Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

29.11.2016 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулась [PERSON] з позовом до Об*єднаної територіальної громади м. Лиман Донецької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В судове засідання [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справі, не з*явилась, просить позов задовольнити, розглядати справу без її участі. Представник відповідача Об*єднаної територіальної громади м. Лиман, судом повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але для участі в судовому засіданні не прибув, заперечень проти задоволення позову висловлено не було, до суду надійшла заява з проханням розглянути справу у відсутності відповідача. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що 04.05.2016року померла [PERSON] (а.с. 15). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з: житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами і будівлями та земельної ділянки площею 0.0682га, які розташовані за адресою: м. Лиман, Донецької області, вул. Свободи, 48. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємець першої черги за законом, дочка спадкодавця - [PERSON], в установлений ч.1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, прийняла спадщину, т.я. подала нотаріусу заяву про її прийняття. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. Спадкове майно, а саме житловий будинк з господарсько-побутовими спорудами і будівлями, які розташовані за адресою: м. Лиман ( [PERSON]), вул. Свободи, 48, Донецької області, належали спадкодавцю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори 26.07.2005року за реєстром № 3118, зареєстрованого 10.08.2005року в КП Бюро технічної інвентаризації м. Слов*янськ за № 183. Земельна ділянка площею 0.0682га для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, на якій розташований житловий будинок, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії П-ДН № 005440, знаходилась у власності [PERSON], продавця житлового будинку. На момент купівлі-продажу житлового будинку у 2005році договір відчудження землі не оформлявся. З моменту придбання житлового будинку, тобто з 26.07.2005року [PERSON] користувалась, володіла земельною ділянкою на якій розташований житловий будинок. Стаття 344 ЦК України передбачає набувальну давність майна. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Статтею 377 ч.1 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Земельне законодавство України стаття 120 частина 1 ЗК передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Тобто, до [PERSON], яка на законних підставах ( договору купівлі-продажу житлового будинку) набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України, ч. 1 ст. 120 ЗК УКраїни, перейшло і право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Документи, які б підтверджували право власності на земельну ділянку [PERSON] не оформила, правовстановлюючі документи на вказане нерухоме майно на її ім*я відсутні, та 04.05.2016року [PERSON] померла. Статтею 25 ч.4 ЦК України визначено, що зі смертю спадкодавця право власності не припиняється, а припиняється відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України лише цивільна правоздатність фізичної особи у момент її смерті. При зверненні [PERSON] до державного нотаріуса Лиманської держнотконтори їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину по закону після смерті [PERSON], яка померла 04травня 2016року, на земельну ділянку, яка розташована в м. Лиман ( [PERSON]), вул. Свободи, 48, Донецької області, в зв*язку з відсутністю правовстановлюючих документів н ім*я спадкоємця. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності. Відповідно до ст. 152 ЗК України та ст. 386, 392 ЦК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю та інше майно, у тому числі і шляхом визнання права власності на нього. Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, враховуючи вищенаведені факти та обставини суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved