Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

29.11.2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за борговими розписками, що складається з: основного боргу у сумі 18000 грн. та 1758 доларів США; 909,86 грн. та 46 доларів США 82 центи - 3 % річних; 1740,60 грн. - інфляційні втрати. Вимоги обґрунтовані тим, що 15.02.2018 року [PERSON] під розписку отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 18000,00 грн. та зобов`язався їх повернути до 15.03.2018 року. Крім того,21.12.2018 року позивач надав в позику [PERSON] під розписку 1758 доларів США. Як зазначає позивач передача грошових коштів здійснювалась в сумі 5000,00 грн. в день, починаючи з 24.12.2018 року. За даною розпискою відповідач зобов`язався повернути кошти до 30.12.2018 року. Як зазначає позивач, відповідач зобов`язання в частині повернення коштів не виконав та оскільки на момент звернення до суду з цим позовом відповідач не повернув кошти, на підставі статті 625 ЦК України з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті: 18000 грн. та 1758 доларів США - основного боргу; 3 % річних - 909,86 грн. та 46 доларів США 82 центи; 1740,60 грн. - інфляційних втрат. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не направив. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також те, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представника позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 15.02.2020 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 18000,00 грн. та зобов`язувався їх повернути до 15.03.2018 року, про що написав розписку. Крім того, 21.12.2018 року [PERSON] надав в позику [PERSON] 1758 доларів США про що останній написав розписку. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що кошти, надані відповідачу в позику, позивачу повернуто не було. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму) позики. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Як встановлено судом, позивач надав відповідачу грошові кошти, про що свідчать відповідні розписки, однак відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання перед позивачем, що підтверджується розрахунком суми боргу відповідача за борговою розпискою від 15.02.2018 року, що становить:18000,00 грн. - основного боргу, 3% річних за користування коштами з 16.03.2018 року по 20.11.2019 року в розмірі 909,86 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1740, 60 грн. При цьому, відповідно до розрахунку, наданого позивачем та перевіреного судом, заборгованість за борговою розпискою від 21.12.2018 року, становить 1804 доларів США 82 центи та складається з: 1758 доларів США 00 центів - основного боргу та 3% річних за користування коштами з 31.12.2018 року по 20.11.2019 року в розмірі 46 доларів США 82 центи. Відповідач в судове засідання не з`явився, не надав суду доказів, що заборгованість є меншою чи відсутня. Отже, оскільки відповідач належним чином не виконував зобов`язання за борговими розписками, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 20650,46 грн. за борговою розпискою від 15.02.2018 року та 1804 доларів США 82 центи за борговою розпискою від 21.12.2018 року. Крім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved