Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

30 грудня 2021 року Департамент економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа на сторонні позивача Харківська міська рада (далі - ХМР) про стягнення заборгованості у зв`язку з невиконанням договірних зобов`язань зі сплати коштів пайової участі. Позовну заяву мотивовано тим, що 03 серпня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова № 103-20/1, відповідно до умов якого [PERSON] зобов`язується здійснити сплату пайової участі шляхом перерахування до бюджету м. Харкова коштів у розмірі 2\~265,41 грн. згідно з розрахунком величини пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова (далі - договір). Відповідно до пункту 2.1.2. укладеного між сторонами договору замовник зобов`язується сплатити пайовий внесок в повній сумі, єдиним платежем або частинами протягом 10 робочих днів з дня укладення даного договору. [PERSON] зобов`язання щодо сплати коштів пайової участі у відповідності до укладеного договору не виконано, зважаючи на що позивач, з урахуванням остаточних уточнень, просив суд стягнути з відповідача: - на користь бюджету м. Харкова заборгованість за договором, а саме: суму основного боргу 2 265,41 грн., пеню за період з 18.08.2020 року по 31.12.2020 року 616,91грн., 3 відсотки річних за період з 18.08.2020 по 31.12.2020 25,25 грн., інфляційні витрати за період вересень 2020 року по грудень 2020 року 84,94 грн.; - на свою користь судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2\~102,00 грн. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідачем у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подавався. Суд, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. 03 серпня 2020 року між Департаментом економіки та комунального майна Харківської міської ради та [PERSON] укладено договір про пайову участь у розвитку інфраструктури м. Харкова № 103-20/1. Пунктом 1.1. договору визначено, що даний договір регулює взаємовідносини між сторонами щодо пайової участі Замовника ( [PERSON] ) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова при реконструкції магазину продовольчих товарів. Відповідно до п.п. 2.1.1. Замовник здійснює сплату пайової участі шляхом перерахування до бюджету м. Харкова коштів у розмірі 2\~265,41 грн. згідно з розрахунком величини пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Харкова. Пунктом 2.1.2. договору визначений порядок сплати пайового внеску, відповідно до якого замовник сплачує пайовий внесок в повній сумі єдиним платежем або частинами протягом 10 робочих днів з дня укладення даного договору. Відповідно до ст.\~40\~ЗУ «Про\~регулювання містобудівної\~діяльності» замовник об`єкта будівництва зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (окрім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті) та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування до прийняття об`єкта містобудування в експлуатацію. Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Статтею 4 Закону України\~«Про архітектурну\~діяльність» визначено, що під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, капітальний ремонт та знесення об`єкта містобудування. Відповідно до п. 1 ч. 2, 3 ст.\~11\~ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно положень ст.\~40\~ЗУ «Про\~регулювання містобудівної\~діяльності» пайова участь замовника полягає у перерахуванні до бюджету коштів на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури, зважаючи на що зобов`язання з пайової участі є грошовим зобов`язанням, яке виникає з договірних відносин. Відповідачем умови договору не виконано, пайовий внесок у визначений договором строк та штрафні санкції не сплачено, що підтверджується наданою Департаментом бюджету і фінансів ХМР інформацією про суми та дати надходження до бюджету м. Харкова коштів пайової участі за договорами. 28 жовтня 2020 року позивачем направлено на адресу відповідача вимогу про необхідність сплати пайового внеску та штрафних санкцій за несвоєчасне перерахування пайового внеску зо договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628\~ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.\~527\~ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 525\~ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 610 та 611\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивачем доведено належними, допустимими та достовірними доказами факт невиконання відповідачем зобов`язання щодо сплати пайової участі за договором. Згідно п. 3.1. та 3.2. договору у разі невиконання або неналежного виконання замовником обов`язків, передбачених п. 2.1. цього договору, замовник сплачує до бюджету м. Харкова пеню в розмірі 0,2 відсотка за кожен день прострочення платежу, що нараховується на суму простроченої заборгованості. Розмір несплачених коштів пайової участі замовника також коригується відповідно до умов договору на величину інших штрафних санкцій, пені тощо. Відповідачем надано розрахунок суми заборгованості за договором, відповідно до якого сума пені, що підлягає перерахуванню до бюджету м. Харкова становить 616,19 грн. (2 265,41 грн. ? 0,2) : 100?136 днів). Відповідно до ст.\~549\~Цивільного кодексу\~України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. На підставі викладених вище норм ЦК України, суд вважає обґрунтованими та такими, що відлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь бюджету м. Харкова суми основного боргу за договором в розмірі 2 265,41 грн. та пені в розмірі 616,19 грн. Згідно ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом даної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні (компенсації) матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Стаття 625\~ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Для настання правових наслідків у формі юридичної відповідальності зі сплати 3% річних та інфляційних втрат обов`язковим є наявність елемента порушення договірних зобов`язань. Міра відповідальності у формі нарахування перелічених штрафних санкцій настає з моменту вчинення кредитором порушення (прострочення) грошового зобов`язання. Позивачем надано\~розрахунок,\~з якого\~вбачається,\~що 3\~відсотки річних,\~за період\~з 18.08.2020\~року (першого\~дня заборгованості)\~ по\~31.12.2020\~року становлять\~25,25\~грн., а інфляційні витрати за той самий період 84,94 грн. Звертаючись до суду з даним позовом та здійснюючи розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, відповідач правильно визначив період їх нарахування з 18.08.2020 року до 31.12.2020 року та розмір. Зважаючи на наведене, позовні вимоги щодо стягнення 3 відсотки річних та інфляційних витрат, що нараховані на суму заборгованості за договором, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідачем будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів щодо необґрунтованості позовних вимог до суду не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку\~ст. 141 ЦПК України\~та\~Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved