overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

31.07.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачкою одружилися 04.11.2014 року. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Фактично сімейні правовідносини припинені. Спільне життя з відповідачкою не склалося. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просив його задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Вiдповiдач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила справу розглядати без її участі. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.11.2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 709, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 373162 (а.с.4). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

31.07.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачкою одружилися 23.06.2001 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З червня 2014 року сімейні правовідносини між сторонами погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач у судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Був не проти винесення по справі заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не зявилася за невідомою суду причиною, про час слухання справи повідомилася належним чином та від неї не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. На підставі ст. 224 ЦПК України та з урахуванням думки позивача, судом ухвалено про заочний розгляд справи. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23.06.2001 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 366, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-НО № 467676 (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. (а.с.9). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

31.07.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше мінімального розміру, встановленого законом, для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи від дня предявлення позову і до досягнення повноліття донькою, тобто по 30.10.2031 рік, мотивуючи свій позов тим, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати свою дитину. В судове засідання позивач не зявилась надала до суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти позову не заперечує. Зясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд приходить до такого висновку. Із свідоцтва про народження (а.с. 6) вбачається, що [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO]. Враховуючи викладене у відповідності до вимог ст.182 СК України суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити. Відповідно до вимог ч.4, ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 180, ч.3 ст. 181, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

31.07.2017 року позивач звернувся до суду до відповідачки про розірвання шлюбу, просить суд шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 10 січня 2012 року у виконавчому комітеті Бритівської сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області, актовий запис № 01 розірвати, вказуючи, що вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 січня 2012 року. Від вказаного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося,на протязі останніх трьох років сімейне життя погіршилося, сім'я фактично розпалась, в зв'язку з чим він і звернувся з позовом до суду. Позивач свої позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити, вказуючи, що разом вони не проживають більш року, перемирення є неможливим. Відповідачка з позовними вимогами погодилася, вказуючи, що дійсно вони майже рік разом не проживають, перемирення не можливе. В судових дебатах з позовом позивача не погодилася, вказуючи, що на розірвання шлюбу поки не згодна. Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, відповідачку, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що дійсно сторони зареєстрували шлюб 10 січня 2012 року у виконавчому комітеті Бритівської сільської ради Білгород Дністровського району Одеської області, актовий запис № 01. /л.с. 5/ Від вказаного шлюбу неповнолітніх дітей не мають, подружні відносини припинені більш одного року, про що не заперечує як позивач так і відповідачка, сумісне господарство не ведеться. Спору, що до майна між ними нема. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного, суд вважає, що можливість збереження сімї втрачена, подальше сумісне життя подружжя суперечило б інтересам позивача, тому його позовні вимоги є обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

31.07.2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що 28.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ», правонаступником всіх прав та зобов'язань якого на підставі зареєстрованих змін до Статуту від 26.11.2015 року є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СБЕРБАНК», та [PERSON] укладений Кредитний договір №152#00017450440, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти у сумі 26 200,00 грн. на цілі, зазначені у пункті 1.3. цього договору, а позичальник зобов'язався своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом та використовувати його за цільовим призначенням, виконати інші умови Кредитного договору і своєчасно повернути кредит та сплатити нараховані проценти в порядку, передбаченому Графіком. Кінцевий термін повернення кредиту - 27 січня 2016 року, що передбачено п.8.1. Договору. Зобов'язання за кредитним договором не виконувались, останній платіж по тілу і процентах відповідно - 659 грн. 68 коп. було сплачено 28.03.2014 року. [INFO] року помер [PERSON]. 26.04.2016 року від родичів померлого банк отримав свідоцтво про смерть [PERSON] На день смерті [PERSON] мав перед банком невиконанні зобов'язання по вищевказаному кредитному договору на загальну суму 65 466 грн. 76 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 18 894 грн. 66 коп., проценти за користування кредитом - 13 827 грн. 81 коп., пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 22 794 грн. 28 коп., пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 9 950 грн. 01 коп. 06.09.2016 року банк отримав повідомлення від Третьої Запорізької державної нотаріальної контори про те, що спадкоємцями [PERSON] після звернення до нотаріальної контори про прийняття спадщини будуть ознайомлені з претензією кредитора. Спадкоємцем є [PERSON]. Станом на 06.06.2017 року заборгованість перед банком спадкоємцями не сплачена і її розмір на дату розрахунку становить 65 466 грн. 76 коп., яку і просить позивач стягнути з [PERSON] на їх користь та судові витрати. У судове засідання, позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, надав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку через оголошення в газету «Урядовий кур»єр», про причини неявки суд не повідомив.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

31.07.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 15.01.2015 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. В судове засідання позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Фіксуванння судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст . 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі з 15.01.2015 року. Сторони припинили шлюбні відносини. Вони ведуть окреме господарство і подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Примирення між сторонами з боку позивача не можливе. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

31.07.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послався на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сімєю. Сторони в судове засідання не зявилися, при цьому позивач надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно положень частини другої статті 197 ЦПК України справу розглянуто без фіксації судового засідання технічним засобом. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 08.01.2011 року, при цьому мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Як випливає з позовної заяви, внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сімї. Вже декілька років сторони проживають окремо, вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство, подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки позивач не бажає подальшого збереження шлюбу та спільного проживання однією сімєю з відповідачем, предявлений позов підлягає задоволенню, а шлюбу розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

31.07.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання його членом сімї наймача квартири [ADDRESS] [PERSON], яка померла 13.05.2017 року, та визнання наймачем вказаної квартири. В обґрунтування позову зазначив, що з 2007 року він постійно проживав однією сімєю з [PERSON] в її квартирі за адресою: [ADDRESS], проте без реєстрації місця проживання. Враховуючи те, що за життя [PERSON] не було вирішено питання реєстрації його місця проживання, натепер виникла проблема з укладенням договору найму жилого приміщення. У судовому засіданні представник позивача предявлений позов підтримав і наполягав на задоволенні; представник відповідача не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Допитані судом в якості свідків [PERSON] та [PERSON] (сусіди [PERSON] В.) підтвердили, що позивач дійсно проживав із [PERSON] однією сімєю останні 10 років до її смерті. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач народився 22.05.1946 року в м. Чернігові. Як випливає з показань свідків [PERSON] та [PERSON], які узгоджуються між собою та не спростовані жодним належним доказом, позивач проживав однією сімєю із [PERSON], яка померла 13.05.2017 року і за життя була наймачем квартири [ADDRESS], останні 10 років до її смерті. Крім того, за життя [PERSON] позивач особисто оплачував комунальні послуги, що підтверджується оригіналами квитанцій (а. с. 36, 37), а після смерті оплатив витрати, повязані з похованням [PERSON] (а. с. 6, 7). Відповідно до статті 64 Житлового кодексу Української РСР (далі Кодекс) члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Оскільки вселення позивача в квартиру [ADDRESS], несення витрат, повязаних з оплатою комунальних послуг, і тривале проживання позивача в квартирі однією сімєю з [PERSON] підтверджується належними доказами, а тому вважається доведеним, в силу наведених вище положень Кодексу є законні підстави для визнання позивача членом сімї [PERSON] в судовому порядку, що забезпечить йому право подальшого користування вказаною квартирою та укладення з наймодавцем договору найму квартири. Водночас суд не знаходить підстав для визнання позивача наймачем квартири, оскільки за приписом статей 61, 63 Кодексу статус наймача виникає лише після укладення особою договору найму. Таким чином, вказана вимога є передчасною, в звязку з чим предявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

31.07.2017 року позивач звернувся з позовом до суду та просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Зазначив, що перебуває у шлюбі з відповідачкою, від шлюбу дітей не мають. В останній час спільного проживання стосунки погіршились, почали виникати сварки та скандали. Протягом півроку проживають окремо. Бажає створити нову сім»ю, тому переїхав на постійне проживання до м. Львів. Вважає, що подальше спільне проживання неможливе, а збереження шлюбу не доцільне. Відповідачка в органах РАЦС розірвати шлюб відмовляється. Позивач просить справу розглядати без його участі, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про одержання нею судової повістки, причини своєї неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб від 29.07.2017 року серії І-ТП №152854. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За нормами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Доводи позивача відповідачем не спростовано. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вказана сімя розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

31.07.2017 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 31335,64 грн. за кредитним договором № 500914617 від 12.09.2013 року та судових витрат. Підставою позову явилось те, що 12.09.2013 року між ПАТ «Альфа Банк» та відповідачем було укладено договір №500914617 на суму 17578,96 грн. 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладеного договір факторингу відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500914617 від 12.09.2013 року. 10.10.2016 року між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 2016 1ДМГ/ЄАПБ у відповідності до умов якого ТОВ «Дата [PERSON]» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до додатку 1-1 до вказаного договору факторингу позивач набув право вимоги до відповідача в сумі 31335,64 грн., з яких 16639,31 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 8696,33 грн. заборгованість за процентами та комісією, 6000 грн. пеня, штраф, неустойка. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав клопотання в якому вказує, що позов підтримує повністю і просить його задовольнити, а справу просить слухати у його відсутність, згоден на заочний розгляд справи та додатково просить стягнути 420 грн. витрат, повязаних з оголошенням в пресі. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, заперечень по суті позову не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України суд знаходить, що копіями анкети-заяви про отримання кредиту, кредитного договору, графіку платежів, розрахунком заборгованості підтверджено отримання відповідачем кредиту та розмір заборгованості, а копіями договорів-факторингу підтверджено право вимоги заборгованості по кредиту у позивача до відповідача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

31.07.2017 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття; в обґрунтування позову послалася на невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків по утриманню дочки. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на їх задоволенні; відповідач не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Раніше сторони проживали однією сімєю і мають спільну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Пять років тому сторони припинили сімейні відносини та почали проживати окремо один від одного. Дочка залишилася проживати з позивачем і знаходиться на її утриманні, при цьому відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини позивачеві не надає. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі Кодекс) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу положень статті 181 Кодексу способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно статті 184 Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину якого одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки відповідач не працює та не має регулярного заробітку, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі є такими, що ґрунтуються на законі. Суд констатує, що, хоча визначений позивачем розмір аліментів натепер не є достатнім для належного матеріального забезпечення дитини, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу вказаний розмір підлягає стягненню. За таких обставин, предявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved