Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

29.11.2019 позивач звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] її колишній зять, який зареєстрований в даному будинку, проте з 2011 року не проживає, а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15.05.2019 ухваленого у справі № 359/458/19 було розірвано шлюб між її донькою та [PERSON] .. Позивач також вказує, що наявність зареєстрованої в її будинку особи, яка не користуються нею, створює їй не зручності та не відповідає її інтересам. Факт реєстрації відповідача в належній їй квартирі порушує її права, як власника. У судове засідання позивач не з`явилась. 16.04.2020 до суду надійшла заява, в якій позивач підтримала позовні вимоги та просила задовольнити, а справу слухати без її участі (а.с. 30). Відповідачем також подано заяву про визнання позову та прохання слухати справу без його участі (а.с. 34). Ухвалою від 28.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 25). Дослідивши письмові матеріали справи, подані учасниками справи заяви, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, у зв`язку з повним визнанням відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, та не суперечить чинному законодавству. У судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 184666900 від 15.10.2019, рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 22.08.2019 ухваленого у справі № 359/4036/19 (а.с. 8, 9-11). Також встановлено, що у вказаному будинку зареєстрований [PERSON] , [INFO] , що підтверджується інформацією Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області від 20.01.2020 № 166-02-19-20 (а.с. 24). Відповідач у вказаному будинку не проживає з 2011 року, що підтверджується довідкою Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області від 27.11.2019 № 2928-02-28-15 (а.с. 17) та актом обстеження житлових і матеріально-побутових умов, який складений 27.11.2019 депутатом Гірської сільської ради Бориспільського району Київської області (а. с. 18). Ці обставини відповідачем не заперечуються та повністю визнані у зв`язку з поданою заявою про визнання позову. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а також відповідно до змісту ч. 2 вказаної статті, обрати способи захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі припинення правовідношення та припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення . А також, с уд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч. 1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідач, який зареєстрований в належній позивачу будинку, тривалий час, без поважних причин не проживає, він втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Згідно ч.1 ст.141 та ч.1 ст.142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд приходить висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору, що становить 384 гривні 20 копійок (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved