Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

9 червня 2021 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою, обґрунтовуючи її тим, що 19 лютого 1993 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених у м. Києві, актовий запис № 507. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З часом між ним та відповідачем втрачено почуття любові, протягом тривалого часу вони не розуміють один одного, мають різні бачення ролі чоловіка і дружини в сім`ї, оскільки зрозуміли, що є зовсім різними людьми, а тому за його глибоким переконанням вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Майже 1,5 роки вони проживають окремо та не підтримують зв`язок, таким чином шлюбні відносини між ними припинені та існують лише формально. Оскільки такі обставини унеможливлюють подальший розвиток спільної сім`ї між ними, як подружжя, просить розірвати шлюб. Після виконання судом вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від 1 липня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження. Розгляд справи призначено на 17 серпня 2021 року. У призначене судове засідання сторони не з`явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. При цьому від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Як убачається зі зворотних повідомлень, які міститься у матеріалах справи, ухвалу про відкриття провадження у справі, позовну заяву з додатками та повістку про виклик до суду на 17 серпня 2021 року, відповідачу за зареєстрованим місцем проживання вручено особисто - 15 липня 2021 року. При цьому, відповідач не скористалася правом надати відзив на позовну заяву, про причини неявки суд не повідомила із клопотанням про відкладення розгляду справи не зверталася. А тому, враховуючи положення статті 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 19 лютого 1993 року, актовий запис № 507. Від шлюбу мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалося, було втрачено почуття любові, протягом тривалого часу вони не розуміють один одного, мають різні бачення ролі чоловіка і дружини в сім`ї. Майже 1,5 роки вони проживають окремо та не підтримують зв`язок. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно частиною третьою статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме інтересам позивача.

Outcome: approved