Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

29 липня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , однак з листопада 2015 року не проживають у вказаному будинку без поважних причин. 29 липня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 30 липня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження, надано відповідачам 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 29 серпня 2019 року. Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі у підготовче судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Ухвалою суду від 29 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 вересня 2019 року. Відзив на позовну заяву відповідачами не надано. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися без повідомлення причин, відзив не подавали. Згідно ст. 281 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину від 14.12.1991 року, (а.с. 9) та реєстраційним посвідченням від 30.03.2000 року (а.с. 10). Відповідно копії домової книги у будинку [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] , донька позивача - відповідач [PERSON] та онук - відповідач [PERSON] (а.с. 4-8). Відповідно акту, складеного головою КК № 32 26.07.2019 року, [PERSON] зареєстрована за вищезазначеною адресою з 23.06.2015 року, [PERSON] , зареєстрований з 08.09.2015 року, не проживають у вказаному будинку з листопада 2015 року по теперішній час, місце їх перебування не відомо (а.с. 11). Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини щодо права власника на користування своєю власністю та захист цього права шляхом усунення перешкод у користуванні власністю з одного боку та права члена сім`ї на користування житлом з іншого. Вказані правовідносини регулюються главами 29 та 32 Цивільного кодексу України. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Водночас ч. 1 ст. 405 ЦК України визначає право члена сім`ї власника, який проживає з ним, на користування цим житлом відповідно до закону, однак таке право не є абсолютним і згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України воно втрачається у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що така домовленість відсутня між сторонами, як відсутні і інші правові підстави для користування власністю позивача з боку відповідача (договір, сервітут тощо). Доказів поважності причин відсутності відповідачів позивачем не надано і при розгляді справи судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що факт відсутності [PERSON] , [PERSON] у належному позивачеві будинку понад один рік підтверджено належними доказами, і відповідно в наявності підстави для втрати ними права користування вказаним будинком, як членами сім`ї. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстраційного обліку здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням. Таким чином позивач обрав належний засіб свого цивільного права в розумінні ст. 16 ЦК України, тому його вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved