємство, як акціонерне товариство, самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами. Щодо посилання позивача на ст.ст. 619, 625 ЦК України, положеннями яких визначено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника за неможливість виконання ним грошового зобов'язання додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи, до якої кредитор може пред'явити вимогу в повному обсязі, Фонд не є особою, яка несе субсидіарну відповідальність поряд із відповідальністю ВАТ «Содовий завод», жодним договором або законом такої відповідальності Фонду не передбачено. Ні Фонд, ні Регіональне відділення не несуть додаткової (субсидіарної) відповідальності, передбаченої ст. 619 ЦК України, поряд із відповідальністю боржника ВАТ «Содовий завод». Таким чином, Фонд не відповідає за зобов'язаннями ВАТ «Содовий завод» та не є належним відповідачем у даній справі. Просять суд у позові відмовити повністю. В судове засідання позивачка не з'явилася, однак надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності. Представник відповідача Фонду державного майна України, в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення проти позову, позовні вимоги [PERSON] вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі судового наказу Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 23.07.2012 року, з ВАТ «Содовий завод» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 1191,40 грн. Як зазначено у листі Регіонального відділення Фонду Державного майна України в Донецькій області № 11-05-00801 від 24 січня 2013 року, станом на 01.01.2013 року у Реєстрі державних корпоративних прав по Донецькій області обліковується державний пакет акцій у розмірі 100 % статутного капіталу ВАТ «Содовий завод». З повідомлення Управління Державної виконавчої служби Головного Управління Юстиції у Донецькій області від 08.04.2013 року вбачається, що оскільки постановою господарського суду Донецької області №5/174Б від 04.09.2003 року ВАТ «Содовий завод» було визнано банкрутом, державним виконавцем відділу були винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень. Всі виконавчі документи згідно акту передачі виконавчих документів від 21.10.2003 року, були передані арбітражному керуючому для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законодавством порядку. Відповідно до повідомлення Управління Державної виконавчої служби Головного Управління Юстиції у Донецькій області № К-326-3992 від 18 жовтня 2013 року ім'я [PERSON], постановою господарського суду Донецької області № 5/174Б від 04.09.2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом. Відповідно до листа ВАТ «Содовий завод» № 1154 від 04.11.2013 року, виконавчою службою Слов'янського міського управління юстиції було описане майно цехів ГОК и ХОК заводу більше ніж на 5 млн. гривень, але ці кошти так і не були направлені на погашення боргів по заробітній платі та на підприємство не надходили. ВАТ «Содовий завод» не володіє інформацією про те, куди були направлені грошові кошти від торгів, які провадилися виконавчою службою Слов'янського міського управління юстиції, хоча на протязі тривалого часу звертається по даному питанню до прокуратури та інших контролюючих органи, але результатів не має. У 2003 році борги повернулися на виконання на ВАТ «Содовий завод», а грошові кошти від торгів залишились в виконавчій службі Слов'янського міського управління юстиції. На даний час на ВАТ «Содовий завод» ситуація не змінилась на краще. Кошти, які надходять на розрахунковий рахунок не достатні для погашення для погашення боргів по виконавчим листам. Згідно Ухвали Господарського суду Донецької області № 5/147б від 14.05.2014 року, строк ліквідаційної процедури по справі № 5/174б про банкрутство ВАТ «Содовий завод» м. Слов'янськ та повноваження ліквідатора-арбітражного керуючого Магдєєвої Н.М. продовжено до 17.10.2014 року. Суд не може погодитися з доводами позивача щодо того, що відповідач має нести субсидіарну відповідальність за дії ВАТ «Содовий завод» виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 619 Цивільного кодексу України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. Згідно ч. 2 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрута щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, якщо цього не було зроблено раніше, керівник банкрута звільняється з роботи у зв'язку з банкрутством підприємства, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута. Як зазначено у ч. 1 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати перед працюючими та звільненими працівниками банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідної допомоги, належної працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі. Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість часток однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями. Згідно ч. 2 ст. 152 ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про акціонерні товариства» засновниками акціонерного товариства визнаються держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном, територіальна громада в особі органу, уповноваженого управляти комунальним майном, а також фізичні та/або юридичні особи, що прийняли рішення про його заснування. Отже, ч. 2 ст. 152 ЦК України, а також ч. 2 ст. 3 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватись будь-які санкції, що обмежують їх права у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами. Посилання позивача на ст. 619 ЦК України є безпідставним, оскільки до спірних правовідносин має застосовуватись трудове законодавство, зокрема КЗпП, а додаткова (субсидіарна) відповідальність не може застосовуватись до трудових правовідносин, оскільки виникає лише у разі порушення зобов'язання, якого між сторонами не існувало. Враховуючи відсутність правових підстав для субсидіарної відповідальності Фонду державного майна України в результаті діяльності ВАТ «Содовий завод», суд дійшов висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed