Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

31.10.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача [PERSON] міської ради, згідно з яким просила визнати за нею право власності на гараж та господарські споруди, розташовані по вул. Антоновського полку, 38 в гаражному комплексі № 11, гараж № 5 в м. Новий Буг Миколаївської області. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка вказала,\~що на підставі свідоцтва про право власності, виданого їй [PERSON] міською радою 16.12.1994 року, вона являлася власницею вказаного вище гаражу та господарських споруд. Втім, у вересні 2014 року нею було виявлено втрату оригіналу вищезазначеного правовстановлюючого документу. Посилаючись на те, що відновити втрачений документ чи отримати його дублікат у позасудовому порядку неможливо, просила ухвалити судове рішення про визнання за нею право власності на вищезазначені споруди. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, надала письмову заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] міська рада Миколаївської області, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, втім направила на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи без участі представника міськради, зазначивши в заяві про визнання позовних вимог позивачки. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходе наступного висновку. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням виконкому [PERSON] міської ради Миколаївської області від 25.10.1994 року за № 456, затверджено акт прийняття в експлуатацію гаража і господарських споруд по вул. Антоновського полку, 38 в м. Новий Буг та визнано за [PERSON] право власності на вказані споруди (а.с.7). На виконання приписів вказаного рішення, [PERSON] було виготовлено в [PERSON] філії ММ БТІ 15.12.1994 року відповідний технічний паспорт (а.с. 9-12) та, як стверджує позивачка, свідоцтво про право власності на ці обєкти нерухомості, яке видано на її імя [PERSON] міською радою 16.12.1994 року. Окрім цього, для обслуговування вказаного гаражу та господарських будівель (2 сараїв), позивачці також було передано у власність відповідну земельну ділянку, площею 0,01 га, що підтверджується відповідним державним актом на право приватної власності на землю, серії ІІІ-МК № 046491 від 09.02.1996 року (а.с. 13). Згідно з рішенням виконкому [PERSON] міської ради від 14.10.2014 року за № 167, присвоєно гаражу, належного [PERSON], в гаражному комплексі № 11 по вулиці Антоновського полку в м. Новий Буг гараж № 5 (а.с. 8). Однак, позивачка втратила оригінал свідоцтва про право власності на вказані споруди, про що свідчить оголошення в газеті «Вперед» від жовтня 2014 року про його втрату, що, відповідно, перешкоджало їй реалізувати своє право титульного володільця на розпорядження цим майном на власний розсуд. Відповідно до довідки [PERSON] міської ради Миколаївської області від 25.09.2014 року за № М-685.03.05, вказаною міською радою 16.12.1994 року дійсно видавалося на імя [PERSON] свідоцтво про право власності на вищевказані споруди, однак видати дублікат вказаного свідоцтва вона не має можливості за відсутності повноважень, які вона мала згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке з 01.01.2013 року втратило свою чинність. Дійсно, з набранням чинності 01.01.2013 року окремих положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та прийняттям відповідно до зазначеного Закону Наказу Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року № 1844/5\~«Про внесення змін і доповнень до нормативно-правових актів Міністерства та про затвердження Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна», зареєстрованого у Мінюсті 17.12.2012 року за № 2102/22414, припинено дію \~Наказу Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5\~«Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», зареєстрованого у Мінюсті 18.02. 2002 року за № 157/6445, на підставі якого органи місцевого самоврядування були наділені повноваженнями на видачу свідоцтв про право власності на нерухоме майно та їх дублікатів в замін тих, які втрачені чи зіпсовані. Приймаючи до уваги втрату власницею житлового будинку правовстановлюючого документу на ці споруди, і неможливість його відновлення чи отримання дублікату тим органом який його видавав чи іншим органом згідно чинного законодавства, зважаючи на те, що таке право позивачки все ж не було внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,\~суд вважає, що право власності позивачки підлягає захисту у судовому порядку. Згідно положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що визнання відповідачем пред'явленого до нього позову не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на гараж та господарські будівлі є такими, що ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивачки судовий збір, понесений нею, у розмірі 255 грн.

Outcome: approved