Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

29 січня 2020 року позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку від 29 грудня 2004 року. В будинку окрім неї зареєстрований відповідач [PERSON] , який є\~її колишнім\~зятем.\~ 17\~жовтня 2014\~ року\~відповідач виїхав\~із вказаного\~будинку до\~міста Києва,\~ забравши з собою усі його особисті речі і документи, і з того часу комунальні послуги не оплачує та не бере участь в його утриманні. Наявність реєстрації відповідача в будинку створює для неї додаткові витрати та перешкоджає позивачці у користуванні та розпорядженні своєю власністю. Вважаючи, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, просить визнати його таким. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд за згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] , на підставі договору дарування земельної ділянки та житлового будинку від 29 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бодягіною І.І. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 09 червня 2018 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що 09 червня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис № 32. З довідки Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту Адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 20 січня 2020 року, вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої 24 січня 2020 року КСН «Азовець» вбачається, що в будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , який фактично не проживає в ньому, що підтверджується актом про фактичне проживання виданого КСН «Азовець» від 24 січня 2020 року. Згідно ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Відповідно до ст.ст.317, 321 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно з вимогами\~ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК України\~громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ст.319\~Цивільного кодексу\~України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405\~Цивільного кодексу\~України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірного будинку понад рік. Приймаючи до уваги те, що позивачка [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , а відповідач, будучи зареєстрованим у вказаному будинку, але фактично не проживаючи в ньому, перешкоджає позивачці у користуванні та розпорядженні ним своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачці [PERSON] судовий збір у сумі 840,80 грн., сплачений нею при подачі позовної заяви до суду, що підтверджується квитанцією.

Outcome: approved