Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

31.08.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 24 вересня 1988 року Бірківською сільською радою Готвальдівського району Харківської області. В обґрунтування позову зазначив, що шлюбні відносини між ним та відповідачкою припинені з 2010 року, спільне життя не склалося за причини відсутності взаємоповаги та взаєморозуміння між ними, різних поглядів на життя, виховання дітей та ведення домашнього господарства. Спору про розділ майна немає. Від цього шлюбу мають двох повнолітніх дорослих синів, один з яких проживає окремо разом із своєю сім'єю. Вважав, що збереження шлюбу є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Належним чином повідомлені сторони повторно в судове засідання не з'явилися Позивач [PERSON] подав заяву про судовий розгляд справи за його відсутністю, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] про причини повторної неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, про проведення судового розгляду за її відсутністю, а також заперечень проти позову не подавала. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідачки, повідомленої належним чином, що, за відсутності заперечень позивача, дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтву про укладення шлюбу, виданому 24 вересня 1988 року Бірківською сільською радою Готвальдівського району Харківської області, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.09.1988 року (а. с. 4). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви, проти якої не подала заперечень відповідачка, слідує, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Спору про поділ майна між сторонами немає. Враховуючи, що: позивач [PERSON] у заяві наполягав на розірванні шлюбу; відповідачка [PERSON] будь-яких заперечень проти позовної заяви не надала, чим виявила байдуже ставлення до збереження сім'ї, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам сторін, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На підставі викладеного,

Outcome: approved