Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

30.10.2014 року Державна іпотечна установа (далі - ДІУ) звернулася з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, двокімнатної квартири, загальною площею 54,50 кв. м., житловою площею 28,80 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON], в межах суми заборгованості за договором про іпотечний кредит від 10.04.2007 №17/02-N/288, що становить 746 474,96 грн. Позивач просить звернути стягнення шляхом реалізації предмета іпотеки через прилюдні торги. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10.04.2007 року між ТОВ КБ «Арма» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №17/02-N/288, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 578 000,00 грн., терміном по 09.04.2037 року, зі сплатою 12,00 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за договором, між банком та відповідачем укладено іпотечний договір б/н від 10.04.2007, за яким передано в іпотеку квартиру, загальною площею 54,40 кв. м., житловою площею 28,80 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 19.04.2007 року між ДІУ та ТОВ КБ «Арма» було укладено договір про відступлення права вимоги №278, відповідно до якого банк передав ДІУ всі права за договором про іпотечний кредит та іпотечним договором. Рішеннями судів від 15.04.2013 року та 27.03.2014 року з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором, загальний розмір якої становить 746 474,96 грн. Рішення суду відповідач не виконує, заборгованість не погашає, а тому позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач повторно не з'явився в судове засідання та не повідомив причин неявки, про розгляд справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 10.04.2007 року між ТОВ КБ «Арма» (Кредитор) та [PERSON] (Позичальник) укладено договір про іпотечний кредит №17/02-N/288 (а. с. 6 - 11), відповідно до п. 1.1 якого кредитор зобов'язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 578 000,00 грн., а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити відсотки в розмірі 12 % річних. Кредит надається строком погашення не пізніше 09.04.2037 року на поліпшення житлових умов власної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (п. 1.2 договору). З метою забезпечення вимог банку за вказаним кредитним договором 10.04.2007 року між ТОВ КБ «Арма» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір (а. с. 12 - 16). В силу п. 1.1 договору, іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов'язання передає, а іпотекодержатель приймає в іпотеку нерухоме майно житлового призначення, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 54,40 кв. м., житловою площею 28,80 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить іпотекодавцеві на підставі договору дарування (п. 1.2 договору). Вартість предмета іпотеки становить 826 064,00 грн.(п. 1.3 договору). Пунктом 3.2 іпотечного договору встановлено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання в цілому або в частині, а також у інших випадках, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки в порядку, передбаченому цим договором та чинним законодавством. Іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги, передбачені договором про іпотечний кредит, у повному обсязі (п. 3.3 договору). 19.04.2007 року між ДІУ (Установа) і ТОВ КБ «Арма» укладено договір про відступлення права вимоги №278 (а. с. 17 - 20). Пункт 1.1 договору передбачає, що банк передає, а установа приймає всі права вимоги за договором про іпотечний кредит між банком і [PERSON] №17/02-N/288 від 10.04.2007; іпотечним договором №б/н від 10.04.2007, договором поруки №б/н від 10.04.2007. Установа передає, а банк приймає всі права вимоги за договорами, вказаними у п. 1.1 договору (п. 1.3 договору). Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.04.2013 року, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ДІУ заборгованість за кредитним договором №17/02-N/288 від 10.04.2007 року у розмірі 599 751,68 грн. (а. с. 21 - 23). 27.03.2014 року Баштанським районним судом Миколаївської обл. ухвалено заочне рішення суду, яким стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ДІУ 146 723,28 грн. в рахунок погашення заборгованості за відсотками та пенею по кредитному договору №17/02-N/288 від 10.04.2007 року (а. с. 24 - 27). Загальна сума заборгованості становить 746 474,96 грн. Спір виник з тих підстав, що відповідач рішення суду не виконує, кредитної заборгованості не погашає. Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч. 1. ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку». Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. За змістом ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналогічні вимоги містить договір іпотеки. Отже підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є порушення зобов'язань з боку боржника. Встановлено, що відповідач (боржник) не виконує належним чином взятих кредитних зобов'язань, про що свідчать судові рішення про стягнення заборгованості, доказів у спростування зазначеного відповідач не надав. Відповідно до п. 4.5 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі цього Договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Крім того, відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки (квартиру [ADDRESS]) в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 10.04.2007 №17/02-N/288, що становить 746 474 (сімсот сорок шість тисяч чотириста сімдесят чотири) гри. 96 коп. Звернення стягнення позивач просить провести шляхом реалізації предмета іпотеки через прилюдні торги в порядку виконавчого провадження органом Державної виконавчої служби за місцем знаходження предмета іпотеки та за початковою ціною предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який призначений в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження» Встановлено, що сума заборгованості підтверджується матеріалами справи, зокрема судовими рішеннями, а обраний спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідає вимогам закону. За таких обставин, враховуючи обґрунтованість позовних вимог, доведення факту порушення зобов'язань та наявності заборгованості у відповідача (боржника), суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved