Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

30.03.2018 року позивач звернулася в суд із вказаним позов до відповідача, відповідно до якого просила: стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 69386,67 грн.; пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань по сплаті аліментів на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] за період з вересня 2010 року по 31.12.2017 року у розмірі 21332,00 грн. та інфляційні збитки за несвоєчасне виконання зобов`язань по сплаті аліментів на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] за період з жовтня 2010 року по 28.03.2018 року у розмірі 1165,68 грн. (а.с.2). В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням суду від 14.09.2010 року ухвалено стягувати з відповідача аліменти на її користь у твердій грошовій сумі - 800,00 грн. щомісячно на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідач жодного разу до січня 2018 року не сплачував аліменти, визначені судом. Зазначає, що станом на 16.03.2018 року, відповідно до довідки ВДВС Козівського району Тернопільської області, заборгованість зі сплати аліментів становить 69386,67 грн.. Просить суд врахувати, що зазначена заборгованість виникла з вини [PERSON] , який достовірно знаючи про існування рішення про стягнення з нього аліментів свідомо не виконував його. У зв`язку із вказаними обставинами, на підставі ст.ст.194, 196 СК України просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів та пеню за увесь період прострочення зі сплати таких. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 25.04.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за такою та призначено дату підготовчого засідання (а.с.20). Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 29.05.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду по суті (а.с.44). Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак 07.11.2019 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. При цьому, у зазначеній заяві, представник також зазначив, що не заперечує щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, а позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.51). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про місце дату та час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи чи здійснення такого розгляду у його відсутності не надходило. Не надходило від відповідача і відзиву на позовну заяву. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку із неявкою відповідача без поважних причин в судове засідання, зважаючи на те, що відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату та час розгляду справи і про поважність причин неявки він суд не повідомив, відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст.81 ЦПК України). Судом встановлено, що 14.09.2010 року Козівським районним судом Тернопільської області ухвалено рішення, яким стягнено з [PERSON] , [INFO] в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 09.09.2010 року і до досягнення ними повноліття. Зазначене рішення, при цьому, ухвалено за участі як позивача - [PERSON] так і відповідача [PERSON] (а.с.6). На виконання зазначеного рішення суду 18.06.2010 року видано виконавчий лист, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с.5). У зв`язку із несплатою відповідачем аліментів, за період з вересня 2010 року до січня 2018 року, у нього виникла заборгованість, яка станом на 12.03.2018 року, згідно з довідкою-розрахунком Козівського ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області №2637 від 16.03.2018 року, становить 69386,67 грн. (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.194 СК України (в редакції, яка діяла на момент пред`явлення позову) аліменти можуть бути стягнути за виконавчим листом а минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Частиною 2 цієї ж статті (у редакції, яка діяла на момент пред`явлення позову) було встановлено, що якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку із розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Згідно з ч.1 ст.194 СК України в редакції, яка діє станом на момент ухвалення рішення, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Частиною 2 цієї ж статті (в редакції, яка діє на момент ухвалення рішення) якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Таким чином, на підставі вказаних норм СК України, враховуючи, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів, що підтверджується довідкою-розрахунком Козівського ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області №2637 від 16.03.2018 року, суд вважає, що наявні усі підстави для стягнення такої заборгованості. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як зазначалося вище, відповідач був присутнім при ухваленні рішення про стягнення з нього аліментів у 2010 році, а відтак суд вважає, що йому було відомо про розмір таких та періодичність, з якої ці аліменти слід сплачувати. При цьому, під час розгляду судом не здобуто жодних доказів, які б свідчили, що така заборгованість у [PERSON] виникла не з його вини. Більше того, відповідачем не подано також і будь-яких доказів на підтвердження існування обставин, які б підтверджували таку відсутність його вини. Таким чином, суд вважає, що позовна вимога про стягнення пені із відповідача за прострочення сплати аліментів є підставною, а розрахунок заборгованості з нарахування цієї пені, наданий позивачем, на переконання суду, відповідає правилам нарахування такої, визначеним у ст.196 СК України, а сукупний розмір такої пені у сумі 21332,00 грн. не перевищує розміру наявної у [PERSON] заборгованості зі сплати аліментів (а.с.7, 8-9). При цьому, суд враховує, що відповідачем не здійснювалися жодні платежі на користь позивача у виді сплати аліментів у період з вересня 2010 року до січня 2018 року. Згідно з ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Відтак, суд вважає, що так як аліменти з відповідача були стягнені у твердій грошовій сумі, наявні усі підстави для індексації суми таких аліментів, за наявності для цього законних підстав. Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року. Відповідно до абз.2 п.1-1 згаданого порядку індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Таким чином, перевіривши розрахунок позивача щодо суми індексації розміру аліментів, що визначений судом, зважаючи на наявні у період з листопада 2010 року до березня 2018 року індекси інфляції та перевищення в окремих місяцях таким індексом порогу індексації, суд дійшов до висновку про обґрунтованість наданого позивачем розрахунку інфляційних збитків. Крім цього, оскільки позивач при зверненні до суду із цим позовом звільнена від сплати судового збору, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 928,84 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved