Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

30 липня 2021 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. 15 вересня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 серпня 1998 року між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , доньку - [PERSON] , [INFO] , доньку - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя із відповідачкою не склалося, так як у них різні характери та різні погляди на життя, сімейні відносини, відсутність взаєморозуміння та довіри. Починаючи з лютого 2021 року ,шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, сторони не спілкуються, втрачено всі зв`язки. Як стверджує позивач, вони з відповідачем не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства. На думку позивача, примирення між ним та відповідачкою та поновлення їх сімейних стосунків неможливе, так як суперечить його інтересам. У зв`язку із вищезазначеним, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив суд розірвати шлюб, укладений із відповідачкою. Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позову наполягав /а.с.21/. Тому справа розглянута у відсутність позивача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Відповідачу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, як передбачено п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.22/. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленою про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і тому справа розглянута у її відсутність в порядку п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України. Судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 23.08.1998 року Гулянською сільською радою Красноокнянського району Одеської області, актовий запис № 10./а.с.6/. Від шлюбу сторони мають п`ятьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . /а.с.7,8, 9, 10,11/. Відповідно до довідки № 383 від 30.06.2021 р., що видана Гулянським старостинським округом Окнянської селищної ради Одеської області, [PERSON] не проживає з [PERSON] з лютого 2021 року. /а.с. 12/. Відповідно до довідки № 382 від 30.06.2021 р., що видана Гулянським старостинським округом Окнянської селищної ради Одеської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та з ним проживають його діти - син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] ./а.с.13/. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Судом встановлено, що протягом тривалого часу сторони не намагалися відновити сімейні стосунки, з лютого 2021 року проживають окремо. На думку позивача, примирення та збереження сім`ї неможливе. Тому суд прийшов до висновку, що збереження сім`ї суперечить інтересам позивача та, згідно зі ст.112 СК України, позов підлягає задоволенню і шлюб слід розірвати. При цьому, згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи які мають інвалідність І та ІІ груп. Ч.6 ст.141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. П.п.3 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір із позовної заяви про розірвання шлюбу справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подана, що станом на день звернення до суду складає 908 грн. Таким чином, оскільки позивач, як особа, яка має інвалідність ІІ групи, звільнений від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір у сумі 908 грн.

Outcome: approved