overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

30 січня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO] померла [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина у виді земельної ділянки, яку вона має намір успадкувати. Проте не має такої можливості, через втрату оригіналу Державного акт на право власності на земельну ділянку. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте голова Черемошненської сільської ради - Омельчук В.П. телефонограмою суд повідомив, що не має можливості з'явитися в судове засідання, просив розглянути справу у відсутності представника, не заперечував проти задоволення позовних вимог. З'ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі з огляду на таке: - ч.1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном.; - ч.1 ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична особа або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], яка померла [INFO] була власником Державного акту на право власності на земельну ділянку, як єдина спадкоємиця не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з втратою оригіналу Державного акту, то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право власності на земельну ділянку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

30 січня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO] померла її баба, [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина у виді земельної ділянки, яку вона має намір успадкувати. Проте не має такої можливості, через втрату оригіналу Державного акту на право приватної власності на землю. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте надіслав повідомлення про розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. З'ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі з огляду на таке: - ч.1 ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном.; - ч.1 ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична особа або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], яка померла [INFO] була власником Державного акту на право приватної власності на землю, як єдина спадкоємиця не може отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з втратою оригіналу Державного акту, то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право власності на землю.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

30 січня 2015 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернувся позивач з позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстроване місце проживання двох осіб, а саме [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Проте, з червня 2014 року відповідачі фактично у вказаній квартирі не проживають, за цією адресою відсутні їх речі, а також на їх ім'я за вказаною адресою не надходить кореспонденція. Тому просить суд, визнати відповідачі такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач не з'явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, проте надав суду заяви про розгляд справи за його відсутності, в якій заявлені позовні вимоги підтримав, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду повідомлялись належним чином, проте надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, в яких не заперечували проти розгляду справи у їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією Договору купівлі-продажу квартири від 29 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] (а.с. 8-9). Згідно Довідки б/н від 16 січня 2015 року, у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Як вбачається з Акту б/н, складеного 16 січня 2014 року комісією у складі голови Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «[ADDRESS]» та сусідів [PERSON] й [PERSON], у квартирі [ADDRESS], зареєстровані відповідачі, які з 08 червня 2014 року фактично не мешкають, їх особисті речі за зазначеною адресою відсутні (а.с. 13). Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу України, особа визнається такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням, якщо ця особа відсутня понад встановлені строки. Таким чином, враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] не мешкаю в квартирі [ADDRESS], більш ніж півроку, мешкає в іншому місці та добровільно відмовляється знятись з реєстрації, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

30 січня 2015 року до суду звернулася [PERSON] з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів, посилаючись на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем, проте через напружені стосунки з ним разом з дитиною проживає окремо. Дочка повністю перебуває на її утриманні. Відповідач коштів на утримання дочки не надає, хоча працює в ПАТ «Укрнафта» оператором по добуванню нафти і газу та має можливість надавати їй матеріальну допомогу в утриманні дочки. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала заву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с. 16). Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, згоден сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх своїх доходів щомісячно (а.с. 17). Суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Частина 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що з 1 червня 2013 року сторони перебувають у шлюбі (а.с. 5). Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Дитина проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою, виданою Остапівською сільською радою (а.с. 7). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити. Крім того, оскільки позивачі за подання позову про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243,6 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст. ст. 180-184 СК,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

30 січня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про визнання недієздатної [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що [PERSON] з 1980 року хворіє на психічне захворювання та перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері, неодноразово проходила лікування в лікарні ім. Павлова та є інвалідом 3 групи. Стан здоровя [PERSON] з кожним роком погіршується, внаслідок хвороби вона не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними, потребує постійної сторонньої допомоги. Заявник в судовому засіданні просив заяву задовольнити у повному обсязі, визнати його маму недієздатною та призначити заявника опікуном над матірю. Представник Органу опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні заяву підтримала, надала подання Органу опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації згідно якої просила встановити опіку над [PERSON], [INFO] та призначити [PERSON] опікуном над [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що заява та подання підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження заявник являється сином [PERSON]. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 386 від 08.05.2015 року на теперішній час [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад, за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с. 19-20) Згідно ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними. Отже, підлягають задоволенню вимоги заявника про визнання [PERSON] недієздатною, оскільки внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Згідно ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно довідок форми № 3 від 13.03.2015 року КП «Житлосервіс «Приозерне» у Оболонському районі м. Києва [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] та проживає разом із своїм сином. Згідно висновку про стан здоровя від 18.03.2015 року, Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду від 12.03.2015 року, Медичної довідки про проходження обовязкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 12.03.2015 року [PERSON] за станом здоровя може бути опікуном. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, характеристики начальника ЖЕК -512 - [PERSON] характеризується позитивно. Як вбачається з подання заінтересованої особи, заперечень проти призначення [PERSON] опікуном його матері [PERSON] у органу опіки та піклування не має. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним визнати [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [ADDRESS] недієздатною та призначити [PERSON] опікуном над недієздатною матірю [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

30 січня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1993р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 29.01.2015р. о 18год. 30хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор та адвокат не заперечували проти задоволення заяви, заінтересована особа не заперечував проти задоволення заяви. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 29.01.15р. о 18год 30хв. [PERSON]. був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Швець О.А. лікарні КЗ «Марганецька ЦРЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий напружений. Каже, що «голоса» в голові наказують, змушують; «люди вокруг обсуждают меня, относятся враждебно», підтверджує суіцідальні наміри. Критика до стану порушена. [PERSON]. було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

30 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 19 січня 2007 року перебуває із відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки не склалися через несхожість характерів та різні погляди на життя. На протязі останнього часу виникли непорозуміння, що призвели до взаємного відчуження. З 24 січня 2015 року сімейні стосунки припинено, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Примирення не можливе, шлюб носить формальний характер. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем (а.с.2-3). Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила суд задовольнити позов і розірвати шлюб між нею та відповідачем (а.с.11) Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу (а.с12). Розглянувши доводи, викладені позивачем, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 19 січня 2007 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 19 січня 2007 року, актовий запис 7 (а.с.4). В шлюбі у позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] народилася дитина: донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 листопада 2007 року, актовий запис 699 (а.с.6). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки в судовому засіданні було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи взаємне небажання позивача і відповідача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

30 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею і перебуває на її утриманні, щомісячно, у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, до досягнення донькою повноліття. У позові позивач вказувала, що 29 жовтня 2014 року вона з відповідачем розірвали шлюб, і з того часу відповідач добровільно не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання та виховання їхньої спільної доньки [PERSON], тому просила суд задовольнити позовні вимоги. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, та просила стягти з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, та вказав, що позовні вимоги він визнає частково, і не заперечує щодо стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку на утримання доньки. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних обставин. Судом встановлено, що 29 жовтня 2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Полтави сторони розірвали шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] - [INFO], про що Київським відділом ДРАЦС Полтавського МУЮ 12 лютого 2013 року складено актовий запис № 151, та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Зважаючи на те, що сторони по справі 29 жовтня 2014 року розірвали шлюб, не ведуть спільного господарства, [PERSON] є батьком неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], враховуючи матеріальний стан позивача та відповідача та дитини, їх стан здоров'я, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

30 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона із відповідачем з 17 липня 2010 року перебуває у шлюбі, зареєстрованому Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського МУЮ. Від шлюбу дітей не мають. Фактично шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені з серпня 2014 року через відсутність взаєморозуміння, різність характерів та поглядів на життя. Позивач вважає, що шлюб необхідно розірвати. Майнового спору вони не мають. Просила позов задовольнити, прізвище залишити без змін «[PERSON]». У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила шлюб розірвати. Відповідач до судового засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 17 липня 2010 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 481, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON]. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Майновий спір на теперішній час між сторонами відсутній. Дітей від шлюбу не мають. Аналізуючи вищевикладене, з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов. Згідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище позивачу залишити без змін - «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

30 січня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач мешкає в квартирі [ADDRESS] та є споживачем природного газу з присвоєнням особового рахунку № 62513 і має зобовязання своєчасно та в повному розмірі вносити плату за надані послуги з газопостачання. Однак відповідач неналежним чином виконував зобовязання в частині здійснення плати, в звязку з чим станом на 23 жовтня 2013 року виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 906,61 грн. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по оплаті за спожитий газ у розмірі 906,61 грн. та понесені ним судові витрати по справі. У судове засідання представник позивача надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] до суду на розгляд справи не зявився, причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та від нього не надходило заяв та клопотань про відкладення розгляду справи. Дослідивши надані докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] мешкає у квартирі [ADDRESS], та є споживачем послуг газопостачання згідно особового рахунку № 62513, надання яких здійснює позивач, (а.с.4), за що відповідач зобовязаний своєчасно вносити оплату згідно встановлених тарифів. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобовязань по внесенню плати за спожитий природний газ станом на 23 жовтня 2013 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 906,61 грн., що вбачається з довідки про нарахування та сплату послуг газопостачання (а.с.5). Відповідно до ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п.17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 1999 року № 2246, розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлений інший строк. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити: стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за надані послуги газопостачання станом на 23 жовтня 2013 року у розмірі 906,61 грн. В силу ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування витрат по сплаті судового збору 243,60 грн. (а.с. 1, 2).

Outcome: approved