Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

31.12.2020 року [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , зареєстрована в [ADDRESS] , звернулася з позовом до [PERSON] , який зареєстрований в [ADDRESS] , в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований Коростенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Житомирської області 31 серпня 2016 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження складено актовий запис за № 287, а неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , залишити на проживання з нею та відновити їй дівоче прізвище « [PERSON] ». Мотивуючи тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем, від спільного проживання мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] .. На протязі останніх двох років сімейне життя між ним поступово погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Крім того, через систематичне вживання алкоголю. Поведінка та спосіб життя відповідача ображає її честі і гідність, що робить спільне життя нестерпним. Примирення та збереження шлюбу неможливе з підстав викладених вище. Також, перебування у шлюбі суперечить інтересам її та дитини, розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження отримав 26.01.2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення, яке міститься в матеріалах справи. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб від 31 серпня 2016 року серії [NUMBER] . Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 7. 8). Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За нормами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Отже, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом подальших заходів щодо примирення буде суперечити інтересам позивача. Доводи позивача відповідачем не спростовані, правом на подання відзиву останній не скористався. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вказана сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. Крім того, суд вирішує питання щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини виходячи з наступного. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом, що відповідає приписам ч. 1 ст. 161 СК України. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Стаття 141 СК України передбачає рівні права та обов`язки батьків щодо дитини (дітей). Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, то спір між ними вирішується судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. За вказаних обставин, з урахуванням норм чинного законодавства та факту не надання відповідачем відзиву, що суд розцінює як згоду останнього з позовними вимогами, суд вважає, що малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , слід залишити на проживання з матір`ю - [PERSON] . Що стосується вимоги позивача в частині відновлення їй дівочого прізвища « [PERSON] », то ст. 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тобто це право позивача визначене законом та не потребує додаткового визнання вказаного права за позивачем.

Outcome: approved