Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

7 лютого 2017 року позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування її квартирою за адресою: Миколаївська область, Вітовський (Жовтневий) район, [ADDRESS]. В обґрунтування своєї вимоги вказувала наступне. У власності знаходиться зазначена квартира, в якій вона проживає одна. В цій квартирі зареєстрований, хоча і не проживає з липня 2005 року її онук [PERSON]. Дана обставина заважає позивачці в повній мірі користуватися та розпоряджатися власною квартирою, також їй доводиться самостійно сплачувати по рахункам по оплаті комунальних платежів. Посилаючись на те, що відповідач добровільно не проживає в належній їй на праві власності квартирі, не несе витрат на її утримання, просила позбавити його права користування нею. Позивачка в судове засідання не з`явилась, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач до суду не зявився, про час та місце слухання справи судом був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи судом повідомлений належним чином. Суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Квартира [ADDRESS] (раніше Жовтневого) району Миколаївської області належить позивачці на праві приватної власності, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно. [PERSON] в квартирі зареєстрований, хоча і не проживає з липня 2005 року, що підтверджено висновком Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області та довідкою Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області. Наявність такої реєстрації позбавляє позивачку як власника квартири належним чином нею володіти та розпоряджатися. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Проте відповідач в квартирі добровільно не мешкає, не є членом сім`ї позивача, тому позовні вимоги [PERSON] законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved