overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

9 лютого 2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначала, що їх дитини [PERSON] Дар`я Євгеніївна, [INFO] проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, але відповідач, який є її батьком, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, хоча працездатний і зобовязаний це робити, тому просила стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частині всіх його заробітків щомісячно. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, обоє надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, при цьому відповідач в своїй заяві позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. Сторони з 29 вересня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, за час якого в них народилась донька - [PERSON] Дар`я Євгеніївна, [INFO]. Відповідач є батьком дитини, що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с. 7). Однак участі в її вихованні та утриманні як батько не приймає, хоча згідно зі ст.180 СК України зобовязаний це робити до досягнення донькою повноліття. Частина 3 ст. 181 та ч. 1 ст. 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обовязок батька утримувати свою дитину до її повноліття, передбачений ст. 180 СК України, вимоги ст. 182 СК України, матеріальне становище дитини, стан її здоровя, та стан здоровя і матеріальне положення платника аліментів, суд прийшов до висновку, що відповідач зобовязаний та має можливість сплачувати аліменти на утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частини всіх видів своїх заробітків (доходів) щомісячно, але розмір щомісячних аліментів не повинен бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне викання рішення суду в частині сплати аліментів за один місяць. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 640 гривен. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

9 лютого 2017 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 23 вересня 2008 року помер її батько [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, на яку вона претендує як спадкоємець за заповітом. Посилаючись на те, що вона вчасно не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини через поважні причини, тому просила суд визначити їй додатковий строк в три місяця для подання подібної заяви. Сторони в судове засідання не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивачка надала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. 23 вересня 2008 року помер батько заявниці [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина. За свого життя він залишив заповіт, посвідчений 4 червня 2008 року секретарем виконкому Коларівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яким заповів все належне йому майно, де б воно не знаходилось, [PERSON], тобто позивачці у цій справі. Згідно зі ст. 1270 ЦК України позивач як спадкоємець за заповітом повинен був в шестимісячний строк звернутися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, але пропустив його. На підставі ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З наданої позивачкою позовної заяви та доказів вбачається, що шестимісячний строк, передбачений законом для прийняття спадщини, вона пропустила через поважні причини, які полягали в тому, що через свою юридично-правову неграмотність вона не знала про необхідність у визначений строк звернутися із заявою до нотаріальної контори чи нотаріуса про прийняття спадщини, вважаючи наявність заповіту на її користь, достатньою підставою для переходу спадщини до неї. За такого суд вважає, що строк було пропущено з поважних причин, і є можливим визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті спадкодавця.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

9 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив шлюб розірвати, судові витрати покласти на нього, так як він звернувся з даним позовом. [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Судом встановлено, що подружжя [PERSON] 13 вересня 2014 року в Центральному відділі ДРАЦС РС Кременчуцького МУЮ у Полтавській області зареєструвало шлюб, актовий запис № 958. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Спільним подружнім життям проживали до червня 2017 року. З цього часу спільне господарство не ведеться, спільного сімейного бюджету немає. Спору про майно теж немає. Виходячи з вищевикладеного, суд встановив, що сім'я розпалася через несумісність поглядів на сімейні відносини і відновити подружні стосунки неможливо. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, інтересам неповнолітньої дитини, що має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. Судові витрати у даній справі слід покласти на позивача за його клопотанням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

9 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 2 червня 2001 року сторони перебувають у шлюбі, мають спільних синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що спільне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя. З огляду на викладене, позивач просить її вимоги задовольнити в повному обсязі. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні визнав позов. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 2 червня 2001 року, мають спільних синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Дані факти підтверджуються: свідоцтвом про одруження та копіями свідоцтв про народження дітей. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.112 цього Кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони остаточно припинили шлюбні відносини з січня 2017 року, примирення між подружжям є неможливим, оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

9 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. [PERSON] звернулась до суду з заявою про розгляд справ без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причину неявки відповідач суду не повідомив та не надав відзив на позовну заяву. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. 10 квітня 2018 року винесено ухвалу про виклик в судове засідання відповідача [PERSON] через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. 24 квітня 2018 року винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 16 жовтня 2006 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON], шлюб між якими розірвано рішенням суду від 12 грудня 2017 року Згідно довідки Сарівської сільської ради неповнолітня дочка проживає разом з матірю. Відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що обовязок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладений рівною мірою на обох батьків, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі, сплата аліментів одним з батьків, а саме батька, який живе окремо, є однією з форм його участі в утриманні дітей, тому з відповідача слід стягти аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

9 лютого 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 11 липня 2011 року сторони перебувають у шлюбі, під час якого у них народилися сини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідач, будучи батьком дітей в добровільному порядку матеріальну допомогу на їх утримання не надає, хоча відповідно до вимог ст.180 СК України зобовязаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З огляду на викладене, позивач просить її вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи із 09 лютого 2018 року і до повноліття дітей. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позов просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити виходячи із наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] з 11 листопада 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання у сторін народилося сини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідні обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб, копіями свідоцтв про народження дітей та відповідачем не заперечується. Відповідач, будучи батьком дітей відповідно до вимог ст.180 СК України зобовязаний їх утримувати до досягнення ними повноліття. Ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що визначено ч.2 ст.182 СК України. Судом при винесенні рішення враховуються обставини визначені ч.1 ст.182 СК України, зокрема, що малолітні діти проживають разом із позивачкою, перебувають на її повному утриманні, потребують належного утримання в розмірі достатньому для їх гармонійного розвитку, що відповідач інших утриманців не має, згідний та спроможний сплачувати аліменти в тому розмірі що просить позивач, а тому вважає за необхідне визначити аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи із 09 лютого 2018 року (моменту звернення до суду) і до повноліття дітей. Судові витрати по справі становлять 704 грн 80 коп., які відповідно до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

9 лютого 2018 року заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просив встановити факт належності йому Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 081308, виданого 25 квітня 2003 року Головою Жовтневої райдержадміністрації Миколаївської області на земельну ділянку площею 5,95 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Жовтневого району Миколаївської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 270. В обґрунтування своєї заяви вказував, що при написанні його прізвища в зазначеному державному акті відбулася помилка: замість Кісєльов зазначено Кисельов. Через розбіжність в написанні його прізвища у даному правовстановлюючому документі та його особових документах, а також неможливістю підтвердження даного факту в адміністративному порядку, він позбавлений можливості здійснити реєстрацію своїх прав як власника даного майна у державному реєстрі речових прав та на належне використання свого права. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від заявника на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі та заяву задовольнити. Заінтересована особа - Шевченківська сільська рада Вітовського району Миколаївської області направила листа, в якому заяву визнала, просила розглянути справу у відсутність її представника. Дослідивши матеріали цивільної справи суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до паспорту громадянина України серії ЕО №194705, виданого Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області 25 листопада 1996 року, прізвище заявника зазначено Кісєльов. Заявник отримав у приватну власність земельну ділянку, площею 5,95 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі розпорядження Жовтневої райдержадміністрації від 27 лютого 2003 року № 65-р. На підтвердження права власності йому був виданий 25 квітня 2003 року Державний акт на право власності на земельну ділянку серії МК № 081308. В той же час в ньому його прізвище було записано з помилкою: замість Кісєльов зазначено - Кисельов Між тим співпадання інформації про заявника (прізвище, ім`я, місце проживання та інше) в державному акті з інформацією в інших документах на його ім'я (паспорті, тощо) вказують, що державний акт оформлений саме на нього. Згідно пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлення факту належності документу необхідно заявнику для отримання можливості належним чином володіти та користуватися своєю земельною ділянкою. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

9 лютого 2018 року заявник звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просив встановити факт належності йому Державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 07962, виданого 25 жовтня 1996 року Головою Воскресенської селищної ради народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області на земельну ділянку площею 0,09 га, виділену для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, розташовану на території смт. Воскресенське Жовтневого району Миколаївської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 471. В обґрунтування своєї заяви вказував, що при написанні його прізвища в зазначеному державному акті відбулася помилка: замість Кучманич зазначено Кучманіч. Через розбіжність в написанні його прізвища у даному правовстановлюючому документі та його особових документах, а також неможливістю підтвердження даного факту в адміністративному порядку, він позбавлений можливості здійснити реєстрацію своїх прав як власника даного майна у державному реєстрі речових прав та на належне використання свого права. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від заявника на адресу суду надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі та заяву задовольнити. Заінтересована особа - Воскресенська селищна рада Вітовського району Миколаївської області направила листа, в якому заяву визнала, просила розглянути справу у відсутність її представника. Дослідивши матеріали цивільної справи суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до паспорту громадянина України серії ЕО №975621, виданого Жовтневим РВ УМВС України в Миколаївській області 13 грудня 2001 року, прізвище заявника зазначено Кучманич. Заявник отримав у приватну власність земельну ділянку, площею 0,09 га, виділену для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, на підставі рішення VI сесії 22 скликання Воскресенської селищної ради народних депутатів від 11 квітня 1996 року. На підтвердження права власності йому був виданий 25 жовтня 1996 року Державний акт на право приватної власності на землю серії МК № 07962. В той же час в ньому його прізвище було записано з помилкою: замість Кучманич зазначено - Кучманіч. Між тим співпадання інформації про заявника (прізвище, ім`я, місце проживання та інше) в державному акті з інформацією в інших документах на його ім'я (паспорті, витягу з Державного земельного кадастру, тощо) вказують, що державний акт оформлений саме на нього. Згідно пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлення факту належності документу необхідно заявнику для отримання можливості належним чином володіти та користуватися своєю земельною ділянкою. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

9 лютого 2021 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 4 вересня 2020 року позовні вимоги [PERSON] були задоволенні в повному обсязі. Однак при ухваленні рішення судом не було вирішено питання щодо судових витрат, а саме: судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову, в сумі 2473 грн. 69 коп. Сторони у судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду заяви були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності. Згідно ч.4 ст. 270 ЦПК України неявка сторін та інших осіб у судове засідання не є перешкодою для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглядати заяву за відсутності сторін. Дослідивши заяву, матеріали справи, суд приходить до висновку про її задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 4 вересня 2020 року позовні вимоги [PERSON] були задоволенні в повному обсязі. (а.с. 77-79). Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2473 грн 69 коп. (а.с. 38). Згідно п.1 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно зі ч.1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне винести додаткове рішення у справі та стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 2473 грн 69 коп. відповідно до задоволених позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

9 серпня 2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти № 003-23023-090807 за умовами якого [PERSON] отримала на платіжну карту кредит на загальну суму 8050 грн. зі сплатою 29,90 % на рік та діє до повного виконання сторонами всіх зобовязань. Позивач, посилаючись на те, що [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконує, звернувся в суд з позовом про стягнення з неї 7934 грн. 40 коп. Відповідачка в судове засідання повторно не зявилась, хоча про день і час розгляду справи була повідомлена належним чином. Судом встановлено, що позивач надав [PERSON] 9 серпня 2007 року за кредитним договором, а вона отримала кредит в сумі 8050 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 29,90 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та діє до повного виконання сторонами всіх зобовязань. Відповідно до кредитного договору [PERSON] повинна була здійснювати погашення кредитів та процентів щомісячно згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом. В порушення цього відповідач не сплачував своєчасно кредит та відсотки і станом на 25 лютого 2014 року допустила заборгованість 7934 грн. 40 коп. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку встановленому договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів належних йому. З відповідачки слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved