Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

29.07.2019 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення права користування житловим приміщенням та визнання відповідачів такими що втратили право користування квартирою. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що [PERSON] позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 липня 2019 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва, виданого приватним нотаріусом КМНО Рильського Л.С. від 10. 07. 2019р №4133191 у вказаній квартирі зареєстровані громадяни: [PERSON] , 09.07.1971 року зареєстрований з 23.02.1988 року - минулий власник квартири та його повнолітні сини: [PERSON] , [INFO] з 16.11.2000 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 26.12.1998 року. Минулий власник квартири - [PERSON] самостійно своєї реєстрації після укладання договору купівлі-продажу, однак його сини залишаються бути зареєстровані у квартирі, хоча в житловому приміщені проживають понад один рік без поважних причин. Відповідачі були зареєстровані у квартирі, як члени сім`ї власника, але після розірвання шлюбу батьків у 2013 році виїхала разом з матір`ю проживати у Польщу. На даний час обоє відповідачі є повнолітніми. Відповідачі протягом останніх шести років постійно проживають у Польщі, тому у квартирі не проживають, а також не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймають, особистих речей в квартирі не мають взагалі квартирою не цікавляться. Факт відсутності за місцем реєстрації відповідачів підтверджується актом утримуючої організації від 03.04.2019 року. Тому, позивач просить суд визнати [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ), такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.08.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачам подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відповідь на відзив (а.с.14-15). У судове засідання позивач не зявилась про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, через канцелярію Святошинського районного суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідачі не зявилась про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, через канцелярію Святошинського районного суду надіслали заяви, що визнають позов повністю, та не заперечують проти ухвалення судового рішення про задоволення позову (а.с.23-25). Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Направлені судом поштові відправлення на адресу відповідачів поверталися на адресу суду за закінченням встановленого терміну їх зберігання. Рішенням Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням її справи, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватися від виконання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду справи, є рішення Європейського суду з прав людини «Чікоста і Віола проти Італії». Відповідно до ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Судом встановлено, що [PERSON] позивачу на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10 липня 2019 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Києва, виданого приватним нотаріусом КМНО Рильського Л.С. від 10. 07. 2019р №4133191 у вказаній квартирі зареєстровані громадяни: [PERSON] , 09.07.1971 року зареєстрований з 23.02.1988 року - минулий власник квартири та його повнолітні сини: [PERSON] , [INFO] з 16.11.2000 року, [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 26.12.1998 року. Минулий власник квартири - [PERSON] самостійно своєї реєстрації після укладання договору купівлі-продажу, однак його сини залишаються бути зареєстровані у квартирі, хоча в житловому приміщені проживають понад один рік без поважних причин. Відповідачі були зареєстровані у квартирі, як члени сім`ї власника, але після розірвання шлюбу батьків у 2013 році виїхала разом з матір`ю проживати у Польщу. На даний час обоє відповідачі є повнолітніми. Відповідачі протягом останніх шести років постійно проживають у Польщі, тому у квартирі не проживають, а також не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймають, особистих речей в квартирі не мають взагалі квартирою не цікавляться. Факт відсутності за місцем реєстрації відповідачів підтверджується актом утримуючої організації від 03.04.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідач порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності, а тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і вони підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто, судом встановлено, що позивачі у визначеному законодавством порядку набули право власності на зазначене вище нерухоме майно на підставі відповідних правочинів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі на разі дійсно зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що належить позивачу на праві приватної власності. Таким чином, факт реєстрації відповідачів у зазначеній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивача у користуванні власністю, а позов є обґрунтований й підлягає задоволенню. Рішення після набрання законної сили є підставою для зняття [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved