Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

29 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, просив стягнути з [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 3\~000 грн. Позов обґрунтовано тим, що 15 грудня 2016 року він передав відповідачу аванс за оренду з січня 2017 року належного останньому приміщення в ТЦ\~«Хрещатик-Сіті», що підтверджується розпискою. 23 грудня 2016 року він повідомив відповідача про те, що не має наміру орендувати належне йому приміщення, але відповідач відмовився повертати грошові кошти. Оскільки між сторонами не виникло жодних договірних правовідносин, то відповідач утримує належні позивачу грошові кошти без достатньої правової підстави. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав із викладених у позовній заяві підстав. Адвокат відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечив. Пояснив, що позивач не визначився з тим, чи стягує кошти з відповідача в межах договірних правовідносин, чи як безпідставно отримані кошти. Крім того, у складеній відповідачем розписці не зазначено відомостей про обставини отримання коштів, мету їх отримання чи обовязок повернути. Не зазначено в розписці і особу, від якої отримано кошти, а зміст розписки свідчить про те, що отримані кошти є авансом та не підлягають поверненню. Заслухавши пояснення позивача та адвоката відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83\~ЦК України. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до ч.\~1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно із частиною першою\~статті 177 ЦК України\~об'єктами цивільних прав є,\~зокрема, речі, у тому числі гроші. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~стаття 1212 ЦК України\~може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (правовий висновок Верховного Суду України від 2\~жовтня 2013 року, справа № 6-88цс13). Згідно із правовим висновком Верховного Суду України від 24 вересня 2014\~року (справа № 6-122цс14), положення ст. 1212 ЦК України застосовуються лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої\~статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Судом встановлено, що 15 грудня 2016 року [PERSON] склав розписку наступного змісту: «Я, [PERSON] взяв аванс за січень місяць 3\~000 грн за оренду приміщення. Аванс поверненню не підлягає» (а.с.26). Оскільки оригінал цієї розписки знаходився у [PERSON], який у судовому засіданні 20 березня 2017 року попросив долучити її до матеріалів справи, то суд робить висновок про те, що грошові кошти [PERSON] за цією розпискою надавав саме [PERSON] Із змісту цієї розписки випливає, що сторони на час складання розписки дійшли згоди щодо оренди [PERSON] в січні 2017 року належного [PERSON] приміщення. Відповідно до ст.\~759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Частиною 1 ст. 793 ЦК України визначено, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Оскільки сторонами не надано письмового договору оренди належної [PERSON] будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), а грошові кошти за розпискою від 15 грудня 2016 року було отримано [PERSON] саме в рахунок майбутньої оренди приміщення за січень місяць, то суд робить висновок про те, що відпала правова підстава, на якій [PERSON] набув грошові кошти в розмірі 3\~000 грн. Вказане свідчить про те, що [PERSON] зберігає в себе грошові кошти [PERSON] безпідставно і такі мають бути повернуті позивачу. Суд також звертає увагу на те, що письмовий договір оренди належного [PERSON] приміщення між ним та [PERSON] не було укладено, тому останній позбавлений можливості захистити в інший спосіб своє право на повернення переданих [PERSON] коштів, ніж на підставі ст.\~1212\~ЦК України. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Не можна погодитись із доводами відповідача про те, що передані йому грошові кошти є авансом та не підлягають поверненню позивачу, оскільки договір оренди частини будівлі або іншої капітальної споруди між сторонами в належній формі укладено не було, а інших зобовязань із розписки від 15\~грудня 2016 року не виникло. З огляду на задоволення позову, у порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді судового збору (551 грн 20 коп.) та витрат за оголошення в газету про виклик відповідача (102 грн.)

Outcome: approved