Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

29.10.2019 [PERSON] звернулась в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] з позовними вимогами, щодо розірвання шлюбу укладеного з відповідачем 07.08.2004, та про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу). Позов обґрунтований тим, що 07.08.2004 сторони зареєстрували шлюб, від якого вони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, внаслідок того, що кожен із них має різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства, шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться (не проживають разом). Шлюб існує тільки формально. Примирення між ними не можливе, подальше спільне життя її та відповідача як подружжя і збереження шлюбу не можливе та суперечить її інтересам і моральним уставам суспільства. Шлюбні відносини фактично припинились з 19.12.2018. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною сумісною власністю, на сьогоднішній день немає. Спору про визначення місця проживання їхньої спільної з відповідачем дитини також немає. Вона з дитиною проживає у своїх квартирі окремо від відповідача, за зареєстрованим місцем проживання позивача, де й зареєстрована дитина. Відповідач з липня 2019 року не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Відповідач здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/3 частики з усіх видів його заробітку (доходу). Відповідач інших осіб на утриманні не має, він отримує дохід. Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги позову та просила їх задовольнити. Відповідач позов визнав та не заперечував, щодо розірвання шлюбу та стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дитини. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд відповідно до положень частини 3 статті 200 ЦПК України вбачає підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. 07 серпня 2004 року сторони зареєстрували шлюб (а.с. 34). [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON] (а.с. 33). [PERSON] разом з донькою [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , що сторонами не оспорювалось. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви, пояснень позивача та відповідача вбачається, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життєві і сімейні цінності сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин з 19.12.2018, подальше збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сторонами не заперечувалось, що вони разом не проживають, дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, згоди про утримання дитини між ними не було досягнуто. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте, згоди щодо добровільного порядку здійснення свого обов`язку між позивачем та відповідачем не досягнуто. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Враховуючи встановлені судом обставини та визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідно стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позову - 29.10.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім, справедливим, та не буде порушувати майнові права дітей. За таких обставин, суд вважає необхідним позов задовольнити. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, зміни способу стягнення аліментів, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, відповідач визнав позов до початку до початку розгляду справи по суті, позивач сплатила судовий збір за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 768 грн. 40 коп., а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved