Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

31.08.2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк». Позов мотивовано тим, що 23.11.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №733/КФО-06, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 25000,00 доларів США з розрахунку 12 % річних на строк з 23.11.2006 по 22.11.2016 року. Банк виконав свої зобовязання в повному обсязі, надавши позичальнику суму кредиту, передбачену кредитним договором. З метою забезпечення виконання своїх грошових зобовязань за кредитним договором [PERSON] передав за договором іпотеки № 733/КФО/Z-06 від 23.11.2006 року в іпотеку ТОВ «Український промисловий банк» нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві приватної власності. 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі й за кредитним договором № 733/КФО-06 від 23.11.2006 року та договором іпотеки № 733/КФО/Z-06 від 23.11.2006 року. Позичальник [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконує, про що неодноразово повідомлявся банком, в тому числі шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору, у звязку з чим станом на 28.07.2015 року утворилася заборгованість в розмірі 149564,72 грн., з яких: -136717,60 грн. тіло кредиту; -12847,12 грн. відсотки. У відповідності до ст.ст. 33, 37 Закону України «Про іпотеку» та згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, позивач просив суд в рахунок виконання основного зобовязання за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття предмету іпотеки у його власність. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак його представник [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та відмовити в задоволенні позову. В матеріалах справи містяться письмові заперечення проти позову в яких зазначено, що відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено відчужувати без згоди власника нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Оскільки відповідач отримав кредит в іноземній валюті на споживчі цілі, квартира, що є предметом іпотеки, є місцем його постійного проживання, іншого майна у його власності немає, загальна площа квартири не перевищує 140 кв. м., дія даного Закону поширюється на відносини, що склалися між відповідачем та банком. Окрім того, сума заборгованості за кредитом є неспівмірною із сумою вартості іпотечного майна та звернення стягнення на майно порушує принципи справедливості, добросовісності та розумності. Третя особа без самостійних позовних вимог на предмет спору [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак його представник [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та відмовити в задоволенні позову. В матеріалах справи містяться письмові заперечення проти позову, які обґрунтовані тим, що [PERSON], [INFO], є сином відповідача [PERSON] та з часу свого народження постійно проживав у [INFO]. Під час укладення іпотечного договору у 2006 році спірною квартирою разом з батьками мала право користуватися і їхня малолітня дитина - [PERSON], тому при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» необхідний попередній дозвіл органів опіки і піклування. Окрім того, сума заборгованості за кредитом є неспівмірною із сумою вартості іпотечного майна, а звернення стягнення на предмет іпотеки буде суперечити Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, давши їм належну правову оцінку, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Відповідно до ст. ст. 3, 10 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом установлено, що 23.11.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №733/КФО-06, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 25000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,5 % річних та з кінцевим строком повернення кредиту до 22.11.2016 року (а.с. 6-11). Банк виконав свої зобовязання в повному обсязі, надавши позичальнику суму кредиту, передбачену кредитним договором, що підтверджується заявою позичальника на видачу готівки від 23.11.2006 року (а.с. 18). З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вищевказаним кредитним договором 23.11.2006 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № 733/КФО/Z-06, за яким останній передав в іпотеку банку квартиру [ADDRESS], загальною площею 63,5 кв.м. (а.с. 12-15). Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 12 жовтня 2006 року, на підставі рішення від 12.10.2006 року № 2448 та зареєстрованого в КП «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» 02.11.2006 року, про що записано в реєстрову книгу № 704 за реєстровим № 663/52661. 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі й за кредитним договором № 733/КФО-06 від 23.11.2006 року та договором іпотеки № 733/КФО/Z-06 від 23.11.2006 року (а.с. 24-29). Унаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 733/КФО-06 від 23.11.2006 року станом на 31.07.2015 року утворилася заборгованість, яка за розрахунком банку становить 149564,72 грн., з яких: 136717,60 грн. тіло кредиту; 12847,12 грн. відсотки (а.с. 19). Згідно з п. 4.1. іпотечного договору іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки, зокрема, у випадку, якщо у момент настання строку виконання основного зобовязання за кредитним договором воно не виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу кредиту) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитним договором строки. У випадку порушення іпотекодавцем обов'язків за цим та позичальником за кредитним договором іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобовязання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. (п. 4.2. іпотечного договору). ПАТ «Дельта Банк» направляв [PERSON] лист-вимогу про сплату простроченої заборгованості за вих. № 31.4-08/4049/15 від 07.08.2015 року, однак впродовж 30-денного строку дана вимога відповідачем виконана не була (а.с. 20-23). За змістом п. 4.4.1. іпотечного договору у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п. 4.1 цього договору, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги, зокрема, шляхом прийняття іпокедержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За положеннями частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. При цьому, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону (ст. 39 зазначеного Закону). Пунктом 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Оскільки пунктом 4.1.1. іпотечного договору передбачено право іпокедержателязадовольнити свої вимоги шляхом прийняття ним предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання, суд вважає, що позивач має право вимагати застосування судом такого способу захисту. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 11 грудня 2013 року № 6-124цс13. Водночас відповідно до довідки, виданої Вінницьким відділенням ПАТ «Дельта Банк» за вих. № 05-3244439 від 24.02.2016 року, за період з 01.09.2015 року по 23.02.2016 року позичальником [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитом були спрямовані наступні суми коштів: -12.10.2015 року-1 656,67 дол. США; -05.11.2015 року-129,81 дол. США; -18.11.2015 року - 2 039,72 дол. США; -09.12.2015 року-133,81 дол. США; -14.01.2016 року - 73,99 дол. США; -10.02.2016 року - 177,30 дол. США; -23.02.2016 року-2 114,77 дол. США. З 01.09.2015 року по 23.02.2016 року в рахунок погашення процентів за користування кредитом за були спрямовані наступні суми коштів: -12.10.2015 року - 669,32 дол. США; -05.11.2015 року-70,19 дол. США; -18.1 1.201 5-року-60,28 дол. США; -09.12.2015 року - 40,76 дол. США; -14.01.2016 року - 27,52 дол. США; -23.02.2016 року - 44,31 дол. США. Станом на 23.02.2016 року заборгованість за кредитним договором складається лише з пені в загальному розмірі 28415,66 грн. Вищевказані розрахунки позичальника також підтверджуються наявними в матеріалах справи квитанціями та меморіальними ордерами. В той же час позивач не заявляв вимог щодо збільшення на зазначену суму розміру основного зобовязання в рахунок стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, станом на день ухвалення рішення відповідач повністю погасив тіло кредиту та відсотки в розмірі 149564,72 грн., тобто в повній мірі виконав основне зобовязання за кредитним договором в межах заявлених позивачем позовних вимог. Оскільки іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання та з урахуванням того, що основне зобов'язання в межах заявлених позовних вимог виконане в повному обсязі, відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі викладеного вище, суд вважає, що вимоги позову не підлягають задоволенню. Оскільки судові витрати сторонами не понесено, питання про їх розподіл не вирішується. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed