Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

5 вересня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення. В позовній заяві зазначає, що 09.06.2009 року виконавчий комітет Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області виніс рішення №19 від 09.06.2009 року, згідно з яким вирішив оформити право власності на плебанію, по [ADDRESS] за релігійною громадою Української православної церкви Київського патріархату с. Дмитрів, Львівської області, Радехівського району; КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» сформувати свідоцтво про право власності на плебанію [ADDRESS]; видати свідоцтво про право власності на плебанію по [ADDRESS]; КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» провести державну реєстрацію права власності на плебанію по [ADDRESS]. Вважає, що виконавчий комітет Дмитрівської сільської ради під час прийняття цього рішення перевищив надані йому чинним законодавством повноваження та не мав правових підстав приймати вищезгадане рішення, порушивши норми законодавства України, тому це рішення слід скасувати. Звертає увагу на те, що Дмитрівська сільська рада не надала будь-яких даних про приналежність на праві власності, оренди чи користування приміщення плебанії по [ADDRESS] до 09 червня 2009р. На інформаційний запит від 20.02.2018р. про надання відомостей про те кому належало на праві власності, оренди чи користування приміщення плебанії за адресою: [ADDRESS] до 09 червня 2009р., отримали відповідь №59 від 26.02.2018р. про те, що вказане приміщення (плебанія) належало громаді с.Дмитрів. На наступний інформаційний запит від 28.02.2018р. про те на яких правових підставах приміщення (плебенія) було передано у власність територіальної громади с.Дмитрів відповіді не було надано. На час прийняття оспорюваного рішення територіальної громади с.Дмитрів не існувало - відсутній статут, свідоцтво про реєстрацію тощо. Отже, до 09.06.2009 року плебанія (мурований будинок), належала до церкви Воздвижения Чесного Животворящого Хреста котра перебувала у державній власності. Орган місцевого самоврядування, у нашому випадку виконавчий комітет Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, не мав повноважень приймати будь які рішення стосовно передачі у власність, реєстрації права власності на будівлю плебанії. 13 листопада 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду. Представники позивача[PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повній мірі та дали пояснення аналогічні, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, однак про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 24). У встановлений строк представником відповідача відзиву не подано, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд встановив, що 9.06.2009 року рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області № 19 вирішено оформити право власності на плебанію, по [ADDRESS] за релігійною громадою Української православної церкви Київського патріархату с. Дмитрів, Львівської області, Радехівського району; КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» сформувати свідоцтво про право власності на плебанію №45 по вул. по вул.Шевченка в с.Дмитрів, Радехівського району, Львівської області; видати свідоцтво про право власності на плебанію по [ADDRESS]; КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» провести державну реєстрацію права власності на плебанію по [ADDRESS] (а.с.11). З архівної довідки №М-84 від 27.05.2013 року вбачається, що у селі [PERSON] повіту Львівського воєводства станом на 1931-1932 роки була греко-католицька церква Воздвиження Чесного Хреста. Будівля церкви мурована, зведена у 1877 році. У власності церкви була земля (поле - 21 гектар 54 ари 21 метр квадратний, сіножаті - 13 гектарів 21 ар 15 метрів квадратних, пасовиська - 21 гектар 9 арів 61 метр квадратний, необроблена земля - 6 гектарів 47 арів 52 метри квадратних, город 59 арів 89 метрів квадратних), дровітня і мурований будинок (а.с.15). Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Відповідно до п.п.30,51 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»: виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до Закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації: визначення доцільності, порядку та умов приватизації об'єктів права комунальної власності: вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об'єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об'єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади; надання згоди на передачу об'єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об'єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об'єктів державної власності; У відповідності до ст.29 глави 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»: до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: а) власні (самоврядні) повноваження: управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо визначення сфер господарської діяльності та переліку об'єктів, які можуть надаватися у концесію, подання раді письмових звітів про хід та результати відчуження комунального майна. У відповідності до ст.17 Закону України від 23.04.1991 року «Про свободу совісті та релігійні організації», культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або у власність релігійних організацій безоплатно за рішенням обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а у Республіці Крим - Уряду Республіки Крим. Культова будівля - церква Воздвиження Чесного Животворящого Хреста ( мурована), земля, дровітня і мурований будинок (плебанія) с.Дмитрів, згідно архівної довідки від 27.05.2013 року від часу побудови -1877 року належали Українській греко-католицькій церкві, які в подальшому перейшли в державну власність. Плебанія в с.Дмитрів Радехівського району Львівської області є невід'ємним майном храму Воздвиження Чесного Животворящого Хреста, а відтак питання щодо передачі її безоплатно у власність релігійній організації -громаді Української православної церкви Київського патріархату в с.Дмитрів Радехівського району Львівської області має вирішуватись за рішенням обласної державної адміністрації. Вказане свідчить про те, що рішення виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області №19 від 09.06.2009 року є незаконним та підлягає скасуванню. Оскільки позивач про наявність вказаного рішення дізнався лише у березні 2018 року, суд робить висновки про необхідність поновлення строку на оскарження рішення, оскільки такий пропущений з поважних причин.

Outcome: approved