Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

29.11.2016 року позивачка звернулась в суд з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в [ADDRESS], спроживала його бабуся [PERSON] та їй на праві власності належали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. [INFO] бабуся [PERSON] померла. Після її смерті в управління спадковим майном вступив її син [PERSON] (батько) та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. [INFO] [PERSON] (батько) помер. Ще за життя він посвідчив на ім'я позивача заповіт. Позивач прийняла спадщину після його смерті та бажає оформити право власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на своє ім'я, які батько успадкував за законом після смерті [PERSON] (бабуся), однак не зареєстрував в органах реєстрації свідоцтво про право на спадщину. В нотаріальному порядку позивачу було відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на це спадкове майно. Відповідачка [PERSON] відмовилась від обов'язкової частки у спадщині. У зв'язку з вищевказаним, позивач просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує, просила позов задовольнити та справу розглядати без їїучасті. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, до суду подада письмову заяву, у якій вказала, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення, просила справу розглядати у її відсутність. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки із погосподарської книги № 1 Вікнянської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом за 1986-1990 роки за [PERSON], яка була головою двору, значилось господарство, розташоване по [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно копії технічного паспорту від 25.07.2016 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS], побудовані у 1970 році (а.с. 4-6). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] належало майно господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця - [PERSON], для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] прийняв спадщину за законом після смерті матері [PERSON], оскільки вступив в управління спадковим майном (довідка Вікнянської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 439 від 20.10.2016 року, а.с. 7) та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.07.2003 року, успадкуваши житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] (а.с. 15). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 192/2003 від 16.07.2003 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області, з якої вбачається, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає (а.с. 62-67). [PERSON] з 02.09.1967 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (копія свідоцтва про шлюб, а.с. 19) та за час перебування у шлюбі у них народилась донька [PERSON] (позивачка) (копія свідоцтва про народження, а.с. 18). 04.05.1993 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище «[PERSON]» (копія свідоцтва про укладення шлюбу, а.с. 18). [INFO] [PERSON] (батько позивачки/чоловік відповідачки) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). Ще за життя він посвідчив на ім'я доньки [PERSON] (позивачка) заповіт, яким заповів їй все належне йому на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 29.09.2003 року (а.с. 9). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивачка) прийняла спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON], оскільки до дня смерті спадкодавця проживала разом з ним та вела з ним спільне господарство (довідка Вікнянської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 332, а.с. 44 зворот) та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, успадкувавши земельні ділянки (а.с. 45 зворот). [PERSON] (відповідачка), яка у відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині, в нотаріальному порядку відмовилась від спадкування після смерті чоловіка [PERSON], подавши відповідну заяву (а.с. 44). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 264/2012 від 17.09.2012 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області, з якої вбачається, що [PERSON] (позивачка) є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає (а.с. 33-56), що також підтверджується письмовою заявою відповідачки [PERSON] про визнання позову (а.с. 59). Отже, на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на житловий будинок з гоподарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який в свою чергу успадкував вказане домоволодіння за законом після смерті матері [PERSON] (бабуся позивачки). Позивачці [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на її ім'я, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області 16.07.2003 року за № 1-785, за яким батько позивачки [PERSON] прийняв спадщину за законом після смерті матері [PERSON] (бабуся позивачки), не було зареєстровано у відповідних органах, які здійснюють реєстрацію нерухомого майна, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області № 426/02-31 від 08.07.2016 року (а.с. 14). Зазначені обставини перешкоджають позивачці належним чином оформити право власності на житловий будинок з гоподарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який в свою чергу успадкував дане домоволодіння за законом після смерті матері [PERSON] (бабуся позивачки). Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачкою в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved