Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

30.06.2015 року [PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною трьох років, до 06.03.2018 року, посилаючись на те, що на її утриманні знаходиться малолітня дитина, а відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання доньки та на її утримання не надає, внаслідок чого вона опинилася в скрутному матеріальному становищі, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні за підставами, викладеними у позовній заяві. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, проти їх задоволення за підставами, викладеними у позовній заяві не заперечує, згодний виплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на дитину до її повноліття, а також не заперечує проти стягнення з його доходів (заробітку) аліментів в розмірі ? частки на утримання дружини [PERSON] до досягнення донькою [PERSON], [INFO] трирічного віку. Суд, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, дослідивши письмові матеріали справи, давши їм оцінку у сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 09 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Василівського районного управління юстиції у Запорізькій області за актовим записом № 77 від 09 серпня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.2). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якої батьком записаний [PERSON], відповідач у справі (а.с.3). Малолітня дитина мешкає з позивачкою [PERSON] за адресою: вул.Косовського буд.43 в с.Балки Василівського району Запорізької області та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою, виданою Балківською сільською радою Василівського району Запорізької області № 1131 від 23.06.2015 року. Відповідач [PERSON] працює на Підприємстві з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» на посаді електрозварювальника, цех ЦКТР, має постійне джерело прибутку та регулярний дохід у вигляді заробітної плати, розмір якої за період з 01 грудня 2014 року по 01 червня 2015 року склав 23\~524,71 грн., що підтверджується відповідною довідкою про доходи за №691 від 16.06.2015 року, виданою ПрАТ «ЗЗРК»», оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.4), проте малолітню дитину належним чином відповідач не утримує, хоча має таку можливість. Згідно з ч.ч.2,4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тож, право на утримання дружина має незалежно від того, чи проживає вона разом з чоловіком і чи погоджується він на добровільне надання матеріальної допомоги. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень ст.181 СК України способами виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при визначені розміру аліментів суд враховує:стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Відповідно до положень ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, з урахуванням матеріального та сімейного становища відповідача, розміру його щомісячних доходів, а також матеріального становища позивачки, яка має на утриманні малолітню дитину, на теперішній час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, постійного та регулярний заробітку не має, відсутнє самостійне джерело існування. Крім того, заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги відповідачем [PERSON] визнані у повному обсязі, тому відповідно до вимог ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, також враховуючи матеріальне становище відповідача, який є фізично здоровою та працездатною особою, на теперішній час офіційно працює, має регулярний дохід та постійне джерело прибутку, достатню заробітну плату, на обліку у вузьких спеціалістів медичних закладів не перебуває, на утриманні непрацездатних батьків та інших неповнолітніх дітей немає, тому суд вважає, що з урахуванням його матеріального стану, відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на користь позивачки [PERSON] у визначених нею частках від своїх доходів (заробітку) щомісячно, а саме: в розмірі 1/4 частини на утримання малолітньої доньки [PERSON] [INFO], але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також в розмірі 1/4 частини на користь та на утримання дружини [PERSON], починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трирічного віку, тобто до 06.03.2018 року, оскільки належної матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини та утримання дружини відповідач не надає, хоча має таку можливість, домовленості щодо порядку утримання дитини сторони не дійшли, угоди про її утримання між сторонами не досягнуто, внаслідок чого позивачка опинилася у скрутному матеріальному становищі та самостійно матеріально утримувати дитину та забезпечувати їй належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивачка самостійно не в змозі, тому заявлені [PERSON] позовні вимоги в частині стягнення аліментів на її користь на її утримання у визначеному позивачкою розмірі суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі та вважає за необхідне визначити аліменти до стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та кошти на утримання дружини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, що буде відповідати об'єктивним можливостям відповідача [PERSON] та забезпечить мінімальні потреби малолітньої дитини. Крім того, відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, а саме: з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за подання позову майнового характеру, розмір якого становить 243,60 грн., оскільки позивачка [PERSON] по даній категорії справ про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved