Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

30 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказав, що 3 березня 2010 року він та [PERSON] письмово заключили договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS]. У цьому договорі було зазначено, що [PERSON] передає [PERSON] кошти у сумі 100000 грн. за придбане майно. Того-ж дня по акту прийому-передачі квартири він передав [PERSON] зазначену суму та прийняв від неї квартиру. Домовившись, що у найближчий термін вони підпишуть нотаріально посвідчену угоду. Пройшов час, але відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення вказаної квартири, посилаючись на тяжке матеріальне становище, а тому він вимушений звернутися з позовом до суду. У попередньому судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить визнати договір купівлі продажу від 03.03.2010 року дійсним та визнати за [PERSON] право власності на нежитлове вбудоване приміщення по проспекту Шевченка, будинок,6, приміщення 16. Вважає, що позивачем виконані усі умови договору купівлі-продажу від 03.03.2010 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, але надала до суду заяву, у якій вказала, що позов визнає і просила суд розглянути справу без її участі. Вислухавши пояснення представника позивача, з урахуванням думки відповідача, яка не заперечувала проти задоволення позову, дослідивши матеріали справи судом встановлено: Так, 18.07. 2007 року рішенням Добропільської міської ради №557 спірна квартира була визнана непригодною для мешкання, тому за відповідачкою по справі [PERSON], рішенням Добропільського міськрайонного суду від 08.04.2011р. було визнано право власності на нежитлове вбудоване приміщення, розташоване по проспекту Шевченка, будинок 6,квартира 16. Але 03.03.2010 року між сторонами письмово був укладений договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири і 03.03.2010 року, відповідно до акту прийому-передачі коштів та квартири [PERSON] передав відповідачу кошти у сумі 100000грн. за придбане майно, а відповідач власноручно підписала вказаний акт. Того-ж дня по акту прийому-передачі відповідач передав, а позивач прийняв вказане нежитлове вбудоване приміщення за вищевказаною адресою. Як встановлено в судовому засіданні, дана угода була здійснена по взаємному волевиявленню сторін та сторонами по справі були виконані всі умови договору. Згідно із ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач без застережень визнала позов в повному обсязі. Оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання відповідачем позову. Так як [PERSON], позивачем по справі, виконані усі умови договору купівлі-продажу від 03.03.2010 року, а відповідач [PERSON] ухиляється від його нотаріального посвідчення, то суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст..130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. На підставі ст.ст. 220, 392,526,657 ЦК України,

Outcome: approved