Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

31.01.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з нього середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 05.10.2013 року до 04.11.2013 року в розмірі 5092,17 грн, моральну шкоду в розмірі 5000 грн, витребувати довідку про роботу та заробітну плату. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 17.09.2010 року до 04.10.2013 року вона працювала на підприємстві відповідача на посаді головного бухгалтера, була звільнена на підставі у зв'язку з ліквідацією підприємтсва. Проте, розрахунок при звільненні з нею було проведено через місяць 04.11.2013 року. Згідно чинного законодавства про працю відповідач винен позивачу середній заробіток за час затримки виплати заробітної за 1 місяць, що складає 5092,17 грн. Також, відповідач на неодноразові звернення позивача відмовляється видати довідку про роботу та заробітну плату, необхідно для розрахунку допомоги по безробіттю. В результаті порушень своїх трудових прав позивачу було спричинено моральну шкоду в розмірі 5000 грн, яка виявилася душевних стражданнях, пов'язаних з приниженням і вимушеними змінами в побуті. В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, посилаючись на доводи, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що затримка розрахунку при звільненні з позивачем сталася з вини останньої, оскільки вона після 04.10.2013 року на підприємстві не з'являлася, на зв'язок не виходила. 15.10.2013 року позивачу було направлено лист з вимогою з'явитися для отримання розрахунку при звільненні або повідомити реквізити банківського рахунку, на яких їх можливо перерахувати. Визнав, що фактично розрахунок при звільненні був проведений з позивачем 04.11.2013 року. Крім того, позивачу двічі надавалася довідка про роботу та заробітну плату. Враховуючи зазначені обставини, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди вважає необґрунтованими. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що позивач з 17.09.2010 року (наказ № 77 к від 17.09.2010 р.) була прийнята на посаду головного бухгалтера до ВАТ «Донецький завод хімічних реактивів», 04.10.2013 року - звільнена у зв'язку з банкрутством підприємства і відкриттям ліквідаційної процедури на підставі ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України (наказ № 21 к від 04.10.2010 р.) В судовому засіданні сторонами визнано, що розрахунок при звільненні позивач отримала 04.11.2013 року. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно листа від 15.10.2013 року, який був направлений на адресу позивача 24.10.2013 року, ліквідатор ВАТ «Донецький завод хімічних реактивів» пропонувала з'явитися для отримання невиплаченої заробітної плати або повідомити реквізити банківського рахункуна, на який її можливо перерахувати. Зазначеним листом підтверджується, що в день звільнення позивач працювала, тому розрахунок при звільнені мав бути проведений з нею 04.10.2013 року. Обставин, на підтвердження поважних причин невиплати заробітної плати позивачу 04.10.2013 року в судовому засіданні не встановлено, тому доводи представника відповідача про відсутність в цьому вини підприємства є неспроможними. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.п. 1, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, середня заробітна плата за затримку розрахунку при звільненні позивача складає 5092,17 грн (5092,17 грн + 5092,17 грн (заробітна плата за серпень та вересень 2013 року / 42 (кількість робочих днів в серпні та вересні 2013 року) * 21 (кількість робочих днів затримки розрахунку при звільненн). Таким чином, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати Відповідно до додатку № 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. N 1266, довідка про середню заробітну плату (дохід) засвідчується підписом керівника, головного бухгалтера та печаткою. В судовому засіданні встановлено, що на заяви позивача їй були надіслана довідки про середню заробітну плату (дохід) від 02.12.2013 року та від 21.01.2014 року. Проте, зазначені довідки не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки не підписані головним бухгалтером, повноваження якого відповідно до ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури покладені на ліквідатора підприємтсва. Таким чином, позовні вимоги про витребування довідки про середню заробітну плату (дохід) для розрахунку виплат на випадок безробіття ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 500 грн. Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі ст.ст. 47, 49, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. N 1266,

Outcome: partial