Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

30 березня 2021 року на адресу суду надійшов вказаний позов. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2008 року належить на праві власності Ѕ частини будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21129145 від 03.12.2008 року. Вказує, що у 2014 році було проведено реконструкцію вказаного житлового будинку під двоквартирний житловий будинок, який було введено в експлуатацію та якому було присвоєно поштову адресу. Однак, державним реєстратором виконавчого комітету Луцької міської ради було відмовлено у державній реєстрації об`єкту нерухомості за позивачем у зв`язку з відсутністю визнання іншим власником частини нерухомості права власності. Ухвалою суду від 12 травня 2021 року позов прийнято до провадження, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 7 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилася, водночас, у заяві від 06.07.2021 року позовні вимоги визнала, не заперечила щодо їх задоволення, провила розгляд справи проводити за її відсутності. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2008 року у справі №2-5976/2008 визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме - Ѕ частини будинковолодіння за адресою [ADDRESS] (а.с. 8.). Рішення суду набрало законної сили 03.11.2008р. Вказане підтверджується і витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.12.2008р. (а.с.9). Відповідно до рішення Луцької міської ради №30/198 від 10.09.2008р. «Про перейменування вулиць міста Луцька», розпорядження Луцького міського голови №981 від 11.11.2008р., рішення виконкому Луцької міської ради №186 від 24.04.2003р. «Про єдиний порядок присвоєння та реєстрації адрес об`єктів нерухомості у місті Луцьку » будинковолодінню по [ADDRESS] присвоєно поштову адресу: Ѕ частина будинковолодіння гр. [PERSON] - квартира [ADDRESS] ; Ѕ частина будинковолодіння гр. [PERSON] - квартира [ADDRESS] (а.с. 10). 24 листопада 2009 року [PERSON] було видано державний акт серії ЯИ №940530 на право власності на земельну ділянку площею 0,0320 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою [ADDRESS] (а.с. 12). В подальшому було проведено реконструкцію житлового будинку під двокартирний житловий будинок за адресою [ADDRESS] , що засвідчується декларацією про готовність об`єкта до експлуатації (а.с. 13-15). На вказаний об`єкт нерухомості КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» був виготовлений технічний паспорт (а.с. 17-22). Однак, державним реєстратором виконавчого комітету Луцької міської ради було відмовлено у державній реєстрації об`єкту нерухомості за позивачем у зв`язку з відсутністю визнання іншим власником частини нерухомості права власності, що стало причиною звернення до суду. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з положеннями статті 328 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент звернення з позовом до суду) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України). Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У заяві від 6 липня 2021 року [PERSON] позовні вимоги визнала та не заперечувала щодо їх задоволення. Частиною 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про визнання за позивачем [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] .

Outcome: approved