Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

31 грудня 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Рівненського міського суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача служба у справах дітей - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про зміну розміру аліментів, позбавлення батьківських прав. Позивач в обгунтування позову вказує, що вона та відповідач по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2011 року. В цьому шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, відтак шлюб розірвано, малолітнього сина [PERSON] , [INFO] залишено проживати з нею. Окрім того, рішенням Рівненського міського суду від 22.10.2014 року стягуто з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина у розмірі 1000 (одна) тисяча гривень, 00 коп. щомісячно, починаючи з 26.08.2014 року і до повноліття, та по 500 грн. щомісячно на її користь до досягнення сином трьохрічного віку. Відповідач з моменту призначення аліментів не зробив жодного платежу, чим утворив значну заборгованість по аліментам, яку станом на сьогодні не погасив. Вказує на те, що син підріс, навчається в З-А класі Рівненського НВК №26, рівень життя значно здорожчав, це стосується одягу першої необхідності, продуктів харчування, засобів гігієни, витрат пов`язаних з навчальним процесом у школі (купівлі підручників, шкільного приладдя та ін.), лікування та оздоровлення, відтак щомісячно витрати на сина становлять - близько 4000 грн. Ці витрати вона повністю несе самостійно. Аліментів в розмірі по 1000 грн., які були визначені рішенням суду недостатньо, весь матеріальний тягар утримання дитини повністю на ній, тому просить збільшити розмір аліментів, змінивши спосіб їх стягнення. У зв`язку з повною зневагою з боку відповідача прав та інтересів їх спільної сина, ухиленням від його матеріального утримання, виховання, ухиленням з боку батька від навчального процесу дитини, його культурного, творчого та духовного розвитку, вважає доцільним у судовому порядку одночасно із збільшенням розміру аліментів врегулювати питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Вказує, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина, у зв`язку із чим вона звертається до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовільнити, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду, враховуючи, що його місце проживання невідоме, був повідомлена належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав і позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала поданий суду висновок. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду від 04 липня 2014 року шлюб, зареєстрований 20.11.2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції за актовим записом №1880 - розірвано, малолітнього сина [PERSON] , [INFO] залишено проживати з матір`ю. Від подружнього життя сторони мають спільну дитину сина, [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Окрім того, рішенням Рівненського міського суду від 22.10.2014 року (справа №569/13522/14-ц) стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина у розмірі 1000 (одна) тисяча гривень, 00 коп. щомісячно, починаючи з 26.08.2014 року і до повноліття, та по 500 грн. щомісячно на користь [PERSON] до досягнення сином трьохрічного віку. Після розірвання шлюбу, позивачем змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені, яке видано 20 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції серія [NUMBER] . З моменту призначення аліментів відповідач не сплачує аліменти в зазначеній сумі в розмірі 1000 грн, щомісячно. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 01.12.2020 року старшого державного виконавця Жидачівського РВ ДВС слідує, що заборгованість боржника [PERSON] зі сплати аліментів становить 77 181,50 грн. (сімдесят сім тисяч сто вісімдесят одна грн. 50 коп.) Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Відповідно до п. п. 1, 3, ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Згідно частини першої ст. 192 СК України, пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна сімейного стану, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України).Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист. 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Вирішуючи питання про зміну способу стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку, суд враховує такі обставини, а саме, те що відповідач є працездатною особою, інших дітей на утриманні не має. Враховуючи, вищезазначену норму СК України, суд вважає, що в позивача є всі підстави для зміни розміру аліментів шляхом їх збільшення, з урахуванням інфляції та зміни рівня життя та їх стягнення у розмірі ј частки від всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з висновком органу опіки та піклування, Рівненської міської ради, орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно сина, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частин першої, другої, третьої та п`ятої статті 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, уваги сину не приділяє протягом останніх шести років. Жодних активних дій на підтвердження своїх намірів приймати участь в житті сина відповідач не вчинив, активна дієва позиція у відповідача відсутня. Згідно Довідки №83 від 20.06.2018року, яка видана закладом дошкільної освіти комбінованого типу №56, слідує, що [PERSON] , [INFO] відвідував заклад дошкільної освіти ясла-садок №56 в місті Рівне. Дитину в дитячий садок постійно приводила та забирала мама [PERSON] . Всі витрати на дитину для відвідування садка мама оплачує сама. Батько дитини [PERSON] в дитячий садок за дитиною не приходить, не здійснює витрат на дитину, не цікавиться розвитком дитини. Згідно Довідки від 30.11.2020 року №01-30-181 слідує, що батько [PERSON] , учня З-А класу Рівненського НВК №26, батьківські збори не відвідує, не спілкується з класним керівником і навчанням хлопчика не цікавиться. Мати учня [PERSON] бере участь в освітньому процесі закладу, постійно відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником. Згідно характеристики від 21.12.2020 року, виданої позивачці, слідує, що за період роботи [PERSON] зарекомендувала себе педагогом високого рівня професіоналізму, постійно вдосконалює свій професійний рівень та ін. Як з`ясовано у судовому засіданні відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно сина, не проявляє батьківської турботи та любові, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не спілкується з сином та не проявляє інтересу до нього. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Саттею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На підставі викладено, суд приходить до висновку про задоволення позову і в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved