Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

29 жовтня 2013 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про встановлення факту постійного проживання, визнання права власності на спадкове майно, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] Після його смерті залишилось спадкове майно у виді квартири [ADDRESS]. Позивачка, проживаючи за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини є такою, що прийняла спадщину, оскільки протягом встановленого законом шестимісячного строку не подав заяву про відмову від спадщини, однак державним нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом було видано на все майно тільки на відповідачку, яка є матір'ю померлого. [PERSON], зазначає що ? частина спадкового майна належить їй, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено з тих підстав, що протягом шестимісячного строку вона не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. З огляду на викладене [PERSON] просить її позов задовольнити. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідачка та її представник позовні вимоги визнали частково, не заперечили, щодо встановлення факту проживання позивачки із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в задоволенні решти позовних вимог просили відмовити, оскільки позивачка викликалась до нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак виклик проігнорувала, а в усній розмові із зазначила, що на спадщину не претендує. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [INFO] помер [PERSON], з яким [PERSON] з 6 серпня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та копією свідоцтва про шлюб. Відповідачка [PERSON] є матір'ю померлого, що підтверджується копією спадкової справи та не заперечувалось сторонами. Після смерті спадкодавця на підставі заяви [PERSON] від 8 листопада 2012 року було заведено спадкову справу №816-2012 до майна померлого [INFO] [PERSON], а 16 травня 2013 року на ім'я відповідачки видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], вартістю 170 985 грн., яка належала спадкодавцю на підставі договору дарування від 1 жовтня 2009 року. Листом №1575/02-14 від 10 жовтня 2013 року Перша Хмельницька державна нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON], з тих підстав, що вона пропустила шестимісячний строк звернення до нотаріальної контори по питанню оформлення спадкових прав. Однак судом враховується наступне, що відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.5 цієї статті спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, незалежно від часу її прийняття. В судовому засіданні факт постійного проживання крім пояснення позиваки, був підтверджений показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що з моменту укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] вони постійно проживали за адресою [ADDRESS] до [INFO] смерті спадкодавця, зазначені обставин також були підтверджені актом від 1 жовтня 2013 року складеним головою квартального комітету №20, та відповідачкою не заперечувалися. Обов'язок подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини в силу ч.1 ст.1269 ЦК України покладений на особу, яка не проживала постійно із спадкодавцем. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст.1218 цього Кодексу визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Сторони в силу ст.1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги та є такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON], оскільки заява про відмову від спадщини [PERSON] нотаріусу не подавалась, тому згідно ст.1267 цього Кодексу їхні частки є рівними та становлять по ? від спадкового майна - квартири [ADDRESS]. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 392 ЦК). Згідно роз'яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» висловленому у п.27 відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. В силу ч. 3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що слід визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину від 16 травня 2013 року видане на ім'я [PERSON], в частині ? спадкового майна - квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] оскільки позивачка набула право на неї в силу ст.1268 ЦК України, а видачею свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно було порушено права [PERSON] як спадкоємця першої черги. Крім цього, оскільки право власності на ? частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] не визнається [PERSON], за позивачкою слід визнати право власності на вищезазначену частину спадкового майна. Судові витрати по справі становлять 1 313 грн. 72 коп., з яких 458 грн. 80 коп. за дві вимоги немайнового характеру 229 грн. 40 коп. + 229 грн. 40 коп., за вимогу майнового характеру, щодо визнання права власності на ? частину квартири 85 492 грн. 50 коп. (відповідно до свідоцтва про право на спадщину) судовий збір становить 854 грн. 92 коп., що складає 1% від ціни позову, з урахуванням сплачених позивачем при подачі позову 1 269 грн. 40 коп. витрати слід розподілити наступним чином, на користь позивача з відповідача слід стягнути 1269 грн. 40 коп., а решту суми 44 грн. 32 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved