Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

6 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною заявою, мотивуючи її тим, що починаючи з 2008 року відсутні дані про місце перебування її матері - [PERSON]. У 2008 році [PERSON] зібрала речі, пішла з дому у невідомому напрямку і не повернулася. З того часу її місце знаходження невідоме. Звернення до рганів внутрішніх справз приводу розшуку матері не дало результатів. Заявник зазначає, що визнання [PERSON] безвісно відсутньою їй потрібно для того, щоб оформити пенсію по втраті годувальника. В судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] заяву підтримали та просили задовольнити. Представники заінтересованих осіб Головного управління Пенсійного Фонду України в Сумській області м. Сумах та Сумського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області в судовому засіданні зазначили, що не заперечують проти задоволення заяви про визнання [PERSON] безвісно відсутньою, а представник [PERSON] вказала на те, що з урахуванням показань одного із свідків, яка повідомили, що [PERSON] брала кредит у банку у 2010 році, слід визначити певну дату, з якої відсутні відомості щодо перебування [PERSON] Суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, представників заінтересованих осіб, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в період часу з 14 вересня 1996 року по 20 листопада 2003 року перебувала у шлюбі з [PERSON] (а.с.36, 38). Від вказаного шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої матір'ю вказано [PERSON] (а.с.37). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6), однак рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 листопада 2014 року [PERSON] визнана такою, що втратила право користування житлом за вказаною адресою, оскільки починаючи з 2008 року відсутні відомості про її місце перебування (а.с.39). В судовому засіданні, зі слів заявника встановлено, що вона разом з бабусею постійно проживала за адресою: [ADDRESS], і її вихованням займалась бабуся. ЇЇ мати [PERSON] періодично з'являлась та проживала за вказаною адресою, була там зареєстрована, а у 2008 році пішла з дому і більше не поверталась. Допитана в якості свідка [PERSON] (яка є рідною сестрою [PERSON].) суду пояснила, що з сестрою вони практично не спілкувалися раніше, і їй невідомо, куди вона подалася. Свідок пояснила, що вона не зверталася до правоохоронних органів з заявою про розшук сестри, хто це зробив, їй невідомо, можливо їх покійна мати (бабуся заявниці). Свідок також повідомила суду, що у 2011 році від ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу: [ADDRESS], надходило повідомлення про необхідність погашення боргу за кредитом, який [PERSON] брала у 2010 року, але тоді їх мати повідомляла Банку, що вона не знає, де знаходиться її донька [PERSON] Допитаний в якості свідка [PERSON] (батько заявниці) пояснив суду, що він востаннє бачив свою колишню дружину [PERSON] у 2008 році, можливо у 2009 році в районі вул. Заливної в м Суми, у нього там мешкають батьки. Також надав пояснення, що йому не відомо місце перебування [PERSON] останні 7-8 років. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що є сусідкою заявниці і тісно спілкувалася з бабусею [PERSON], яка весь час чекала дзвінка від доньки [PERSON], але донька так і не подзвонила, і навіть на похорони матері не з'явилася, оскільки її не змогли знайти. Свідок пояснила, що з другої половини 2008 року вона не бачила [PERSON] жодного разу, хоча часто бувала в квартирі заявниці і її бабусі. Заявник пояснила в судовому засіданні, що місце перебування її матері їй невідоме, допомоги на своє утримання від матері вона не отримувала. Саме вказані обставини, як стверджує заявниця, і стали підставою для звернення її до суду з питанням визнання [PERSON] безвісно відсутньою. Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦК України - фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Крім того, під час підготовки справи до судового розгляду та відповідно до вимог ч.1 ст. 248 ЦПК України судом було встановлено, що останнім місцем роботи, де [PERSON] отримувала заробітну плату, з якої здійснювалися обов'язкові відрахування до Пенсійного фонду України, було ВАТ «СМБ НВО ім. Фрунзе» у 2007 році (а.с.80). З листів Сумського відділу поліції вбачається, що заява [PERSON] стосовно розшуку [PERSON] дійсно надходила та була зареєстрована 19.10.2008 року, однак за строками давності матеріали були знищені (а.с. 5, 30, 77). Починаючи з 2006 року відомості щодо притягнення до кримінальної відповідальності чи порушення кримінальних проваджень відносно [PERSON] відсутні (а.с.27). Відмітки про перетинання [PERSON] кордону України за останні п'ять років в базі даних Головного центру обробки спецінформації Держприкордонної служби відсутні (а.с. 30, 75). Крім того, відсутні актові записи про державну реєстрацію зміни імені, прізвища [PERSON] (а.с.51). Відсутні дані про перебування на виконанні у Зарічному відділі Державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції виконавчих проваджень, де стороною виконавчого провадження була б [PERSON] (а.с.78). Єдина інформація, яка була повідомлена свідком [PERSON], це те, що [PERSON] у 2010 році брала кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк», однак станом на час розгляду справи підтвердження даної інформації з установи Банку на запит суду не надійшло. З досліджених судом доказів по справі: показань свідків, письмових документів, довідок, пояснень, вбачається, що місце перебування [PERSON] на даний час невідоме, розшуковими заходами органів внутрішніх справ встановити місце її перебування не виявилось можливим, в останньому відомому місці проживання і реєстрації [PERSON] відсутні відомості про її місце перебування починаючи з 2010 року, тобто значно більше одного року. Таким чином, судом встановлено, що в місці постійного проживання [PERSON] більше року немає ніяких відомостей про її місце знаходження, а тому у відповідності з ч.1 ст. ст. 43 ЦК України її необхідно визнати безвісно відсутньою. Оскільки неможливо встановити день та місяць одержання останніх відомостей про місце перебування особи, а рік одержання останніх відомостей 2010 рік (згідно показань свідка), то початком безвісної відсутності [PERSON] необхідно 1 січня наступного року, тобто 01 січня 2011 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved