Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

30 липня 2018 р. позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою про захист прав споживача, визнання договору недійним, повернення грошових коштів, стягнення неустойки, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовано тим, що в липні 2018 року позивач в мережі інтернет на порталі продажу автомобілів «Автобазар» прочитав розміщене працівниками відповідача оголошення про продаж нового автомобіля марки «Renault», модель «Duster», 2014 року випуску, пробіг 1000 км., характеристики 1,5 D MT, коричневий по ціні 100 000 грн. з можливістю доставки покупцю. В телефонному режимі позивач дізнався про наявність даного автомобіля у м. Дніпро, умови його купівлі. Транспортний засіб відповідач зобов'язався передати через 2 дні після сплати його повної вартості, підписання договору купівлі-продажу та його доставки покупцю у м. Київ. 4 липня 2018 року позивач приїхав в офіс ТОВ «Авто Альянс Груп» за адресою: м. Дніпро, де відбулася бесіда з менеджером відповідача. Умовою укладання договору купівлі автомобіля була попередня сплата позивачем його повної вартсоті. Менеджер надала позивачу рахунок з банківськими платіжними реквізитами ТОВ «Авто Альянс Груп» на суму 100 000 грн. Після попередньої оплати повної вартості автомобіля, надання банківської квитанції про сплату 100 000 грн., відповідач надав позивачу договір купівлі-продажу транспортного засобу, і він був ознайомлений із його текстом і змістом. 04 липня 2018 року між ТОВ «Авто Альянс Груп» та [PERSON] (покупець) в простій письмовій формі укладено Попередній договір № 0150 купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до якого сторони взяли на себе зобов'язання укласти договір купівлі-продажу тарнспортного засобу марка «Renault», модель «Duster», 2014 р. випуску, характеристики 1,5 D, МТ, коричневий 06 липня 2018 року , вартість транспортного засобу становить 100000 грн. 04 липня 2018 року в рахунок виконання умов договору позивачем в якості попередньої оплати сплачено на банківський рахунок ТОВ «Авто Альянс Груп» платіж у розмірі 100 000 грн., що підтверджується квитанцією № 1-1435к. Призначення платежу - сплата згідно Попереднього догвоору купівлі-продажу т/з № 0150 від 04.07.2018 року від [PERSON]. Проте в порушення умов попереднього договору, відповідач в устанволений строк - 06 липня 2018 року не передав позивачу автомоібль та не уклав з позивачем основний договір. На думку позивача договір містить несправедливі умови, з боку відповідача оскільки договір укладено з використанням неченої підприємницької практики, введенням в оману. На підставі викладеного позивач просить визнати недійсним попередній договір № 0150 купівлі-продажу транспортного засобу, укладений 4 липня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Альянс Груп» та [PERSON], як такий , що містить несправедливі умови та ознаки використання відповідачем нечесної підприємницької практики. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Альянс Груп» на користь [PERSON] 100 000 грн. сплачених авансом за Попереднім договором купівлі-продажу № 0150 від 04.07.2018 року; 1000 грн. неустойки за кожний день затримки виконання вимоги про надання товару, починаючи з 06 липня 2018 року та 3400, 00 грн. моральної шкоди. Позивач до судового засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність Представник відповідача до суду не з'явився, прични неявки суду не повідомив, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся у встанволеному законом порядку. За таких обставин та за письмовою згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Наданими позивачем доказами встановлено, що 04 липня 2018 року [PERSON] (покупець) та ТОВ «Авто Альянс Груп», в особі директора укладено попередній договіркупівлі-продажу транспортного засобу № 0150. Відповідно до умов договору сторони збов'язались 06 липня 2018 року укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу марки «Renault» модель «Duster», 2014 року випуску, 1,5 д, МТ, коричневого кольору. Відпвоідно до п. 1.6. вказаного договору визначені істотні умови основного договору, відповідно до якого продавець зобов'язався передати майно у власність покупця, а останній зобов'язується прийняти майно та оплатити його вартість у сукупності сто тисяч грн. П. 2.1 договору передбачено, що на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення основного догвоору в момент укладення цього Попереднього догвоору покупець перераховує на поточний рахунок Продавця грошові кошти в розмірі 100 000 грн., а продавець своїм підписом під попереднім договором підтверджує отримання таких коштів. Відповідно до п. 4.2. договору, усі правовідносини, о виникають у зв'язку з виконанням цього попереднього договору і не врегульовані ним, регламентуються нормами чинного законодавства України. На виконання умов попереднього договору 04 липня 2018 р. [PERSON] сплатив на рахунок ТОВ «Авто Альянс Груп» грошові кошти в розмірі 100 000 грн, що підтверджується наявною в матеріалах копією квитанції. Судом встановлено, що у зазначений в попередньому договорі строк договір купівлі-продажу транспортного засобу сторони не уклали з вини відповідача, який ухиляється від укладення цього договору. 27 липня 2018 року позивачем на аресу ТОВ «Авто Альянс Груп» направлено вимогу про розірвання догвоору та повернення 100 000 грн. авансу. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що у зазначений в попередньому договорі строк договір купівлі-продажу транспортного засобу сторони не уклали з вини відповідача, тому відповідно до положень ст. 635 ч.3 ЦК України зобов'язання, встановлені попереднім договором, припиняється. Сплачені позивачем кошти в розмірі 100 000 грн. є авансом, про що зазначено в попередньому договорі, і підлягають поверненню в силу вимог ст. 570 ЦК України, згідно п. 3.4 попереднього договору. Вирішуючи позовні вимоги про визнання попереднього договору недійсним, суд виходить з такого. Заявляючи вимоги про визнання попереднього договору недійсним, позивач у позовній заяві зазначив, що даний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, до нього включено несправедливі умови, які призвели до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, що є порушенням вимог ст. 18 ч.1 Закону України «Про захист прав споживачів». Суд вважає, що вказані вище підстави для визнання попереднього договору недійсним не знайшли свого підтвердження. Вказаний висновок суду грунтується наступним. Відповідно до ст. 215 ч.1 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ч.5 ЦК України, на яку посилається позивач, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ствердження позивача проте,щопопереднійдоговір небув спрямованийна реальне настання правових наслідків, грунтується на тому, що у встановлений в попередньому договорі строк основний договір купівлі-продажу не було укладено. Таке ствердження є хибним, оскільки вказана обставина свідчить про порушення умов попереднього договору, а не про його недійсність. Недійсність договору за змістом ст. 215 ч.1 ЦК України має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання укладеного договору. Вказаний висновок суду кореспондується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 6 березня 2018 р. по справі № 760/10884/15-ц. Згідно ст. 203 ч.1 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Позивач стверджує, що укладений між сторонами попередній договір містить несправедливі умови, що є порушенням вимог ст. 18 ч.1 Закону України «Про захист прав споживачів» та є підставою для визнання попереднього договору недійсним. З таким ствердженням суд не погоджується з таких підстав. Аналіз попереднього договору від 04 липня 2018 р. свідчить про те, що він не містить несправедливі умови, які призвели до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Вказаний договір містить права та обовязки сторін, порядок оплати, зміни і розірвання договору, наслідки невиконання зобовязань. Зокрема пунктами попереднього договору передбачена відповідальність сторін за ухилення від укладення основного договору, встановлено, що усі правовідносини, які виникають у звязку з виконанням попереднього договору і не врегульовані ним, регламентуються норами чинного законодавства України. Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цьогоКодексу сторониє вільнимив укладенні договору, виборі контрагентата визначенніумов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст позовної заяви свідчить про те, що позивач сам звернувся до відповідача з питання придбання автомобіля, 04 липня 2018 р. сторони уклали попередній договір, який позивач безумовно підписав, не вважаючи умови договори несправедливими. З наведених підстав суд відмовляє у задоволені позову в частині визнання вказаного договору недійсним. Позов в частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає, виходячи з такого. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, посилається на ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», та вважає, що суд повинен одночасно вирішити це питання при задоволенні прав споживача без документального доказування на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Як зазначено у п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Аналіз вказаної норми свідчить про те, що моральна шкода відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відшкодовується лише в разі, якщо вона завдана недоліками продукції(дефекту в продукції). Враховуючи те, що оспорюваний попередній договір купівлі продажу транспортного засобу не визнається судом недійсним і транспортний засіб позивачу не передавався, то правових підстав для відшкодування моральної шкоди немає. Не підлягає задоволенню також позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за кожен день затримки вимоги про надання товару, починаючи з 04 липня 2018 року з наступних підстав. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (частина 1). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина 3). Згідно абзацу першого частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення неустойки, посилається на ч.9 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Виходячи з того, що попередній договір купівлі продажу транспортного засобу не визнається судом недійсним, та не приймається рішення про його розірвання, то підстави для стягнення неустойки відсутні, оскільки відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Outcome: partial