Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

30 квітня 2020 року до суду звернулась Моторне (транспортне) страхове бюро України з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначав, що 02.06.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Mazda», д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Skoda Octavia A5», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого вищезазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно постанови Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.06.2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, то останній повинен відшкодувати у порядку регресу позивачу завдану шкоду. Зазначили, що добровільно відшкодувати заподіяний збиток відповідач не бажає. Просили стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро Українисуму страхового відшкодування у розмірі 101300 грн. та кошти в рахунок повернення судового збору в розмірі 2102 грн. Ухвалою судді від 07 липня 2020 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, залучено сторони до участі у справі та третіх осіб. У судове засідання представник позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України в особі Проц А.В. не прибув, просив справу розглянути за відсутності представника позивача, позов підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав письмову заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа [PERSON] у судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив розглянути справу без його участі про що надав письмову заяву. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом достовірно встановлено, що 02.06.2017 року о 14 год. 50 хв. в м. Кременчук по вул. Софіїській водій [PERSON] керуючи автомобілем «Mazda», д.н.з [NUMBER] , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул.А. Маслова не надав переваги в русі автомобілю «Skoda Octavia A5», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення, чим порушив п. 16.11 ПДР України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 05.06.2018 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, а провадження в справі було закрито в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч.2 ст.38 КпАП України. Отже, ДТП сталося з вини відповідача [PERSON] . Шкода життю і здоров`ю водіям - учасникам ДТП та/або іншим фізичним особам заподіяна не була. Згідно звіту № 03-06-177 про оцінку колісного транспортного засобу - автомобіля «Skoda Octavia A5», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , наданого СОД ФОП [PERSON] від 20.06.2017 р. вартість відновлювального ремонту склала 138226 грн. 44 коп. З матеріалів справи вбачається, що 12.05.2017 року між ПАТ «СК «АХА Страхування» та третьої особою [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АК №6565666. Даний поліс був чинним на момент вчинення ДТП. Передбачений розмір франшизи 100000 грн. (а.с.10). На підставі довіреності від 16.06.2017 р., посвідченої приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Прокопом О.Е., [PERSON] , діючи на підставі усного договору доручення уповноважила [PERSON] одержувати готівкові гроші в будь-якій валюті та нараховані відсотки без обмеження сум, в тому числі страхові відшкодування. 27.06.2018 року третьої особою [PERSON] було подано заяву до Моторного (транспортного) страхового бюро України заяву про відшкодування заподіяної шкоди (а.с.39). Відповідно до довідки № 1 від 02.10.2018 р., виданої Моторним (транспортним) страховим бюро України про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих сума до сплати [PERSON] склала 100000 грн.(а.с.47). Згідно наказу №9940 від 26.10.2018 р., виданого Моторним (транспортним) страховим бюро України «Про відшкодування шкоди фонду захисту потерпілих» та платіжного доручення №994332 від 29 жовтня 2018 року [PERSON] було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 100000 грн. за шкоду заподіяну в результаті ДТП (а.с. 34,35). Пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Отже, [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди 30 грудня 2016 року правомірно користувався транспортним засобом «Mazda», д.н.з [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на транспортний засіб «Mazda», д.н.з [NUMBER] не була застрахована. Згідно витягу з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ щодо перевірки чинності полісу внутрішнього страхування, вбачається, що автомобіль з д.н.з [NUMBER] перебував на момент дорожньо-транспортної пригоди в експлуатації без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України про що свідчить відсутність інформації щодо страхування даного транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ ( а.с. 11). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Тобто із матеріалів справи вбачається, що МТСБУ виконало покладені на нього законом обов`язки по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Доказів підтвердження протилежного відповідач суду не надав. Відповідачу було направлено претензію щодо добровільного відшкодування шкоди в порядку регресу, проте відповіді Позивачем так і не було отримано, а шкода до цього часу так і не була відшкодована. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи відповідальної за заподіяні збитки. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розглядами судами цивільних справ про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1997 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то [PERSON] , як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу позивачу завдану шкоду. За даних обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Необхідно стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму страхового відшкодування у розмірі 100000 грн. та 1300 грн. у повернення витрат на збирання документів. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з того, що позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102 грн. при поданні позову, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, а також відсутність документів, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку повернення сплаченого позивачем судового збору, а тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. Даний позов розглянуто в межах заявлених Моторним (транспортним) страховим бюро України вимог.

Outcome: approved