Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

30 липня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, протягом тривалого часу відповідач виявляє до неї неповагу, спільних інтересів не мають, втратили один до одного інтерес, з цих підстав спільне сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими. Зазначає, що починаючи з серпня місяця 2019 року проживають окремо один від одного. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем є неможливим та суперечить її інтересам. На примирення не згодна. Після розірвання шлюбу позивачка просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Згідно ухвали суду від 14 серпня.2020 року справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але подала заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов підтримувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив таке. Судом встановлено, що 14 лютого 2018 року сторони уклали шлюб у Козельщинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.02.2018. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який за згодою сторін проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . На час розгляду справи, майновий спір та спір щодо проживання неповнолітньої дитини між сторонами відсутній. Позивач та відповідач подали заяви, згідно яких вбачається що примирення між ними неможливе, а тому прохають задовольнити позов. Відповідно до ч. 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно до ст.ст. 110, 111, 112 СК України вбачається, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд вважає, що позовна вимога позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки можливості відновлення подружніх стосунків між сторонами втрачені і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін, а примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 113 СК України вбачається, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, з врахуванням позиції позивача, суд вважає, що останній необхідно залишити право іменуватися прізвищем « [PERSON] ». На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок, про що свідчить квитанція про сплату судового збору. З врахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача у сумі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved