Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

6 лютого 2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про повторне встановлення порушеного права та зобов'язання відповідача демонтувати встановлені ним ворота на місці воріт [ADDRESS] в м. Харкові , які на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 6 травня 2010 року виділені їй у користування. У обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що їй на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом , виданого П'ятою Харківської держаною нотаріальною конторою за №4-1562 від 20 грудня 2005 року належить 48/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в [ADDRESS]. Відповідачу , її брату на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , виданого П'ятою Харківської держаною нотаріальною конторою№6-570 від 30 січня 2001 року належить 52/100 частки вищевказаного жилого будинку з надвірними будівлями. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 6 травня 2010 року було визначено порядок користування будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою по [ADDRESS] в м. Харкові. Рішення набрало законної сили. Відповідно до цього рішення їй були виділені із надвірних будівель сіни а5, льох Е, ворота №6, ? частина хвіртки №7, ? частина дворового водопроводу №9, огорожа №12, ? частина замощення 1. В жовтні 2010 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні , які би належними йому воротами №6. 10 листопада 2010 року зазначений позов залишено без розгляду. В липні 2011 року , коли її не було вдома , відповідач самовільно демонтував її ворота №6. 2 лютого 2012 року вона звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом про встановлення порушеного права. 20 квітня 2012 року Жовтневим районним судом м. Харкова було ухвалено рішення яким зобов'язано [PERSON] демонтувати встановлені їм ворота на місці воріт [ADDRESS] , які виділені в її користування. 26 червня 2013 року апеляційний суд Харківської області відмовив в задоволені скарги [PERSON] та залишив рішення суду від 20 квітня 2012 року без змін.. 21 червня 2013 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції рішення суду від 20 квітня 2012 року було виконано в примусовому порядку та встановлені ворота [PERSON] були зрізані. Коли року вона хотіла встановити паркан замість своїх воріт , [PERSON] 4 липня 2013 року знову наварив свої ворота. У судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги та надала пояснення відповідні вищенаведеному. Відповідач та його представник позов не визнали надали у судовому засідання як письмові , так і усні пояснення , в яких посилалися на те, що рішення суду від 20 квітня 2012 року було виконано відповідачем 21 червня 2013 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. харкова від 6 травня 2010 року йому був виділена в користування земельна ділянка в доммолодінні за адресою м. Харків [ADDRESS] з повною ізоляцією сторін. Меда розподілу земельної ділянки ділить земельну ділянку на ділянки 3,5 м, 10,75 та 11,2 м. На теперішній час на виділеній йому земельній ділянці в 3,5 м він встановив свої нові капітальні ворота з хвірткою, які строго ведуть тільки на його земельну ділянку та служать його захистом. Відповідач ніяким чином не порушив права [PERSON] та не вторгався на її земельну ділянку. Зараз у кожного з співвласників є свої ворота з хвірткою в межах своєї земельної ділянки. Своїми неправомірними діями та наполегливістю [PERSON] з самого початку ввела суд в оману. В їх відсутність весною 2011 року [PERSON] самовільно демонтувала свої старі ворота та хвіртку,яка була передана в їх загальне користування по ? частині. [PERSON] не заперечувала той факт, що нею самостійно було знято частину воріт, що підтверджується рішенням суду від 20 квітня 2012 року. Він ніякого відношення до демонтажу воріт не мав і не має, а убрав зі своєї земельної ділянки лише груду металу . Прав [PERSON] відповідач не порушував, діє відповідно до вимог закону. Суд, вислухав пояснення сторін, представника відповідача , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 10, ч. 1 ст. 60 кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, 2 п. 4 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення . Як встановлено судом сторони у справи є співвласниками домоволодіння [ADDRESS] Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 6 травня 2010 року було визначено порядок користування будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою по [ADDRESS] в м. Харкові. Зазначене рішення набрало законної сили . Відповідно до цього рішення позивачці [PERSON] було виділено із надвірних будівель сіни а5, льох Е, ворота №6, ? частина огорожі №4, ? частина хвіртки №7, ? частина дворового водопроводу №9, огорожа №12, ? частина замощення 1. Як вбачається з постанови державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Земськової В.С. від 6 серпня 2013 року, згідно акта державного виконавця від 21 червня 2013 року виконавчий документ , а саме , виконавчий лист №2-2012/1182/2012/09, виданий 29 жовтня 2012 року Жовтневим районним судом про зобов'язання [PERSON] знести встановлені ним ворота на місці воріт [ADDRESS] у м. Харкові , виконано фактично у повному обсязі , у зв'язку з чим виконавче провадження з примусового виконання - закінчено. /а.с.18/. Сторони у судовому засіданні не заперечували той факт, що 21 червня 2013 року рішення суду від 20 квітня 2012 року було виконано та ворота встановлені [PERSON] були знесені. На запитання суду, [PERSON] пояснив, що у липні 2013 року знову встановив свої ворота на місці знесених 21 червня 2013 року при примусового виконанні рішення суду від 20 квітня 2012 року, при цьому зазначив, що свої ворота приварив до металевих стовбців , які залишилися від встановлених ним воріт у червні 2011 року та знесених в присутності державного виконавця . Даною відповіддю на питання суду відповідач спростував свої усні та письмові пояснення та пояснення його представника у судовому засіданні. стосовно того, що ворота ним встановлені не на місці воріт №6 . Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі , не підлягають доказуванню. Таким чином відповідач у справі визнав той факт, що спірні ворота він встановив на місці воріт №6, які виділені у користування позивачки на підставі рішення суду від 6 травня 2010 року. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України , доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Що стосується вимог позивачки в частині зобов'язання [PERSON] не перешкоджати їй в установці паркану замість воріт №6, які знаходяться по червоній лінії, то такі не обґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 6 травня 2010 року було визначено порядок користування будинком з надвірними будівлями по [ADDRESS] в м. Харкові та позивачці [PERSON] було виділено із надвірних будівель ворота №6, , але ніяк не паркан. Крім того сторонам у справі виділено по ? частині хвіртки №7, яка являється частиною воріт. Таким чином позивачка має право встановити лише ворота, але ніяк ні паркан, замість воріт №6 за вказано вище адресою. У судовому засіданні відповідач пояснив,що надані ним письмові заперечення на позов, є лише запереченнями проти позову [PERSON] , а не позовними вимогами. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial