Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

31.07.2018 року позивач звернувся у суд до відповідачів із вказаним позовом, та свої доводи мотивує тим, що 08.06.2018 року позивач домовилася з відповідачами про ціну та всі інші істотні умови договору кіпівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 43,90 кв.м., житловою площею 28,30 кв.м., яка належала їм по 1/3 частині кожному на підставі свідотцтва про право власності на житло від 23.12.1999 року та сплатила повністю вартість квартири. Квартиру вона купила для свого неповнолітного сина [PERSON] [INFO]. \~ \~ \~ \~На підтвердження правочину відповідачі видали розписку, у якій підтвердили отримання ними грошей. В день підписання та видачі розписки відповідачі передали їй квартиру, вона разом з сином весь цей час користується нею . В червні вона решили зареєструвати квартиру за сином [PERSON] через нотаріальну контору, але відповідачі посилаються на свою зайнятість. Оскільки позивач та відповідачі за договором домовилися по усім суттєвим умовам договору та відбулося повне його виконання обома сторонами, нотаріально не оформили договір купівлі продажу трикімнатної квартири [ADDRESS] загальною площею 43,90 кв.м., житловою площею 28,30 кв.м., вважає можливим в судовому порядку визнати договір купівлі-продажу квартири дійсним та визнати за ним право власності на квартиру. Позивач в судове засідання не зявився, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутність, не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідачів. Відповідачі в судове засідання не зявивлия, про день і час розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог чинного законодавства, про причину неявки суд не інформували, тому суд визнає причину неявки відповідачів неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. За письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступного. Відповідно до ст. 316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.\~328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. 657 ЦК України договір купівлі продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі та підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилася щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення договору, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст.219 ч.2 ЦК України суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що відповідав справжній волі особі яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Згідно розписки від 08.06.2018 року відповідачі отримали від позивача 20 000 00 грн. за продаж трикімнатної квартири .(а.с.8). Квартирою володіє позивач з сином [PERSON], користуються нею, гроші у повній сумі за вказану нерухомість передані відповідачам. Як вбачається з свідотцтва про право власності від 23.12.1999 року трикімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 43,90 кв.м., житловою площею 28,30 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних долях по 1/3 частині кожному. (а.с.11). Викладені докази приводять суд до впевненості, що між сторонами відбулася угода купівлі-продажу трикімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 43,90 кв.м., житловою площею 28,30 кв.м., а за [PERSON], необхідно визнати право власності на вказану нерухомість. Повно і всебічно зясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, шляхом визнання за [PERSON] право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,90 кв.м., житловою площею 28,30 кв.м. На підставі ст.ст. 220, 334, 392, 638 ЦК України,

Outcome: approved