overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

30 грудня 2014 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], аліменти щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з 20 червня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. Від подружніх відносин сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися, відповідач відмовляється щомісячно в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON], яка проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні, тому [PERSON] вимушена була звернутись до суду з цією позовною заявою і наполягає на задоволенні своїх позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, вислухавши позивачку, за відсутності відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 20 червня 2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач згідно свідоцтва про народження (л.с. 8), виданого Баглі йським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом № 612. Як зазначила позивачка, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і відповідач перестав щомісячно у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON], яка знаходиться на повному утриманні позивачки, тому [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язок з утримання неповнолітньої дитини покладається як на матір, так і на батька дитини. Оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

30 грудня 2014 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], аліменти щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 14 жовтня 2011 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 512 було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем у справі. Від подружніх відносин сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися, відповідач відмовляється щомісячно в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON], який проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні, тому [PERSON] вимушена була звернутись до суду з цією позовною заявою і наполягає на задоволенні своїх позовних вимог. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений у встановленому порядку своєчасно. Суд вважає можливим розглядати цю справу за відсутності відповідача, оскільки в матеріалах даної справи достатньо доказів для розгляду справи по суті з винесенням законного та обґрунтованого рішення. Суд, вислухавши позивачку, за відсутності відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 14 жовтня 2011 року Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 512 (л.с. 7) було зареєстровано шлюб між позивачкою та відповідачем у справі. Від подружніх відносин сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач згідно свідоцтва про народження (л.с. 8), виданого Баглійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 252. Як зазначила позивачка, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і відповідач перестав щомісячно у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON], який знаходиться на повному її утриманні, тому [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язок з утримання неповнолітньої дитини покладається як на матір, так і на батька дитини. Оцінивши в сукупності всі наявні по справі докази, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

30 грудня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] народження в розмірі 33% від заробітку щомісячно, починаючи з 30.12.2014 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з відповідачем вона уклала шлюб 28.07.2007 року. Від даного шлюбу у них є дитина: [PERSON], [INFO]. Протягом останніх трьох років вона з дитиною проживає окремо від чоловіка, дитина повністю перебуває на її утриманні, відповідач не надає їй кошти на утримання сина. У зв'язку з наведеним вона змушена звернутися до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується відмітками в журналі вихідної кореспонденції суду. Причин своєї неявки в судове засідання не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] - сторони по справі. Сторони проживають окремо, дитина проживає та знаходяться на утриманні матері. Дані обставини стверджуються поясненнями позивача даними в судовому засіданні та долученими до справи письмовими доказами. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач ухиляється від виконання даного обов'язку, аліменти на утримання дитини не надає. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище позивача та відповідача, матеріальне забезпечення дитини від шлюбу, стан її здоров'я, відсутність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, які мають істотне значення для справи. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити і стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 33 % від заробітку відповідача, але не менше ніж 30 % встановленого постановою Кабінету Міністрів України прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в користь держави в розмірі 243,60грн. Відповідно до ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

30 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначає, що шлюб між ними укладений в 1993 році, мають одну повнолітню дочку, 1993 року народження. Подружнє життя не склалось з причини несумісності поглядів на життя, тому в листопаді 2014 року припинили шлюбні стосунки. В суді позивачка доводи позову підтримує. Відповідач з позовом у згідний. Сторони не примирились в наданий їм судом строк для примирення. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає можливим задовольнити позов. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони через непорозуміння між собою припинили подружні стосунки у листопаді 2014 року, ведення спільного господарства. Вказані обставини встановлені з пояснень сторін та доказів, доданих до позовної заяви - свідоцтва про шлюб. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані. Подальше сумісне життя сторін є неможливим і буде суперечити їх інтересам, тому шлюб необхідно розірвати. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

30 грудня 2014 року Банк звернувся до відповідача [PERSON] з позовом, в якому вказує, що [PERSON] відповідно до укладеного з Банком договору від 27 червня 2008 року отримав кредит в доларах США. За договором [PERSON] зобов'язувався вносити гроші на погашення кредиту та сплати процентів за його користування. Але відповідач систематично не виконував свого зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитами, заборгованість за процентами за користування кредитами, з комісії. Оскільки відповідач не виконує умов договору, тому просить стягнути з відповідача відповідно до умов договору борг за кредитом та проценти за користування цим кредитом, передбачені договорами, борг з комісії, штрафи. В письмовій заяві представник позивача просить розглядати справу без участі представника банку, підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, який, згідно з поштовим повідомленням, за місцем його проживання повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, в суд не прибув, заяви про відкладення розгляду справи не направив, заперечень не надав. Суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між Банком та [PERSON] укладено договір про отримання кредиту. Відповідач [PERSON] не виконує вимог договору, не сплачує встановлених договором платежів. На час розгляду справи в суді [PERSON] повинен сплатити позивачеві борг за кредитом і заборгованість за процентами за користування кредитом та комісію, а також штрафи за неналежне виконання договору, передбачені в цьому договорі. Вказані обставини встановлені з документальних доказів, досліджених в судовому засіданні. Зокрема, договорами кредиту та додатковою угодою до нього, розрахунком заборгованості за договором. Відповідно до ст.526, 527,530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами за договором, у встановлені строки. Згідно ст..626 ЦК України боржник за прострочення грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний повернути суму боргу та сплатити проценти передбачені договором. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового припинення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до договору. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд вважає, що відповідач [PERSON] порушив умови виконання кредитного договору, тому позивачем обґрунтовано заявлені вимоги про стягнення всіх належних платежів за кредитним договором.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

30 грудня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1938 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 29.12.2014р. о 12 год. 25 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 29.12.2014р. о 12 год. 25 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Гвоздик Л.Ю. лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий дезорієнтований у навколишньому середовищу. На місці не тримається. Пам'ять знижена на текучі та минулі дії. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - судинна деменція з психотичними включеннями. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

30 грудня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1949 р.н., яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 29.12.2014р. о 18 год. 11 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат - заперечували проти задоволення. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, потребує подальшого лікування в умовах психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 29.12.2014р. о 18 год. 11 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Фоменко лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора не спить, агресивна, погрожує ножем донці. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Разом з тим, в судовому засіданні заінтересована особа пояснила, що здатна сама себе обслуговувати. В момент надання пояснень, [PERSON] не виявляла явної неадекватності, поводила себе спокійно, чітко висловлювала свою думку. В судовому засіданні не підтвердилася та обставина, що [PERSON] безпорадна і не здатна самостійно задовольнити основні свої життєві потреби. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки передбачених ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» підстав для її примусової госпіталізації не вбачається. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

30 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на час навчання, посилаючись на те, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який усиновив її сина [PERSON], [INFO]. На даний час син [PERSON] продовжує навчання на 3-му курсі денного відділення Житомирського інституту медсестринства та потребує матеріальної допомоги зі сторони батька, який не надає матеріальної допомоги на його утримання, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала із підстав зазначених в ньому. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Відповідно ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що виконавчим комітетом Новогуйвинської селищної ради Житомирського району 13 вересня 2005 року, актовий запис №82 зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.5). Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06 липня 2011 року [PERSON], [INFO] усиновив [PERSON], [INFO]. Прізвище та по батькові [PERSON], [INFO] змінити на прізвище та по батькові як [PERSON] (а.с.3). Згідно ч.1 ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно до довідки Житомирського інституту медсестринства від 25 грудня 2014 року №732 [PERSON] дійсно навчається на 3-му курсі денної форми навчання з 01.09.2011 року по 01.07.2015 року (а.с.2). Відповідно ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Оцінивши надані докази на умовах змагальності і в межах заявлених позовних вимог, суд задовольняє позов про стягнення аліментів на час навчання повнолітнього [PERSON], оскільки він продовжує навчання після досягнення повноліття, не досяг 23 річного віку та потребують матеріальної допомоги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

30 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач позов підтримала із підстав зазначених в ньому, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, участь особи в судовому засіданні є її обов'язком, від якого особа за її клопотанням може бути звільнена судом. За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв'язку із неявкою цієї особи до суду. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Відповідно ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Судом встановлено, що Новороманвськю сільською радою 18 вересня 2004 року, актовий запис №11 зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в свідоцтві про народження яких батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.5-7). Наявність порушення відповідачкою своїх обов'язків, як батька, утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, є підставою для повного задоволення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-22 00:00:00

30 грудня 2014 року позивач звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачкою вони уклали шлюб 27.07.1991 року, який зареєстрували у Слов'янському міськвідділі ЗАГС Донецької області, актовий запис № 564. Від цього шлюбу вони неповнолітніх дітей не мають. Спору про поділ майна, що є їх спільною власністю немає. На даний час вони з відповідачкою шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач в судове засідання не з'явився, однак до суду надав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, однак в судове засідання надала заяву, в якій вимоги позивача визнала, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про укладення шлюб, серії [NUMBER], 27.07.1991 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Слов'янському міськвідділі ЗАГС Донецької області, актовий запис № 564. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved