Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

30 березня 2020 року позивач звернулась до суду з даним позовом, яким просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 29 червня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 659. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29 червня 2012 року сторони зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя подружжя не склалось у зв`язку з різними поглядами на нормальну моральну атмосферу в сім`ї, відсутність зі сторони відповідача бажання розуміти сутності проблем, що виникають у дружини, нездатність підтримувати і забезпечувати належне матеріальне забезпечення сім`ї, через відсутність шанобливого ставлення до позивача та спільної доньки. Подружжя наміру примиритися та зберегти сім`ю не має. Спори щодо розподілу спільного майна та про утримання дитини наразі відсутні. Ухвалою суду Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 липня 2020 року відкрито провадження по цивільній справі і призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість подали до суду заяви, в яких : позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розгляд справи просила здійснити у її відсутність, а відповідач позов визнав повністю та просив розгляд справи проводити у його відсутність. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. За результатами підготовчого провадження, відповідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши заяви позивача та відповідача, матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 29 червня 2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 659. Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно єдине прізвище - [PERSON] (а.с.7). Від цього шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 29 січня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 6). Відповідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. При розгляді справ про розірвання шлюбу суд має встановлювати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, можливість збереження шлюбу в подальшому. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Зі змісту позовної заяви, вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подружніх та сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. З цих підстав подальше існування сім`ї неможливе. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір та спір щодо місця проживання дитини наразі відсутні. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, у зв`язку з чим укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Разом з тим, позивач в прохальній частині позову зазначила, що понесені судові витрати залишає за собою та не бажає стягувати з відповідача.

Outcome: approved