Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

30 січня 2018 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 24.06.1995 року, між нею та відповідачем зареєстровано шлюб у Малаївській сільській раді Красноокнянського району Одеської області, про що зроблено актовий запис № 3. Сторони мають двох дітей: неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], та повнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Разом з тим, спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів обов'язки з ведення спільного господарства. Сімейні відносини фактично припинені з 03.04.2003 року. Позивач, повідомлена належним чином у судове засідання не з'явилася, надавши заяву, згідно якої просила розглядати справу у її відсутності, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач, повідомлений належним чином, до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав у повному обсязі. Оскільки у судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд прийняв рішення про розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 24.06.1995 року у Малаївській сільській раді Красноокнянського району Одеської області, був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 3 (свідоцтво про шлюб [NUMBER]). Сімейне життя у подружжя не склалося. Подружжя проживає окремо. Сім'я фактично розпалася та існує лише формально. Причиною розпаду сім'ї стало несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та постійні сварки. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У зв'язку з тим, що під час підготовки справи до розгляду були виявлення обставин, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позиції інтересів подружжя, суд не надавав строку на примирення і приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе та суперечить інтересам сторін, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила своє прізвище, вона має право після розірвання шлюбу і надалі іменуватися цим прізвищем. Крім того, згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову судом не виявлено. Задовольняючи позовні вимоги позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved