Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

30 квітня 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, в якому вказує, що в травні 2007 року, перебуваючи в м. Хмільнику Вінницької області, він побачив, що на площадці, біля місцевого відділення ПАТ КБ «Приватбанк», були виставлені нові автомобілі, марки «Деу-Нексія», які продавалися в кредит. Працівники банку йому повідомили, що автомобіль коштує 52350 гривень, а кредити для придбання автомобіля банком надаються приблизно під 14 відсотків річних. При цьому вказали, що обов'язково має бути внесений авансовий платіж в розмірі приблизно 20 відсотків вартості автомобіля. Він вирішив придбати в кредит зазначений автомобіль. 15 травня 2007 року в м. Хмільник, в відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», по квитанції № 49 вніс авансовий платіж для придбання автомобіля в сумі 10 470 гривень, а 16 травня 2007 року там же уклав договір купівлі-продажу автомобіля «Деу-Нексія» із представником ТОВ «Автоприват» за 52350 гривень і представником ТОВ «Автоприват» була виписана рахунок фактура № СФ-0009352 на суму 52350 гривень. 23 травня 2007 року він в м. Хмільник, в відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», підписав кредитний договір №VIХ0АN00001707, договори особистого страхування і страхування автомобіля та договір застави нерухомого майна і по акту прийому-передачі №9352 отримав від представника відповідача автомобіль «Деу-Нексія». Відповідно до п. 7.1 зазначеного кредитного договору банк надав йому ( позичальникові) кредитні кошти шляхом перерахування на поточний рахунок АКБ «Приватбанк» [NUMBER] на строк з 23 травня 2007 року по 21 травня 2014 року включно у вигляді непоновлювальної лінії (далі - кредит) у розмірі 59 320 грн.16 коп. на наступні цілі: - 41 880 гривень на поточний рахунок автосалону «АвтоПриват» як різниця між вартістю автомобіля та внесеним ним авансовим платежем (52 350 грн. - 10470 грн.); - страхові платежі на поточний рахунок страхової компанії СК «Інгосстрах» згідно договорів страхування наземного транспорту та особистого страхування від 23 травня 2007 року в сумах відповідно 1897 грн.52 коп. та 225 грн.90 коп.; - плата за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, в розмірі, вказаному в п.7.1 даного договору (34 грн.), на рахунок ДП «Інформаційний центр» МЮ України. - комісію банку в сумі 418 грн. 18 коп. (на окремий рахунок ПАТ КБ «Приватбанк»); Решта суми із кредитної лінії - 14 863 грн. 94 коп. згідно п.п.2.1.3, 2.2.7 договору передбачалась на сплату банком страхових платежів у випадках ненадання позичальником документів про особисту сплату чергових щорічних страхових платежів згідно договорів страхування наземного транспорту та особистого страхування. Таким чином, при відкритій для нього згідно даного кредитного договору не поновлювальній кредитній лінії для придбання автомобіля у розмірі 59 320 грн.16 коп., 23 травня 2007 року фактично відповідачем йому був наданий кредит у розмірі - 44 456 грн. 22 коп. Оскільки , з 2008 року по 2010 рік він щорічно особисто з інших грошових надходжень сплачував на поточний рахунок страхової компанії СК «Інгосстрах» чергові страхові платежі згідно договорів страхування наземного транспорту та особистого страхування, а саме : 19 травня 2008 року в сумах 1998 грн. 72 коп. і 225 грн. 90 коп ; 19 червня 2009 року в сумах 1850 грн. 00 коп. і 300 грн. 00 коп та 26 травня 2010 року в сумах 1826 грн. 00 коп. і 225 грн. 90 коп. Відповідно, ця частина кредитної лінії на суму - 14 863 грн. 94 коп. ним не була використана. Згідно п.7.1 кредитного договору погашення ним заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотках та винагороди, повинно було здійснюватись щомісячними рівними платежами в сумі 901 грн.13 коп., а кредитний договір був укладений на сім років (84 місяці), то відповідно, в структурі щомісячного платежу частка, яка спрямована на погашення кредиту, складала - 529 грн. 24 коп. (44 456 грн. 22 коп. : 84). Іншого умовами договору не було передбачено, графік платежів за умовами договору не передбачався. Починаючи з 02 липня 2007 року він регулярно сплачував кошти різними сумами, але не меншими від 901 грн.13 коп., у погашення заборгованості за даним кредитним договором. А саме, ним було сплачено: в 2007 році - 5 716 грн. 38 коп.; в 2008 році -10 132 грн. 14 коп.; в січні - квітні 2009 року - 3 667 грн. 00 коп. В послідуючому він сплачував значно більші щомісячні платежі, а саме: в травні - грудні 2009 року - 14 172 грн. 00 коп.; в 2010 році - 15 511 грн. 87 коп.; в січні - квітні 2011 року - 4 810 грн. 05 коп. Таким чином за період з травня 2007 року по травень 2011 року ним було сплачено на погашення заборгованості по кредиту, відсотках та винагороді - 50 342 грн. 44 коп.. На початку травня 2011 року він достроково сплатив всю суму кредиту, а саме - 30 546 грн. 16 коп., по чотирьох квитанціях - три на суму 9 000 гривень кожна і одна на суму 3 546 грн. 19 коп. та отримав довідку від 24 травня 2011 року № 41968 про те, що станом на 24 травня 2011 року заборгованість по вищевказаному кредитному договору відсутня, кредит погашений. 17 квітня 2012 року йому стало відомо , що з 01 лютого 2009 року ПАТ КБ «Приватбанк», в односторонньому порядку підвищив кредитну ставку з 16,08 до 27,48 відсотків. Він (позивач) провів відповідні розрахунки сплачених ним на рахунок відповідача коштів на погашення кредиту, то з'ясував, що в рахунок дострокового погашення кредиту 23 травня 2011 року він зайво сплатив 18 581 грн. 72 коп. Позивач вважає, що відповідач при виконанні ним умов вищевказаного кредитного договору щодо дострокового погашення кредиту безпідставно одержав від нього 18 581 грн. 72 коп. (11493 грн. 52 коп. + 7088 грн. 20 коп.). В підтвердження вищевказаних обставин позивач посилається на письмові докази, які додані до позовної заяви. В уточненій позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача: - 18581 грн. 72 коп. як безпідставно одержані відповідачем від нього кошти при виконанні ним умов кредитного договору щодо дострокового погашення кредиту; - 13735 грн. 97 коп, як інфляційне збільшення вищевказаної суми коштів за період з 23.05.2011 року по 30.06.2015 року відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.; - 2290 грн. 90 коп , як 3 відсотки річних від вищевказаної суми за період з 23.05.2011 року по 30.06.2015 року відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України , а всього - 34 608 (тридцять чотири тисячі шістсот вісім тисяч) грн. 59 коп.. Також позивач просить стягнути із відповідача судовий збір до Державного бюджету України, посилаючись на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п.7 ст.5 ЗУ «Про судовий збір». В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву з просьбою подальший розгляд справи здійснювати у його відсутності і у випадку неявки представника відповідача в наступне судове засідання, розглянути дану справу відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України та постановити заочне рішення. Представник відповідача в судове засідання втретє не з'явився без поважних причин, хоча відповідач належним чином був повідомлений про дату і час проведення судового розгляду, про що свідчать поштові повідомлення про виклик до суду на 20.05. 2015 року; 27.07.2015 року; 08.09.2015 року. Суд прийняв рішення про заочний розгляд справи відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України, оскільки позивач погодився на такий розгляд. Дослідивши докази по справі , суд вважає позов задовольнити з наступних підставах. Так, судом встановлено , що 15 травня 2007 року в м. Хмільник позивач по квитанції №49 вніс авансовий платіж для придбання автомобіля в сумі 10 470 гривень. (а.с. 6) 16 травня 2007 року позивач уклав договір купівлі-продажу автомобіля «Деу-Нексія» із ТОВ «Автоприват» за суму 52 350 гривень і представником ТОВ «Автоприват» була виписана рахунок фактура № СФ-0009352 на зазначену суму. (а.с. 10-11) 23 травня 2007 року між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір №VIХ0АN00001707. (а.с. 7-9) 23 травня 2007 року між позивачем і представником страхової компанії ЗАТ «СК «Інгосстрах» були укладені договори страхування наземного транспорту та особистого страхування, страхові платежі за якими складають відповідно 1897 грн.52 коп. та 225 грн.90 коп. (а.с. 14-23) Відповідно до акту прийому-передачі №9352 від 16 травня 2007 року позивач отримав від представника відповідача автомобіль «Деу-Нексія». (а.с.12) Відповідно до п. 7.1 вищевказаного кредитного договору № VIХ0АN00001707 банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на поточний рахунок АКБ «Приватбанк» [NUMBER] на строк з 23 травня 2007 року по 21 травня 2014 року включно у вигляді непоновлювальної лінії (далі - кредит) у розмірі 59 320 грн.16 коп. на наступні цілі: купівля автомобіля - 41 880 гривень, а також у розмірі 34 гривні для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, шляхом перерахування відповідно до п.1.2 договору та у розмірі 14 863 грн. 94 коп. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1.17 відсотка на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.14 відсотка від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору. Період сплати платежів з «25» по «30» число кожного місяця у сумі 901 грн.13 коп., що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди. Відповідно до п. 7.2 зазначеного кредитного договору для виконання даного договору банк перерахував: - 41 880 гривень на поточний рахунок автосалону «АвтоПриват», як різницю між вартістю автомобіля та внесеним позивачем авансовим платежем (52350 грн. - 10470 грн.); - страхові платежі на поточний рахунок страхової компанії СК «Інгосстрах» згідно договорів страхування наземного транспорту та особистого страхування від 23 травня 2007 року в сумах відповідно 1897 грн.52 коп. та 225 грн.90 коп. ; - плату за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, в розмірі, вказаному в п.7.1 даного договору (34 грн.), на рахунок ДП «Інформаційний центр» МЮ України. - комісію банку відповідно до п.7.1 договору у розмірі 1 відсотка від суми виданого кредиту в сумі 418 грн. 80 коп., яка була зарахована на окремий рахунок відповідача. Решта суми із кредитної лінії - 14 863 грн. 94 коп. за змістом п.п.2.1.3, 2.2.7 договору передбачалась на сплату банком страхових платежів у випадках ненадання позичальником документів про особисту сплату чергових щорічних страхових платежів згідно договорів страхування наземного транспорту та особистого страхування. Проте, як вбачається з наданих позивачем квитанцій з 2008 року по 2010 рік він щорічно особисто сплачував на поточний рахунок страхової компанії СК «Інгосстрах» чергові страхові платежі згідно договорів страхування наземного транспорту та особистого страхування. Так, страхові платежі були сплачені: - 19 травня 2008 року в сумах 1998 грн. 72 коп. і 225 грн. 90 коп. відповідно за договорами страхування наземного транспорту та особистого страхування; - 19 червня 2009 року в сумах 1850 грн. 00 коп. і 300 грн. 00 коп. відповідно за договорами страхування наземного транспорту та особистого страхування; - 26 травня 2010 року в сумах 1826 грн. 00 коп. і 225 грн. 90 коп. відповідно за договорами страхування наземного транспорту та особистого страхування. (а.с. 17-23). Відповідно, частина кредитної лінії, що передбачалась на сплату банком страхових платежів, у сумі - 14 863 грн. 94 коп позивачем не була використана. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору цей договір діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за цим договором. Можливість як повного, так і часткового дострокового погашення позичальником отриманого кредиту обумовлена п.п. 3.11 і 7.5 кредитного договору. При цьому, сплата відсотків від суми кредиту, яка погашається достроково, не передбачена. З тверджень позивача, викладених в позовній заяві і наданих позивачем квитанцій про сплату платежів за кредитним договором вбачається, що з 02 липня 2007 року він регулярно сплачував кошти різними сумами, але не меншими від 901 грн.13 коп., у погашення заборгованості за даним кредитним договором. А саме, ним було сплачено: в 2007 році - 5716 грн. 38 коп.; в 2008 році -10132 грн. 14 коп.; в січні - квітні 2009 року - 3667 грн. 00 коп. в травні - грудні 2009 року - 14172 грн. 00 коп.; в 2010 році - 15511 грн. 87 коп.; в січні - травні 2011 року - 4810 грн. 05 коп. Таким чином, за період з травня 2007 року по травень 2011 року позивачем було сплачено на погашення заборгованості по кредиту, відсотках та винагороді 50 342 грн. 44 коп.. (а.с. 24-31) 23 травня 2011 року позивач достроково з метою повного погашення кредиту по чотирьох квитанціях - три на суму 9000 гривень кожна і одна на суму 3546 грн. 19 коп. сплатив на рахунок відповідача в загальному - 30 546 грн. 16 коп.. (а.с. 31) Відповідно до довідки керівника Хмільницького відділення ПАТ КБ «Приватбанк» №41968 від 24 травня 2011 року станом на 24 травня 2011 року заборгованість по вищевказаному кредитному договору відсутня, кредит погашений. (а.с.32.) Судом встановлено, що вищевказаний кредитний договір був укладений на 7 років, тобто - 84 місяці. За умовами кредитного договору погашення позивачем заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості по кредиту, відсотках та винагороди, повинно було здійснюватись щомісячними рівними платежами у сумі 901 грн.13 коп.. Станом на 23 травня 2011 року (день дострокового погашення кредиту) протягом чотирьох років за умовами договору позивач повинен був сплатити на рахунок відповідача на погашення заборгованості по кредиту, відсотках та винагороді суму - 43 254 грн. 24. коп. (901,13 коп. х 48). А у випадку, якби позивач достроково не повернув залишок кредиту, то за сім років він повинен був сплатити на рахунок відповідача на погашення кредиту, відсотків та винагороди 75 694 грн. 92 коп. (901 грн. 13 коп. х 84). Однак, судом встановлено, що за період з травня 2007 року по травень 2011 року позивачем було сплачено на погашення заборгованості по кредиту, відсотках та винагороді суму - 50 342 грн. 44 коп. Тобто, за вищевказаний період позивачем було сплачено суму, яка на 7 088 грн. 20 коп. перевищує суму, яку він мав сплатити за умовами договору (50 342.44 - 43 254.24). Відповідно до п. 7.5 кредитного договору суми перевищення щомісячних платежів відповідачем мали б бути зараховані в суму дострокового часткового погашення кредиту. Проте, відповідач цього не зробив і вищевказаних 7088 грн. 20 коп. не зарахував в рахунок дострокового погашення позивачем кредиту. Відповідно, ці кошти відповідач отримав безпідставно. Крім того, в день дострокового погашення кредиту ( 23 травня 2011 року ) до закінчення терміну дії кредитного договору залишалось рівно три роки, тобто, 36 місяців. Виходячи з того, що в структурі щомісячного платежу частка, яка спрямована на погашення кредиту, складала - 529 грн. 24 коп., то станом на 23 травня 2011 року для дострокового погашення суми кредиту позивач повинен був сплатити на рахунок відповідача 19 052 грн. 64 коп. (529,24 х 36). Фактично 23 травня 2011 року позивач сплатив на рахунок відповідача 30 546 грн. 16 коп. (а.с. 31). Тобто, зайво позивач сплатив на рахунок відповідача 11 493 грн.52 коп. (30 546,16 - 19052, 64). Таким чином, станом на 23 травня 2011 року позивачем було сплачено на погашення заборгованості по кредиту, відсотках та винагороді в загальному суму , що складає - 80 888 грн. 60 коп. (50342.44 + 30546.16), тобто, зайво позивач сплатив на рахунок відповідача 11 493 грн.52 коп. (30546,16 - 19 052, 64). Таким чином, відповідач при виконанні позивачем умов вищевказаного кредитного договору щодо дострокового погашення кредиту безпідставно одержав від позивача 18 581 грн. 72 коп. (11 493 грн. 52 коп. + 7 088 грн. 20 коп.). Стаття 192 ЦК України, положеннями якої розкривається поняття гроші (грошові кошти) включена в главу 13 ЦК України (Речі. Майно). Тобто, гроші є майном. Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Відповідно до ч.2 цієї статті положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ч.3 цієї статті положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні. Відповідно до ч.2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 цієї статті розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Спеціальної норми, якою був би встановлений розмір процентів за безпідставне користування чужими грошовими коштами, чинний ЦК України не містить. В той же час, положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із вищевикладеного, сума коштів, яку відповідач безпідставно одержав від позивача, має вважатись простроченим грошовим зобов'язанням, адже при доброчесності працівників відповідача, які розраховували суму для повного погашення позивачем кредиту, зайво сплачена позивачем сума мала б бути йому повернута. А тому, є всі підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Згідно наведених позивачем в позовній заяві розрахунків інфляційне збільшення суми боргу складає 13 735 грн. 97 коп., сума процентів складає 2 290 грн. 90 коп.. Суд погоджується із наведеними позивачем розрахунками і ці розрахунки відповідачем не спростовані. Таким чином, загальна сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з метою захисту прав останнього складає - 34 608 грн. 59 коп. (18 581 грн. 72 коп. +13 735 грн. 97 коп. + 2290 грн. 90 коп.).

Outcome: approved