Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

31 липня 2019 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, в якій просить просить змінити спосіб стягнення аліментів на дитину з твердої грошової суми у розмірі 1300 грн. на 1/3 частину від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , посилаючись на те, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.07.2019 року збільшено розмір аліментів на дитину та встановлено у твердій грошовій сумі 1300 грн., однак їх розмір слід змінити. Відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якій просить відмовити у позовній заяві у повному обсязі, посилаючись на те, що він є особою з інвалідністю другої групи, єдиним доходом є пенсія з інвалідності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягаю частковому задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , актовий запис № 1406 від 16.08.2011 року. Рішенням Київського районного суду Одеської області від 27.04.2018 року стягнуто з [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] у розмірі 100 грн., щомісячно, починаючи з 19.01.2018 року до повноліття дитини [INFO] . Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25.07.2019 року збільшено розмір аліментів на дитину та встановлено розмір по 1300 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, до [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Принцип 2 «Декларації прав дитини» 1959 року та Конвенція «Про права дитини», 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За приписом ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів на дитину, суд враховує, що відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи, перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Одеській області і отримує пенсію по інвалідності у розмірі 5194,88 гривень, інших неповнолітніх дітей немає. Суд вважає, що позовну заяву [PERSON] слід задовольнити частково, змінити розмір аліментів, стягувати аліменти на малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю II груп, то відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» він звільнений від сплати судового збору.

Outcome: partial