Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

30.11.2020 року позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 19.06.2019 вона та відповідач зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про шлюб за актовим записом № 42. Шлюб зареєстровано Любешівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області. У них є двоє спільних дітей дочки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Діти проживають разом із нею у будинку її батьків та знаходяться на її утриманні. Вона працює вчителем ЗЗСО «Деревківський ліцей», де отримує заробітну плату, яка є недостатньою для утримання дітей. Відповідач періодично працює на будівельних роботах в Україні та в Республіці Білорусь, і має в зв`язку з цим відповідний дохід, але матеріальної допомоги на утримання дітей він не надає. Інших дітей у [PERSON] немає, стягнень за виконавчими документами не проводились. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] , на користь [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 (три тисячі) грн, але не нижче розміру передбаченому законодавством, на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду до їх повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць. Розгляд справи проводити без її участі. Відповідач, який належним чином сповіщений про час і місце розгляду справи, на розгляд справи в суд не з`явився, однак подав письмову заяву, у якій просить розгляд справи здійснювати у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю (а.с.20). Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано 19.06.2019 Любешівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 42. (а.с.3). Перед укладенням шлюбу в них народилося двоє спільних дітей дочки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Дана обставина підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 04.01.2011 та серії [NUMBER] від 19.06.2019 (а.с.5,6). Як вбачається з акту обстеження умов проживання сім`ї № 1476 від 25.11.2020, малолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, будь-яких інших осіб на утриманні не має, розмір його середньомісячної заробітної плати суду не відомий. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Згідно із ч. 2 ст.\~182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати аліменти на утримання двох малолітніх дітей доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для кожного з дітей до досягнення ними повноліття. Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач здатний сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Разом з тим, суд наголошує, що обов`язок щодо утримання дитини покладається на кожного з батьків у рівній мірі. Відповідно до ч. 1 ст.\~192\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася 30.11.2020 року (а.с.1), отже саме з цієї дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до задоволення у повному обсязі. Згідно з п. 1 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.5\~ЗУ «Про\~судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Крім того, згідно з положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі статей 180, 181, 182, 184, 192 СК України,

Outcome: approved