Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

31.10.2019 позивач [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова з позовною заявою до [PERSON] в якій просить суд розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрований 17 квітня 2010 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 403. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що у шлюбі у них народився: [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем з об`єктивних причин, зумовлених різними характерами та поглядами на життя, безпричинними сварками не склалося та постійно погіршувалося і в результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, сім`я розпалася, сторони проживають окремо, а шлюб існує лише формально. Спільне господарство не ведеться. Просить розірвати шлюб. Відповідач правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався. Ухвалою судді від 04.11.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. В підготовчому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили шлюб розірвати. Відповідач в підготовче засідання не прибув однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечує щодо розірвання шлюбу /арк.спр.15/. Відповідно до ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши думку позивача, представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить такого. Як вбачається із свідоцтва про шлюб, такий зареєстрований 17.04.2010 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 403/арк.спр.4/. Від шлюбу у подружжя народилася [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження, копія якого міститися в матеріалах справи /арк.спр.5/. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3, 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні суд установив, що сімейне життя з відповідачем з об`єктивних причин, зумовлених різними характерами та поглядами на життя, безпричинними сварками не склалося та постійно погіршувалося і в результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, сім`я розпалася, сторони проживають окремо, а шлюб існує лише формально. Спільне господарство не ведеться. Причиною неможливості спільного проживання подружжя є різні погляди на життя та сім`ю. Між подружжям відсутнє взаєморозуміння та довіра. Примирення між сторонами не можливе. З урахуванням наведеного суд вважає, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідача, їхній дитині, що мають істотне значення. Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище - [PERSON] . Відповідно до вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачем визнано позов, то суд приходить до переконання, що слід повернути позивачу 50% сплаченого судового збору згідно квитанції від 31.10.2019 року у розмірі 384,20 грн. На підставі ст.110, 112, Сімейного кодексу України та

Outcome: approved