Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

29 грудня 2014 року [PERSON] звернулась з позовними вимогами до [PERSON] про поділ сумісного майна (л.с.3-4), ухвалою суду від 05 січня 2015р. позов залишено без руху (л.с.51), 21 січня 2015 року позивачем подано уточнений позов (л.с.54, 55-57), ухвалою суду від 26 січня 2015 року відкрито провадження по даній справі (л.с.59). Остаточно позивачка [PERSON] уточнила свій позов 13 листопада 2015 року (л.с.161-164), в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок №61-Б по вул..Агрономічна в м.Одесі, за [PERSON] визнати паво власності на автомобіль ГАЗ 31-29 «Волга» та дачний будинок в Іванівському районі Одеської області, поділивши таким чином спільне майно подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що з листопада 1985 року вона з відповідачем знаходилась в фактичних шлюбних відносинах та проживали в будинку батьків відповідача. На той час позивачка працювала у Чорноморському морському пароплавстві на посаді адміністратора ресторанів судів закордонного спрямування, понад 10 років, та мала великі заощадження на рахунку №21699 Державної трудової ощадної каси СРСР (зараз АТ «Державний ощадний банк України»). В січня 1986 року сторони вирішили придбати будинок №61-Б, вул. Аргономічна, за домовленістю сторін придбаний будинок оформлювався документально на ім.,я [PERSON] , а квартиру яку мала отримати [PERSON] , у звязку з її перебуванням на квартирному обліку при Чорноморському морському пароплавстві залишимо для дітей. При цьому, як вказує [PERSON] , [PERSON] їй пообіцяв , що в будь який час він переоформить право власності на будинок на відповідачку, оскільки кошти на його придбання надала відповідач, а у позивача заощаджений грошей не було, т.я. він в жовтні 1985 року розлучився з дружиною, сплачував аліменти на сина. Позивачка вказує на те, що 18 лютого 1986 року вона разом з відповідачем зустрічалась з продавцями будинку та підписали угоду купівлі-продажу будинку. Після чого, вона зняла в відділення №5323/024 Державної трудової ощадної каси СРСР, зі свого рахунку №21699 грошові коти в сумі -24000 руб. , розрахувавшись з продавцями у приміщенні банку. Крім того, сторони придбали автомобіль марки «Волга» ГАЗ - 31-29 та дачний будинок, що розташований на 0,42 та землі за адресою: Одеська область, Іванівський район, вул. Чичерина. 11 серпня 1995 року сторони зареєстрували шлюб, але у сторін вже народились діти [PERSON], [INFO] та [PERSON] ,[INFO] В 2003 році сторони припинили шлюбні стосунки, відповідач залишив будинок, що відповідачка розцінила, як виконання їх домовленості щодо залишення мені та спільним дітям. Позивач посилається на те, що з 2006 року [PERSON] погрожував та вигонив [PERSON] з дітьми з будинку на вулицю, викидав особисті речі , руйнував споруди у дворі. Ці дії позивача носили нерегулярний характер, але як зазначає позивачка [PERSON] неодноразово погрожував виселенням або заселенням квартирантів у будинок. 14 березня 2013 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеса шлюб сторін розірвано, рішення набрало чинності 26 березня 2013 року. Відповідачка продовжувала проживати в спірному будинку, а позивач користуватись автомобілем «Волга» ГАЗ - 31-29 та дачним будинком в Одеській області. В 2014 році [PERSON] став вимагати позивачку з донькою звільнити будинок, оскільки має намір його продати. Позивачка посилається на те, що спірний будинок є сумісним майном сторін, що відповідач не дотримався умов усної домовленості щодо переоформлення будинку , позивачка просить суд визнати за нею право власності на спірний будинок, а відповідачу залишити у власності автомобіль і дачний будинок в Іванівському районі Одеської області. [PERSON] звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами до [PERSON] і [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном шляхом звільнення житлового приміщення. (л.с. 110-111) .В своїх обґрунтуваннях відповідач зазначає, що він є власником житлового будинку №61-Б, вул..Агрономічна в м.Одесі, на підставі договору купівлі-продажу від 18 лютого 1986 року, згідно якого він купив у [PERSON] спірний будинок за 16000крб., які згідно договору продавець одержав від покупця повністю до підписання цього договору. Даний договір посвідчено [PERSON], державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори. В спірному будинку також зареєстровані та фактично проживають колишня дружина [PERSON] і донька [PERSON]Через сумісне проживання , між сторонами постійно виникають конфлікти, в результаті чого відповідачі фактично вигнали [PERSON], не пускають його до проживання в будинку. Дані дії, як зазначає [PERSON]. порушують його права власника, щодо вільного користування,володіння і розпорядження належним йому майном.