Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

31 липня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом до [PERSON] , в якому просить: - стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; - стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з дня подання заяви та до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Разом з тим, відповідно до поданої до суду 14 травня 2021 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Маймор А. В. заяви, остання просить суд вирішити питання щодо стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї цивільної справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що [INFO] вона народила сина - [PERSON] , батьком якого є громадянин Республіки Польщі [PERSON] . У зареєстрованому шлюбі позивач з відповідачем не перебувала. Після народження сина, відповідач визнав себе батьком дитини. Оскільки відповідач постійно проживає в Польщі, позивач з відповідачем домовилися, що відповідач буде надавати матеріальну допомогу на утримання позивача та їх спільної дитини. Зазначені домовленості виконувалися відповідачем до квітня 2020 року. Після того відповідач припинив надавати їй будь-яку грошову допомогу. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини позивач взяла на себе, відповідач офіційно працевлаштований, має постійну роботу на підприємстві «Haga», що розташоване в Польщі у м. Ястшембе-Здруй, має стабільний заробіток, а тому у останнього є змога сплачувати аліменти, як на утримання їх спільної дитини, так і на її утримання, чого відповідач добровільно не робить. У зв`язку з цим, позивач вимушена була звернутися до суду з вищезазначеним позовом. Ухвалою судді від 05 серпня 2020 року позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі, цією ж ухвалою було витребувано докази у справі (а.с. 20-21). 20 жовтня 2020 року судом було направлено в Міністерство юстиції Республіки Польщі прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів з додатками відповідачеві - [PERSON] (а.с. 24-26). 18 лютого 2021 року на адресу суду надійшло пітвердження про вручення відповідачеві направлених йому судом документів (а.с. 28-32). Позивач [PERSON] та її представник адвокат Маймор А. В. у судове засідання не з`явилися, представником позивача подано до суду заяву, в якій вона просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з таких установлених обставин. Судом установлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 14 листопада 2019 року Новомосковським міськрайонним відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 7). Відповідно до довідки № 93 від 27 вересня 2016 року, виданої Виконавчим комітетом Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Також, за вказаною адресою з 22 січня 2020 року зареєстрований син позивача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 21 від 24 січня 2020 року, засвідчену копію якої надано позивачем до суду (а.с. 8). Таким чином, судом установлено, що станом на день розгляду справи дитина проживає разом з матір`ю. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом установлено, що відповідач [PERSON] є фізично здоровим та працездатним, ним не надано доказів наявності у нього на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків та наявності інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів. У зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що розмір аліментів на утримання дитини на користь позивача повинен становити 1/4 частку з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подачі до суду позову, а саме, з 31 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини - матері на її утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача належить стягнути на користь позивача аліменти на утримання останньої в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходів), щомісяця, починаючи з дня подачі до суду позову, а саме, з 31 липня 2020 року та до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] . Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, судом установлено, що позивачем, у зв`язку з розглядом справи, були понесені витрати на оплату послуг перекладача в Бюро перекладів «Азбука» у розмірі 3 245,00 грн., що підтверджується наданою позивачем до суду квитанцією від 26 жовтня 2020 року та витрати, пов`язані з поштовим направленням позову за адресою місця проживання відповідача у розмірі 421,10 грн., що також підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» від 10 листопада 2020 року, яка міститься в матеріалах справи. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі 3 666,10 грн. Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: partial