Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

29 грудня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з відповідачем з 4 листопада 2005 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою. Фактично шлюбні стосунки припинені декілька місяців тому в звязку з психологічною несумісністю через різні погляди на життя та сімейні обовязки, що призвело до відсутності взаєморозуміння та припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу вважає неможливим, просила шлюб розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодна. Майнового спору та спору щодо місця проживання неповнолітніх дітей вони не мають. У судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила шлюб розірвати. Також просила прізвище після розірвання шлюбу залишити без змін. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не зявився по невідомій суду причині повторно, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 Цивільно-процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року №1618-IV (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 4 листопада 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕЛ №006423, виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 4 листопада 2005 року, актовий запис №322. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НО №077884, виданого 6 червня 2006 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народився 31 травня 2006 року, актовий запис №451, в графі «батьки» зазначено: «батько» [PERSON], в графі «мати» [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НО №442629, виданого 3 лютого 2012 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася 16 січня 2012 року, актовий запис №91, в графі «батьки» зазначено: «батько» [PERSON], в графі «мати» [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом СК України) в про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до розяснень, наданих у пленумі Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно, у звязку з чим подальше сумісне проживання подружжя та збереження сімї стали неможливими і буде суперечити інтересам подружжя. Проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], що не суперечить закону та не порушує законних прав та свобод інших осіб. Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України, прізвище позивачки після розірвання шлюбу залишити без змін. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, в звязку з задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивачки судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved