Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

30 грудня 2020 року, позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , звернулись до суду з названим позовом, в якому просили суд, поділити в натурі житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : [ADDRESS] ) на 2 окремі будинки, визнавши за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на частину житлового будинку, як на окреме домоволодіння в рівних частках за кожним, а саме: по 1/3 частині за кожним, позначеного в технічному паспорті під літ. «А2» загальною площею - 107,8 кв.м., житловою - 49,3 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та складається з наступних приміщень : № 1-3-тамбур - 1,5 кв.м., 1-4 - коридор - 6,8 кв.м., 1-5 житлова - 16,8 кв.м., 1-6 сходова клітка - 4,4 кв.м., 1-7 - коридор - 2,0 кв.м., 1-8 санвузол - 4,9 кв.м., 1-9 кухня - 10,5 кв.м., 1-10 - кладова - 1,4 кв.м., 1-11 житлова - 9,8 кв.м., 1-12 житлова - 14,7 кв.м., 1-13 коридор - 12.0 кв.м., 1-14 житлова - 8,0 кв.м., із літ. «а2» підвал кімнати: 1-1 вхід в підвал - 5.0 кв.м., 1-2 - підвал - 10.0 кв.м., з відповідною частиною надвірних споруд, а саме: літ.»В» сарай, літ. «Г» сарай, літ. «Б» вбиральня, літ. «Д» гараж, літ. «Е» душ, літ «а1» сходи, літ. «а3» навіс, літ. «а» балкон, № 1-6,14,15,1 - споруди та визнати за [PERSON] (РНОКПП : [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (РНОКПП : [NUMBER] ) та малолітнім [PERSON] право власності на частину житлового будинку, як на окреме домоволодіння в рівних частках за кожним, а саме по 1/4 частині за кожним, позначеного в технічному паспорті під літ. «А2» загальною площею - 110,8 кв.м., житловою - 48,1 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , що складається з наступних приміщень : 2-3 тамбур - 1,4 кв.м., 2-4 коридор - 6,3 кв.м., 2-5 - житлова - 15,8 кв.м., 2-6 сходова клітка - 2,7 кв.м., 2-7 туалет - 1,0 кв.м., 2-8 коридор - 1,9 кв.м., 2-0 кладова - 2,0 кв.м., 2-10 - кухня - 11,2 кв.м., 2-11 - санвузол - 4,2 кв.м., 2-12 житлова - 14,6 кв.м, 2-13 житлова - 9,9 кв.м., 2-14 коридор - 12,2 кв.м., 2-15 житлова - 7,8 кв.м., 2-16 кабінет - 4,8 кв.м., із літ. «а4» підвал, кімнати: 2-1 вхід в підвал - 5,0 кв.м. 2-2 підвал - 10,0 кв.м., з відповідною частиною надвірних споруд, а саме: літ «а5» навіс, літ. «а6» балкон, літ «Ж» гараж, літ.»З» погріб, літ. «И» літня кухня, літ. «К» навіс, № 1,7-15, ІІ споруди, мотивуючи це тим, що даний будинок, який розташований на неприватизованій земельній ділянці, загальною площею 0,3107 га, яка є комунальною власністю селищної ради і перебуває у фактичному користуванні, на протязі тривалого часу вже розділений між вказаними співвласниками на дві окремі квартири з обладнаними окремими входами та підведеними до кожної з них окремо всіма необхідними комунікаціями, однак оформити виділ 1/2 частки у нотаріуса неможливо з огляду на висновок спеціаліста № 328 від 10.07.2018 р. щодо неможливості поділу об`єкта нерухомого майна за технічними показниками. Рух справи в суді першої інстанції: Ухвалою суду від 05.01.2021 року позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи: Органу опіки та піклування в особі Овідіопольської райдержадміністрації Одеської області про виділ часток в натурі, що є у спільній частковій власності - залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 177 ЦПК України (а.с. 38). Ухвалою суду від 25.01.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання (а.с. 43). Ухвалою суду від 01.03.2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Службу у справах дітей Овідіопольської селищної ради та продовжено строк підготовчого судового засідання до 31.03.2021 р. о 13:00 год. (а.с. 64). Ухвалою суду від 31.03.2021 року закрито підготовче провадження по даній цивільній справі з призначенням її до розгляду по суті на 18.05.2021 р. о 11:00 год. (а.с. 70). Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили надіславши на адресу суду, спільну письмову заяву, в якій повністю підтримали свій позов та проханням про слухання справи за їх відсутністю (а.с. 61). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як в своїх інтересах, так і в інтересах малолітнього сина [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили надіславши на адресу суду спільні письмові заяви, в яких повністю визнали позов та проханням про слухання справи за їх відсутністю (а.с. 62,77-81). Представниця 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Овідіопольської селищної ради в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила, надіславши на адресу суду письмову заяву, в якій просила суд слухати справу за її відсутності, не заперечуючи проти задоволення позовних вимог (а.