Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

30. 09. 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 липня 1995 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Синельниківської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області за актовим записом №127, який розірвано на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області 25 серпня 2015 року. Від шлюбу подружжя має двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, не бере участі у їх вихованні. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. [PERSON] працює на посаді водія у Синельниківській міській раді Дніпропетровської області. Старша дочка [PERSON] досягла повноліття, але продовжує навчання на 2 курсі еколого-меліоративного факультету Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету за формою навчання контракт, строк дії якого встановлено до 01 серпня 2018 року і потребує матеріальної допомоги, оскільки вартість одного семестру навчання коштує 2900 грн., окрім того матеріальні витрати зумовлені оплатою за проживання, харчування, придбання одягу та навчальних приладів. В даний час позивач не працевлаштована, її випадкових і непостійних доходів не вистачає для утримання двох дітей. Враховуючи те, що відповідач має постійну роботу, інших дітей не має, стягнень по виконавчим листам із нього не здійснюється, просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] Ю, [INFO], в розмірі ? частки від усіх видів доходів до досягнення нею повноліття, тобто до 15. 10. 2019 року, та аліменти в сумі 406 грн. 00 коп. щомісячно на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], до закінчення нею навчання 01 серпня 2018 року. Позивач у відкрите судове засідання не зявилася, однак до початку його проведення надала суду заяву про зміну розміру позовних вимог шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей дочки [PERSON], 15. 10. [INFO], в розмірі ? частки з усіх видів доходів відповідача, до досягнення нею повноліття, та повнолітньої дочки [PERSON], 02. 02. [INFO], в розмірі 1/6 частки зі всіх видів доходів відповідача, до закінчення нею навчання у ВНЗ. Відповідач у відкрите судове засідання не з'явився, однак до початку його проведення надав суду заяву в якій зазначив, що згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки від його заробітку (доходу), та на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки зі всіх видів його заробітку (доходу) до закінчення нею навчання. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії І-КИ №347438, виданого 27. 02. 1996 року (а. с. 7), та свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії І-КИ №139430, виданого 08. 11. 2001 року (а. с. 8), встановлено, що їх батьками є сторони у справі. Згідно Довідки, виданої 25 серпня 2015 року квартальним комітетом №28 Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає за адресою: [INFO], разом із матірю та батьком, які є сторонами в даній справі (а. с. 11). Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В матеріалах справи знаходиться Довідка, видана [PERSON] 25. 12. 2015 року виконавчим комітетом Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, з якої вбачається, зайняття ним у вказаній установі посади водія та отримання в період з червня 2015 року по листопад 2015 року заробітної плати в сумі 19385 грн. 44 коп. При визначенні розміру аліментів враховується наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів та ін., мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ст. 182 СК України. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів в майбутньому не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до ч. 1 ст. 179 СК України аліментами, які одержані для утримання дитини, є власністю того з батьків, на імя кого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову у частці заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, яка відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України визначається судом. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, які, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17. 07. 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколу 7 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20. 11. 1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-XII від 27. 02. 1991 року, які є частинами національного законодавства України. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Також, позивач надала суду Довідку №7 від 28. 09. 2015 року, видану Дніпропетровським державним аграрно-економічним університетом, якою підтверджено, що [PERSON] є студентом денної форми навчання 2 курсу еклого-меліоративного факультету, за контрактом (наказ №1778 від 18. 08. 2014 року), зі строком навчання з 01. 09. 2014 року по 01. 08. 2018 року (а. с. 12). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Таким чином, при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини та повнолітньої дочки, що продовжує навчання, суд враховує, що відповідач є працездатним, офіційно працює, стягнень по виконавчим листам не має, інші особи, утримання яких він здійснює відсутні, матеріальне становище позивача, яка не має постійного місця роботи, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу), та аліменти на користь позивача на утримання повнолітньої дочки [PERSON], яка продовжує навчання в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 30. 09. 2015 року до закінчення нею навчання, тобто до 01 серпня 2018 року. Суд зазначає, що суми, які підлягають відрахуванню, не можуть перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами, що закріплено ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» і ст. 128 Кодексу законів про працю. Таким чином, суд, враховуючи вищевикладене, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підтвердженими документально. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. 5 Протоколу 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 51 Конституції України, постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. ст. 179, 180, 182-184, 191, ч. ч. 1, 3 ст. 199, ч. 1 ст. 200 СК України, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 128 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 179, 180, 181-183, 191 СК України,

Outcome: approved