Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

6 листопада 2020 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] і просить: зобов`язати [PERSON] повернути їй гараж літ.Г, розташований за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказала, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 29.12.2011 року виконкомом Роменської міськради та витягу про державну реєстрацію прав № 32763537 від 03.01.2012 року, їй на праві приватної спільної часткової власності належить ј частина майна, що складається з: житлового будинку- А, загальною площею 260,9 кв.м, житловою площею 97,4 кв.м; сараю Б, б; бані - В, вбиральні У, У-1; гаражу - Г, Г-1, що знаходить за адресою: [ADDRESS] . Згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації № СМ14211086923 від 26.11.2011 року, нею було добудовано два гаражі, загальною площею 44,6 кв.м., а отже вони є її приватною власністю. Однак [PERSON] незаконно, без будь-яких правових підстав, заволодів належним їй на праві власності нерухомим майном, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та використовує її гараж в особистих цілях. Неодноразово вона зверталася в Роменський ВП ГУНП з письмовою заявою від 01.09.2019 року, в якій просила надати допомогу у звільненні гаража, який безпідставно використовує [PERSON] та притягнути посліднього до відповідальності. Згідно повідомлення Роменського ВП від 9 жовтня 2019 року оскільки дана подія носить цивільно-правовий характер та відноситься до компетенції судових установ, відсутні підстави для внесення заяви в ЄРДР. Для вирішення даних відносин, порадили звернутися до суду. Як на підставу своїх вимог посилається на закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Конституцію України, ст. 321, ч.4 ст. 354, ст. 328, 387 ЦК України. Ухвалою судді від 1 грудня 2020 року провадження у справі відкрито і справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання. 1 лютого 2021 проведено підготовче засідання і справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не прибула, забезпечила участь представника. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, підтвердив їх обґрунтування і просив задоволити. Суду пояснив, що позивач провела будівництво - прибудову двох гаражів, вони введені в експлуатацію і зареєстровані, але реєстратор з порушенням законодавства зареєстрував її право власності на дані гаражі, вказавши частку її власності у розмірі ј. Так трапилося тому, що така практика реєстраторів, вони відмовляються реєструвати по іншому. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позов не визнав просив відмовити. Суду пояснив, що даний гараж він будував сам. [PERSON] тітка його дружини, і вона на час будівництва давала дозвіл будувати і все було по домовленості. Коли дружина померла, тітка сказала щоб повернув гараж. Будував давно, років 10 тому. Документів на гараж і на будівництво у нього немає ніяких, земельна ділянка не його. Він в тому будинку ніколи не жив. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видане 29.12.2011, вбачається, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, частка у майні - 1/4 . В описі об`єкта вказано: житловий будинок, А, загальна площа 260,9 кв.м, житлова площа 97,4 кв м., сараї Б, б, баня В, вбиральні У,У-1, гаражі Г, Г-1. Також вказано, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане взамін свідоцтва про право на спадщину за заповітом… В декларації про готовність об`єкта до експлуатації вказано: найменування об`єкта - прибудова до житлового будинку два гаража; інформація про замовника - [PERSON] ; повідомлення про початок виконання будівельних робіт - 21.10.2011; дата початку будівництва 21.10.11, дата закінчення 11.2011 р.; строк введення в експлуатацію - поточний рік; два гаражі площа 44,6 м.кв. Вказана декларація підписана [PERSON] . Також, до позовної заяви додані дві заяви на адресу Роменського ВП ГУНП в Сумській обл. та дві відповіді з поліції. Дослідивши матеріали зібрані у справі суд дійшов висновку що між сторонами склалися спірні правовідносини щодо повернення майна з чужого користування . Як визначено п. 2) ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Частинами 1 та 2 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення, підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Як визначено ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності визначений ст. 317 ЦК України, яка передбачає що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 328 ЦК України Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Стаття 354 ЦК України, на яку послався позивач в обґрунтування вимог, регламентує позбавлення права власності на майно як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація). Відповідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За встановлених обставин, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований лише в частині, а тому підлягає частковому задоволенню. Такого висновку суд дійшов на підставі того, що позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач є власником нерухомого майна, про повернення якого виник спір. Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації суд не може вважати належним доказом на підтвердження права власності позивача на спірний гараж в цілому, оскільки декларація не є правовстановлюючим документом і не надає особі яка вказана в такій декларації складових права власності, а саме - володіння, користування та розпорядженням майном. Крім цього нерухоме майно має бути зареєстроване у встановленому законом порядку і лише після реєстрації права у власника виникає право власності в повному обсязі. Натомість у справі маються докази того, що позивач є власником ј частини всього нерухомого майна, яке розташоване в [ADDRESS] , в тому числі і гаража літ. Г. А тому суд вважає, що позивач не довела порушення її права в частині користування відповідачем всім приміщенням гаража і її право підлягає захисту лише в частині належного їй майна. Не зважаючи що у суду відсутні дані про реальну можливість повернення позивачу лише ј частки гаража літ. Г, суд не вбачає можливості іншим чином захистити право позивача. На підставі ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

Outcome: dismissed