Тому, позивач просить суд усунути перешкоди в користуванні майном шляхом звільнення житлових приміщень в будинку відповідачами. З,ясував обставини справи, заслухав пояснення сторін, покази допитаних свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідив та проаналізував представлені сторонами докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків . Судом встановлено, що 18 лютого 1986 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок №61-Б по вул..Агрономічна в м.Одесі, продаж будинку вчинено за 16000(шістнадцять тисяч) крб., гроші продавець одержав від покупця повністю до підписання цього договору (л.с.8-9). Даний договір посвідчено [PERSON], державним нотаріусом Першої одеської державної нотаріальної контори. Сторони зареєстрували шлюб 11 серпня 1995 року, який розірвано за рішенням суду від 14 березня 2013 року, яке набрало законної чинності 26 березня 2013 року (л.с.10,11).В даному рішення вказано, що :»фактичні сімейні відносини між сторонами закінчились в 2003 році, позивач та відповідач не пов,язані спільним побутом, проживають окремо один від одного». [PERSON] приймала участь в судовому засіданні, позов визнала. Сторони дійсно проживали разом до реєстрації своїх шлюбних стосунків в яких народились діти: син [PERSON],[INFO] і донька [PERSON] ,[INFO]. [PERSON] не надала суду будь-які належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спірний будинок є спільним майном подружжя чи фактично [PERSON] розрахувалась своїми грошима з продавцем будинку. Будинок придбано за 16000крб. та розрахунок відбувся до підписання договору , як зазначено в договорі, а [PERSON] вказує суму 24000крб. і відбування розрахунку з продавцем після підписання договору в приміщенні відділення банку. Обставини зазначені в договорі купівлі-продажу жодним доказом не спростовуються. На момент вчинення правочину і фактичних шлюбних стосунків між [PERSON] і [PERSON] , діяли норми Цивільного кодексу в редакції 1963 року. Однак, [PERSON] стверджує, що будинок спільне майно подружжя, при цьому наполягає, що саме за її грошові кошти - 24000крб. придбано спірний будинок, але витребує будинок з чого незаконного володіння. В судовому засіданні не доведено позивачкою [PERSON] , що саме за її грошові кошти придбано спірний житловий будинок, що цей будинок є спільним майном подружжя. В судовому засіданні встановлено, що сторони дійсно припинили шлюбні стосунки в 2003 році, відповідно до рішення суду від 14 березня 2013 року, яке сторонами не оскаржено, (л.с.11). Між колишнім подружжям склались напруженні відносини, що підтверджують рішення суду від 13 травня 2004 року і від 07 лютого 2005 року про стягнення аліментів на дітей (л.с.98,99) , ухвалою суду від 27 листопада 2014 р. про визнання неправомірним розрахунку заборгованості по аліментам (л.с.97). Як вказала [PERSON] в своєму уточненому позові (л.с.163) , з 2006 року [PERSON] почав погрожувати їй з дітьми та вигонити з будинку, він погрожував виселення позивачки з дітьми. Але, і тоді позивачка не звернулась до суду за захистом свого права щодо власності на будинок. Між сторонами по справі склались складні, напружені стосунки, що привели до постійних конфліктних ситуацій між всіма сторонами, неможливості сумісного проживання. Як встановлено в суді, [PERSON] має окрему кімнату в будинку для свого проживання, користуватись кімнатами. Що займають колишня дружина і донька він не може, але відповідачки користуються даним будинком з правових підстав за встановленим між сторонами порядком користування жилими приміщеннями. Суд вважає позовні вимоги [PERSON] також недоведеними, та відмовляє в їх задовленні. Відповідно до норм ст.10 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В статті 13 ЦК України зазначено, що цивільній права особа\~ здійснює\~ у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов,язана утримуватися від дій,які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій\~ особі, а також зловживання\~ правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1\~ст.60 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків\~ст.61 цього Кодексу. Отже, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON], так зустрічних позовних вимог [PERSON], як безпідставних і недоведених.

Outcome: dismissed