Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням уточнень позовних вимог від 05.09.2019 року (а. с. 141 - 142) просить у рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості відповідачем за кредитним договором № 0501/0808/88-194 від 22.08.2008 року в розмірі 589429,06 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,96 кв. м, житловою площею 27,26 кв. м, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження. Вимоги позову обгрунтувані тим, що 22.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 0501/0808/88-194, згідно якого банк надав позичальнику кредит у сумі 48400,00 дол. США з розрахунку 12,5 % річних на строк до 21.08.2023 року. В частині надання кредитних коштів АТ «Сведбанк» свої зобов`язання виконав в повному обсязі. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець [PERSON] на підставі договору іпотеки № 0501/0808/88-194-Z-1 від 22.08.2008 року передала у іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,96 кв. м, житловою площею 27,26 кв. м. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлялася в тому числі шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань згідно умов кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 28.07.2015 року за відповідачем рахується заборгованість в сумі 589429,06 грн., з яких 552191,24 грн. - сума заборгованості за кредитом та 1687,85 грн. - сума заборгованості за відсотками. Внаслідок укладення 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ «Дельта Банк» набув статусу нового кредитора, отримавши права вимоги за зобов`язаннями відповідача за кредитним та забезпечувальним договорами. Посилаючись на Закон України «Про іпотеку», позивач просить звернути стягнення на іпотечне майно. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 22.03.2016 року провадження у справі було зупинено до вирішення справи № 295/17603/15-ц за позовом [PERSON] до ПАТ «Дельтабанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки. Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 08.05.2019 року провадження у справі поновлено. Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 13.01.2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Дельтабанк», ліквідатора ПАТ «Дельтабанк» Кадирова В.В. про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки відмовлено. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду направив до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначивши про підтримання позову. Відповідач та її представник у судове засідання також не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи в його відсутності, в якій вказано про невизнання позову. Окрім того, зазначено про те, що позивачем на підтвердження своїх вимог надано до суду документи, засвідчені не належним чином, не надано витягу з Державного реєстру іпотек, а також доказів на підтвердження існування заборгованості, а саме первинні бухгалтерські документи. Частиною ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 0501/0808/88-194. Згідно умов договору та укладених у подальшому договорів про внесення змін та доповнень до кредитного договору відповідач отримала кредит у сумі 48400,00 дол. США зі сплатою 12,5 % річних на строк до 21.08.2023 року у визначеному договором порядку (а. с. 7 - 22). Із метою забезпечення належного виконання кредитного договору № 0501/0808/88-194 між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем 22.08.2008 року укладено договір іпотеки № 0501/0808/88-194-Z-1, за яким відповідач як власник нерухомого майна передала у іпотеку квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,96 кв. м, житловою площею 27,26 кв. м, що був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Заріцькою Є.О. та зареєстрований в реєстрі за № 1246, а також накладна заборона відчуження переданого в іпотеку нерухомого майна до припинення договору іпотеки (а. с. 23). Пунктом 11 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений основним зобов`язанням, іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу та к і процентів за ним). Як свідчить п. 5 іпотечного договору, сторони договору оцінили вартість предмету іпотеки в сумі 335218,00 грн., яка змінена була 13.04.2012 року шляхом укладення нотаріально посвідченого договору про внесення змін та доповнень № 1 від 13.04.2012 року та сторони оцінили предмет іпотеки на дату укладення договору в сумі 272288,50 грн., що еквівалентно 34100,00 дол. США. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального, виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами, що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору та витягу з додатку до нього № 1 (а. с. 39 - 47). Таким чином, позивач набув статус нового кредитора у зобов`язанні, що виникло між банком та позичальником на підставі наведених вище кредитного та іпотечного договорів. Зі змісту розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що станом на 28.07.2015 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 589429,06 грн., з яких 25028,75 дол. США, що в еквіваленті становить 552191,24 грн. - сума заборгованості за кредитом, 1687,85 дол. США, що в еквіваленті становить 37237,82 грн. - сума заборгованості за відсотками (а. с. 28). Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 ЦК України. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частина перша ст. 575 ЦК України визначає, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У ст. 1 Закону України «Про іпотеку» міститься поняття іпотеки, що є видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом; Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Положення статті 43 Закону України «Про іпотеку» визначають, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. 25.08.2015 року позивач направив відповідачу письмову вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором, в якій, зокрема, банком було попереджено відповідача про примусове стягнення заборгованості за кредитним договором в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується листом вих. № 31.4-08/8686/15 від 21.08.2015 року (а. с. 29). Між сторонами не було укладено договору з приводу задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Ці дані встановлюються, зокрема, висновками експертів. Оскільки судом встановлено на підставі досліджених доказів те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за укладеним з банком кредитним договором щодо повернення отриманих коштів та сплати процентів за користування ним не виконує, тому позивач як новий кредитор має право на дострокове повернення заборгованості у разі порушення умов договору, а також виконання умов кредитного договору забезпечується іпотекою нерухомого майна, на яке банк має право звернути стягнення у разі невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, а саме звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законом у рахунок погашення заборгованості. Разом із тим, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи представника відповідача щодо необґрунтованості позовних вимог у зв`язку з неналежним засвідченням документів, відсутністю витягу з Державного реєстру іпотек та доказів на підтвердження існування заборгованості, зважаючи на те, що наведене не спростовує укладення зазначених вище договорів та їх чинність, наявності заборгованості в розмірі 589429,06 грн. у відповідача перед позивачем через неналежне виконання зобов`язань, а також всіх інших доказів, якими обґрунтовані позовні вимоги. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 3654,00 грн. з урахуванням того, що позивач за подання позову був звільнений від сплати судового збору згідно п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом).

Outcome: approved