Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

30 червня 2016 року Роменська місцева прокуратура звернулася до суду з заявою в інтересах держави в особі Подільківської сільської ради Липоводолинського району Сумської області та просить визнати спадщину, що відкрилась після смерті мешканки [INFO] [PERSON], відумерлою. Мотивує свої вимоги тим, що 10 серпня 2004 року в с. Подільки Липоводолинського району Сумської області померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй земельну ділянку розміром 3,98 га, вартістю 96273 грн. 44 коп., яка розташована на території Подільківської сільської ради Липоводолинського району Сумської області. Враховуючи, що спадкоємці за законом та за заповітом у неї відсутні, просить визнати спадщину відумерлою та передати земельну ділянку у власність територіальної громади Подільківської сільської ради Липоводолинського району Сумської області. Підставою для здійснення представництва інтересів держави в особі Подільківської сільської ради Липоводолинського району Сумської області зазначено невжиття вказаним органом місцевого самоврядування заходів щодо визнання спадщини відумерлою, а невикористання територіальною громадою Подільківської сільської ради вказаної земельної ділянки ослаблює економічні основи місцевого самоврядування, в значній мірі стримує наповнення місцевого бюджету, що в свою чергу позбавляє можливості здійснювати благоустрій, використовувати кошти на інші необхідні потреби села, а тому грубо порушуються інтереси держави та конституційні права громадян. Прокурор Липоводолинського відділу Роменської місцевої прокуратури [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав. Представник Подільківської сільської ради Липоводолинського району в письмовій заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності. Заінтересована особа письмово просила розгляд справи проводити за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, суд приходить до наступних висновків. 10 серпня 2004 року в с. Подільки Липоводолинського району Сумської області померла [PERSON] (актовий запис про смерть №21). Документи про її смерть отримав [PERSON] (а.с. 8, 10). За життя вона отримала державний акт ІІІ-СМ №002909 від 19 березня 2002 року на право приватної власності на землю площею 3,98 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Подільківської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, виданий на імя [PERSON] (а.с. 7). Згідно довідки № 156/02-31 від 9 квітня 2015 року, виданої Подільківською сільською радою Липоводолинського району Сумської області, та копій наданих книг погосподарського обліку, [PERSON] була зареєстрована та проживала в домоволодінні, яке розташоване за адресою: с. Подільки Липоводолинського району Сумської області. Разом з померлою на день її смерті був зареєстрований та проживав чоловік: [PERSON], який 21 листопада 2004 року вибув з території сільської ради в с. Синівка (будинок-інтернат). Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі Подільківської сільської ради не посвідчувався (а.с. 25, 40-42). Згідно довідки, виданої Синівським будинком-інтернатом для громадян похилого віну та інвалідів від 18 серпня 2016 року №01-2/223, [PERSON], [INFO], дійсно проживав в даному закладі з 30 квітня 2005 року до дня смерті 30 липня 2010 року. Інформація про те, чи оформив він спадщину відсутня (а.с. 43). З наданих Липоводолинською райдержнотконторою за № 420/01-16 від 20 квітня 2016 року відомостей вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 11 серпня 2004 року, не заводилась, спадкоємці з заявами про прийняття чи про відмову від прийняття спадщини не звертались (а.с. 11). Згідно довідок № 02-24/320 та №02-24/321 від 15 серпня 2016 року, виданих Подільківською сільською радою Липоводолинського району Сумської області, державний акт ІІІ-СМ №002909 від 19 березня 2002 року, який видавався [PERSON], дійсно належав [PERSON] Відомості про можливих спадкоємців за заповітом та за законом 1-5 черг після її смерті відсутні (а.с. 38-39). Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про визнання спадщини відумерлою. Подання Роменською місцевою прокуратурою даної заяви в інтересах держави в особі Подільківської сільської ради не суперечить вимогам закону та реалізує його повноваження на участь у цивільному процесі (ч. 2 ст. 45 ЦПК України). Статтею 1277 ЦК України передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняння ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобовязаний подати до суду заяву про визнання спадщину відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Згідно статті 278 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді за місцем відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. За ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судовим розглядом встановлено, що станом на день смерті спадкодавця разом з померлою був зареєстрований та проживав її чоловік [PERSON]. Відповідно до ст. 1261 ЦК України він є спадкоємцем першої черги, а відповідно до ст. 1268 ЦК України він вважається таким, що прийняв спадщину. Заяв про відмову від спадщини він не подавав. Таким чином, наявність спадкоємця, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], є перешкодою для визнання цієї спадщини відумерлою. Ті факти, що [PERSON] спадщину на себе не переоформив, а в 2010 році також помер, не є підставою для задоволення заяви, оскільки вирішальне значення має та обставина, що він за свого життя прийняв спадщину після смерті дружини, а однією з підстав для визнання спадщини відумерлою є неприйняття спадщини спадкоємцями. Оскільки спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON], питання про відумерлість цієї спадщини може бути поставлено у звязку з його смертю та як належної йому. За таких встановлених обставин суд приходить до висновку, що заява є необґрунтованою і в її задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed