Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

31 травня 2019 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, він є власником ј частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Згідно офіційних відомостей про державну реєстрацію права власності щодо спірного житлового будинку одним зі співвласників значиться дід позивача, [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємці частки у розмірі ј фактично її не прийняли, окрім того позивачу відомо, що дані особи померли. Використання та догляд спірного майна здійснюється позивачем, котрий проводить поточний та капітальний ремонт спірної частини будинку. Позивач вказує, що користується спірним майном відкрито, та добросовісно в строком понад 30 років, а тому вважає, що має достатньо підстав для набуття права власності на спірне майно у порядку надувальної давності. Тому на підставі ст. 344 ЦК України, прохав визнати за ним право власності на спірну ј частину житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS] . Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 червня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання (а.с.51). Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник, адвокат Тарасенко В.С. позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Представник відповідача Миргородської міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заявку в якій позовні вимоги визнав та виклав прохання провести розгляд справи за його відсутності. Третя особа, що не заявляє самостійний вимог, щодо предмету спору [PERSON] , яка є співвласником будинку, в судове засідання не з`явилася до суду подала заяву в якій виклала прохання провести розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи,\~оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/4 частки житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, розташованого в [ADDRESS] , що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину по закону від 30.05.2000 року (1/8 частина) та копією договору купівлі-продажу від 13.05.1986 року (1/8 частка) (а.с.12-13,14). Згідно відомостей ДКП «Миргородтехінвентаризація» іншими співвласниками спірного будинку значаться [PERSON] (1/2 частина) та [PERSON] (1/4 частина) (а.с.15). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.18). Згідно матеріалів спадкової справи № 1342, заведеної після смерті [PERSON] , на частину спадкового майна, котру прийнято [PERSON] (1/8 частина) та Фесенком Мотроною Тимофіївною (1/8 частина), свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с.74-91). В ході судового розгляду встановлено [PERSON] померла, що підтверджується актовим записом про смерть № 2066 від 27.08.1995 складеним Центральним відділом ДРАЦС Кременчуцького МУЮ Полтавської області (а.с.106). Окрім того, встановлено, що [PERSON] також помер [INFO] , що підтверджується копією актового запису про смерть № 175 від14.05.1975 року (а.113). Позивач, [PERSON] , здійснював сплату податкових (а.с.42,44) та страхових платежів (а.с. 41-43) щодо вказаного майна, періодично ініціював перевірку та прочистку димових та вентиляційних каналів (а.с.29,37,38), здійснив реконструкцію системи газопостачання спірного будинку (а.с.31) уклав угоди по наданню комунальних послуг за вказаною адресою (а.с.30,33-35,37,39,40). Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~статті 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною першою\~статті 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК України. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.05.2019 року за наслідками касаційного перегляду судових рішень у справі № 910/17274/17. Судом в ході розгляду даної справи встановлено, що [PERSON] заволодів майном, власники якого померли, а інші заінтересовані особи - відсутні, володіння здійснював протягом тривалого часу, відкрито, без його приховування від інших осіб, поводився з чужим майном як зі своїм власним, зокрема покращував та здійснював за ним догляд. Таким чином, в діях [PERSON] вбачається сукупність усіх умов, з якими закон пов`язує виникнення права власності за набувальною давністю. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, отже такими, що підлягають задоволенню. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved