Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

31.07.2013 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернулось в суд із цим позовом. Просить стягнути із відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 485251,75 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки з [PERSON], [PERSON], [PERSON], а саме нерухоме майно - двокімнатна квартира, загальною площею 60,6 кв.м., 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Також просить суд стягнути солідарно з усіх відповідачів судовий збір. В ході розгляду справи позивач неодноразово змінював свої позовні вимоги. Так, в останній заяві про уточнення позовних вимог від 13.03.2014 року позивач ПАТ «Дельта Банк» просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 475749,45 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складає 475749,45 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки з [PERSON], [PERSON], [PERSON], а саме нерухоме майно - двокімнатна квартира, загальною площею 60,6 кв.м., 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки нерухомого майна під час проведення виконавчих дій (а.с. 89-93, 173-174). В обгрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 18.09.2008 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 263-021/ФКВ-08. За вказаним договором банк надав позичальнику на умовах повернення кредитні кошти в розмірі 38000,00 доларів США, зі сплатою 13,70% річних за увесь час його фактичного використання на строк до 18.09.2023 року. Даний кредит був наданий відповідачці на споживчі цілі. З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитом, 18.09.2008 року між ТзОВ «Український промисловий банк» та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 263-021/ZФКВІП-08, предметом якого виступає: нерухоме майно - двокімнатна квартира, загальною площею 60,6 кв.м., 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 30.06.2010 року ТзОВ «Український промисловий банк» відступив права вимоги за вказаними кредитними зобов'язаннями позивачу ПАТ «Дельта Банк». Станом на 01.10.2013 року за кредитним договором рахується заборгованість в сумі 475749,45 грн., з яких: тіло кредиту - 303734,00 грн., відсотки - 158311,92 грн. та комісія за ведення кредиту - 13703,53 грн. Оскільки, умови кредитного договору позичальником не виконуються, а на жодні вимоги позивача відповідачі не реагують, що змусило його звернутись до суду із вказаним позовом, який просить задоволити. 05.11.2014 року ухвалою Буського районного суду Львівської області до участі в даній справі було залучено - Службу у справах дітей Буської РДА Львівської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Представник позивача Шубак М.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити, надавши суду пояснення, виходячи з наведених вище обставин. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце судового розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання з'явилась. Позовні вимоги банку заперечила. Крім цього, просить суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог, а у задоволенні позову відмовити повністю. Представник третьої особи Служби у справах дітей Буської РДА Львівської області - Купльовська Х.В. в судовому засіданні позов не підтримала, покликаючись на те, що у разі його задоволення будуть порушені інтереси малолітньої дитини. При цьому представник зазначила, що у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, виходячи з таких мотивів. Нормами статей 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 18 вересня 2008 року між ТзОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого за усіма права та обов'язками є позивач ПАТ «Дельта Банк» та відповідачкою [PERSON] було укладено Кредитний договір № 263-021/ФКВ-08. За вказаним договором банк надав позичальнику на умовах повернення кредитні кошти в розмірі 38000,00 доларів США, зі сплатою 13,70% річних за увесь час його фактичного використання на строк 180 місяців, з датою його повернення до 18.09.2023 року. Даний кредит був наданий відповідачці на споживчі цілі (а.с. 6-12). З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитом, 18 вересня 2008 року між ТзОВ «Український промисловий банк», правонаступником якого є позивач ПАТ «Дельта Банк» та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено Іпотечний договір № 263-021/ZФКВІП-08, предметом іпотеки за яким виступає: нерухоме майно - двокімнатна квартира, загальною площею 60,6 кв.м., 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (п. 1.2 Іпотечного договору). В силу п. 1.1 Іпотечного договору, іпотека по цьому договору забезпечує вимоги Іпотекодержателя, тобто банку (а.с. 13-17). 18.09.2008 року відповідач [PERSON] отримала у ТзОВ «Український промисловий банк» кредитні кошти в розмірі 38000 доларів США, що еквівалентно в гривнях становлять суму 184341,80 грн. Вказана обставина вбачається із Заяви на видачу готівки № 3000/44, копія якої є в матеріалах справи (а.с. 18). 30 червня 2010 року ТзОВ «Український промисловий банк» передав (відступив) права вимоги за вказаними кредитними та забезпечувальними зобов'язаннями позивачу ПАТ «Дельта Банк», про що вбачається із Договору про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу [PERSON] за р. № 2258, копія якого наявна в матеріалах даної справи (а.с. 35-39). Відповідно до вимог ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Таким чином, 30.06.2010 року до позивача ПАТ «Дельта Банк» перейшли всі права ТзОВ «Український промисловий банк» щодо права вимоги до відповідачів за Кредитним договором № 263-021/ФКВ-08 від 18.09.2008 року та Іпотечним договором № 263-021/ZФКВІП-08 від 18.09.2008 року. За статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст.ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. В силу положень п. 2.4, п. 2.5 Кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами у розмірі не менше як 211,10 доларів США по 20 число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту шляхом безготівкового перерахування коштів з рахунку позичальника та/або шляхом внесення готівки до каси банку. У свою чергу, позичальник [PERSON] зобов'язалася здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, комісій, штрафних санкцій та інших платежів за цим договором у передбачені ним строки (п. 4.2.1 Кредитного договору). Проте, як встановлено судом, відповідачі порушили умови вказаних вище договорів. Як безспірно було встановлено в судовому засіданні, відповідачі своїх зобов'язань за договорами не виконали, жодної проплати ними проведено не було. Вказана обставина визнається сторонами, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності до умов договору. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, що передбачено ст. 629 ЦК України. Станом на 1 жовтня 2013 року заборгованість за кредитним договором становить суму в розмірі 475749,45 грн., з яких тіло кредиту - 303734,00 грн., відсотки - 158311,92 грн., комісія за ведення кредиту - 13703,53 грн., про що вбачається із заяви ПАТ «Дельта Банк» від 09.10.2013 року, яка долучена до справи (а.с. 89-90). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Невиконання позичальником умов Кредитного договору на підставі п. 6.2. Кредитного договору дає право позивачу достроково вимагати виконання боргових зобов'язань за кредитом у Позичальника. Так, в силу п. 6.2 Кредитного договору, банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителями умов цього договору та/або договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором, а позичальник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з дати отримання ним відповідної вимоги від банку повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором, а також відшкодувати збитки, завдані банку, у разі настання будь-якого із передбаченого цим договором порушення його умов. Під час розгляду справи, представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заявила клопотання про застосування строків позовної давності до всіх нарахувань позивача, що перевищують строки позовної давності, поклилаючись на досудову вимогу від 16.01.2009 року, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», постанови Верховного Суду України від 06.11.2013 року та від 19.03.2014 року, які є обов'язковими для всіх судів України згідно ст. 360-7 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, 260, 266, 267 ЦК України, а також на вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Просить суд застосувати строки позовної давності до всіх позовних вимог та відмовити в задоволенні позову, про що подала до суду письмове заперечення від 01.04.2014 року та доповнення до нього від 07.11.2014 року, котрі є в матеріалах справи (а.с. 183-186 том 1 та а.с. 16-19 том 2). Як вбачається із Вимоги ТзОВ «Український промисловий банк» про дострокове повне виконання зобов'язань від 16.01.2009 року, отриманої відповідачкою [PERSON] - 19.01.2009 року, банк вимагав у відповідачки дострокового виконання зобов'язань за Кредитним договором № 263-021/ФКВ-08 від 18.09.2008 року у розмірі 39 258,61 доларів США протягом 30 днів з моменту її отримання нею на підставі п. 6.2 Кредитного договору (а.с. 186-187 том 1). Відповідно до ст. 256 ЦК Укрїни під позовною давністю розуміється строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами статті 257 цього Кодексу передбачено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідач [PERSON] отримала вищевказану вимогу 19.01.2009 року та не виконала її протягом 30 днів, внаслідок чого, право банку на дострокове стягнення всієї суми кредиту в розмірі 39 258,61 доларів США було порушене відповідачкою [PERSON], про що кредитор знав, однак до суду в межах строків позовної давності не звернувся, що є підставою для відмови у позові, згідно ч. 4 ст. 267, ст. 266 ЦК України. Крім цього, Верховним Судом України висловлена правова позиція у постанові від 6 листопада 2013 року в справі № 3-116цс13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до застосування, судова палата прийшла до висновку, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у справі. Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ч. 4 ст. 267 цього Кодексу, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки, кредитор - ТзОВ «Український промисловий банк» відправив боржнику - відповідачці [PERSON] досудову вимогу від 16.01.2009 року, в якій на підставі п. 6.2 Кредитного договору № 263-021/ФКВ-08 від 18.09.2008 року вимагав дострокового виконання боргових зобов'язань у повному обсязі протягом 30 днів, в тому числі повного повернення всієї суми кредиту в розмірі 39258,61 доларів США, які не були виконані відповідачкою [PERSON] до 18.02.2009 року (оскільки вимогу вона отримала 19.01.2009 року - а.с. 187 том 1). У зв'язку із цим, право кредитора на стягнення всієї суми кредиту було порушене відповідачкою [PERSON] із 18.02.2009 року, а тому перебіг строку позовної давності почався з наступного дня - 19.02.2009 року, який закінчився - 19.02.2012 року. Оскільки, позовна заява була подана позивачем до суду від 30.07.2013 року, яка направлена засобами поштового зв'язку - 31.07.2013 року, а строк позовної давності за основним зобов'язанням закінчився - 19.02.2012 року, а відтак позовна давність щодо стягнення кредиту, відсотків та пені закінчилася. При цьому, суд констатує, що представник позивача заяв про поновлення пропущеного строку як і надання суду детального розрахунку своїх позовних вимог в межах строків позовної давності до суду не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Так, в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази направлення відповідачам доказів, що підтверджують про перехід до нового кредитора прав у зобов'язанні, якими є Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь [PERSON], відповідні додатки до нього. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім цього, на дані спірні правовідносини поширює свою дію Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки як вбачається із матеріалів справи, що спірна квартира по [ADDRESS] належить на праві власності відповідачу [PERSON], загальна площа якої становить 60,6 кв.м. та використовується як місце його постійного проживання (а.с. 102 том 1 та 20-28 том 2). За таких обставин, зважаючи на заяву, зроблену представником відповідача в судовому засіданні про застосування строку позовної давності в цій справі до закінчення з'ясування обставин справи та перевірки її доказами, відсутність клопотань з боку позивача про поновлення цього строку, а також фактичний сплив строку позовної давності за вимогами банку, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» слід відмовити повністю, у зв'язку із спливом строку позовної давності, на застосуванні якого настоює представник відповідача. Ураховуючи викладене, та

Outcome: dismissed