Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

31.07.2020 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно дочки [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що з 18.09.2004 по 29.04.2015 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з нею. За час спільного проживання та після розлучення відповідач не виконував своїх батьківських обов`язків стосовно дочки, не займався її вихованням, не цікавився станом здоров`я, її фізичним та духовним розвитком, має заборгованість за сплати аліментів на утримання дитини, яка станом на 01.01.2020 року становить 103196,58 грн. Ухвалою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20.08.2020 відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 21.09.2020 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду в судове засідання не прибула. Надала до суду заяву, в якій просила справу за її позовом розглядати без її участі. Представник позивача адвокат Заїченко Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні вказав, що проти позову заперечує. Зазначив, що працював неофіційно і отримував зарплату на руки та в 2015 році сплачував аліменти. З 2015 по 2018 рік був працевлаштований, проте з невідомих йому причин аліменти на утримання дитини із його заробітку не відраховувалися. Його мати потребувала лікування, тому він також надавав їй матеріальну підтримку. Вказав, що з 2018 року дитину не навідував та не спілкувався з нею, в тому числі телефоном. Об`єктивних причин такої поведінки не повідомив. Зазначав, що буде спілкуватися з дитиною, коли в державі буде порядок. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив врахувати при вирішенні спору висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради. Враховуючи відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності представника третьої особи, який в судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, враховуючи думку дитини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що з 18.09.2004 позивач та відповідач перебували у шлюбі. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] від шлюбу народилася дочка - [PERSON] , про що Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області видано свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 12.05.2005, актовий запис №464. (а.с. 14) Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.04.2015 у справі №524/114/15-ц шлюб між сторонами було розірвано, визначено місце проживання дитини - [PERSON] з матір`ю. (а.с. 9) Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.03.2015 у справі №524/115/15-ц з [PERSON] на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини, доньки [PERSON] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13.01.2015 і до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 10) Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25.08.2015 у справі №524/805/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 08.10.2015, визнано, що грошові кошти в сумі 53175,36 грн. - частина від депозитного вкладу [PERSON] у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» є спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] , яке належить їм у рівних частках - по Ѕ частці за кожним; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 26587,68 грн. та судові витрати в сумі 2091,01 грн. (а.с. 22-25) Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи №40306 та №40307 від 21.12.2019 [PERSON] зареєстрована разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 12,15) Відповідно до листа начальника Автозаводського ВДВС по м. Кременчук Кременчуцького міськрайонного управління юстиції ГТУЮ у Полтавській області №13890 від 21.03.2016 у відділі перебуває виконавче провадження №48366070 з примусового виконання виконавчого листа №524/115/15-ц від 27.05.2015, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] . 06.08.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, направлено запити для встановлення належного на праві власності боржнику майна, для підтвердження факту працевлаштування, перевірки джерел отримання доходів та відкритих розрахункових рахунків боржника, здійснено вихід за адресою проживання боржника. Відповідно до відповіді з ДФС боржник ніде не працює, отриманих доходів за [PERSON] не зареєстровано. (а.с. 16) Згідно з листом начальника Автозаводського ВДВС по м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області №111044 від 10.11.2017 у відділ перебуває виконавче провадження №51993951 з примусового виконання виконавчого листа №524/805/15-ц від 17.12.2015, виданого Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 28678,69 грн. Згідно з відповіддю ДФСУ та ПФУ боржник не має рахунків в банківських та інших фінансових установах, не працює і не отримує пенсію. Державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. (а.с. 18). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №16312 від 10.01.2020, складеним державним виконавцем Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у виконавчому провадженні №48366070 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] станом на 01.01.2020 становить 103196,58 грн. (а.с.19-20) Згідно з листом директора Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №26 від 06.02.2020 №47 зі слів класного керівника [PERSON] за час навчання з 5 по 9 клас батько дитини жодного разу не був на батьківських зборах, класний керівник тримав зв`язок з матір`ю учениці та її бабусею. У 2018 році бачив як батько приходив в школу до дитини. Після спілкування з ним учениця прийшла на урок за сльозами. Після цього випадку батька більше не бачив. (а.с. 21) Відповідно до висновку органу опіки та піклування - виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради №1747 від 20.11.2020 враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що вона є матір`ю позивача, бабусею [PERSON] та проживає разом з ними. В 2004 році сторони одружилися, жили нормально, проте потім почалися сварки, у [PERSON] виявився кредит, він відвідував гральні автомати. З 2015 року [PERSON] аліменти не сплачував та дитину з днем народження не вітав. До того 4-5 разів надав кошти, проте потім пропав. З 2018 року взагалі не спілкувався з дитиною. Дочка дзвонила батькові, проте той не брав слухавку. Про обставини життя дитини відповідачу не відомо, тому що з ним неможливо зв`язатися. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , сусідка позивачки, вказала, що спілкується позивачем та її дочкою з [PERSON] . З 2015 року жодного разу не бачила, щоб відповідач приходив до дитини чи брав участь у її вихованні. У спілкуванні дитина жодного разу не говорила про те, що батько її навідував. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що вона є свахою позивачки. Знає її сім`ю давно, спілкується з дитиною. [PERSON] не бачила з 2015 року. Дитина [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вважає за доцільне позбавити її батька батьківських прав стосовно неї. Зазначила, що два роки з батьком не спілкується ні особисто, ні телефоном. На вулиці він проходить повз неї і не вітається, тікає від неї. До того часу під час спілкування він доводив її до сліз, давив на жалість, відмовлявся спілкуватися не у нього вдома. Вона намагалася дзвонити йому, писала смс, проте він не реагував. Два роки тому померла мати відповідача і він перестав спілкуватися з нею та з родичами. Вказала, що спілкуватися з батьком не бажає, тому що він не цікавиться нею. Сама зараз йому не телефонує, так як не знає його номера телефону, він їй його не повідомляв. Матері батько не допомагає давно. В школу приходив один раз, коли вона була в сьомому класі та влаштував скандал. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Зі змісту ч.ч.1-3 ст.150 СК України вбачається, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно з ч.2 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2,4 і 5 частин першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років, що слідує зі змісту ст. 165 СК України. В пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] не вживаються належні заходи щодо забезпечення дочки всім необхідним, він не шукає підходу до дитини, не цікавиться її розвитком, як зазначив сам відопвідач та підтвердили дитина та свідки в судовому засіданні, протягом двох років не спілкується з нею без будь-якої причини, що у підсумку свідчить про ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] , оскільки він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Дитина проживає разом із матір`ю [PERSON] , яка займається її вихованням, самостійно та повністю знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї неповнолітньої дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, має заборгованість зі сплати аліментів, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не цікавиться її здоров`ям, навчальними досягненнями, не відвідує заклади, де вона навчається, байдужий до її долі та майбутнього, що було підтверджено протягом судового розгляду, а тому, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно його доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. За таких обставин, оцінюючи наявні по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підтвердження розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу суду було надано попередній розрахунок судових витрат від 31.07.2020 (а.с. 32), ордер адвоката №177285 від 31.07.2020 (а.с. 38), свідоцтва адвоката про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 40) та витяг з угоди на представництво адвокатом інтересів позивача у цивільній справі №18 від 31.07.2020 (а.с. 39). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У зв`язку з тим, що позивачем не було надано документи, що свідчать про оплату гонорару адвоката у розмірі 2500,00 грн. у стягненні цих коштів з відповідача необхідно відмовити. Враховуючи викладене, з відповідача слід стягнути на користь позивача 840 грн. 00 коп. на відшкодування понесених нею витрат зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved