Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

30 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі договору дарування від 26.12.2002 року, вона є власником будинку №156 по вул. Алма-Атинська у м. Краматорську Донецької області. У зазначеному будинку зареєстрований та мешкав відповідач [PERSON] З 20.11.2013 року він за вказаною адресою не мешкає, будинком не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, що ставить її в тяжке матеріальне становище. Враховуючи зазначене, просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №156 по вул. Алма-Атинська у м. Краматорську Донецької області. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, у якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд розглянути справу у її відсутність. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено, що на підставі договору дарування жилого будинку від 26.12.2002 року, посвідченого Державним нотаріусом Третьої Краматорської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] є власником житлового будинку №156 по вул. Алма-Атинська в м. Краматорську Донецької області. (а.с.7-8) Згідно довідки Виконавчого комітету Ясногірської селищної ради від 30.11.2015 року, за адресою: м. Краматорськ, вул. Алма-Атинська, 156 зареєстровані: [PERSON] (позивач по справі), онук [PERSON] (відповідач по справі), син [PERSON] (а.с.9) Статтею 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ч. 1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Конституційний суд України у своєму рішенні №5-рп/99 від 03.06.1999р. у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї» зазначив, що ЖК України, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов'язки наймача жилого приміщення та членів його сім'ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов'язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 Кодексу. Таким чином, законодавець не встановив вичерпного переліку осіб, які належать до кола членів сім'ї наймача, але визначив критерії, за якими осіб, не пов'язаних шлюбними або родинними стосунками, віднесено до них. Відтак суд вважає, що відповідач по справі є членом сімї позивача за кровним спорідненням. Отже, виходячи з приписів ч.1 ст.405 ЦК України у відповідача по справі виникло право користування житловим будинком №156 по вул. Алма-Атинська у м. Краматорськ, який належить на праві власності [PERSON], з тих підстав, що він є членом її сімї і який постійно мешкав разом із нею. Частиною 2 ст.406 ЦК України встановлено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Спеціальною підставою припинення права членів сімї власника житла на користування цим житлом відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є відсутність члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того факту, що між [PERSON] та відповідачем була досягнута домовленість про встановлення інших умов втрати [PERSON] права на проживання у будинку позивача, а ні ж його відсутність без поважних причин понад один рік. З акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 30.11.2015р. вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [INFO], але не проживає у ньому з 2014 року. (а.с. 10) Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №156 по вул. Алма-Атинська у м. Краматорськ Донецької області підлягає задоволенню.

Outcome: approved