Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

31.08.2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання заяви. В обгрунтування вказаної вимоги зазначила, що 12.08.2011 р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем і проживала з ним однією сім'єю до січня 2017 р., після чого їх спільне проживання було фактично припинено. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], який проживає з нею і знаходиться на її повному утриманні. З січня 2017 р. вони з відповідачем припинили сімейні відносини. Відповідач працює в ПАТ «ФЕД» на посаді слюсаря з ремонту агрегатів, ніякої участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. 11.01.2018 р. [PERSON] подав відзив на позовну заяву [PERSON] і просив стягнути з нього на користь [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з внесенням усього розміру аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. [PERSON] вказав, що твердження позивача про те, що він не приймає участі у вихованні дитини не відповідає дійсності, впродовж 2017 р. позивач отримувала від нього кошти готівкою і безготівково на утримання дитини, також він відправляв одяг і іграшки до місця постійного мешкання дитини - Італійської Республіки. [PERSON] зазначає, що він позбавлений права приймати участь у вихованні дитини, спілкуватися з нею, оскільки його син постійно знаходиться в Італійській Республіці і повернути його до України відповідач не має змоги. Відповідач не визнає позову в повному обсязі, оскільки він є внутрішньо переміщеною особою, вимушений орендувати житло в м. Харкові, на окупованій території має одиноку матір-пенсіонерку, яка також потребує матеріальної допомоги. Відповідач вказує, що дитина тривалий час проживає за кордоном під піклуванням бабусі, а позивач - в м. Харкові. Він вважає, що [PERSON] не за призначенням витрачає гроші, які він надає на утримання дитини. Також [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], в якому просив розірвати шлюб між ними за актовим записом №472; заборонити [PERSON] перетинати державний кордон без дозволу батька - [PERSON] до досягнення повноліття. В обгрунтування вказаних вимог [PERSON] зазначив, що спільне життя з [PERSON] не склалось, з 26.07.2017 р. він проживає окремо через небажання дружини проживати спільно. Позивач за зустрічним позовом вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також інтересам дитини; шлюб існує лише формально. Однак [PERSON] в добровільному порядку на розірвання шлюбу не погоджується і не надає оригінал свідоцтва про одруження, наявність якого є необхідною умовою для розірвання шлюбу. [PERSON] також вказав, що на початку вересня 2017 р. [PERSON] і її мати [PERSON] (громадянка Італійської Республіки) вивезли його сина [PERSON] до Італійської Республіки, де він досі і знаходиться, [PERSON] позбавлений змоги спілкуватись з сином і займатись його вихованням. [PERSON], вказує позивач за зустрічним позовом, оформила собі і їх сину посвідки на постійне проживання в Італійській Республіці і намагається змінити громадянство дитини без дозволу батька. В судовому засіданні [PERSON] підтримала заявлені нею позовні вимоги, просила їх задовольнити, проти розірвання шлюбу не заперечувала. [PERSON] в судовому засіданні вимоги зустрічного позову підтримав, просив їх задовольнити, заявлені [PERSON] позовні вимоги визнав частково - в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги сторін підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вiдповiдно до свiдоцтва про шлюб, виданого повторно, серія [NUMBER], 12.08.2011 р. був зареєстрований шлюб мiж [PERSON] і [PERSON], про що зроблено вiдповiдний актовий запис №472. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на «Кулікова». Вiдповiдно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], [INFO] народився [PERSON], про що зроблено актовий запис №26. Батьком дитини записаний [PERSON], матiр'ю - [PERSON] Тобто, по справі документально підтверджується, що відповідач дійсно є батьком малолiтнього [PERSON], в зв'язку з чим повинен виділяти кошти на його утримання. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З наданих сторонами пояснень вбачається, що [PERSON] має постійне місце роботи, отримує стабільний дохід, доказів, які б обгрунтовували необхідність стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. [PERSON] суду не надано, в зв'язку з чим у суду вiдсутнi пiдстави для стягнення з [PERSON] алiментiв в твердiй грошовiй сумi. Враховуючи викладене, а також те, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 02.11.2015 р. №6326014189 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON]; на його утриманні знаходиться матір, він є здоровою особою працездатного віку, має постійне місце роботи і отримує стабільний дохід, суд вважає, що [PERSON] в стані виплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів. Як вбачається з позовної зави, шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, сторони втратили почуття любові і поваги один до одного, шлюб існує лише формально, а тому підлягає розірванню. Суд відмовляє в задоволенні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про заборону [PERSON] перетинати державний кордон України без згоди батька, виходячи з наступного. Матеріалами справи, а також наданими сторонами поясненнями підтверджується, що [PERSON] з вересня 2017 р. знаходиться в Італійській Республіці на лікуванні. З інформації, наданої Головним центором обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 10.01.2018 р. №184/К-139 вбачається, що 14.09.2017 р. [PERSON] перетнув державний кордон України в напрямі виїзду зі згоди батька. Як вказує [PERSON], на даний час дитина все ще перебуває в Італії. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 №57 (в редакції від 21.02.2018 р.), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Таким чином, за загальним правилом згода обох батьків на перетин дитиною державного кордону України визначена чинним законодавством. Вирішення питання щодо заборони особі в майбутньому перетинати державний кордон України, грунтуючись лише на припущеннях, що нею буде зроблена така спроба, без належних доказів, які б свідчили про протиправність такого перетину, суперечить чинному законодавству України. Вiдповiдно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збiр», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а тому підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved