Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

29 серпня 2007 року між Відкритим Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» назва якого змінена на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із статуту, та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/17-46/321-55, відповідно до умов якого, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 141 932,49 (сто сорок одна тисяча дев'ятсот тридцять два дол. США 49 центів), на строк 84 місяців із сплатою 13,500 % відсотків річних. 24 квітня 2013 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника було укладено Додаткову угоду №014/17-46/321-55/81-1-0-00/4530 до Кредитного договору відповідно до якої, строк кредиту збільшився на 37 календарних місяців, у звязку з чим внесено зміни до п.1.1. Кредитного договору, дата остаточного погашення кредиту 28 вересня 2017 року. Строк кредит складає 121 місяців. На підставі цієї Додаткової угоди з 24 квітня 2013 року фактична заборгованість за сумою Кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у звязку з чим відбувається зміна строку супроводжується видачею кредитних коштів Позичальнику, таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів. 29 серпня 2007 р. з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором було укладено Договір поруки №014/17-46/321-55-1 між Банком та [PERSON] . Відповідно до умов Договору поруки Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язанням Боржника, які виникають з умов Кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань. У випадку невиконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, поручитель несе солідарну відповідальність нарівні з Боржником час повернення сум кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. За порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, передбачених положеннями Кредитного договору, Позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення. Загальна сума заборгованості за кредитним договором № 014/17-46/321-55 від 29.08.2007 р. станом на 13.05.2015 року складає 60 862,44 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 1 256 052,26 грн., із них: заборгованості за кредитом - 38 127,82 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 786 865,17 грн.; у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 8 906,81 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 183 814,83 грн.; заборгованості за відсотками - 5 570,70 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 114 965,66 грн.; у тому числі прострочена заборгованості за відсотками - 5 175,84 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 106 816,71 грн. пені за прострочення кредиту та відсотків - 17 163,92 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 354 221,43 грн. Зазначена сума заборгованості визначена на дату 13.05.2015 року та щоденно збільшується шляхом нарахування штрафних санкцій, які нараховуються згідно умов кредитного договору. У зв'язку з вищевикладеним представник позивача просить суд стягнути з відповідачів всю суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати у вигляді судового збору. Представник позивача Язіков О.Є. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, надав письмові пояснення згідно яких просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою фізичних або юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами й іншими особами, що беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно зі змістом частини четвертої ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Судом встановлено, що 29 серпня 2007 року між Відкритим Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» назва якого змінена на Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується витягом із статуту, та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/17-46/321-55, відповідно до умов якого, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 141 932,49 (сто сорок одна тисяча дев'ятсот тридцять два дол. США 49 центів), на строк 84 місяців із сплатою 13,500 % відсотків річних (п. 1.1., 1.2. Кредитного договору). Відповідно до п. 3.1 цього договору Банк надає Позичальнику кредит на умовах його строковості, забезпечення, повернення та плати за користування. Відповідно до п. 4.1 Банк зобов'язався відкрити Позичальнику позичковий рахунок та надати кредитні кошти, за умови укладання договорів забезпечення та договорів страхування, зазначених в п. 1.3 . цього договору. Таким чином Банк виконав свої зобов'язання перед позичальником за кредитним договором, надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачені умовами кредитного договору. Надання кредитних коштів відповідачу [PERSON] підтверджується заявою про видачу готівки МК7/1 від 29.08.2007р. та випискою по рахунку. Відповідно до п. 5.2. Кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати безготівковими платежами або готівкою в касу кредитора: щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, погашення заборгованості по договору на Рахунок для погашення нарахованих процентів - в сумі нарахованих процентів за фактичне використання кредитних коштів та на Позичковий рахунок - в сумі погашення кредиту. 24 квітня 2013 року з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника було укладено Додаткову угоду №014/17-46/321-55/81-1-0-00/4530 до Кредитного договору відповідно до якої , строк кредиту збільшився на 37 календарних місяців, у звязку з чим внесено зміни до п.1.1. Кредитного договору: Дата остаточного погашення кредиту 28 вересня 2017 року; Строк кредит складає 121 місяців; На підставі цієї Додаткової угоди з 24 квітня 2013 року фактична заборгованість за сумою Кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, у звязку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості, таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів. 29 серпня 2007 р. з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором було укладено Договір поруки №014/17-46/321-55-1 між Банком та [PERSON] . Відповідно до умов Договору поруки Поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язанням Боржника, які виникають з умов Кредитного договору в повному обсязі цих зобов'язань. У випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов'язань за Кредитним договором, Поручитель несе солідарну відповідальність нарівні з Боржником за повернення сум кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій (п. 2. 1. Договору поруки). Умовами Договору поруки передбачено, що якщо до Поручителя надійде вимога Банку про погашення суми заборгованості за Кредитним договором і таких коштів у Поручитель не буде, то Банк має право звернути стягнення за рахунок майна Поручителя згідно норм чинного законодавства (п. 2.3. Договору поруки). Відповідно до п. 3.13 Кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання умов Договору, Кредитор має право вимагати, а Позичальник зобов'язаний достроково повернути кредит, сплатити проценти, комісії та інші платежі, що визначені цим Договором. Таке дострокове погашення повинно бути здійснене Позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання Позичальнику відповідного повідомлення від Банку з вимогою дострокового погашення. 22.04.2015 року Позичальнику було надіслано вимогу про дострокове виконання грошових зобов'язань за вих. № 114-0-0-0-00/15-29180, якою було зобов'язано у 30- денний термін достроково повернути всю суму заборгованості. Також 22.04.2015 року Поручителю було надіслано вимогу про виконання грошових зобов'язань за договором поруки за вих. № 114-0-0-0-00/15-29182. Проте в установлений строк заборгованість за кредитом повернута не була. За порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом, передбачених положеннями Кредитного договору, Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення (п. 10.1. Кредитного договору). До всіх правовідносин, пов'язаних з укладанням на виконання Кредитного договору, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст.ст. 257, 259 ЦК України) (п. 12.7. кредитного договору). Загальна сума заборгованості за кредитним договором № 014/17-46/321-55 від 29.08.2007 р. станом на 13.05.2015 року складає 60 862,44 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 1 256 052,26 грн., із них: заборгованості за кредитом - 38 127,82 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 786 865,17 грн.; у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 8 906,81 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 183 814,83 грн.; заборгованості за відсотками - 5 570,70 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 114 965,66 грн.; у тому числі прострочена заборгованості за відсотками - 5 175,84 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 106 816,71 грн. пені за прострочення кредиту та відсотків - 17 163,92 дол. США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 354 221,43 грн. Згідно з п. 3.1 договору поруки, сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником взятих на себе зобов'язань по Кредитному договору, Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Банком за виконання боргових зобов'язань в повному обсязі у відповідності до ч.1, 2 ст. 192 ЦК України. Згідно з п. 4.1 договору поруки договір діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі. Між тим відповідно до частини першої ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша ст. 252 ЦК України). Частиною другою ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію,яка має неминуче настати. Із договору поруки № 014/17-46/321-55-1 від 29 серпня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] вбачається, що в ньому не встановлено конкретного строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України,а також з урахуванням того,що поняття «Термін» у договорі поруки всупереч вимогам ч.2 ст. 252 ЦК України визначений не календарною датою або вказівкою на подію, яка неминуче настане, а застосований в понятті «період», суд вважає правильним застосувати у даному спорі норму частини четвертої ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. 24 квітня 2013 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено додаткову угоду №014/17-46/321-55/81-1-0-00/4530 до Кредитного договору №014/17-46/321-55 від 29.08.2007 р., відповідно до якої, строк кредиту збільшився на 37 календарних місяців, у звязку з чим внесено зміни до п.1.1 Кредитного договору: дата остаточного погашення кредиту 28 вересня 2017 року; строк кредит складає 121 місяців. Поручитель [PERSON] 24.04.2013 року надав свою згоду на зміну умов кредитного договору і підтвердив особистим підписом про збереження забезпечення виконання боржником за кредитним договором, проте надання поручителем такої згоди у 2013 році не виключає настання наслідків, передбачених ч.4 ст. 559 ЦК України у разі не пред'явлення позову до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Із матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості боржника [PERSON] за кредитним договором № 014/17-46/321-55 від 29 серпня 2007 року, наданого суду ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», вбачається, що боржником порушувались свої зобов'язання з повернення кредиту щомісячно, останній платіж на виконання своїх зобов'язань боржник [PERSON] здійснила 15.07.2013 року, після чого виконання зобов'язання припинила і з цього часу у банку виникло право на звернення до суду з позовом до поручителя. 22.11.2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за вих. № С 114-16-0-00/6- направило боржнику [PERSON] вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором. Вимога до поручителя [PERSON] банком була направлена лише 22.04.2015 року за вих. №114-0-0-0-0/15-29182. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте, якщо кредитор змінює на підставі частини другої ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта ст. 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Оскільки банк звернувся з позовом до поручителя [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором лише в липні 2015 року, тому суд вважає, що порука [PERSON] за договором поруки № 014/17-46/321-55-1 від 29 серпня 2007 року є припиненою. З огляду на зазначене суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] задоволенню не підлягають за наведеними підставами. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч. 1 і 3 ст. 533 ЦК України). Частиною 2 ст. 533 ЦК України встановлено що, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншими нормативно правовим актом. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Відповідно до правової позиції, оприлюдненої Верховним Судом України за результатом розгляду справи №3-29гс15, - оскільки максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України, а чинне законодавство не передбачає встановлення Національним Банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Оцінивши обставини справи, надані сторонами докази у їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені норми діючого законодавства, суд вважає, що у [PERSON] перед Банком наявна заборгованість за кредитним договором та розмір заборгованості підтверджений матеріалами справи, зокрема, кредитними договором, розрахунком заборгованості, заявою на видачу готівки №К7/1 від 29.08.2007 року. Суд приймає за основу наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом та за відсотками, а також пені, оскільки надані позивачем письмові докази на підтвердження вказаних сум, відповідають вимогам ст. 64 ЦПК України, [PERSON] не спростовані, допустимих доказів на підтвердження доводів про неправильність розрахунку заборгованості суду не надано. Оскільки судом встановлено, що позичальник [PERSON] неналежним чином виконує умови кредитного договору та несвоєчасно сплачує мінімально необхідний платіж у термін, визначений в кредитному договорі, то позивач правомірно скористався правом, передбаченим ч.2 ст. 1050 ЦК України та п.6.6 кредитного договору, заявивши позовні вимоги про дострокове повернення суми кредиту, а також про стягнення відсотків за кредитом, інших платежів, передбачених цим договором. Відповідно до 10.1 кредитного договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором, позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочки. Наданим позивачем розрахунком заборгованості встановлено, що розмір нарахованої банком пені становить 17 163, 92 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 354 221, 43 грн. за період з 20 травня 2013 р. до 13 травня 2015 р. У відповідності зі ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). В судовому засіданні встановлено, що пеня на суму 17163,92 доларів США нарахована банком за період з 20 травня 2013 р. до 13 травня 2013 р. Банк звернувся до суду з позовною заявою 10 липня 2015 р., спеціальна позовна давність обраховується з 10 липня 2014 р. За період з 10 липня 2014 р. до 10 липня 2015 р. нарахована пеня в сумі 12870,56 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ на час звернення до суду становить 265 616,18 грн. На підставі вищевикладеного, враховуючи що позичальник [PERSON] неналежним чином виконує умови кредитного договору № 014/17-46/321-55 від 29.08.2007 року та додаткової угоди №014/17-46/321-55/81-1-0-00/4530 до нього, виходячи із встановлених ст. 526 ЦК України загальних умов виконання зобов'язання, передбаченого ст. 629 ЦК України принципу обов'язковості договору, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних про дострокове повернення кредиту та стягнення суми заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 13.05.2015 року та становить: заборгованості за кредитом 38127,82 доларів США (еквівалент 786865,17 грн.), у тому числі прострочена заборгованість за кредитом 8906,81 доларів США (еквівалент 183814,83 ), заборгованість по сплаті відсотків 5570,70 доларів США (еквівалент 114965,66 ), у тому числі прострочена заборгованість за відсотками - 5175, 84 доларів США (еквівалент 106816, 71 грн.), пені за прострочення сплати кредиту та відсотків у сумі 265 616,18 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь банку судовий збір в сумі 3654 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial