Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

30 липня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить змінити розмір аліментів, які стягуються із відповідача із ј частки його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на стягнення у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного з дня набранням рішенням чинності та до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позову [PERSON] зазначила, заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28.09.2015 з відповідача стягнуто аліменти на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів її матеріальний стан погіршився, так як ціни на продовольчі та непродовольчі товари значно підвищились. Призначених коштів не вистачає для забезпечення сина повноцінним харчуванням, створення умов для життя та розвитку, придбання одягу, тощо. Крім того, на даний час вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та отримує соціальну допомогу у розмірі 860 грн, якої недостатньо для повноцінного утримання сина. Відповідач, крім аліментів, будь-якої іншої допомоги не надає, участі у вихованні сина не приймає. З урахуванням віку сина, його потреб, рівня життя та споживчих цін, вважає, що розмір аліментів на сина має складати 2000 гривень на місяць. Ухвалою суду від 20.08.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 19). Від відповідача відзив на позовну заяву не надходив. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позові. Пояснила, що відповідач сплачує лише аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а це трохи більше 1 000 гривень на місяць. Їй відомо, що відповідач працює в Польщі, проте доказів на підтвердження цього надати не може. Вона хоч і доглядає за меншим сином, вимушена працювати по кілька годин на добу прибиральницею, оскільки коштів вкрай не вистачає. Син також відвідує секцію з футболу, що потребує додаткових витрат. Вона має бажання сина записати на інші додаткові зайняття, проте на даний час коштів не вистачає. Відповідач про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання. Судом за згодою позивачки, відповідно до статті 280 ЦПК України ухвалено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши докази, з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про народження сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 28.09.2015 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.07.2015 до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 8-9). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27 грудня 2019 року ( а.с. 12). Відповідно до довідки № 537 від 16.06.2020, виданої МК ВЖРЕМ № 7, [PERSON] проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] .Разом з нею за вказаною адресою проживає без реєстрації син [PERSON] , [INFO] (а.с. 14). У [PERSON] [INFO] народився син, [PERSON] (а.с. 29). [PERSON] отримує соціальну допомогу у зв`язку із народженням дитини в розмірі 860 грн . З довідки вих. № 484 від 01.10.2020, вбачається, що [PERSON] працює в ТОВ «Житло-Сервіс» з 04.06.2020 на посаді прибиральника службових приміщень. (а.с. 30). Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За положеннями ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що наявні підстави, визначенні статтею 192 СК України для зміни способу стягнення аліментів та збільшення розміру аліменти, оскільки закон надає саме одержувачу аліментів право визначати спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій сумі) та судом встановлено, що з часу ухвалення рішення змінився сімейний стан позивачки, оскільки вона має на утриманні ще одну дитину. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 7 ЗУ « Про Державний бюджет на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд зважає на те, що відповідач працездатного віку та фактичного догляду за дитиною не здійснює, а отже має сприятливіші, порівняно із позивачкою, умови щодо вибору місця працевлаштування. Тому на переконання суду відповідач може сплачувати аліменти в розмірі 2000 гривень щомісячно. Таким розмір аліментів є близьким до рекомендованого законом розміру аліментів для дітей віком від 6 до 18 років та необхідним для забезпечення сина сторін належним утриманням, зважаючи, що у позивачки на утриманні та піклуванні є ще одна дитина, яка не досягла віку 3 років. Тому, діючи в інтересах дитини сторін, суд вважає, що аліменти з відповідача слід стягувати у тому розмірі у якому просить позивачка, тобто 2000 гривень щомісячно, починаючи із дати набрання рішенням чинності. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачка в дохід держави належить стягнути 840,8 грн судового збору.

Outcome: approved