Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

31.05.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14.02.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 32 та про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення неповнолітнім синомповноліття. 10.06.2016 року [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня предявлення позову і до повноліття сина. В позовній заяві позивач вказує, що 14.02.2015 року вони з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, вони фактично припинили шлюбні відносини. Причиною розірвання шлюбу є те, що вони виявилися зовсім різними людьми зі своєрідними характерами, через що постійно виникали сварки та непорозуміння, які негативно впливають на психічний стан кожного з подружжя та дитини. Оскільки, їх шлюб з відповідачем існує лише формально, зберігати сімю наміру не має, просить суд його розірвати. Після розірвання шлюбу з відповідачем бажає залишити собі прізвище, яке отримала під час державної реєстрації шлюбу, тобто [PERSON]. На теперішній час вони з відповідачем проживають окремо, син перебуває на її утриманні, відповідач же, як батько дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим ставить її у скрутне матеріальне становище. Тому просить суд стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/3 частки його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила суд стягнути з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня предявлення позову і до повноліття сина. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, згідно поштового повідомлення від 17.06.2016 року поштові відправлення в м. Севастополь АР Крим не відправляються. Справу розглянуто за відсутності відповідача, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Проти заочного розгляду справи позивач не заперечує. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюб, якщо буде встановлено та з'ясовано фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні встановлено, що з 14.02.2015 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час вони припинили шлюбні відносини, проживають окремо,подальше їх спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дитини, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, позивачу [PERSON] залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Крім того, в ході судового засідання встановлено, що після припинення шлюбних відносин відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає, чим ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Таким чином, [PERSON] ухиляється від виконання свого батьківського обовязку щодо матеріального утримання свого неповнолітнього сина [PERSON], чим порушує вимоги ст. 180 Сімейного Кодексу України, яка зобовязує батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Ухилення відповідача від виконання свого батьківського обовязку по утриманню неповнолітнього сина, надає позивачу право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на його утримання. За таких обставин, суд визначає розмір аліментів на підставі ст.ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом і її мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та дитини, їх рівний обовязок по утриманню неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття, стан здоровя та здатність працювати і вважає, що позов в цій частині також підлягає задоволенню в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з [PERSON], на користь держави витрати повязані зі сплатою судового збору.

Outcome: approved