Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

31 серпня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Державного підприємства Волиньвугілля про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював гірничим майстром підземної дільниці у ДП «Шахта №9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля». 26.12.2015 року був звільнений з вищевказаного підприємства за власним бажанням згідно ч. 3 ст.38 КЗпП України у звязку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору з виплатою одноразової допомоги в розмірі трьохмісячного середнього заробітку. Суми, які належали до виплати при звільненні з роботи, підприємство йому оплатило протягом періоду до 21.03.2016 року включно. Оскільки ДП Волиньвугілля на момент звільнення не провело з ним повного розрахунку, тому сума середнього заробітку, який відповідач зобовязаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку при звільненні складає 20387,58 грн. Просить стягнути з відповідача в свою користь 20387,58 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.12.2015 року по 18.03.2016 року (останній робочий день, що передує дню виплати заборгованості повністю). В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення. З копії трудової книжки [PERSON] та копії виписки із наказу №149-к від 25.12.2015 року вбачається, що він працював у ВП «Шахта №9 Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» на посаді підземного гірничого майстра, 26.12.2015 року звільнений з роботи за власним бажанням згідно ч. 3 ст.38 КЗпП України у звязку невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору з виплатою одноразової допомоги в розмірі трьохмісячного середнього заробітку (а.с.4,7). Із довідки ВП «Шахта 9 «Нововолинська» ДП Волиньвугілля № 331 від 26.08.2016 року слідує, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 351,51 грн. (а.с.5). Судом встановлено, що невиплачену заборговану заробітну плату при звільненні з роботи позивач [PERSON] отримав частинами, остання виплата проведена 21 березня 2016 року (а.с.7). Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до розяснень, що містяться в п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 Про практику застосування судами законодавства про оплату праці, не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року Про затвердження Порядку обчислення середньоденної заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Таким чином, через не проведення відповідачем розрахунку з [PERSON] у день звільнення належить виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, на підставі вищевикладеного суд задоволює позов частково і стягує з відповідача ДП «Волиньвугілля» в користь [PERSON] 20036,07 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 грудня 2015 року (наступний день після звільнення) по 18 березня 2016 року (день, який передує дню виплати заборгованості) включно, з розрахунку 351,51 грн. (середньоденний заробіток [PERSON] х 57 (робочі дні за вищевказаний період). Також, суд стягує з відповідача ДП «Волиньвугілля» в дохід держави 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved