Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

31 березня 2015 року позивач [PERSON] звернуся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить суд зобов'язати відповідачку не перешкоджати йому спілкуватись з малолітнім сином, [PERSON], [INFO], та визначити йому спосіб участі у вихованні останнього, встановивши час для спілкування з малолітнім сином: два рази на місяць, у перші та четверті вихідні місяця з 09-00 години суботи до 20-00 години неділі, без присутності матері, за місцем проживання батька; у день народження батька, 04 вересня, у день народження бабусі, 21 грудня, у день народження дідуся, 05 січня; у день народження сина, чергуючись через рік; а також дозволити оздоровлення дитини протягом чотирнадцяти днів під час його відпустки, без присутності матері. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що з 15 жовтня 2005 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Рішенням суду від 04 червня 2014 року шлюб між ними розірвано. Від даного шлюбу в них є син, [PERSON], [INFO], який після припинення шлюбних відносин, з 2013 року проживає з матір'ю. В даний час відповідачка перешкоджає йому спілкуватись з дитиною, у зв'язку з чим він змушений звертатись із даним позовом до суду за захистом своїх прав. Позивач у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні наведеним у позові, додав, що бажає спілкуватись зі своїм сином, брати участь в його вихованні, але відповідачка чинить йому перешкоди у цьому. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала, проти задоволення позову не заперечувала, про що дала письмову заяву. Представник третьої особи - служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області Ралюк Я.П., діюча на підставі довіреності, проти задоволення позову не заперечувала. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2005 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 червня 2014 року, яке набрало законної сили 17 червня 2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Матеріалами справи також встановлено, що сторони мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 лютого 2015 року, яке набрало законної сили 03 березня 2015 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 січня 2015 року і до повноліття дитини. Судом також досліджені позитивні характеристики відносно позивача [PERSON] за місцем проживання та роботи. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно до положень ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного Кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27 лютого 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Вирішуючи цей спір, суд виходить з того, що мати і батько як власники права на виховання дитини, не мають будь яких переваг один перед одним і під час розгляду спорів та розбіжностей, що виникають між ними з приводу виховання дитини, виступають як рівні суб'єкти права. Це положення закріплене у ст.. 51 Конституції України, відповідно до якої кожен з подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» чітко визначені задачі та напрямки у вихованні неповнолітніх дітей їх батьками, а саме виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного із батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки та особи, що їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач позов визнала у повному обсязі, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, всебічно враховуючи інтереси дитини, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.ст. 7, 153, 155, 157, 159 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved