Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

30.07.2019 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Перша київська нотаріальна контора нотаріус Серцевич О.В. про встановлення факту кровної спорідненості із померлою особою. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.09.2019 року матеріали цивільної справи №753/15185/19 (провадження № 2/753/7130/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Перша київська нотаріальна контора Серцевич О.В. про встановлення факту кровної спорідненості із померлою особою, направлено до Шевченківського районного суду міста Києва за підсудністю. Згідно позовом, з урахуванням уточненої позовної заяви та заяви про зменшення позовних вимог від 14.05.2020 року, позивач остаточно просить суд: встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , померлий [INFO] є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] та визнання [PERSON] , [INFO] спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] , [INFO] , померлий [INFO] та стягнути з відповідачів судові витрати. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що [INFO] помер біологічний батько позивача, [PERSON] , [INFO] , про що Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві було зроблено відповідний актовий запис №640. Внаслідок смерті [PERSON] . Першою державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 48/2019. Позивач вказує, що 13 березня 2019 року ним до Першої київської державної нотаріальної контори було подано заяву про прийняття спадщини. Ознайомившись із переліком документів наданих [PERSON] державним нотаріусом Сердцевич О.В. було рекомендовано звернутися до суду за для встановлення факту кровної спорідненості із спадкодавцем. Окрім Позивача, заяви про прийняття спадщини подали мати спадкодавця, [PERSON] та його брат [PERSON] . Останні не визнають Позивача сином померлого [PERSON] , відтак, існує спір про право, а тому позивач звертається до суду із даним позовом в порядку позовного провадження та, вважає, такий спір не може бути вирішеним в порядку окремого провадження. Крім того позивач зазначає, що [PERSON] , мати Позивача та [PERSON] його батько мали близькі стосунки та планували створити сім`ю. Однак, спільне життя у них не склалося, тому офіційно шлюб між ними зареєстрований не був. Від даних стосунків у пари народився син - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження виданим Боярським РІК Києво-Святошинського району Київської області від 25.04.1990 р.н. на бланку серії [NUMBER] . При цьому, позивач вказує, що у зв`язку із тим, що відносини між батьком та матір`ю не були офіційно зареєстровані, в свідоцтві про народження позивача батьком був записаний [PERSON] : за прізвищем матері та за іменем та по-батькові біологічного батька. Не зважаючи на те, що [PERSON] не був в Свідоцтві про народження записаний батьком позивача, останній завжди визнавав його, піклувався про нього та брав активну участь у житті сина, як в дитинстві так і в дорослому житті. У зв`язку із тим, що [PERSON] виконував свій батьківський обов`язок щодо утримання та виховання сина, у матері позивача не було необхідності звертатись до суду із позовом про визнання батьківства та стягнення аліментів із останнього. Крім того, позивач зазначає, що [PERSON] завжди проводив із сином дозвілля та передавав йому свої знання, дане підтверджується фотознімками на яких батько вчить сина рибалити, стріляти із рушниці, плавати на байдарці, тощо. Окрім цього, про те, що батько визнавав сина та мав до останнього батьківські почуття, свідчать фотознімки зроблені в домашній обстановці в колі близьких та рідних людей. У зв`язку із викладеним просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківський районний суд м. Києва від 08.11.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Шевченківський районний суд м. Києва від 02.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Перша київська нотаріальна контора [PERSON] про встановлення факту кровної спорідненості із померлою особою. Розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. 07.02.2020 року до суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відзиві зазначено, що [PERSON] є рідним братом померлого [PERSON] і він йому ніколи не повідомляв, що у нього є син [PERSON] , він ні разу з ним не приходив і нікого з ними не знайомив. Крім того з долученого диску з фотографіями, який був долучений до матеріалів справи, нікого крім його брата [PERSON] не бачив раніше і ні з ким не знайомий. З фотокарток з цими людьми брат [PERSON] ніколи не показував і серед його особистих речей, які залишилися після його смерті також не було. 17.02.2020 року до суду надійшов відзив від відповідачки [PERSON] у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відзиві зазначено, що [PERSON] є матір`ю померлого [PERSON] і він їй ніколи не повідомляв, що у нього є син [PERSON] , він за життя ні разу з ним не приходив і ніколи з ними не знайомив. Крім того з долученого диску з фотографіями, який був долучений до матеріалів справи нікого крім її сина [PERSON] не бачила раніше і ні з ким не знайома. З фотокарток з цими людьми син [PERSON] ніколи не показував і серед його особистих речей, які залишилися після його смерті також не було. 11.03.2020 року до суду надійшло клопотання представника позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. 14.05.2020 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Северин Яни Володимирівни про зменшення позовних вимог згідно з якою просив суд: встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , померлий [INFO] є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] та визнання [PERSON] , [INFO] спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] , [INFO] , померлий [INFO] та стягнути з відповідачів судові витрати. 18.05.2020 року до суду у відповідь на запит (вх.. №2573/01-16 від 23.04.2020р.) надійшла спадкова справа №48/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] . 19.10.2020 року до суду надійшли письмові пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Северин Яни Володимирівни до клопотання про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. 04.11.2020 року до суду надішли заперечення відповідача [PERSON] на клопотання про проведення генетичної експертизи. 04.11.2020 року до суду надійшла заява про виклик та допит свідків [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні 04.11.2020 року відповідачем [PERSON] подано клопотання про визнання доказу недопустимим, а саме звукозапис розмови [PERSON] з [PERSON] на диску CD-R. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.11.2020 року в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту батьківства та визнання спадкоємцем першої черги - відмовлено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.11.2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом та призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, просив суд відмовити в задоволені позовних вимог. Представник відповідачів адвокат Рябець Н.М. в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила суд відмовити в їх задоволені. У судовому засіданні 17.02.2020 року була заслухана свідок [PERSON] , яка повідомила померлий [PERSON] є її сином, про наявність у нього дітей їй не було відомо. Свідок повідомила, що [PERSON] не був одружений та ніколи не чула, щоб у її сина були стосунки. [PERSON] їй незнайомий і ніколи їй ніхто не повідомляв, що у неї є внук. У судовому засіданні 12.05.2021 року були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомила, що з покійним [PERSON] та [PERSON] дружили сім`ями і [PERSON] був хрещеним батьком її сина, та їй відомо, що [PERSON] визнавав [PERSON] з моменту народження, як свого сина. Повідомила, що їй відомо, що [PERSON] жив громадянський шлюбом з [PERSON] в м. Боярка, що було близько 32 років тому, жили вони разом десь пів року, а зустрічались більше. Також повідомила, що з приводу реєстрації [PERSON] батьком [PERSON] то зазначила, що у них були складні стосунки з [PERSON] . [PERSON] повідомила, що відвідувала [PERSON] та [PERSON] , яка була вагітна [PERSON] , вони проживали в [ADDRESS] це було приблизно у 1988-1990 роках. У відповідь на питання, щодо стосунків [PERSON] та [PERSON] свідок повідомила, що у них були хороші стосунки, як батька і сина, [PERSON] кожного 1 вересня купував для [PERSON] усе необхідне та утримував останнього з моменту народження і до інститутських років, а також організовував для [PERSON] дозвілля, походи. Також повідомила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що він повідомляв своїх родичів про сина і їздив з ним до своєї матері. Крім того, свідок зазначила, що [PERSON] підтримував стосунки з матір`ю позивача як батьки спільного сина. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] , зазначила, що вона з померлим [PERSON] почали зустрічатись на початку 1989 року і десь через пів року почали разом проживати, проживали у [ADDRESS] , на першому поверсі і після народження сина [PERSON] проживали разом десь 6 місяців та у них були сімейні відносини. При цьому зазначила, що батьком позивача [PERSON] є саме [PERSON] і за його життя виникало питання стосовно реєстрації його батьком, проте свідок [PERSON] просила його відкласти це питання допоки у них не налагодяться стосунки. При цьому свідок [PERSON] повідомила, що у сина [PERSON] та [PERSON] були хороші стосунки, як у батька із сином, останній все життя добровільно утримував [PERSON] , купував усі необхідні речі, водив у походи та називав його своїм сином. При цьому свідок [PERSON] повідомила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що останній повідомляв своїх рідних про сина [PERSON] . Крім того, свідок зазначила, що за пів року до смерті [PERSON] піднімав питання, щодо реєстрації його як батьком [PERSON] для цього планував провести тест ДНК. Свідок [PERSON] , який є братом покійного [PERSON] зазначив, що не визнає батьківство, оскільки у нього з братом були хороші стосунки, він ділився з нимподробицями свого життя. [PERSON] ніколи не повідомляв йому про, те що у нього є син. З [PERSON] чи [PERSON] він не знайомий, про [PERSON] дізнався тільки після отримання позовної заяви. Також зазначив, що [PERSON] ніколи не жив сам у [ADDRESS] , а завжди жив з мамою чи братом [PERSON] . При цьому свідок [PERSON] зазначив, що 1980-х-1990 роках жив у м. Луганську. При цьому, в даному випадку суд критично оцінює показання свідка [PERSON] , оскільки в судовому засідання він заявив, що має неприязні стосунки із позивачем [PERSON] . Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Так, судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження, видане Боярським РИК Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 154, батьками [PERSON] записані: батько - [PERSON] мати - [PERSON] (а.с. 8). [PERSON] [INFO] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 09.01.2019 на бланку серії [NUMBER] , актовий запис №640 (а.с. 13). Позивач звертаючись з даним позовом посилається на те, що [PERSON] є його біологічним батьком. До того ж судом встановлено, що покійний [PERSON] та відповідачі: [PERSON] та [PERSON] є матір`ю та рідними братами. 15.01.2019 року Першою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 63607144 після смерті [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 54742903 від 15.01.2019 (а..с 12). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.11.2020 року в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту батьківства та визнання спадкоємцем першої черги - відмовлено. 27.05.2019 року до Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи представником позивача-адвокатом Северин Я.В. був направлений запит, щодо встановлення причину смерті [PERSON] (а.с. 20). У відповідь на зазначений запит, листом №01/1386 від 14.06.2019 року, було повідомлено, про те, щ не вдалося за можливе встановити причину смерті [PERSON] , через гнильні зміни трупа. У зв`язку із недоцільністю збір біоматеріалу для судово-біологічного дослідження не проводився (а.с. 24). 01.07.2019 року представником позивача адвокатом Северин Я.В. був надісланий адвокатський запит щодо надання відомостей чи проводиться Державним науково-дослідним експертно-кримінальністичним центром МВС України генетичний аналіз ДНК на встановлення кровної спорідненості непрямим методом, тобто встановлення батьківства шляхом участі у дослідженні інших кровних родичів ймовірного батьків (а.с. 23). У відповідь на вказаний запит, листом від 11.07.2019 року № 902/0107/19 було повідомлено, що у ДНДЕКЦ проводяться судові молекулярно-генетичні експертизи (експерті дослідження) щодо встановлення біологічної спорідненої по батьківській лінії. Таке дослідження проводиться за умови, що дитина чоловічої статі. У такому випадку проводиться дослідження Y-хромосом, яка успадковується виключено по чоловічій лінії і є однаковою у всіх родичів чоловічої статі по батьківській лінії (а.с. 24). Визнання батьківства - це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. Визнання батьківства є констатацією факту біологічного батьківства особи, яка подала заяву до органів реєстрації актів цивільного стану, метою якого є підтвердження вже існуючого біологічного (кровного) споріднення між чоловіком, який визнає себе батьком, та дитиною. Згідно із частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Статтею 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за яким при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Згідно із статті 53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Відповідно до ст. 55 КпШС України якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини - за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім`я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. Стаття 57 КпШС України передбачає, що діти, походження яких встановлено, зокрема, за рішенням суду, мають ті ж права і обов`язки щодо батьків та їх родичів, що й діти, які народилися від осіб, які перебувають у шлюбі. Відповідно до вимог чинного законодавства, якщо встановлення факту батьківства зачіпає інтереси спадкоємців померлого, справа має розглядатись в порядку позовного провадження. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» від 12.06.1998 року № 16, згідно зі ст.53 КпШС підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. За змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю та батьком дитини або спільне виховання чи утримання ними дитини або докази, що з достовірністю підтверджують батьківство. Отже, спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України, частинами 2, 3 ст. 53, якого встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Факт визнання батьківства [PERSON] щодо [PERSON] підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , стверджуючи про проживання його батьків однією сім`єю до народження позивача та 6 місяців після народження і утримання [PERSON] протягом усього життя позивача. Зазначені показання свідків є послідовними, узгодженими, відповідають іншим доказам та матеріалам справи, а саме з фотографіями, які містяться на цифровому носії CD-R-диску. Суд дійшов до переконання, що зазначені докази та докази які містяться в матеріалах справи доводять факт батьківства [PERSON] щодо позивача, оскільки вони свідчать про те, що [PERSON] від народження сина визнавав себе його батьком, та доводять об`єктивність пояснень позивача про те, що його батьки певний час після його народження проживали однією сім`єю. У достовірності зазначених доказів сумніву немає. Свідчення свідка [PERSON] судом оцінюються критично, оскільки останній в судовому засіданні повідомив, що у нього є неприязні стосунки з позивачем [PERSON] . Свідчення свідка [PERSON] не можуть надати об`єктивні обставини справи, оскільки мають лише загальний характер про свого сини [PERSON] та на більшість питань відповіді судом не отримано, так як така інформація свідку відома не була. Оцінюючи надані позивачем докази у сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно визнавав себе за життя його батьком, брав участь у вихованні та утриманні разом з матір`ю дитини, з якою проживав однією сім`єю та вів спільне господарство до народження позивача [PERSON] та станом на дату його народження. Враховуючи викладене вище, беручи до уваги зміст фотокарток, покази свідків, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо встановлення батьківства відносно позивача підлягають задоволенню. При цьому суд приймає до уваги, що оскільки правовідносини між сторонами щодо батьківства врегульовані ст. 53 КпШС України, якою передбачено термін «встановлення батьківства», а не «визнання» його, як це визначено ст. 28 СК України, слід встановити батьківство померлого [PERSON] відносно позивача. Щодо позовної вимоги про визнання позивача спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , слід зазначити наступне. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1296 ЦК України визначено, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З урахуванням встановлених судом обставин, оцінки наявних у справі доказів, фактів, встановлених під час розгляду справи по суті, враховуючи задоволення позовної вимоги про встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] , померлий [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] , - суд прийшов до висновку і про наявність правових підстав для визнання [PERSON] , [INFO] , спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Відповідно до ст.141 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Згідно із п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 804,20 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved