Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

31.10.2018 представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], уточнивши який просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 11.08.2006 в розмірі 113320,36 грн., станом на 31.08.2018, яка включає заборгованість: за тілом кредиту - 4230,53 грн.; відсотками за користування кредитом за період з 11.08.2006 по 31.10.2017 - 109089,83 грн., а також стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1762 грн. В обґрунтування пред'явлених вимог вказує, що 11.08.2006 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого позивач встановив відповідачеві кредитний ліміт на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у Заяві відповідач надала згоду на те, що вказана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами», складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі, - Договір), який по своїй суті фактично є договором приєднання в розумінні ч.1 ст. 634 ЦК України. Згідно з п. 3.2, 3.3 Умов і Правил надання банківських послуг, відповідач надав свою згоду на зміну (збільшення або зменшення) банком кредитного ліміту у будь-який момент. Свої зобов'язання за кредитним договором від 11.08.2006 банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Натомість відповідач, в порушення умов договору, свої зобов'язання не виконала, у зв'язку з чим має заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню на користь позивача в примусовому порядку, а також сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 1762 грн. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, за відсутності представника банку, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 5). Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 40), однак до суду повторно не з'явилася (а.с. 44-45), про причини неявки суду не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надала, відзиву не подано. За даних обставин, неодноразові неявки відповідача в судове засідання суд розцінює як намір затягування розгляду справи, що суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів в силу ст. 280 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.08.2006 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 21-26) та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви про відкриття рахунку та надання кредиту, згідно умов якого [PERSON] просила відкрити їй рахунок та надати кредитну картку типу 414949590, в гривні, з типом кредитного ліміту - фінансовий, сума кредитного ліміту - 2300 грн. Умовами договору передбачено базову відсоткову ставку - 36 % з розрахунку 360 днів у році. Сторони погодили в договорі, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, а погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення коштів на картку Клієнтом, так і шляхом списання Банком коштів з дебетової картки (а.с. 33). Своїм підписом у вказаній заяві [PERSON] погодила, що вище вказана заява про відкриття рахунку разом з Правилами користування платіжною карткою, Тарифами та умовами надання банківських послуг, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 33). По суті вказаний договір є договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України, якою визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На виконання умов вказаного договору [PERSON] отримала кредитну картку зі строк дії до квітня 2011, яка в послідуючому замінена іншою кредитною карткою зі строком дії до грудня 2014 року, про що вказував позивач та підтверджується розпискою [PERSON], випискою по картках клієнта (а.с. 35-38). Відповідно до п. 3.2, п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. На виконання вказаного пункту договору відповідачу встановлено кредитний ліміт в розмірі 2300 грн., який в подальшому змінювався та станом на 03.07.2013 становив 4240,00 грн. (а.с. 12). Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язалася погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитратами платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку позичальник має виконати зобов'язання з повернення кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплатити Винагороди банку. Також він має слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 6.7 Умов та правил надання банківських послуг. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, передбачено обов'язок позичальника сплатити штраф при порушенні строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит, сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобов'язання. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов'язання перед [PERSON] за кредитним договором від 11.08.2006 виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 2300 грн., який в подальшому збільшувався до 4240 грн., що підтверджується фактом користування відповідачем кредитною карткою та використанням кредитних коштів, відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 6-11). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Натомість позичальник свої зобов'язання не виконувала належним чином, допускаючи їх періодичне прострочення, в результаті чого станом на 31.08.2018 утворилась заборгованість за тілом кредиту - 4230,53 грн., з якою суд погоджується, оскільки вона підтверджується розрахунком заборгованості. Однак, з доводами позивача про наявність у відповідача заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за період з 11.08.2006 по 31.10.2017 в розмірі 109089,83 грн., суд не погоджується. Так, відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, тобто нарахування платежів, визначених договором, зокрема процентів можливе лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Оскільки умовами кредитного договору визначено строк дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки, а остання картка видана [PERSON] мала строк дії до 12.2014 року, в подальшому не продовжувалася, що підтверджується поясненнями позивача (а.с. 32) та випискою по карткам (а.с. 37-38), то суд приходить до висновку, що саме до грудня 2014 року позивач мав право нараховувати відсотки за користування кредитом. Після настання вказаної дати, в охоронюваних правовідносинах, права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої палати ВС у справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 (п. 29-55). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦПК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, вказані положення розміщено в главі 51 ЦК України «Правові наслідки порушення зобов'язання. Відповідальність за порушення зобов'язання». Позивач звертаючись до суду з позовом, просив суд стягнути з відповідача саме проценти за договором за період з 11.08.2006 по 31.10.2017, при цьому він не ставив перед судом питання про застосування наслідків порушення відповідачем грошового зобов'язання, визначених ч.2 ст. 625 ЦК України, а тому,

Outcome: partial