Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

30 березня 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадщину, мотивуючи вимоги тим, що його матері [PERSON] по праву власності належить земельна ділянка пл. 0,61 га, що знаходиться в [ADDRESS] , з якої земельна ділянка пл. 0,2500 га, кадастровий номер №3224980401:01:002:0075, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка пл. 0,3600 га, кадастровий номер №3224980401:01:002:0074, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. 11.02.2010 року [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого земельну ділянку в розмірі 0,61 га згідно державного акту заповіла позивачу в розмірі 0,21 га, [PERSON] в розмірі 0,20 га, [PERSON] в розмірі 0,20 га. [INFO] мати позивача [PERSON] померла. Реалізуючи своє право на спадщину, позивач звернувся до нотаріальної контори та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,21 га нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено по причині того, що в заповіті, посвідченому Бортниківською сільською радою Фастівського району Київської області 11.02.2020 року реєстр №1 на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вказана земельна ділянка розміром 0,61 га (згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №818187), а насправді в цьому ж державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №818187, виданого 16.12.2009 року Управлінням земельних ресурсів Фастівського району, вказана площа земельної ділянки 0,2500 га. Також позивач зазначив, що відповідачі по справі - це його племінниці, згідно заповіту матері жилий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] буде належати відповідачам, а відповідно земельна ділянка пл. 0,2500 га, кадастровий номер №3224980401:01:002:0075, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, має відійти відповідачам, а земельна ділянка пл. 0,3600 га, кадастровий номер №3224980401:01:002:0074, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, з якої 0,21 га має відійти позивачу, а 0,15 га має відійти відповідачам, що відповідає заповіту матері відносно цієї земельної ділянки. На підставі зазначеного, позивач просив суд визнати за ним право власності на земельну ділянку пл. 0,2100 га, цільове призначення якої - ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №818186, виданого 16.12.2009 року Управлінням земельних ресурсів Фастівського району Київської області, як спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . 13 квітня 2020 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01 червня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні проти позову не заперечували. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи та матеріали спадкової справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 28.01.2014 року Виконавчим комітетом Бортниківської сільської ради Фастівського району Київської області, серія [NUMBER] /а.с.5/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку пл. 0,61 га, що знаходиться в [ADDRESS] , з якої земельна ділянка пл. 0,2500 га, кадастровий номер №3224980401:01:002:0075, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельна ділянка пл. 0,3600 га, кадастровий номер №3224980401:01:002:0074, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки /а.с.9-10/. 11 лютого 2010 року [PERSON] був складений заповіт, відповідно до якого все належне їй майно, де б воно не було, з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] та [PERSON] Земельну ділянку в розмірі 0,61 га, згідно державного акта на землю серії ЯИ №818187 заповіла [PERSON] в розмірі 0,21 га, [PERSON] в розмірі 0,20 га, [PERSON] в розмірі 0,20 га та земельний пай в розмірі 3,865 га заповіла [PERSON] в розмірі 1,9325 га, [PERSON] в розмірі 0,96625 га, [PERSON] в розмірі 0,96625 га /а.с.7/. Реалізуючи своє право на спадщину, позивач звернувся до нотаріальної контори та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,21 га нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено по причині того, що в заповіті, посвідченому Бортниківською сільською радою Фастівського району Київської області 11.02.2020 року реєстр №1 на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вказана земельна ділянка розміром 0,61 га (згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №818187), а насправді в цьому ж державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №818187, виданого 16.12.2009 року Управлінням земельних ресурсів Фастівського району, вказана площа земельної ділянки 0,2500 га. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 76 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, тому набув право спадкування, але в зв`язку з тим, що в заповіті посвідченому Бортниківською сільською радою Фастівського району Київської області 11.02.2020 року реєстр №1 на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вказана земельна ділянка розміром 0,61 га (згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №818187), а насправді в цьому ж державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №818187, виданого 16.12.2009 року Управлінням земельних ресурсів Фастівського району, вказана площа земельної ділянки 0,2500 га, тому немає можливості переоформити на своє ім`я спадщину, саме тому у суду є всі підстави для визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування на спадкове нерухоме майно не існує. На підставі викладеного,

Outcome: approved