Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

30.05. 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», від імені якого діє представник за довіреністю, пред'явило дійсний позов. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 17.08.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір [NUMBER] відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 300 000, 00 грн зі строком користування до 16.08.2022 року, погашенням кредиту відповідно до встановленого графіку сплати кредиту та сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 16% річних. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. У порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим станом на 13.05.2016 року виникла заборгованість у сумі 19 475,58 грн, яка складається з: 14 874,27 грн - сума заборгованості за кредитом; 3 439,54 грн - сума заборгованості за відсотками; 904,68 - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків; 257,09 грн - розмір інфляційних витрат за відсотками. Зазначену суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача, крім того просить покласти на відповідача судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду клопотання в якому просив провести судове засідання без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик в газеті «Урядовий кур'єр», а також шляхом розміщення оголошень про виклик на офіційному Веб-сайті Троїцького районного суду Луганської області ( на 24.06.2016 р., на 29.07.2016 р., на 16.08.2016 р.). Причини неявки суду не повідомив. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено наступне. 17.08.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір [NUMBER], відповідно до якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 300 000,00 грн. на споживчі цілі зі строком користування до 16.08.2022 року, погашенням кредиту відповідно до встановленого графіку сплати кредиту та сплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 16% річних. (а.с. 5-8) Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як вбачається з Договору кредиту, погашення кредиту та сплата нарахованих процентів мала здійснюватись згідно графіку зазначеному у п. 1.2 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 550-3/1-001170. Як вбачається зі змісту п.3.3 Договору кредитування позичальник зобов'язаний, зокрема, суворо дотримуватись положень цього договору, використовувати кредит лише на споживчі цілі, своєчасно та в повному обсязі сплачувати платежі за фактичний час його використання та можливі штрафні санкції, протягом дії цього Договору не здійснювати будь-яких дій щодо зниження вартості засобів забезпечення виконання зобов'язання, а також надавати Кредиторові можливості перевірки їх дійсності та грошової оцінки. Відповідно до змісту ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] належно не виконував свої зобов'язання за Договором кредитування [NUMBER] від 17.08.2007 року внаслідок чого станом на 13.05.2016 року утворилась заборгованість, яка становить 19475,58 грн, яка складається з: 14874,27 грн - сума заборгованості за кредитом; 3439,54 грн - сума заборгованості за відсотками; 904,68 - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків; 257,09 грн - розмір інфляційних витрат за відсотками и (а.с.9-10). Відповідно до п. 4.1 Договору кредитування у разі прострочення позичальник терміну сплати платежів, визначених договором, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту, позичальник сплачує кредиторові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період прострочення, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно з п.4.5 Договору кредитування у разі несплати процентів за використання кредиту та своєчасного повного повернення платежів за фактичний час його використання протягом більше ніж 45 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний сплатити проценти за фактичний час його використання та нараховані штрафні санкції. Як вбачається зі змісту п.3.2.3 Договору, кредитор має право вимагати повернення кредиту, нарахованих процентів та можливих штрафних санкцій, зокрема, у разі: якщо позичальник протягом трьох робочих днів від дати отримання вимог Кредитора про надання додаткових засобів забезпечення виконання зобов'язання, згідно п. 3.2.2 цього договору, не дасть таких засобів або запропоновані засоби не влаштують кредитора. Відповідно до ч.2. ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у справі №6-116-цс13, у разі прострочення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст..1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором кредитування [NUMBER] від 17.08.2007 року, в розмірі 18570,90 грн, в яку входить сума заборгованості за кредитом - 14874,27 грн, сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 3439,54 грн, інфляційні витрати за відсотками - 257,09 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачем не спростований. В частині стягнення з відповідача штрафних санкцій в загальній сумі 904,68 гривень (904,68 грн - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків), суд дійшов наступного. Відповідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Отже, зобов'язання за своїм значенням поділяються на: основні зобов'язання які можуть існувати самостійно, та додаткові (акцесорні) зобов'язання які забезпечують належне виконання основних зобов'язань і виникають та існують виключно за умови існування основного зобов'язання. Відповідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, основним зобов'язанням позичальника [PERSON] за Договором кредитування є погашення кредитних коштів та сплата процентів за користування ними, додатковим зобов'язанням є сплата неустойки (штрафа, пені). Відповідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, зокрема, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Указом Президента України № 405/2014 від 14.04.2014 року було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Отже, антитерористична операція на території Луганської області була запроваджена з 14.04.2014 року. Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористичная операція, в якому міститься місто Луганськ Луганської області. Як вбачається зі справи, відповідач [PERSON] зареєстрованийу м. Луганськ, а тому він є суб'єктом Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року, відносно якого, відповідно до ст. 2 вищезазначеного Закону, встановлено мораторій щодо нарахування штрафних санкцій за неналежне виконання кредитних зобов'язань. Крім того, комерційним банкам Національним Банком України у листі за № 18-112/62138 від 27.10.2014 року були надані роз'яснення, згідно з якими банки зобов'язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Національний банк України наголошує на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу. З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 13.05.2016 року за Договором кредитування №550-3/1-0011701 від 17.08.2007 р., укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] вбачається, що позивачем нараховано відповідачу: 904,68 грн - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків. Дана сума заборгованості по пені була нарахована з 12.05.2015 року (а.с.10). За таких обставин, суд вважає, що в частині стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне повернення кредиту у загальній сумі 904,68 гривень необхідно відмовити в їх стягненні, оскільки Законом України «Про тимчасові заходи за період проведення антитерористичної операції» встановлена заборона їх нарахування з 14.04.2014 року. Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються із судового збору та витрат, пов'язаних із публікацією оголошення в газеті про виклик пропорційно до задоволеної частини вимог. Відповідно оригіналу платіжного доручення №3402 від 18.05.2016 року позивачем при подачі позову позивачем була сплачена сума судового збору у розмірі 1378,00 грн. (а.с.20). Оскільки позовні вимоги задоволені на 95,3% , з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1309,10 грн (1378*95,3%=1309,10 грн). На підставі викладеного, ст. 509, 526, 549, 610-612,625,628, 638, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial