Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

30.10.2018 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, яким просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь для утримання їхніх спільних дітей: дочки - [PERSON], [INFO]. народження, та сина [PERSON], [INFO] - в розмірі 1 / 3 частини усіх доходів відповідача щомісячно, але не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, та стягнути пеню по аліментам на утримання дітей в розмірі 4740грн., посилаючись на те, що відповідач, будучи батьком дитини, сплачує аліменти за виконавчим листом №1507/1108/12 від 05.07.2012 року в розмірі 100 грн. на кожну дитину щомісячно, проте, враховуючи, що 08.07.2017 року набрали чинності зміни до СК України, шо стосуються розміру аліментів, а також те, що у добровільному порядку він матеріальної допомоги не надає, вона змушена звернутися до суду про стягнення аліментів у новому розмірі, що передбачено Законом. Сторони у судове засідання не з'явилися, позивач [PERSON] надала суду заяву про розгляд позову за її відсутністю, не заперечуючи проти заочного розгляду справи, наполягаючи на задоволенні позовних вимог, відповідач [PERSON] - був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання за адресою реєстрації, про що в матеріалах справи є відповідні докази, проте до суду не з'явився, надав суду відзив, яким, посилаючись на скрутне матеріальне становище, погоджується на сплату аліментів в розмірі 500грн. на місяць на кожну дитину, не надавши достатніх доказів на спростування доводів позивача щодо стягнення аліментів окрім свого тяжкого матеріального становища, пов'язаного з відсутністю достатніх заробітків; проте стверджував, що заборгованості зі сплати аліментів в нього немає. Вивчивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що справа підлягає заочному розгляду, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - з відомостей, наданих позивачем, вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 11.06.2012 року був розірваний (справа №1507/1110/12); - від цього шлюбу сторони мають дітей: дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження (серії [NUMBER] яке було видане 03.07.2013р. ВК Червоноармійської сільської ради Болградського району Одеської області, а/з 40); та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження ([NUMBER], яке було видане 28.04.201р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Болградського районного управління юстиції Одеської області, а/з 87), згідно яких відповідач є батьком дітей (а.с.12-13); - рішенням Болградського районного суду Одеської області від 05.07.2012 року за №1507/1108/12, на користь позивача були стягнуті аліменти з відповідача, виданий виконавчий лист, але в розмірі, передбаченому діючим на той час законодавством ( а.с.7), проте наразі законодавство змінилося. Будь-яких інших доказів на підтвердження передбачених ст.182 Сімейного кодексу України обставин - матеріального стану та стану здоров'я, - відносно відповідача, а також позивача - суду не надано, крім тих, що досліджені у судовому засіданні; не встановлено таких і при розгляді справи. Станом на теперішній час чинним законодавством України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч.1ст.141 СК України). Відповідно до ст.ст.180,181ч.3, ст.188,183ч.1 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а ст.ст.182,183 Сімейного Кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів в разі встановлення наявності в нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ця стаття зазнала змін згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017 в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018). Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею179 СК України регламентовано право власності на аліменти, одержані на дитину, - які є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Щодо вимоги позову про стягнення пені за заборгованість зі сплати аліментів. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. Так, згідно статті 71 названого Закону виконавець стягує з боржника аліменти в розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов'язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику в разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. Згідно ч.13 цієї статті СК України довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів дійсна протягом одного місяця з дня її видачі. Відповідно до вимог СК України сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої суми пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Позивач не вказує розмір заборгованості і не просить стягнути її, до суду не з'являється для надання пояснень, не надає суду відомостей, чи була погашена (стягнута примусово за рішенням суду) ця заборгованість, але просить стягнути пеню за заборгованість, не надаючи розрахунку, чому саме цю суму в якості пені просить стягнути, - яка є лише неустойкою, компенсацією за заборгованість зі сплати аліментів. Тобто, доказів на стягнення саме такої суми в якості пені - позивачем не надано, таким чином суд дійшов висновку, що сума пені не підтверджена належними доказами, а тому ця вимога є передчасною і задоволенню, станом на теперішній час, - не підлягає. Тому, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позову є обґрунтованими і підлягають задоволенню, але частково - в частині стягнення аліментів у збільшеному розмірі, оскільки при визначенні розміру аліментів, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі та за період, визначені позивачем, що не суперечать вимогам законодавства - для утримання неповнолітніх дітей, починаючи з дня звернення позивача до суду і до досягнення їм повноліття. Відповідно з вимогами ч.6 ст. 141 ЦПК України, також підлягає стягненню на користь держави з відповідача судовий збір в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: partial