с. 72). Дослідивши матеріали справи та додатково надані суду письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 26 Постанови Пленуму ВСУ № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - під час судового розгляду, предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Виходячи з положень ч. 1 ст. 356 ЦК, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм в певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє НЕ часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого або в дробовому вираженні. Згідно статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183,358,364,379,380,382 ЦК України, виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Відповідно до умов ст.ст. 364,365 ЦК України - співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ - право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно із ст. 370 ЦК України - співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовану квартиру. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - є власниками 1/2 частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : [ADDRESS] (колишній № [NUMBER] ) з визначенням часток кожного співвласника по 1/6 частині кожний на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.01.2018 р., виданого керівником органом приватизації житлового фонду згідно розпорядження органу приватизації № 18 від 18.12.2017 р. та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №№ 116003524, 116003961, 116004380 від 02.03.2018 року (а.с. 21-25,28). У користуванні позивачів, згідно усталеного порядку користування та відповідно технічного паспорту знаходяться приміщення першого поверху : № 1-3 - тамбур - 1,5 кв.м, 1-4 - коридор - 6,8 кв.м., 1-5 житлова - 16.8 кв.м., 1-6 сходова клітка - 4.4 кв.м., 1-7 - коридор - 2.0 кв.м., 1-8 санвузол - 4.9 кв.м., 1-9 кухня - 10.5 кв.м., 1-10 кладова - 1.4 кв.м., 1-11 житлова - 9.8 кв.м., 1-12 житлова - 14.7 кв.м., 1-13 коридор - 12.0 кв.м., 1-14 житлова - 8.0 кв.м., із літ. «а2» підвал кімнати: 1-1 вхід в підвал - 5.0 кв.м., 1-2 підвал - 10.0 кв.м., загальною площею - 107,8 кв.м. , житловою - 49,3 кв.м. житлового будинку літ. «А-2» з відповідною частиною надвірних споруд, а саме: літ. «В» сарай, літ. «Г» сарай, літ. «Б» вбиральня, літ. «Д» гараж, літ. «Е» душ, літ. «а1» сходи, літ. «а3» навіс, літ. «а» балкон, № 1-6,14,15,1 - споруди (а.с. 13-20). Також судом встановлено, що власниками іншої 1/2 частини жилого будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : [ADDRESS] ) з визначенням часток кожного співвласника по 1/4 частці кожний є відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.01.2018 р., виданого органом приватизації житлового фонду згідно розпорядження органу приватизації № 19 від 18.12.2017 р. та витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №№ 115997744, 115998328, 115998711, 115999210 від 02.03.2018 року (а.с. 54-59). У користуванні відповідачів, згідно усталеного порядку користування та відповідно технічного паспорту знаходяться приміщення першого поверху: кімнати 2-3 тамбур - 1.4 кв.м., 2-4 коридор - 6.3 кв.м., 2-5 житлова - 15.8 кв.м., 2-6 сходова клітка - 2,7 кв.м., 2-7 туалет -1,0 кв.м., 2-8 коридор - 1,9 кв.м., 2-0 кладова -2,0 кв.м.м. 2-10 кухня - 11,2 кв.м., 2-11 санвузол -4,2 кв.м., 2-12 житлова - 14,6 кв.м., 2-13 житлова - 9,9 кв.м., 2-14 коридор - 12,2 кв.м., 2-15 житлова - 7,8 кв.м., 2-16 кабінет - 4,8 кв.м., із літ. «а4» підвал, кімнати: 2-1 вхід в підвал - 5,0 кв.м.2-2 підвал - 10,0 кв.м., загальною площею - 110,8 кв.м, житловою - 48,1 кв.м. з відповідною частиною надвірних споруд, а саме: літ «а5» навіс, літ. «а6» балкон, літ. «Ж» гараж, літ. «З» погріб, літ. «И» літня кухня, літ. «К» навіс, « 1,7-15, ІІ споруди (а.с. 13-20). Відповідно до висновку спеціаліста щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 328 від 10.07.2018р., складеному ФОП [PERSON] за технічними показниками об`єкт не може бути поділено (а.с. 26). Згідно рішення виконкому Овідіопольської селищної ради № 249 від 31.05.2018 року зазначеному житловому будинку була присвоєна адреса - [ADDRESS] (а.с. 29). Згідно рішення виконкому Овідіопольської селищної ради № 327 від 26.03.2019 року зазначеному житловому будинку була змінена адреса на [ADDRESS] (а.с. 28). Земельна ділянка під будинком неприватизована, та перебуває у фактичному користуванні співвласників, знаходячись у комунальній власності Овідіопольської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, що підтверджується довідкою Овідіопольської селищної ради № 02-06/020/998 від 22.10.2020р. (а.с. 27). Згідно із висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Овідіопольської селищної ради щодо захисту житлових (майнових прав) малолітнього [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Овідіопольскої селищної ради від 27.04.2021 року № 68, вбачається, що поділ в натурі житлового будинку по [ADDRESS] на два окремі будинки відповідно до заявлених позовних вимог не порушують права малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 73-76). Враховуючи, що даний будинок вже давно розділений між співвласниками на дві окремі квартири з обладнаними окремими входами та підведеними до кожної з них окремо всіма комунікаціями та між співвласниками вже склався порядок користування своїми частинами будинку, суд вважає даний позов обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved