Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

5 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки сторін на час її навчання у середньому спеціальному навчальному закладі. У заяві вказує, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з відповідача на користь позивачки стягувались аліменти в розмірі ј частини заробітку (доходів) [PERSON] до досягнення донькою повноліття. З вересня 2017 року донька сторін розпочала навчання за денною формою навчання у державному навчальному закладі «Запорізький політехнічний центр професійно-технічної освіти», яке буде тривати до 1 березня 2022 року. Оскільки донька набуває освіту за денною формою навчання, вона є непрацевлаштованою з об`єктивних причин, будь-яких джерел доходів не має, перебуває на повному утриманні позивача. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча має таку можливість, будучи працездатною та працевлаштованою особою. Отримуваних позивачем доходів недостатньо для організації життєдіяльності доньки та власної. На підставі викладеного позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісяця до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення донькою 23 років. Так як вжиті позивачем заходи щодо отримання від відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки у позасудовому порядку виявилися безрезультатними через ухилення відповідача від добровільного вирішення цього питання, просить про стягнення аліментів на повнолітню доньку з моменту досягнення останньою повноліття, а саме: з 9 травня 2019 року, яке співпало з навчанням доньки, що триває з 1 вересня 2017 року. Обчислені таким чином аліменти в період з 9 травня 2019 року по 30 червня 2019 року становлять 960 грн. 50 коп. щомісяця, а усього 1921 грн.; за період з 1 липня 2019 року по 30 листопада 2019 року 1003 грн. 50 коп. щомісяця, а усього 5017 грн. 50 коп.; за період з 1 грудня 2019 року по 30 червня 2020 року 1051 грн. щомісяця, а усього 7357 грн.; за період з 1 вересня 2020 року по 30 вересня 2020 року 1098 грн. 50 коп. Загальна сума аліментів за минулий час, протягом якого повнолітня донька продовжувала навчання, обчислюється сумою в 15394 грн. Окрім вказаних сум, просить стягнути на її користь витрати з отримання професійної правничої допомоги в сумі 7689 грн. 50 коп. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заходи забезпечення позову, доказів в справі не застосовувались. В судове засідання позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце вирішення справи, не з`явилась. ЇЇ представник надав суду заяву про вирішення справи у відсутність позивача та її представника, яка містить прохання про задоволення позову, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічною заявою (в частині прохання про проведення судового розгляду без його участі) звернувся до суду відповідач. Означені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили вирішення справи у відсутність її учасників. З письмової заяви відповідача випливає, що він визнає позов в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на час її навчання, повністю не визнає вимоги про стягнення аліментів за минулий час, а також частково визнає вимоги про стягнення судових витрат. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а. с. 7-9), яка проживає з позивачем, перебуває на її утриманні, є учнем другого курсу державного навчального закладу «Запорізький політехнічний центр професійно-технічної освіти», перебуваючи у ньому на неповному державному утриманні (а. с. 10, 11). Статтею 199 СК України внормовано обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей за сукупності кількох передумов (якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу). В силу роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України обов`язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов`язує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів, суд ураховує стан здоров`я й матеріальне становище доньки, а також платника аліментів, який є працездатною за віком, здоровою особою, яка працевлаштована та отримує стабільну заробітну плату, чий середньомісячний розмір обчислюється сумою в 11 645 грн., у зв`язку з чим не знаходить підстав для звільнення батька від участі в утриманні повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, при цьому враховуючи визнання відповідачем позову в цій частині. Разом з тим бере до уваги суд і ту обставину, що донька сторін перебуває на неповному державному утриманні, що свідчить про певні фінансові пільги у позивача, на утриманні якої перебуває дівчина. З огляду на викладені обставини суд у відповідності до ст. ст. 182, 200 СК України, ураховуючи, що право вибору способу стягнення аліментів в силу ч. 3 ст. 181 СК України належить виключно стягувачу, вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб щомісяця на утримання повнолітньої дочки, які, на думку суду, є домірними як майновому стану платника аліментів, так і потребі повнолітньої дівчини, яка продовжує навчання у середньому спеціальному навчальному закладі, в утриманні. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів за минулий час, суд виходить з такого. Главою 15\~СК України\~внормовано обов`язок\~батьків утримувати\~дитину та\~його виконання. Зокрема,\~статтею 191\~СК встановлений час, з якого присуджуються аліменти на дитину, згідно з якою аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Виключення з цього правила містить частина 2 вказаної статті, за змістом якої аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання, які врегульовані Главою 16 СК України, застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, що означає можливість застосування положень сімейного законодавства про стягнення аліментів за минулий час до правовідносин, що регулюють надання утримання повнолітнім доньці, сину, що продовжують навчання. Проте суд не вбачає підстав для ухвалення рішення в цій частині на користь позивача, виходячи з такого. Підставою для покладення на платників аліментів їх сплати за минулий час є сукупність обставин, як випливає із змісту наведеної статті 191 СК України, а саме: вжиття стягувачем аліментів заходів щодо одержання аліментів та ухилення платника аліментів від їх сплати. На доведення вжиття вказаних заходів позивач надала звернення до відповідача від 11.08.2020 року з заявою про мирну сплату аліментів за минулий час, в якій пропонує добровільно сплатити на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки в сумі 14295 грн. 50 коп. Суд не може прийняти вказаний лист як доказ вжиття заходів щодо сплати аліментів, виходячи з того, що аліментні зобов`язання характеризуються тим, що їх виконання здійснюється шляхам вчинення регулярних (щомісячних) платежів, а обов`язок батька утримувати повнолітню доньку не є безумовним, право на це утримання підлягає доказуванню з урахуванням наведених в законі чинників; тому за бажання притягнути батька повнолітньої доньки, яка втратила статус дитини ще 9 травня 2019 року, до участі в такому утриманні було б логічно з боку позивача звернутися з вказаної дати до суду або до батька дівчини з пропозицією щомісячно надавати допомогу в утриманні доньки, що продовжує навчання. Посилання представника позивача на те, що до травня 2020 року, доки вона не одержала інформацію від підрозділу державної виконавчої служби про місце проживання відповідача, вона не знала, де мешкає [PERSON] , суд знаходить неспроможними, оскільки, як випливає з постанови державного виконавця про звернення стягнення на доходи боржника, з моменту стягнення аліментів, яке відбулося на підставі виконавчого листа від 20.12.2002 року, адреса місця проживання [PERSON] не змінювалася (вулиця Кузнецова, посилання на яке наявне у виконавчому листі, перейменована на вулицю Миколи Корищенка). Таким чином, суд доходить висновку, що позивач не довела однієї із складових, лише сукупність яких може зумовити стягнення аліментів за минулий час, а саме: вжиття нею заходів щодо одержання аліментів. Що стосується іншої складової, такої, як ухилення відповідача від цієї сплати, позивач всупереч вимог про змагальність цивільного процесу не лише не надала доказів такого ухилення, а й не переконала суд в тому, що відповідач взагалі був обізнаний зі змістом її звернення. У зв`язку з викладеним суд не вбачає підстав для задоволення вказаної вимоги позову через її недоведеність. Що стосується\~вимог про\~покладення на\~відповідача витрат\~з отримання\~позивачем професійної\~правничої допомоги,\~суд вважає\~за необхідне\~задовольнити вказану\~вимогу в\~розмірі документально\~підтверджених видатків\~в цій\~частині,\~квитанцію про\~сплату яких\~в сумі\~4000\~грн.\~надано суду\~(а.\~с.\~41);\~ при\~цьому в\~розмірі ,\~пропорційному розміру\~задоволених позовних\~вимог,\~в сумі\~2000\~грн.,\~виходячи з\~того,\~що одну\~з позовних\~вимог позову\~залишено без\~задоволення,\~а одну\~задоволено. Суд постановляє в цій частині таке рішення, оскільки витрати з отримання правничої допомоги є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони. І так як лише недотримання вимог наведеної норми (стаття 137 ЦПК України) є підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу за клопотанням іншої сторони, суд не вбачає підстав для зменшення розміру понесених позивачем видатків за клопотанням, поданим відповідачем, та у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України покладає їх на відповідача. Судовий збір, від попередньої оплати якого звільнено позивача, в силу цивільного процесуального закону належить стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial