Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

30.01.2017 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму в місяць для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з дня предявлення позову до її повноліття. В обгрунтування позову послалась на те, що 18.06.2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного життя у сторін є дочка [PERSON], [INFO]. Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки у них різні погляди на шлюб та сімю. У сторін часто виникали непорозуміння, протягом тривалого часу проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть. Зазначає, що втратила до відповідача почуття любові, сімя існує лише формально, примирення між ними неможливе. Крім того, відповідач припинив надавати матеріальну допомогу дитині, донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач працездатний, має постійний високий дохід, інших осіб на утриманні не має. Сторони у судове засідання не зявилися. У своїй заяві від 13.03.2017 року позивач просить розглянути справу за її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання двічі підряд не зявився, про причини неявки суд не повідомив та не подав заяви про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.06.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ № 206189. Від спільного життя у сторін є дочка [PERSON], [INFO],що підтверджується копією свідоцтва про її народження. Сімейне життя в сторін не склалось, останні проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Позивач втратила до відповідача почуття любові, зазначає, що примирення між ними неможливе. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів, суд виходить з такого. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аналізуючи вищенаведене, виходячи з принципів розумності та справедливості (ч. 9 ст. 7 цього Кодексу), враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби малолітньої дитини, зумовлені її розвитком, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved