Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

31.01.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «НТІ» про стягнення заборгованості по зарплаті, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, моральної шкоди. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та показала, що працювала інспектором по кадрам в ТОВ «НТІ» та 31.01.2013 року була звільнена з роботи за наказом №4-к на підставі ст.36 ч.1 КЗпП України. На момент звільнення відповідач не провів з нею повного розрахунку в сумі 7722,85 грн., який складався з заборгованості по заробітній платі за період з вересня 2012 року по січень 2013 року. За останній час заборгованість частково виплачена в сумі 3176,83 грн. На підставі ст.ст.116,117 КЗпП України позивачка просить суд стягнути з відповідача заборгованість по зарплаті в сумі 4546,02 грн., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, а також моральну шкоду, завдану порушенням її прав на своєчасну оплату праці, в сумі 2000 грн. Представник відповідача ТОВ «НТІ» Очеретько Л.П. позов визнав частково та показав, що на даний час заборгованість по зарплаті перед позивачкою вже складає меншу суму, а саме 3699,27 грн. за листопад 2012 року - січень 2013 року, що підтверджується довідкою підприємства. Проти стягнення заборгованості у вказаному розмірі не заперечує. Щодо середнього заробітку за ст.117 КЗпП України, моральної шкоди вважає, що позивачкою пропущено строк позовної давності, встановлений ст.233 КЗпП України, підстав для його поновлення немає, у зв'язку з чим в позові в цій частині просить відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази - правовстановлюючі документи ТОВ «НТІ», довідки про заборгованість по зарплаті, про середньоденний заробіток, інші, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] працювала інспектором по кадрам в ТОВ «НТІ» з 26.05.2011 року по 31.01.2013 року та була звільнена з роботи за наказом №4-к від 31.01.2013 року на підставі ст.36 ч.1 КЗпП України. При звільненні з позивачкою не було проведено повного розрахунку. Заборгованість по заробітній платі на даний час згідно довідки ТОВ «НТІ» від 06.03.2014 року становить 3699,27 грн. за листопад 2012 року - січень 2013 року. Згідно ст.116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З огляду на вказане, на підставі ст.116 КЗпП України з ТОВ «НТІ» на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість по зарплаті в сумі 3699,27 грн. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплати працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно ст.237-1 КЗпП України передбачено право на відшкодування роботодавцем моральної шкоди, завданої працівнику. Позивачка [PERSON] об'єктивно знаючи, що на момент її звільнення з роботи, з нею не було проведено повного розрахунку, тобто саме з цього часу права позивачки є порушеними, з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та про відшкодування моральної шкоди позивачка [PERSON] звернулася до суду через рік, а саме 31.01.2014 року. Однак позивачкою не враховано те, що згідно ст.233 ч.1 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Також, рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012 дано офіційне тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст.117, 237-1 КЗпП України. Конституційний суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення ч.1 ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст.116, 117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. За таких обставин, враховуючи те, що спору з приводу розміру належних звільненому працівникові сум не малося, саме з моменту звільнення позивачки, коли з нею роботодавець повинен був, але не провив повного розрахунку, по даній справі розпочинається перебіг тримісячного строку позовної давності до вимог [PERSON], основаних на ст.ст.117, 237-1 КЗпП України. У зв'язку з пред'явленням позову лише через рік, строк позовної давності за вимогами [PERSON] до ТОВ «НТІ» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, моральної шкоди, є пропущеним. Згідно ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. У судовому засіданні позивачка [PERSON] клопотань про поновлення строку позовної давності не заявила та судом підстав для його поновлення встановлено не було. З огляду на вказане, в задоволенні позову [PERSON] в частині вимог про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, моральної шкоди слід відмовити. Відповідно до ст.88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судовий збір в розмірі 243,60 грн. слід покласти на відповідача, судовий збір за позов в частині немайнового характеру, в задоволенні якого позивачці відмовлено, слід віднести за рахунок держави.

Outcome: partial