Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

29.07.2020 [PERSON] звернувся до суд з зазначеним позовом. В обґрунтування якого вказує, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . 27.01.2016 між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір найму належної позивачу квартири. Наймодавець погодився, що разом з наймачем у квартирі будуть проживати члени його сім`ї [PERSON] , неповнолітні: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до договору відповідач повинен сплачувати [PERSON] плату, еквіваленту 300 доларам США. [PERSON] з кінця 2016 року перестав здійснювати орендну плату за користування квартирою. Крім того, 27.01.2018 строку договору найму закінчився. Листом від 04.01.2018 відповідача було повідомлено про припинення договору найму та звільнення займаної квартири, приведення її у належний стан. Повідомлення отримано відповідачем. Станом на день звернення з позовом [PERSON] зі своєю сім1єю не звільнив займану квартиру. У квартирі ніхто не зареєстрований. У зв`язку з чим [PERSON] просить виселити [PERSON] та членів його сім`ї з квартири, що належить позивачу, вирішити питання про стягнення судових витрат. Представник позивача [PERSON] - адвокат Басула Б.І. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про проведення розгляду клопотання про зупинення провадження у справі у відсутності відповідачів та представників відповідача. Враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання відповідачі не з`явились без поважних причин, доказів хвороби, перебування лікарняному не надано, відзиву на позов не подано, окрім того, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи Жупник Ю.В. звернулась з заявою про розгляд справи без участі представника третьої особи. При цьому третьої особою надано пояснення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі- продажу від 27.01.2016 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №215651581 від 09.07.2020 підтверджується, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Між [PERSON] , як власником квартири [ADDRESS] , та [PERSON] було укладено договір найму зазначеної квартири. Ч. 1 ст. 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк Відповідно до ч. 1 ст. 761 ЦК України - право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Згідно з ч. 1 ст. 762 ЦК України - за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України). Ч. 1 ст. 764 ЦК України встановлює, якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Ч. 1 ст. 810 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Згідно з ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. З наданої позивачем копії договору найму квартири від 27.01.2016 вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] укладено зазначений договір. П. 1.1. договору найму передбачає, що [PERSON] , як наймодавець, передає, а [PERSON] , як наймач, приймає в строкове платне користування трикімнатну квартиру [ADDRESS] з метою тимчасового проживання останнього та членів його сім`ї. Наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач не має права провадити перевлаштування та реконструкцію житла без згоди наймодавця. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за найм житла. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму (ст. 815 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо володіння та користування житлом. Наймодавець погоджується, що разом із наймачем в орендованій квартирі проживатимуть члені його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (пункт 1.2 договору найму). Згідно з ч. 1, 3 ст. 820 ЦК України розмір плати за найм житла встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за найм житла у строк, встановлений договором найму житла. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами Між [PERSON] та [PERSON] було погоджено, що за користування квартирою наймач зобов`язаний щомісяця сплачувати наймодавцю плату, еквіваленту 300 доларам США, що підлягає сплаті у гривнях та визначається за курсом відповідної валюти на день платежу (пункт 4.1 договору найму). Проте, як випливає з позовної заяви та листа - повідомлення [PERSON] було порушено умови договору найму, не вносилась плата, яка передбачена пунктом 4.1 договору найму. За правилами ч. 1 ст. 821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п`ять років. п. 7.1. договору найму передбачає, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 27.01.2018. Тобто, на момент звернення до суду ( 29.07.2020) з позовом про виселення строк договору найму закінчився. Ст. 826 ЦК України передбачає, що у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. З наданої позивачем копії листа - повідомлення від 04.01.2018 вбачається, що [PERSON] просить [PERSON] та членів його сім`ї звільнити квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] до 27.01.2018. В листі - повідомленні також зазначено, що плата за користування квартирою не вноситься, окрім того строк договору найму закінчується. З копії листа - повідомлення вбачається, що 22.01.2018 виконано наступний запис «прошу продовжити договір оренди від 27.01.2016 строком на один рік , у зв`язку з обставинами, які виникли у моєї родини з [PERSON] ». Проте, ким виконано зазначений запис не можливо встановити, оскільки на листі міститься лише підпис особи та дата вчинення запису, без зазначення прізвища, власного імені та по батькові. Ч. 1 ст. 822 ЦК України передбачає, що у разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. Проте, відповідачами не надано суду доказів того, що договір найму було укладено на новий строк. Вважаючи свої права, як власника квартири, порушеними [PERSON] звертається до суду з позовом про виселення відповідачів. До спірних правовідносин не застосовуються положення ЖК УРСР, оскільки вони регулюються нормами ЦК України. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 709цс16, від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16 міститься висновок про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, як постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. [PERSON] та [PERSON] , які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , проживали у спірній квартирі за згодою власника квартири, на підставі договору найму, а отже набули право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. [PERSON] та [PERSON] , які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не є членами сім`ї позивача, спільним побутом із ними не пов`язані, тому їх право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. За правилами ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, про виселення дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Службою у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей ХМР подано письмові пояснення, з яких вбачається, що оскільки родина [PERSON] не є власниками або наймачами спірного майна, надати висновок з питання відповідності або не відповідності інтересам дітей з приводу виселення їх із займаного житла не вбачається можливим. При підготовці пояснень Службою у справах дітей по Шевченківському району витребувано інформацію, яка стосується реєстрації та проживання родини [PERSON] . З Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою [ADDRESS] вбачається, що за зазначеною адресою не зареєстрована жодна особа. Разом з тим, з довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні осіб вбачається, що [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області, які надано на запит суду, вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Окрім того, з відповіді Комітету у справах сім`ї , молоді та спорту по Слобідському району м. Харкова від 02.03.2021 №17 вбачається, що [PERSON] , її чоловік [PERSON] та їх діти перебувають на обліку багатодітних родин Слобідського району міста Харкова з 19.04.2011. Начальником управління соціального захисту населення адміністрації Шевченківського району ХМР 03.03.2021 повідомлено, що [PERSON] , та [PERSON] на обліку в управлінні як одержувачі будь- яких видів соціальних допомог не перебувають та за призначенням не звертались. Тобто, судом достеменно встановлено в судовому засідання, підтверджується матеріали справи та не спростовано відповідачами, що квартира [ADDRESS] , яка знаходиться у Шевченківському районі міста Харкова, не є єдиним житлом [PERSON] , [PERSON] та їх неповнолітніх дітей. Так дійсно , з довідок завідувача КЗ «ДНЗ №399» та директора ХСШ №109 вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відвідують навчальні заклади, які за територію обслуговування закріплені за адресою [ADDRESS] , проте, діти були зараховані до навчальних закладів під час дії договору найму квартири [ADDRESS] . Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 61-33530св18) сформулювала правові висновки, що виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) констатував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»). [PERSON] , [PERSON] , проживали у спірній квартирі за договором найму, строк дії якого скінчився, зареєстровані за іншими адресами, а саме [PERSON] за адресою [ADDRESS] , [PERSON] та неповнолітні діти за адресою [ADDRESS] , де і перебувають на обліку як багатодітна сім`я, не належать до членів сім`ї [PERSON] чи до колишніх членів його сім`ї, постійно з ним не проживали і не вели спільного господарства, отже правові підстави для подальшого проживання [PERSON] , [PERSON] та їх неповнолітніх дітей у належній позивачу квартирі відсутні, а тому вони підлягають виселенню. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Суд зазначає, що права позивача [PERSON] , як власника, порушені у контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , окрім того, його права, як власника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Таким чином, інтереси позивача, як власника квартири, перевищують інтереси відповідачів, у яких припинилися правові підстави користування чужим майном, та які зареєстровані за іншими адресами, тобто забезпечені іншим житлом. Судом не вирішується питання про виселення малолітнього [PERSON] , оскільки позивачем не заявлено позовну вимогу про його виселення, а суд у відповідно до ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача [PERSON] , [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved