Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

29.10.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнили та в обгрунтування позовних вимог вказала, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2010 року. Згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 29.03.2016 року шлюб між сторонами було розірвано. За час спільного проживання в 2012 році сторони, як подружжя отримали двохкімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно ордеру на квартиру [PERSON] рахується співвласником даної квартири і їй належить Ѕ частина даної квартири. Відповідно до ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Позивачка [PERSON] намагалася вирішити питання з відповідачем щодо розподілу майна в досудовому порядку, але її намагання до належного результату не привели, останній не погодився з жодним з варіантів, тобто домовленості між сторонами не досягнуто. На підставі вищевказаного та з урахуванням уточнених позовних вимог позивачка просить суд: визнати, за [PERSON] право особистої приватної власності на житлову кімнату розміром 16,30 кв.м., що знаходиться у квартирі [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на житлову кімнату розміром 13,80 кв.м., що знаходиться у квартирі [ADDRESS]; Площі загального користування залишити в загальному користуванні Представник позивачки [PERSON] - [PERSON] до початку проведення підготовчого судового засідання надав суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі та участі позивачки. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, попередньо надавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі та про визнання позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.02.2010 року, рішенням Сквирського районного суду Київської області від 29.03.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.16). За час спільного проживання в шлюбі в 2012 році на підставі рішення виконкому Сквирської міської ради від 18.12.2012 року №721/48 сторони, як подружжя отримали квартиру, яка складається з двох кімнат, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно копії Технічно паспорта на квартиру [ADDRESS] загальна площа квартири становить 69,00 кв. м., житлова площа - 30,10 кв. м. (а.с.11-13). Відповідно до копії Свідоцтва про право власності на житло від 25.02.2013 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] Ѕ частина та [PERSON] Ѕ частина (а.с.14). Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, тобто є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, сторони по справі у добровільному порядку не домовились про порядок поділу майна, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, а також з урахуванням того, що відповідач визнає та не заперечує, що при розподілі майна йому у власність надається житлова кімната площею менш ніж позивачці (16.30 кв. м.) по справі, а саме кімната площею 13.80 кв. м. На підставі викладеного та

Outcome: approved