Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

30.08.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, яку уточнила та просить стягнути з відповідача на її користь 3201,46 грн. середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні, 5002,17 грн. моральної шкоди, а всього суму у розмірі 8203,63 грн., мотивуючи тим, що в період з 08.07.2015 року по 29.07.2016 року вона працювала бухгалтером підрозділу «Облік і звітність» у відповідача. Зважаючи на постійне та грубе порушення відповідачем норм діючого трудового законодавства щодо своєчасності виплати заробітної плати нею було прийнято рішення про звільнення з роботи. По вказаній підставі згідно її письмової заяви, вона була звільнена з роботи 29.07.2016 року за згодою сторін. При звільненні і по час подачі заяви до суду з нею не розрахувалися. Крім того, просить стягнути з відповідача 5002,17 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що нехтуючи її законними правами, фактично образливим відношенням до неї і її законних прав, відповідач принизив її людську честь і гідність. Своєю бездіяльністю та ігноруванням її вимог відповідач змусив її порушити звичний для неї ритм життя, констатував факт зневаги до неї як повноцінної людини. Позивач надала заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки свого представника суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, проаналізувавши докази по справі, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач працювала у відповідача і була звільнена 29.07.2016 року за згодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.4). На час подання позивачем позовної заяви заборгованість по заробітній платі становила 5002,17 грн., але 31.08.2016 року відповідач погасив заборгованість. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України « Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Оскільки, відповідач, не здійснивши вчасно розрахунок по заробітку при звільненні працівника, відповідно до ст. 117 КЗпП України, несе матеріальну відповідальність перед працівником у межах середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Тому, на підставі викладеного та наданих позивачем розрахункових листів, розрахунок середнього заробітку за час затримки у розрахунку слід проводити за весь час затримки з 30.07.2016 року по 31.08.2016 року, який також за розрахунком суду складає: 145,52 грн. (середньоденна заробітна плата ) х 22 (робочі дні з часу звільнення на час фактичного розрахунку) = 3201,44 грн. (середній заробіток за весь час затримки). За змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України обов'язок виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Що ж стосується відшкодування 5002,17 грн. моральної шкоди, то з таким розміром суд погоджується, оскільки порушення відповідачем законних прав позивача призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Доводи позивача відповідачем не спростовано, а тому з огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позову. Позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності із ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 1102,40 грн. в дохід держави.

Outcome: approved