Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

30.04.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилався на те, що він 24.07.2012 року уклав шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем. У зв'язку з тим, що спільне життя між ним та відповідачем не склалося через постійні сварки, відсутність взаєморозуміння сторони з лютого 2014 року однією сім'єю не проживають. Тому просив розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його присутності. На позовних вимогах наполягав (а.с. 19). Відповідач також в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її присутності та зазначила, що нею визнається позов. (а.с. 20). Виходячи з наведеного, а також положень частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України(далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі. У відповідності до вимог частини 2 статті 197 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з частини 4 статті 174 ЦПК Україниу разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 24.07.2012 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вугледарського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 53 (а.с. 3) Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.4). З матеріалів справи вбачається, що подружні відносини між сторонами фактично припинилися з причини непорозуміння, конфліктів, сварок. З'ясовано, що між подружжям втрачено почуття любові і поваги один до одного. На даний час сторони не намагаються зберегти сім'ю, мають намір проживати окремо один від одного. Сторони зазначені обставини у справі не оспорювали, фактично їх визнали, тому у відповідності до частини 1 статті 61 ЦПК Українитакі обставини не підлягають доказуванню. Спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами на час розгляду даної справи немає. Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України(далі - СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З наданих сторонами заяв до суду вбачається, що сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, клопотань про надання їм строку для примирення, не надходило. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку про те, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам подружжя. Відповідно до статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно положень частини 2 статті 112 СК Українисуд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно положень статті 113 СК Україниособа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання про розподіл судових витрат позивачем не порушено.

Outcome: approved