Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

30.10.2020 позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , третя особа: Турківська міська рада Самбірського району Львівської області, в якій просять встановити постійне обмежене безоплатне право на користування земельною ділянкою (земельний сервітут), яка розташована по [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] , кадастровий номер 4625510100:01:019:0150, на її частину, що обмежується площею 8,0 кв.м. від входу на земельну ділянку із сторонами калитки і до криниці довжиною 8 м. і шириною 1 метр для проходу з метою користування криницею. Позивачі обґрунтовують свої вимоги наступними обставинами. Позивачі проживають в [ADDRESS] . Протягом багатьох років їх сім`ї користувалися водою, яку набирали з криниці, що знаходиться за цією адресою. З часом вони підвели до криниці водопровідні труби, поставили насоси для перекачування води. Періодично проводили очистку криниці від забруднення та від замулювання. Але, в даний час позбавлені можливості користуватися криничною водою, так як відповідач [PERSON] , на території господарства якого і знаходиться криниця, встановив металеву огорожу, чим позбавив їх можливості користуватись криницею. У зв`язку з цим змушені звернутися до суду з позовом про встановлення земельного сервітуту. Ухвалою суду від 13.11.2020 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 22.02.2021 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, де вказав, що для встановлення сервітуту для позивачів відсутні будь-які підстави, а тому просить в задоволенні позову відмовити. 01.03.2021 позивачі подали до суду відповідь на відзив, де навели свої спростуванням заперечень відповідача. Ухвалою суду від 12.04.2021 позовну заяву залишено без руху. 15.04.2021 позивачі усунули недоліки позовної заяви. Ухвалою суду від 18.05.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та надав пояснення про те, що проживає в [ADDRESS] . Його батько, як і батьки інших позивачів в 1970 році на межі земельних ділянок викопали криницю, доступ до якої був для всіх. Згодом, відповідач [PERSON] отримав земельну ділянку і в 80-тих роках розпочав будівництво будинку. Криниця в даний час знаходиться на земельній ділянці відповідача, який два роки тому закрив криницю, поставив металеву огорожу навколо свого господарства, і не дає можливості пройти до криниці, щоб почистити її. Зазначив, що своєї криниці він не має і бере воду в сусіда, однак вважає, що відповідач повинен надати можливість користуватись криницею, так як така була спільною, загальнодоступною і протягом 50 років він нею користувався. Зазначив, що водою з цієї криниці він користується, однак криницю необхідно почистити. Просив позов задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та надав пояснення про те, що проживає в [ADDRESS] . Його батько разом з батьками інших позивачів в 1970-тих роках викопали криницю на межі земельних ділянок, якою користувались спільно. Після того як міська рада роздала земельні ділянки під будівництво, криниця знаходиться на території будинковолодіння відповідача. Вони продовжували користуватись водою з цієї криниці, але два роки тому, відповідач закрив криницю, поставив огорожу і він не має доступу до криниці. Пояснив, що в нього проведені труби від криниці для користування водою, однак, через те, що відповідач не дозволяє пройти до криниці, він та інші позивачі, не можуть її почистити. Зазначив, що викопав криницю біля свого будинку, однак, йому не вистачає води, а тому є потреба користуватися криницею, яку закрив відповідач. Пояснив, що доступ до криниці потрібний хоча б два рази на рік, для того, щоб почистити криницю, а кожен день ходити до криниці не має потреби. Просив позов задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, пояснив, що проживає в будинку тестя [PERSON] , який теж є позивачем у справі. Поряд зі старим будинком [PERSON] , що за адресою [ADDRESS] , від з дружиною будує новий будинок. Від старого будинку до спірної криниці є труби для користування водою, і він має намір від цього будинку до свого нового будинковолодіння теж провести труби і користуватись водою. Інших способів мати воду не має, оскільки водойма далеко, джерела немає, до міського водопостачання приєднатись теж немає можливості. Доказів на підтвердження цих обставин він не має. Просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав. Пояснив, що його батько та батьки позивачів [PERSON] і [PERSON] викопали криницю на три будинки, якою користувались з 1970-х років. Згодом, відповідач отримав земельну ділянку та розпочав будівництво будинку. Криниця знаходиться на земельній ділянці відповідача. Два роки тому відповідач приватизував землю і вони не мають доступу до криниці. Вказав, що викопав власну криницю, однак хоче мати можливість користуватись і спірною криницею, так як в нього від неї проведені труби до будинку. Для того, щоб мати можливість два рази в рік почистити криницю, просить зробити доступ до криниці. Просив позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав та доводів, викладених в позовній заяві. Вважає, що спірна криниця, це джерело, яке забезпечує всіх питною водою і є природнім надбанням для всіх громадян. Відповідач не повинен позбавляти позивачів можливості користуватись водою з криниці. Просив позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав. Пояснив, що має у власності земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель. На цій земельній ділянці є водозбірник, який позивачі називають криницею. Позивачі дійсно користувались водою, він не заперечував, однак вони перестали доглядати за криницею. Він дійсно поставив огорожу, щоб до нього на подвір`я не заходили сторонні люди, щоб не пропадали речі з господарства. Позивачам говорив, щоб вони попереджали його, коли хочуть прийти почистити криницю, однак вони не враховують цього. Коли вони одного дня прийшли, він сказав, щоб вони почекали один день, а вони пішли в міську раду та в суд. Просив у задоволенні позову відмовити, так як позивачі мають власні криниці. У судовому засіданні представник відповідача - [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову, так як такий є безпідставним і необгрунтованим. Так, земельна ділянка, на якій роташована криниця, перебуває у приватній власності відповідача з 2014 року і жодних обтяжень не має. Згідно з генеральним планом міста, громадської криниці не має, передбачено такої не було. Криниця, як її називають позивачі, є водозбірником, який був встановлений тимчасово, у вигляді кільця. У м. Турка є загальне водопостачання, а тому відповідачі не довели необхідності надання їм сервітуту, з урахуванням того, що мають власні криниці. Позивач [PERSON] вказав, що користується водою з сусідньої криниці, однак не довів суду, чому хоче отримати сервітут саме на земельну ділянку відповідача. Окрім цього позивачі, окрім позивача [PERSON] , не є суміжними землекористувачами чи власниками землі, позивач [PERSON] взагалі не зареєстрований за адресою, вказаною в позовній заяві, а тому не зрозуміло, до якої земельної ділянки такий хоче отримати право забирати воду. Вважає, що позивачами не доведено, що встановлення сервітуту необхідне для задоволення їх потреб в користуванні водою, а тому просив у задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною брата відповідача і часто буває в нього вдома. Їй відомо, що на подвір`ї відповідача розміщений водозбірник, який зроблено з каменя 2 м. і зверху кільце. Вода там не є питною, інколи її взагалі там не має, а взимку буває так, що вода виходить на поверхню. Цей водозбірник розміщений при вході в будинок, і створює незручності, є небезпечним для дітей. Зазначила в поясненнях також і про те, що відповідач має власну криницю як і позивачі та інші сусіди. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Відповідачу на праві приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено копією свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 02.04.2006, виданого Виконавчим комітетом Турківської міської ради Львівської області (а.с. 63). Також відповідачу на праві приватної власності належить земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 4625510100:01:019:0150, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0.1 га., що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 25.01.2014 (індексний номер 16760734), виданим Реєстраційною службою Турківського районного управління юстиції (а.с.65). Окрім цього, відповідачу на праві приватної власності належить земельна ділянка, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 4625510100:01:019:0151, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0.0423 га.. що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] (індексний номер 16755951) від 25.01.2014, виданим Реєстраційною службою Турківського районного управління юстиції (а.с. 68). З проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 4625510100:01:019:0151, площею 0.0423 га., видно, що на цій земельній ділянці громадська криниця відсутня (а.с. 71 -75). Як видно з акту комісії Турківської міської ради від 28.01.2021, комісією здійснено огляд земельних ділянок по [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] на предмет наявності на території згаданих будинковолодінь криниць. Оглядом встановлено, що на території будинковолодінь [ADDRESS] (землекористувач [PERSON] ) та [ADDRESS] (землевласник [PERSON] ) наявні криниці. Зі слів даних осіб в їхніх криницях недостатня кількість води. На території будинковолодіння [ADDRESS] (землекористувач [PERSON] ) криниця відсутня (а.с. 82). Земельні ділянки по [ADDRESS] належать до земель комунальної власності Турківської міської ради, земельна ділянка по [ADDRESS] перебуває у приватній власності [PERSON] (Державний акт ЯИ №168964 від 08.10.2009), що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Турківської міської ради від 28.01.2021 за №109 (а.с. 83). Згідно з актом, складеним комісією Турківської міської ради, комісією, розглянуто заяву №382 від 10.07.2020 із виходом на місце по вул. Джерельна та встановлено, що [PERSON] загородив металевою сіткою колодязь по [ADDRESS] . Рекомендовано звертатись із питанням розгородження криниці [PERSON] до суду (а.с. 14). Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача про встановлення земельного сервітуту. Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, щодо права користування чужою земельною ділянкою (земельний сервітут), які регулюються нормами Глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК України та нормами Глави 16 «Право земельного сервітуту» ЗК України. Так, відповідно до\~ст. 401 ЦК України\~право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Статтею 402 ЦК України визначено, що \~сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Подібні за змістом положення містить і ст. 100 ЗК України. Відповідно до ч. 1-3 ст. 403 ЦК України\~сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (частини). Аналогічні положення щодо строку земельного сервітуту (постійний і строковий), його платного чи безоплатного характеру, містить і норма ст 98 ЗК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Водночас, у ст. 99 ЗК України визначено, що власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право користування (сервітут). Аналогічна правова норма закріплена в ст. 402 ЦК України. Отже, виходячи з системного аналізу наведених правових норм, які суд застосовує до спірних правовідносин, можна дійти висновку, що земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості про це між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки. Підставою встановлення сервітуту є відсутність у особи, у тому числі і в користувача земельної ділянки, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужою земельною ділянкою - земельного сервітуту. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими і підлягають державній реєстрації прав. У ході судового розгляду справи, суд встановив, що сторони не можуть дійти згоди та в добровільному порядку укласти договір про встановлення земельного сервітуту, а тому позивачі просять встановити такий рішенням суду. Позивачі, як на підставу своїх вимог вказують, що іншим способом, окрім як встановлення права користування чужою земельною ділянкою - земельного сервітуту, не мають можливості задовольнити свої потреби у використанні води. Відповідач вказує про те, що позивачі мають власні криниці, а тому мають можливість задовльнити потреби у воді, окрім цього, це не криниця, як вказують позивачі, а водозбірник. Оцінюючи такі доводи позивачів на обгрунування своїх вимог, заперечення відповідача, дослідивши докази сторін, суд дійшов наступного висновку. Суд встановив, що спірна криниця була викопана в 1970 році батьками позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] для задоволення потреб у воді для їх сімей. На той час, криниця знаходилась на межі земельних ділянок, які перебували у комунальній власності. У 1980 році відповідачу було виділено земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на якій і знаходиться спірна криниця, як зазначають позивачі, а відповідач вказує, що це водозбірник. 25.01.2014 відповідач отримав свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку - кадастровий номер: 4625510100:01:019:0150, площею 0.1 га. Позивачі проживають на [ADDRESS] та є сусідами з відповідачем. Позивачі тривалий час використовували воду з цієї криниці, допоки відповідач не поставив металеву огорожу навколо свого будинковолодіння. Вказані обставини сторони не заперечили. Як видно з роз`яснень, викладених у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України і цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Як пояснили у судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] , у них є викопані власні криниці, однак, їм, інколи, не вистачає води, а тому хочуть мати воду зі спірної криниці, яка протягом багатьох років була в їх спільному користуванні, викопана їх батьками, і має бути загальнодоступною. Позивач [PERSON] у свою чергу суду пояснив, що своєї криниці не має, а воду бере в сусіда, однак хоче користуватись водою зі спірної криниці, якою також користувався більше 50 років. Позивач [PERSON] зазначив, що завершує будівництво нового будинку, на території якого власної криниці не має, міського водопостачання не провів. У ході судового розгляду позивачі ствердили, що водою продовжують користуватись, однак криницю потрібно чистити, а тому просять встановити земельний сервітут. Отже, позивачі [PERSON] , [PERSON] мають власні криниці, якими користуються, а відтак у них є реальна можливість задовольнити свої потреби у воді в інший спосіб аніж встановленням права проходу земельною ділянкою відповідача. У свою чергу позивачі [PERSON] та [PERSON] не навели суду переконливих аргументів, щодо того, що в них є об`єктивні труднощі чи перешкоди мати власну криницю, або ж необхідність використовувати воду з криниці, яка знаходиться на земельній ділянці саме відповідача, а не інших сусідів, зокрема тих, водою яких користуються, а відтак ним не доведено свого права на сервітут як власників (володільця) сусідньої земельної ділянки, а також права на особистий сервітут. Окрім цього, позивачі не надали суду доказів щодо неможливості підведення (підключення) до їх будинків міського водопостачання. Доводи позивачів, щодо того, що їм не вистачає води з власних криниць, за конкретних обставин справи суд вважає недостатніми для встановлення земельного сервітуту. У ході судового розгляду справи, позивачами також не спростовано тверджень відповідача, про те, що спірний об`єкт не є криницею, а водозбірником і вода в ньому є непридатною. Також, як видно з позовних вимог, позивачі просять встановити сервітут на частину земельної ділянки, яка належить на праві власності [PERSON] , кадастровий номер 4625510100:01:019:0150, на її частину, що обмежується площею 8,0 кв.м. від входу на земельну ділянку із сторонами калитки і до криниці довжиною 8 м. і шириною 1 метр для проходу з метою користування криницею. Однак, на обґрунтування таких свої вимог, позивачі не надали суду жодних доказів, щодо встановлення обмежень частини земельної ділянки відповідача саме площею 8,0 кв.м. від входу на земельну ділянку із сторонами калитки і до криниці довжиною 8 м. і шириною 1 метр. Так, позивачами не було надано суду відповідної земельно-технічної документації щодо технічної можливості встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці відповідача, визначення на місцевості межі дії земельного сервітуту, встановлення сервітуту на земельну ділянку саме з зазначенням його меж - площею 8,0 кв.м. від входу на земельну ділянку із сторонами калитки і до криниці довжиною 8 м. і шириною 1 метр тощо. Суд, з урахуванням положень ч. 5 ст. 12 ЦПК України, роз`яснив сторонам право клопотати про призначення у справі судової експертизи для вирішення вказаних питань, однак таким право вони не скористалися, представник позивача [PERSON] - [PERSON] вказав на відсутність необхідності в проведенні відповідної експертизи. Водночас, встановлення та перевірка судом таких обставин, має важливе значення для вирішення спору в цій справі, оскільки земельний сервітут повинен здійснюватись способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлюється. Окрім цього, суд повинен у резолютивній частині рішення чітко вказати межі земельного сервітуту, щоб воно могло бути реалізованим шляхом державної реєстрації сервітуту, меж, на які він поширюється, з прив`язкою до конкретних географічних координатів на місцевості. Також позивачі в судовому засіданні зазначили, що їх позовні вимоги зводяться до того, щоб мати можливість доступу до криниці, щоб її двічі на рік почистити, оскільки водою з криниці, яка знаходиться на земельній ділянці відповідача, вони користуються, але така вода забруднена. Водночас, позовна вимога щодо встановлення земельного сервітуту передбачає вимогу проходу на частину земельної ділянки відповідача з метою користування криницею, що в свою чергу не відповідає меті (потребі) позивачів встановлення саме такого виду обмеження та створює невизначені наслідки для відповідача в разі задоволення позовних вимог. Позивачами також не надано суду доказів, які б надали суду змогу перевірити, що встановлення сервітуту у визначений ними спосіб є найменш обтяжливим для відповідача як власника земельної ділянки. Позивачами не вчинялись дії з досудового врегулювання відносин укладення договору сервітуту, вони не зверталися до відповідача з пропозицією укладення договору про встановлення сервітуту на частину земельної ділянки, з наданням відповідного пакету документів з додатками, які визначають предмет такого договору. Суд також зазначає, що позивач [PERSON] не є суміжним землекористувачем з відповідачем, проживає в будинку свого тестя [PERSON] , який теж є позивачем у справі, доказів проживання в новому будинку за адресою [ADDRESS] , суду не надав, як зазначив, будинок на стадії завершення будівництва. Окрім цього, позивач [PERSON] пояснив, що має намір отримаувати воду, шляхом під`єднання до труб від старого будинку [PERSON] . Відтак, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] не довів свого права вимагати встановлення земельного сервітуту ні як суміжний землекористувач, ні права на встановлення особистого сервітуту. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). Відтак, встановивши фактичні обставини у справі, оцінивши докази сторін у справі, надані ними на обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд дійшов висновку, що позивачами не доведено, що вони не мають можливості задовольнити свої потреби у використанні води іншим способом, аніж встановленням права проходу земельною ділянкою відповідача, та що встановлення сервітуту у визначений ними спосіб є найменш обтяжливим для відповідача як власника земельної ділянки. Відтак, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору необхідно покласти на позивачів.

Outcome: dismissed