Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

29 січня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що вона є власником 1/2 житлового будинку №7 по вулиці М. Рибалка, у м. Хмельницькому. На даний час за вищевказаною адресою в будинку зареєстровані, але не проживає з липня 2013 року, відповідачі [PERSON], яка є її колишньою невісткою та її неповнолітня дочка [PERSON], чим порушують її право власності на квартиру та перешкоджають користуванню її житлом. Крім того позивач змушена протягом тривалого часу платити за відповідачів комунальні платежі. У зв'язку з наведеним, позивач просить визнати відповідачів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме 1/2 житлового будинку №7 по вулиці М. Рибалка, у м. Хмельницькому та примусово зняти їх з реєстраційного обліку. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON], яка також діє в інтересах [PERSON], в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте надіслала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти примусового зняття її та дочки з реєстраційного обліку в даному будинку заперечила. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечив щодо визнання [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме 1/2 житлового будинку №7 по вулиці М. Рибалка, у м. Хмельницькому, оскільки порушуються права малолітньої дитини. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що [PERSON], являється власником 1/2 житлового будинку №7 по вулиці М. Рибалка, у м. Хмельницькому, що підтверджується договором про поділ в натурі частки нерухомого майна від 24.07.2009 року, зареєстрованим в Хмельницькому бюро технічної інвентаризації 06.08.2009 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.02.2016 р. Відповідно до відомостей з Домової книги для прописки громадян, які проживають в приватних будинках та довідки управління організаційно- інформаційної роботи та контролю виконкому Хмельницької міської ради №04-25- 440 від 22.01.2016 року, у будинку позивача по вул. М. Рибалка, 7 міста Хмельницького зареєстровано шість осіб: позивач - власник будинку, її чоловік - [PERSON], син [PERSON], донька Світлана. На даний час за вищевказаною адресою в будинку зареєстровані, але не проживають з липня 2013 року, відповідачі [PERSON], яка є її колишньою невісткою та її неповнолітня дочка [PERSON] Рішенням Хмельницького міськрайонного суду по справі №686/6307/13-ц від 25.07.2013 року розірвано шлюб між відповідачем [PERSON] та сином позивача - [PERSON], у зв'язку з чим, відповідач [PERSON] припинила бути членом сім'ї власника квартири. Проте, як вбачається із копії свідоцтва про народження дитини Серії І-БВ 191828, батьками [PERSON], [INFO] є відповідач [PERSON] та син позивача [PERSON], а тому дитина є членом сімії власника квартири. На даний час у зазначеному будинку відповідач [PERSON] продовжує бути зареєстрованою, однак не проживає з липня 2013 року, в добровільному порядку не знімається з реєстрації, не оплачує комунальні послуги, чим перешкоджає позивачу у реалізації її права власності на житло. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме актами про відсутність осіб в місці реєстрації від 12.01.2015 р., 21.04.2015 р., 09.06.2015 р., 17.09.2015 р., 24.12.2015 р., 25.01.2016 р. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України, або підставою їх обмеження. Частинами 1, 2\~ст. 16 Цивільного кодексу України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~«Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю». Ніхто не можу бути позбавлений права власності, окрім як на підставах, встановлених Законом. Відповідно до ст. 319 Цивільного Кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст. 383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене та враховуючи, що [PERSON], яка не є членом сімії , не є власником зазначеного майна, перешкоджає [PERSON] у реалізації її права власності, суд вважає за необхідне визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме ? житлового будинку № 7 по вул. М. Рибалко у місті Хмельницькому. Що стосується позовних вимог в частині примусово зняти відповідача з реєстраційного обліку, то в цій частині в задоволенні позову слід відмовити, оскільки відповідно до\~ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання\~в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням. Суд також приходить до висновку, що слід відмовити в задоволенні позовної заяви в частині визнання [PERSON], [INFO] яка є онукою позивача, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме 1/2 житлового будинку №7 по вулиці М. Рибалка, у м. Хмельницькому та примусово зняти її з реєстраційного обліку внаслідок наступного. Згідно з\~ ст. 3 ЦК України\~загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини, кожна особа має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини. Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі і в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від\~\~\~\~16 грудня 1966 року (ст. 10).\~\~ Згідно з п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у\~ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини\~і основоположних свобод. Згідно з п.1\~ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 3\~ст. 29 ЦК України, встановлено, що місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. За нормами\~ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Діти - члени сім'ї або власника жилого приміщення мають право користування займаним приміщенням на рівні з власником або наймачем, що закріплено ч. 2\~ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства». У відповідності до\~ст.6 СК України\~правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно до ч.2\~ст.3 СК України\~дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. [PERSON], син позивача, є батьком малолітньої [PERSON]О, яка зареєстрований за місцем проживання позивача та батька і має право користуватися жилим приміщенням, власником якого є позивач. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що мати дитини має власне житло, де могла б зареєструвати малолітню [PERSON] та гарантувати їй право користування житлом. Позивач не довів, що у малолітньої дитини є інше придатне для проживання житлове приміщення, яке відповідає вимогам, передбаченим законом. Закон надає дитині право обирати самостійно місце свого проживання після досягненням 14 років, до досягнення цього віку дитина не має права вільного вибору свого місця проживання. Таким чином, малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного із них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі малолітньої дитини, а тому за своїм характером є поважними. Оскільки підставою втрати особою права користування житлом є лише неповажність причин відсутності понад встановлені строки, то малолітня дитина як самостійний субєкт житлових правовідносин (окремо від батьків) не може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Судовий збір розподіляється відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial