Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

29 листопада 2016 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулась позивач з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником будинку № 19, що знаходиться по пров. Шмідта у м. Словянську. У її будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON], які за місцем реєстрації не проживають з 2006 року. Позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням будинком № 19 по пров. Шмідта у м. Словянськ. Позивач [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутністю, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник позивача був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подав письмову заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю, зазначив, що позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує Відповідачі у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду повідомлялися належним чином, шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження - газеті «Донеччина», про причини неявки суду не повідомили. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Згідно з вимогами ч.1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно договору дарування житлового будинку від 15 жовтня 2002 року [PERSON] отримала в дар 18/25 часток житлового будинку № 19 з відповідною часткою господарчо-побутових споруд, який знаходиться в м. Словянськ по пров. Шмідта /а.с. 15-16/. Таким чином, [PERSON] є власником зазначеного будинку. Згідно акту № 918 від 21.10.2016 р., складеного керівником мікрорайону «Центр - 1» м. Словянська відповідачі [PERSON] та [PERSON] не мешкають у будинку № 19 по пров. Шмідта у м. Словянська з 2006 року. На теперішній час їх місцезнаходження невідоме /а.с.10/. З копії домової книги вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у домоволодінні № 19 по пров. Шмідта у м. Словянську /а.с. 11-14/. Відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Таким чином, враховуючи те, що відповідачі з моменту реєстрації не мешкали у будинку позивачки, вони не є членами сімї позивачки. Положеннями статті 71 Житлового кодексу України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. У судовому засіданні встановлено, що домовленості між позивачем та відповідачами щодо користування спірним житловим приміщенням на було, відповідачі [PERSON] та [PERSON] із заявами щодо створення ним перешкод у користуванні житлом не зверталися. Згідно положень статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені відповідно до положень ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування спірним житлом у звязку із тим, що понад шість місяців не мешкають в ньому без поважних причин. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов?язані із зверненням до суду і розглядом судової справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved