Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

5 жовтня 2018 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що 17 грудня 2015 р. [PERSON] звернувся до Приватбанку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву, згідно якої отримав кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. договору, на підставі яких відповідач при укладені договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надав відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, станом на 12 вересня 2018 р. мав заборгованість за договором у розмірі 15\~356,03 грн., з яких: 300 грн. тіло кредиту, 121,18 грн. відсотки за користування кредитом, 13\~727,42 грн. пеня, 500 грн. фіксована частина штрафу; 707,43 процентна складова штрафу, які позивач просив стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору в сумі 1 762 грн. Ухвалою суду від 25 жовтня 2018 р. позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. (а.с. 36-37) 6 листопада 2018 р. до суду надійшло повідомлення про смерть відповідача [PERSON] , яка настала [INFO] (а.с. 41, 50) Ухвалою суду від 11 березня 2019 р. [PERSON] залучено до участі у справі у якості відповідача як правонаступника після смерті відповідача; учасникам справи встановлено строк для подачі заяв по суті позову, призначено перше судове засідання. (а.с. 180-181) 29 березня 2019 р. відповідач [PERSON] звернулась до суду із заявою про направлення справи за підсудністю до Запорізького районного суду Запорізької області. (а.с. 184-185) Ухвалою суду від 22 квітня 2019 р. у задоволені клопотання відповідача про направлення справи за підсудністю до Запорізького районного суду Запорізької області відмовлено. (а.с. 206-207) 29 березня 2019 р. до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позов, яким вона позовні вимоги банку не визнала, оскільки позивачем порушено строки, встановлені ч.2 ст. 1281 ЦК України; позивачем не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують розмір заборгованості; нарахування пені здійснено з порушенням позовної давності. (а.с. 186-190) 17 квітня 2019 р. до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, зміст якої аналогічний змісту позовної заяви. (а.с. 194-200) 13 червня 2019 р. до суду надійшла уточнена позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця, яким позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту на суму 421,18 грн., пеню на суму 3\~900,34 грн., усього 4\~321,52 грн., а також судові витрати на суму 1 762 грн. (а.с. 217-218) В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та їх обґрунтування, суду пояснив, що [PERSON] звернувся до банку за отриманням кредиту. 17 грудня 2015 р. він підписав анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складають договір банківського обслуговування. За цим договором банк надав встановив позичальнику кредитний ліміт у розмірі 300 грн., а той зобов`язався виконувати умови договору. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим станом на 12 вересня 2018 р. виникла заборгованість у розмірі 15 356,03 грн. 5 жовтня 2018 р. банк звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості з [PERSON] . Під час розгляду справи стало відомо, що 20 липня 2017 р. позичальник помер, а спадщину після його смерті прийняла дочка [PERSON] . Позовною заявою від 13 червня 2019 р. банк уточнив позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту на суму 421,18 грн., пеню на суму 3 900,34 грн., усього 4 321,52 грн., а також судові витрати на суму 1 762 грн. Відповідач [PERSON] позов не визнала, суду пояснила, що на час подачі до банку анкети-заяви її батько [PERSON] перебував у Запорізькому геріатричному пансіонаті, пересувався за допомогою інвалідного візку, тому викликає сумнів, що він отримав кредит. Батько помер [INFO] , вона прийняла спадщину після його смерті. Відповідач вважає, що позивач пропустив строк пред`явлення вимоги до спадкоємця, позов подав з порушенням позовної давності, позовні вимоги не довів. Представник відповідача адвокат Баришніков А.Г. в судовому засіданні пояснив, що позивач в порушення вимог ч.2 ст. 1281 ЦК України пред`явив вимоги до спадкоємця після спливу шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Згідно розрахунку, наданому банку, право вимоги у позивача виникло 1 лютого 2016 р. коли позичальник порушив строки погашення кредиту, однак до жовтня 2018 р. банк не вживав заходів, спрямованих до повернення кредиту боржником, порушивши строки, передбачені ч.2 ст. 1281 ЦК України. Крім того, анкета-заява від 17 грудня 2015 р. не містить будь-якого розміру ліміту кредиту; ніяким документом сторони не встановлювали проценти за користування кредитом та неустойку; Умови і правила надання банківських послуг, долучені позивачем, не містять підпису позичальника; невідомо, чи знайомився позичальник саме з цим Умовами і правилами; на підтвердження розміру боргу за кредитним договором банк надав суду розрахунок заборгованості, який ніким не підписано та не є належним доказом; в порушення вимог ст. 61 Конституції України банк нарахував позичальнику пеню та штрафи; нарахування пені здійснено з порушенням позовної давності. З наведених підстав представник відповідача просить суд відмовити банку у задоволені позову. Наданими сторонами доказами встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Згідно копії\~анкети-заяви\~про приєднання\~до Умов\~та Правил\~надання банківських\~послуг у\~ПриватБанку від\~17\~грудня 2015\~р.\~ [PERSON] згоден\~з тим,\~що дана\~заява разом\~з \~Умовами та\~Правилами надання\~банківських послуг\~і тарифами,\~правилами користування\~основними умовами\~обслуговування і\~кредитування,\~розташованими в\~рекламному буклеті,\~складають між\~ним і\~банком договір\~про надання\~банківських послуг.\~Позичальник ознайомився\~з договором\~про надання\~банківських послуг\~до його\~укладення і\~згоден з\~його умовами,\~примірник договору\~про надання\~банківських послуг\~згоден отримати\~шляхом самостійної\~роздруківки з\~офіційного сайту\~www.privatbank.ua.\~Позичальник зобов`язався\~виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитись з їх змінами на сайті ПриватБанку; підтверджую, що ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг і накопичення Копілка і згоден оформити дану послугу. (а.с. 5) До вказаної анкети-заяви позивачем додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, згідно з яким базова процентна ставка (нараховується на залишок заборгованості) встановлена в розмірі 3,0%, обов`язковий щомісячний платіж 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, а також передбачені пеня за несвоєчасне погашення кредити та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, тощо. Зазначений витяг позичальником не підписано. (а.с. 6) До анкети-заяви також додано витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно яким після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитку карту; клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт (п.2.1.1.2.3.); підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (п.2.1.1.2.4.); власник зобов`язаний стежити за витратою коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (п.2.1.1.5.7.). Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 17 грудня 2015 р. станом на 12 вересня 2018 р. позичальник мав прострочену заборгованість за наданим кредитом на суму 300 грн.; відсотки за користування кредитом 121,18 грн., пеня 13 727,42 грн., фіксована частина штрафу 500 грн., процентна складова штрафу 707,43 грн., усього 15 356,03 грн. (а.с. 4). Відповідно до наданої банком виписки з банківського рахунку, відкритого за анкетою-заявою від 17 грудня 2015 р., [PERSON] користувався грошовими коштами, наданими банком згідно встановленого кредитного ліміту. (а.с. 201) Згідно актового запису про смерть позичальник [PERSON] помер [INFO] (а.с. 50) 13 червня 2019 р. позивач подав до суду уточнену позовну заяву, якою просить стягнути зі спадкоємця померлого [PERSON] заборгованість за простроченим тілом кредиту на суму 421,18 грн., пеню на суму 3 900,34 грн., усього 4 321,52 грн. (а.с. 217-218) До уточненої позовної заяви позивач додав розрахунок заборгованості за договором від 17 грудня 2015 р. станом на 21 травня 2019 р., згідно якому залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 421,18 грн.; заборгованість за пенею 3\~900,34 грн., усього 4\~321,52 грн. (а.с.218-219) Матеріалами витребуваної судом копії спадкової справи встановлено, що 22 грудня 2017 р. дочка померлого [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с. 61); 10 вересня 2018 р. вона отримала свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька. (а.с. 171, 177) При вирішені справи судом застосовуються такі норми права та мотиви їх застування. Згідно з ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Оскільки після смерті позичальника [PERSON] спадщину прийняла і отримала свідоцтво про право на спадщину [PERSON] позивач обґрунтовано залучив її до участі у справі якості відповідача. Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з ч.1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. В судовому засіданні встановлено та не оспорюються сторонами, що умови договору приєднання розроблені позивачем, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України суд вважає, що споживач банківських послуг лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Між тим на підтвердження позовних вимог банк надав суду витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт (а.с. 6) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.7-21), на яких відсутня будь-яка дата, які не підписані ні представником банку, ні позичальником, належним чином не засвідчені. Тому суд позбавлений можливості встановити, на яких умовах взагалі мало відбуватись кредитування відповідача. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України в редакції, що діяла на момент підписання відповідачем заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 30 травня 2013 р., розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. За змістом ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. У анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 17 грудня 2015 р. кредитний ліміт не встановлено; процентна ставка за користування кредитом не зазначена; відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Представник позивача, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом (тіла кредиту), процентів за користування кредитом, пені та штрафів за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті ПАТ КБ «Приватбанк» www.pb.ua. Наданий позивачем витяг дійсно містить порядок встановлення кредитного ліміту; зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплаті відсотків; строк дії договору; відповідальність клієнта за порушення зобов`язань; порядок віднесення заборгованості до простроченої. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг позичальник розумів, ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того суд вважає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування. При вирішені справи суд не може застосувати положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно яким договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком з часу виникнення спірних правовідносин (17 грудня 2015 р.) до моменту звернення до суду з вказаним позовом (5 жовтня 2018 р.), в зв`язку з чим банк міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 17 грудня 2015 р. домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позивачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому суд приймає до уваги, що згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Отже, наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вказаний висновок суду кореспондується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 3 липня 2019 р. (справа № 342/180/17). З наведених підстав суд відмовляє позивачеві у задоволені позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту на суму 421,18 грн., пеню на суму 3 900,34 грн., усього 4 321,52 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку з відмовою у задоволені позову повністю судові витрати суд відносить на рахунок позивача.

Outcome: dismissed