Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

30.06.2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за договором № 238/П/05/2007-840 від 08.10.2007 року в розмірі 1642,07 доларів США та 31497,91 грн. В позові посилається на те, що 08.10.2007 року між ВАТ «КБ «Надра» (яке в подальшому змінило назву на ПАТ «КБ «Надра»), [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель) було укладено Договір № 238/П/05/2007-840, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу-1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 9690,10 дол. США, зі сплатою відсотків у розмірі 14,85 % річних, строком до 07.10.2014 року. Позивач зазначає, що він свої зобов'язання за вказаним вище договором виконав в повному обсязі. Разом з тим, відповідач-1 порушила строки повернення кредиту та сплати процентів, у зв'язку з чим у останньої станом на 15.06.2015 року перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 1642,07 дол. США та 31497,91 грн. Посилаючись на викладене вище, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник відповідача-1 в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначив, що жоден пункт договору, за порушення якого підлягає до стягнення штраф, позивачем порушено не було. Крім того вважає, що до відповідача не може бути застосовано нарахування пені, оскільки умовами кредитного договору не встановлено граничний строк сплати кожного окремого платежу, а тому у відповідача не виникло прострочення строків виконання зобов'язань. Також, представник відповідача-1 не погоджується з розміром заборгованості, оскільки зазначає, що [PERSON] було здійснене часткове погашення заборгованості в квітні 2014 року в сумі 7000,00 грн. та в жовтні 2014 року в сумі 6733,50 грн., проте дані кошти не відображені в розрахунку заборгованості, тобто не зараховані на погашення заборгованості. Крім того зазначив, що оскільки фактично відповідачу-1 кредитні кошти не видавалися, на її поточний рахунок не перераховувалися, а видача кредиту здійснювалася шляхом перерахування коштів ЗАТ «ЗАЗ» в рахунок оплати вартості автомобіля, проте не в іноземній валюті, у позивача відсутнє право вимагати повернення коштів в доларах США. Окрім того зазначив, що оскільки позивачем було пропущено шестимісячний строк для направлення вимоги до поручителя, вона є припиненою в силу вимог ст. 559 ЦК України. З огляду на викладене, представник відповідача-1 просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач-2 [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача-1, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За правилами ст.ст.1050,1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 509 ЦК України, в силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що 08.10.2007 року між ВАТ «КБ «Надра» (яке в подальшому змінило назву на ПАТ «КБ «Надра»), [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель) було укладено Договір № 238/П/05/2007-840 (а.с.6-9). Згідно п.1.1., п.1.1.2. Договору, банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 9690,10 дол. США в порядку і на умовах, визначених цим договором, на придбання автотранспортного засобу та на витрати, пов'язані з державною реєстрацією автотранспортного засобу. Відповідно до п.1.1.3.1., п.1.1.4. Договору, відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,85 %відсотків на рік. Банк надає позичальнику кредит з терміном погашення до 07.10.2014 року. Встановлено, що ВАТ КБ «Надра» виконало свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки №685 від 08.10.2007 року та платіжним дорученням №214212 та № 11830 від 09.10.2007 року, випискою по особовому рахунку (а.с.16, 68-69, 97-200). Згідно п.2.2.1. Договору, позичальник повертає кредит та сплачує банку передбачені п. 1.1.3.1. цього Договору відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів на поточний рахунок у порядку передбаченому п.2.2.3. цього Договору, шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 189 дол. США. Відповідно до п.2.2.2. Договору, позичальник вносить чергові мінімальні платежі по кредиту/кредитній лінії, визначені у п.п.2.2.1., 2.2.2. цього Договору, щомісячно до 18 числа поточного місяця, а банк здійснює списання с поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 20 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 18 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 20 число поточного місяця не була погашена поточна заборгованість позичальника, банк, починаючи з 21 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим Договором. Якщо 18-е число є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті. Згідно п.2.2.5. Договору, з метою виконання умови, передбаченої п. 2.2.4. цього Договору, банк, при наявності несвоєчасного та/чи не в повному об'ємі виконання позичальником своїх зобов'язань щодо сплати мінімально необхідного платежу та/чи інших платежів, передбачених цим Договором, самостійно розподіляє грошові кошти, згідно черговості, передбаченої п. 2.2.4. цього Договору, або іншої черговості, встановленої на розсуд банку. Відповідно до п.5.1., п.5.2. Договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню Кредиту/Кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. У разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1 .,4.3.2.,4.3.7.,4.3.9.,4.3.10. цього Договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% (десять) відсотків від суми Кредиту, визначеної у п. 1.1. цього Договору, за кожен випадок. У випадку невиконання чи неналежного виконання зобов'язань, передбачених цим Договором, винна сторона відшкодовує іншій стороні всі завдані у зв'язку з цим збитки. Позивач в своїй позовній заяві просить стягнути з відповідачів заборгованість по штрафу за порушення умов договору, згідно п.5.2. Договору в розмірі 969,01 дол. США. Відповідно до п.5.2. Договору, штраф сплачується у разі порушення позичальником п.п. 4.3.1 .,4.3.2.,4.3.7.,4.3.9.,4.3.10. Договору. В свою чергу зазначені вище пункти Договору передбачають обов'язки позичальника забезпечувати банк всіма необхідними документами для здійснення ним дій, передбачених п.2.1. Договору (п.4.3.1.), суворо дотримуватися положень договору (а.с.4.3.2.), протягом двох робочих днів повідомляти банк про зміну місця проживання, роботі, номери телефонів, ПІБ, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов'язань за цим договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують (п.4.3.7.), на вимогу банку надавати документи, що підтверджують поточний фінансовий стан позичальника (п.4.3.9.), надати додаткове забезпечення виконання зобов'язань за цим Договором у разі суттєвого погіршення фінансового стану позичальника, зниження вартості забезпечення за цим Договором (п.4.3.10.). Доказів того, що боржником були порушені п.п. 4.3.1 .,4.3.2.,4.3.7.,4.3.9.,4.3.10. Договору, позивачем не надано. За таких обставин, суд вважає, що позивачем недоведені заявлені вимоги в цій частині, а тому підстав для стягнення штрафу в розмірі 969,01 дол. США, не знаходить. Разом з цим, вимоги позивача в частині кредитної заборгованості в розмірі 1642,07 доларів США та 31497,91 грн., знайшли своє підтвердження в суді. З матеріалів справи вбачається, що відповідач-1 скористався кредитними коштами, але свої зобов'язання за договором належним чином не виконав. Згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 15.06.2015 року у відповідача-1 утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 1642,07 доларів США та 31497,91 грн., яка складається з: 1362,53 дол. США - непогашений кредит; 279,54 дол. США - несплачені відсотки; 11091,69 грн. - несплачена пеня з прострочення строків виконання зобов'язань, яка нарахована відповідно до п.5.1. Договору ( а.с. 4-5). Відповідно до п.12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказав, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Відповідно до п.5.1. Кредитного договору, у разі прострочення Позичальником строку сплати мінімальних платежів по погашенню Кредиту/Кредитної лінії, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Порядок сплати мінімальних чергових платежів визначено умовами Кредитного договору. Окремі його частини чи укладений Кредитний договір, у порядку передбаченому законом, відповідачами не оспорений та недійсним не визнаний. Доказів на спростування вказаної вище заборгованості, як і відсутності підстав для нарахування штрафних санкцій відповідно до п. 5.1. Кредитного договору, відповідачами не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч.2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). З договору № 238/П/05/2007-840 від 08.10.2007 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п. п.1.1.4. Договору, банк надає позичальнику кредит з терміном погашення до 07.10.2014 року. За таких обставин у ПАТ КБ «Надра» виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, з 07.10.2014 року, протягом наступних шести місяців. Вбачається, що позивач звернувся до поручителя шляхом пред'явлення позову лише 30.06.2015 року, тобто вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку. При цьому, суд враховує, що саме пред'явлення позову, а не будь-якої іншої вимоги, є належним пред'явленням вимоги до поручителя, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України у справі №6-53 цс 14 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 19.09.2014 року, яке є обов'язком до виконання в розумінні вимог ст. 360-7 ЦПК України. Виходячи з того, що порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, який спрямований на забезпечення виконання основного зобов'язання, а обсяг зобов'язань поручителя визначається, як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначений обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель, не пред'явлення вимоги до поручителя протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання, свідчить про припинення поруки в силу ч.4 ст. 559 ЦК України. З огляду на викладене, вимоги пред'явлені позивачем до відповідача-2, як поручителя про стягнення кредитної заборгованості, суд вважає необґрунтованими, оскільки порука є припиненою в силу ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому вони не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. З огляду на викладене, приймаючи до уваги межі заявлених вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по Договору № 238/П/05/2007-840 від 08.10.2007 року в розмірі 1642,07 дол. США та 11 091,69 гривень. Враховуючи вищевикладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача-1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 456,74 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial