Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

29 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнень просила надати їй дозвіл на виїзд її малолітньої дитини [PERSON], [INFO] за кордон у супроводі матері без дозволу (згоди) батька [PERSON] - відповідача у справі, а саме до [PERSON] Федерації на період з 01 серпня 2015 року по 01 вересня 2015 року та до тимчасово окупованої території України Автономної республіки Крим на період з 02 вересня 2015 року по 02 жовтня 2015 року, а також надати дозвіл їй на оформлення проїзного документу на дитину [PERSON], [INFO] для тимчасового виїзду за кордон у супроводі матері без дозволу (згоди) батька [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що з 04 вересня 2010 року по 16 грудня 2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. \~Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач сплачував аліменти по 500 грн. щомісяця, але участі у вихованні не приймав та не приймає дотепер. 09 квітня 2015 року між нею та громадянином [PERSON] Федерації [PERSON] зареєстровано шлюб. Має намір виїхати з сином за кордон - до РФ, де проживає її чоловік. Зазначає, що вказана поїздка здійснюється в інтересах дитини, оскільки вона має намір розширити кругозір дитини, показати йому іншу країну та познайомити з родичами чоловіка, та оздоровити на морі в Криму,але відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за кордон. Вважає, що дії відповідача суперечать інтересам малолітньої дитини, а тому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON] за межі України без згоди та супроводу батька та надати дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду дитини за межі України. В судовому засіданні позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове\~\~засідання не зявився, у своїй письмовій заяві, що міститься в матеріалах спави (а.с.56) просить розглянути справу у його відсутності та за участі його представника [PERSON] Позовні вимоги не визнає з підстав викладених в письмових запереченнях, в яких зазначив, що виїзд дитини за кордон не відповідає інтересам дитини та будуть порушені її права, оскільки позивачка фактично має намір вивезти дитину не на відпочинок та оздоровлення, а на постійне місце проживання до [PERSON] Федерації, так як вона створила нову сімю з громадянином РФ. При цьому, зазначає, що у разі задоволеня судом позову [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини без згоди батька за кордон, вважає за необхідне зобовязати її повернути дитину в Україну після закінчення термінів, зазначених у судовому рішенні, оскільки неповернення дитини в Україну спричинить втрату родинних звязків з батьком та порушить його право на особисте спілкування з дитиною.\~\~/а.с.29,30/ Представник відповідача також у судове засідання не зявилася, надала суду письмове клопотання про проведення судового засідання 29.07.2015 року без її участі, в звязку з перебуванням на лікарняному. Вважає за можливе розгляд даної цивільної справи провести без її участі з урахуванням долучених до матеріалів справи заперечень на позовну заяву. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька просила відмовити в повному обсязі. Представник служби у справах дітей виконкому Жовтоводської міської ради в судовому засіданні зазначив, що комісією у справах дітей було розглянуто дане питання та вирішено не надавати дозвіл на виїзд дитини за межі України без дозволу батька. Щодо вирішення даного питання в судовому порядку поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Позивач і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2010 року, який 27 листопада 2013 року розірваний рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області (а. с. 7). Від спільного життя мають мололітню дитину [PERSON], [INFO], батьками якого являються позивач та відповідач відповідно копії свідоцтва про народження серії І-КИ № 3152 від 25 січня 2011 року (а.с.6). Малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю (позивачем по справі) за адресою: Дніпропетровська область, м. Жовті Води, вул. Заводська, 16/6, що\~\~підтверджується довідкою ЖРЄУ №1 від 05.06.2015 (а.с.26), та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку в проміжок часу з жовтня 2014 року по березень 2015 року (включно) на користь позивачки сплачував аліменти на утримання малолітнього [PERSON] по 500 грн. щомісяця, про що свідчать копії розписок (48-52). 09 квітня 2015 року позивачка зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] Федерації [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.14). На теперішній час позивачка хоче тимчасово виїхати до РФ з малолітнім сином до родини чоловіка, які гостинно запрошують приїхати до них у гості для знайомства та спілкування. А також для оздоровлення та розширення кругозору дитини до Автономної республіки Крим. Але відповідач [PERSON] не надає згоди на виїзд дитини за межі України. Позивач як в своїх письмових поясненнях до позову так і у судовому засіданні зазначала, що відповідач не надає згоди на виїзд малолітньої дитини за кордон, а вказана поїздка здійснюється в інтересах дитини для спілкування її з рідними її чоловіка, для відпочинку, розширення кругозору дитини та оздоровлення дитини. Також зазначила, що будь-яка подорож, тим більш до іншої словянської держави, призводить до розвитку дитини, її комунікативних та інших навичок, розширення її кругозору, отримання життєвого досвіду, позитивно впливає на інтелект. Таким чином [PERSON] має право на розвиток і це право не може бути жодним чином обмежене. Зміна клімота, тимчасове перебування у інших природних умовах (на морському узбережжі, у горах) позитивно, оздоровче впливає на здоровя дитини, імунну, нервову системи організму. Тим більш, відповідно до наданої довідки [PERSON] має неврологічний розлад захворювання астено-неврологічний синдром, що потребує лікування. Щодо вибору місця оздоровлення бдь-яких обмежень з цього приводу не існує та вона, як мати, має право вибору де оздоровлювати свою дитину, тим більш, що територія Криму є найбільш сприятливим для лікування сина. Таким чином [PERSON] має право на оздоровлення і це право не може буть-яким чином обмежене. До матеріалів справи долучено копію рішення виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №289 від 21.05.2015 року про призначення днів побачень [PERSON] та [PERSON] з їх малолітнім сином та онуком [PERSON], 17.01.2011 року, а саме щотижня в неділю з 10:00 години до 18:00 години без присутності матері. Та витяг з протоколу №23 комісії з питань захисту прав дітей від 12 червня 2015 року про не надання дозвілу [PERSON] на виїзд разом з малолітнім [PERSON], 17.01.2011 року до [PERSON] Федерації без дозволу та супроводу батька [PERSON]. /а.с.31,44/ Як встановлено судом в судовому засіданні, відповідач відвідує дитину, але не постійно, офіційно ніде не працює. Згідно відгуку на сімю відділу освіти виконкому Жовтоводської міської ради комунального дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу №32 «Чебурашка» від 08.06.2015 року [PERSON], [INFO] є вихованцем дошкільного навчального закладу «Чебурашка», який відвідує з 12 червня 2012 року і по теперішній час. За період навчання дитини в дитячому садочку в продовж 2014 2015 року батько, [PERSON], забирав сина із садочка не більш 5 разів. Разом з тим, з пояснень [PERSON] в суді встановлено, що остання має можливість для організації відпочинку та оздоровлення дитини за кордоном у літній період та спілкування дитини з рідними її чоловіка. При цьому позивач також зазначала, що відповідач був проти виїзду з дитиною на море навіть під час їх спільного проживання, коштів на відпочинок не надавав. Позивач самостійно на свої кошти оздоровлювала дитину на морі. Під час перебування дитини за кордоном вона має право утримуватись у належних умовах. Так, позивачем надано до суду, гарантійного листа [PERSON] (чоловіка позивача), довідки про його доходи, свідоцтво про право власності на квартиру (а.с. 15,17,18,19), відповідно до якого дитина буде перебувати на території РФ у трикімнатній квартирі. Також, позивачем на підтвердження своєї сплатоспроможності та можливості утримувати дитину в належних умовах надано довідку про доходи та про наявність коштів на особистому рахунку у банковій установі (а.с.38,39). На думку суду, відповідач необґрунтовано обмежує права позивача на виховання дитини та обмежує її можливість як матері надати дитині достойні умови життя. З матеріалів справи, із позицій відповідача вбачається, що відповідач, як батько сина, заперечує про його тимчасовий виїзд за кордон,\~\~ оскільки, на його думку, позивачка має намір фактично вивезти дитину не на відпочинок та оздоровлення, а на постійне місце проживання до [PERSON] Федерації, так як вона створила нову сім`ю з громадянином [PERSON] Федерації,\~\~ у зв'язку з цим він не надає дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітнього сина. Однак, такі заперечення і доводи відповідача не можуть бути підставою для відмови у наданні письмової згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі матері та обмеження права дитини на такий виїзд, оскільки носять характер припущень.\~\~ Крім того, слід зауважити, що перебування малолітнього сина відповідача за межами України певний період з 01 серпня 2015 року по 02 жовтня 2015 року, враховуючи короткостроковість поїздки та окреме проживання дитини з [PERSON], не може негативно позначитися на відносинах батька із сином. Однак, через припинення відносин позивача з відповідачем та неприязні стосунки, сторони не можуть домовитися про порядок виїзду сина за межі України, і батько дитини відмовляється давати нотаріально посвідчену згоду на такий виїзд. На думку суду, вказане суперечить інтересам дитини, яка таким чином позбавлена вказаних можливостей. Таким чином, суд вважає, що відповідач безпідставно перешкоджає виїзду дитини за кордон, тобто діє не в інтересах дитини. У випадку якщо один з батьків діє не в інтересах дитини, інший з батьків може звернутися до суду з позовом про захист інтересів дитини. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи позивач має роботу та постійне місце проживання в Україні, дитина відвідує дитячий садок, де отримує дошкільну освіту, тому у суду не має підстав вважати, що таким чином позивач хоче змінити постійне місце проживання дитини. Вказані позивачем періоди виїзду дитини за кордон не будуть порушувати прав відповідача на участь у вихованні дитини та перш за все ці виїзди відповідають інтересам самої дитини. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються законом. Статтею 141 Сімейного Кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини, у тому числі і після розірвання шлюбу та проживання одного із батьків окремо від дитини. За ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При вирішенні вказаного питання слід дотримуватися балансу інтересів батька на спілкування з дитиною та самої дитини на відпочинок. Перевагу при вирішенні спору мають саме інтереси дитини, що прямо передбачено частинами 7,8 ст.7 СК України, згідно яких дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про право дитини, іншими міжнародними договорами України, зокрема на обовязковість яких надана ВРУ. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.1,2 ст.3 Конвенції «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом, або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості на сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч.2 ст.10 зазначеної «Конвенції», держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишити будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно вимог ч.2 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За загальними правилами, встановленими ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон, а виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріальною згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.\~ Також, постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №367 визначено порядок в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї.\~\~\~\~ Законодавство України передбачає також можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей за межі України без дозволу того з батьків, який безпідставно не надає згоду на виїзд дитини - п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Отже, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення держави перебування та конкретного періоду такого перебування, що у порушення ст. ст.153,157 СК України фактично позбавить батька дитини можливості брати участь у її вихованні та можливості особистого спілкування з нею. Така правова позиція підтримана Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 19 грудня 2012 року (справа № 6-44788). Оскільки у\~\~позивача\~\~є складнощі в отриманні згоди відповідача\~\~на виїзд\~\~дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог позивача та надання [PERSON] дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON], [INFO] за кордон до Росії та тимчасово окупованої території України Автономної республіки Крим без згоди батька, [PERSON], в її супроводі, що буде відповідатиме інтересам дитини та сприятиме зміцненню його здоров'я та розвитку. Такий виїзд дитини носить тимчасовий характер, має на меті відпочинок та оздоровлення, спілкування з рідними, і не пов'язаний з визначенням місця проживання дитини чи її еміграцію. На підставі викладеного та

Outcome: approved