Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

2 грудня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданого 14.03.1996 року Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області. Після смерті [PERSON] , залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 3,28 га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Кривецької сільської ради Радехівського району Львівської області (колишня Дмитрівська сільська рада Радехівського району Львівської області), що підтверджується сертифікатом на право приватної власності на землю (середню частку пай), серії ЛВ № 13-132257, виданого 02.06.1997 року Дмитрівською сільською радою народних депутатів Радехівського району Львівської області, та зареєстрованого за №301. Після його смерті фактично прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння майном його дружина [PERSON] . [INFO] померла, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 10.09.1012 року Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівській області. Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , становить земельна ділянка площею 1,9108 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею 0,1536 га, площею 0,0730 га та площею 1,6843 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Кривецької сільської ради Радехівського району Львівської області (колишня Дмитрівська сільська рада Радехівського району Львівської області), і які належали спадкодавцю, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІ -ЛВ №033771 виданого 15.03.2000 року, Радехівською районною радою народних депутатів, на підставі рішення IX сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради від 24.12.1999 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 6793. За життя спадкодавець [PERSON] , зробила розпорядженням своїм майном, склавши заповіт, що посвідчений 08.02.2010 року секретарем Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, та зареєстрований за №2, згідно якого все своє майно заповіла позивачу. Фактично прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавця, внаслідок проживання на момент смерті разом із ним, позивач мала намір оформити свої права на спадкове майно у нотаріальному порядку, однак не може це здійснити у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів, а саме сертифікату на право приватної власності на землю, який видано вже після смерті та державного акту на право приватної власності на землю, який спадкодавець втратив ще за життя, а відтак нотаріус відмовив її у вчиненні нотаріальної дії, за загальним правилом здійснив це в усній формі, та рекомендував звернутися з позовом в суд. Просить ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] , право на середню земельну частку (пай), розміром 3,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Кривецької сільської ради Радехівського району Львівської області (колишня Дмитрівська сільська рада Радехівського району Львівської області), в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за [PERSON] , право власності на земельну ділянку площею 1,9108 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею 0,1536 га, площею 0,0730 га, та площею 1,6843 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Кривецької сільської ради Радехівського району Львівської області (колишня Дмитрівська сільська рада Радехівського району Львівської області), після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.2-5). Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася. Скерувала в адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.26). Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився. Скерував суду заяву про розгляд справи без участі Радехівської міської ради, позовні вимоги визнають повністю (а.с.24). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник відповідача. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] в с. Криве Радехівського району Львівської області помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області 14.03.1996 року (а.с.8). Після смерті [PERSON] , залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 3,28 га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Кривецької сільської ради Радехівського району Львівської області (колишня Дмитрівська сільська рада Радехівського району Львівської області), що підтверджується сертифікатом на право приватної власності на землю (середню частку пай), серії ЛВ № 13-132257, виданого 02.06.1997 року Дмитрівською сільською радою народних депутатів Радехівського району Львівської області, та зареєстрованого за №301 (а.с.12-12 зворот). Після його смерті фактично прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння майном його дружина [PERSON] , що підтверджується довідкою Кривецької сільської ради Радехівського району Львівської області №411 від 15.11.2016 року (а.с.15). [INFO] померла в с.Трійця Радехівського району Львіської області [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 10.09.1012 року Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівській області (а.с.9). Спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , становить земельна ділянка площею 1,9108 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею 0,1536 га, площею 0,0730 га та площею 1,6843 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Кривецької сільської ради Радехівського району Львівської області (колишня Дмитрівська сільська рада Радехівського району Львівської області), і які належали спадкодавцю, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІ -ЛВ №033771 виданого 15.03.2000 року, Радехівською районною радою народних депутатів, на підставі рішення IX сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради від 24.12.1999 року і зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 6793 (а.с.13). За життя спадкодавець [PERSON] , зробила розпорядженням своїм майном, склавши заповіт, що посвідчений 08.02.2010 року секретарем Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, та зареєстрований за №2, згідно якого все своє майно заповіла позивачу, яка пімля одруження змнила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.11,7). Із довідки Нивицької сільської ради Рдехівського району Львівської області від 04.11.2016 року №697 вбачається, що тітка [PERSON] (померла [INFO] ) на день смерті була зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] . Разом із померлою [PERSON] були зареєстровані та проживали: [PERSON] ,1977 р.н.; [PERSON] - 2008 р.н.; [PERSON] - 1944 р.н.; [PERSON] - 1947 р.н. Від імені померлої виконкомом Нивицької сільської ради заповіт посвідчувався (а.с.14). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved