Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

30.11.2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Дочірнього підприємства «А.Е.Т. Джоін ап!» про стягнення матеріальних збитків, моральної шкоди та компенсації. Свої вимоги обґрунтовують тим, що 19.08.2015 року між позивачами та ФОП [PERSON], що діяла від імені та в інтересах ДП «А.Е.Т. Джоін ап!» було укладено договір на надання туристичних послуг №328157, за умовами якого відповідач в період з 05.09.2015 року по 17.09.2015 року зобов'язався надати позивачам за їх рахунок туристичний продукт загальною вартістю 41422,00 грн., до складу якого входило: авіаперевезення до Республіки Шрі-Ланка (рейсами м.Київ - м.Дубаї, м.Дубаї - м.Коломбо, та переліт у зворотному напрямку), проживання в готелі, харчування в готелі, послуги трансферу: аеропорт-готель-аеропорт, послуги медичного страхування та страхування від нещасного випадку. На підтвердження замовлення вказаного туристичного продукту, сплаченого позивачам у повному обсязі, останнім було надано пакет документів, а саме: Ваучер №328157 від 03.09.2015 року, білети на літак, сертифікат застрахованої особи №328157 від 03.09.2015 року. Так, згідно з електронними квитками позивачів рейс Київ-Дубаї повинен був вилетіти з аеропорту «Жуляни» 05.09.2015 року о 14.55 год. та прибути в аеропорт м.Дубаї 05.09.2015 року о 21.05 год., однак фактично вилетів близько 16.30 год. та прибув у Дубаї в 22.39 год., що в свою чергу призвело до втрати позивачами стиковки з рейсом Дубаї - Коломбо, який згідно з електронним квитком відлетів з аеропорту о 22.50 год. При цьому позивачі вказують, що ані представниками транспортної компанії, ані представниками аеропорту їм не було надано жодної інформації про необхідність як найшвидше дістатися для пересадки на наступний літак, у зв'язку з чим вони, залишившись біля виходу на рейс літаку, який вже полетів без них, самостійно почали шукати в аеропорту офіс транспортної компанії, представники якої після довгих перемовин запропонували позивачам відлетіти до м.Коломбо на наступному найближчому рейсі м.Дубаї - м.Коломбо ( FZ-553) 06.09.2015 року о 08.00 год. Чекаючи на вказаний рейс, позивачі о 02.00 год. ночі зв'язувалися з представником відповідача та просили організувати трансфер з аеропорту м.Коломбо до готелю по прибуттю їх літака 06.09.2015 року о 14.10 год., однак останній сказав, що питання трансферу буде вирішуватися тільки на наступний день. Разом з тим, по прибуттю позивачів в аеропорт м. Коломбо жоден з представників відповідача з ними не зв'язався та не повідомив про результати розгляду їх звернення щодо трансферу з аеропорту до готелю, у зв'язку з чим позивачам необхідно було самостійно добиратися до готелю, який знаходиться в 3-4 годинах їзди від аеропорту. Враховуючи те, що позивачі були змушені скористатися послугами таксі, останні просять стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму завданих матеріальних збитків у розмірі 45 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.11.2015 року становило 1069,00 грн. Крім того, оскільки позивачі дістались до готелю тільки ввечері о 19.00 год., хоча повинні були бути там о 08.00 год. ранку,останні вважають, що ними не в повному обсязі був отриманий туристичний продукт, тобто не використано один день перебування готелі - 06.09.2015 року, який був оплачений. На підставі вказаного, позивачі просять стягнути з відповідача на свою користь суму матеріального збитку в розмірі вартості ненаданих послуг, а саме втрати одного дня проживання в готелі, що становить 80 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.11.2015 року становило 1832,00 грн. При цьому, посилаючись на положення ч. 5 ст. 104 Повітряного кодексу України, позивачі, з урахуванням заяви про уточнення позовної заяви, просять стягнути з відповідача суму компенсації у розмірі по 400 євро кожному, що за курсом НБУ станом на 25.11.2015 року еквівалентно 10064,00 грн. Також, у зв'язку з тим, що надання неякісних послуг завдало позивачам значних та глибоких душевних страждань, які полягали у порушенні життєвого укладу та планів на відпочинок, останні просять стягнути з відповідача по 10000,00 грн. кожному у рахунок відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON], яка також є представником позивача [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши зібрані в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що відповідно до п. 2.1. агентського договору №1738 від 12.03.2013 року, укладеного між Дочірним підприємством «А.Е.Т. Джоін ап!»(туроператор) та ФОП [PERSON] (турагент), турагент зобов'язався за винагороду надати послуги туроператору з реалізації турпродукту шляхом укладення Договору на туристичне обслуговування від імені, в інтересах та під контролем туроператора. Згідно Розділу 1 агентського договору турпродукт - це комплекс послуг по розміщенню, перевезенню, харчуванню туриста, екскурсійні послуги, послуги шідів-перекладачів, а також інші супутні послуги, що надаються в залежності від цілей подорожі. На підставі цього, 18.08.2015 року між позивачами та ФОП [PERSON], яка діяла від імені та в інтересах ДП «А.Е.Т. Джоін ап!», було укладено договір про надання туристичних послуг № 328157 (надалі - Договір), згідно умов якого ФОП [PERSON] відповідно до заявки позивачів на бронювання, зобов'язалась забезпечити надання комплексу туристичних послуг (туристичний продукт) вартістю 1808 доларів США у період з 05.09.2015 року по 17.09.2015 року, а останні зобов'язалися на умовах цього Договору прийняти та оплатити їх. До складу замовленого туристичного продукту входило: авіаперевезення до Республіки Шрі-Ланка (рейсами м.Київ - м.Дубаї, м.Дубаї - м.Коломбо, та переліт у зворотному напрямку), проживання в готелі, харчування в готелі, послуги трансферу: аеропорт-готель-аеропорт, послуги медичного страхування та страхування від нещасного випадку. Як встановлено в судовому засіданні позивачі у повному обсязі оплатили замовлений ними туристичний продукт відповідно до заяви про бронювання, про що свідчить копія квитанції від 19.08.2015 року та підтвердження про бронювання (а.с.16). Згідно з електронними квитками на авіаперевезення до Республіки Шрі-Ланка переліт позивачів повинен був відбутися наступним чином: Рейс м. Київ- м. Дубаї (FZ-728) - відліт з м.Києва 05.09.2015 року о 14.55 год., приліт до м. Дубаї - 05.09.2015 року о 21.05 год.; Рейс м. Дубаї - м. Коломбо (FZ -551) - відліт з м. Дубаї 05.09.2015 року о 22.50 год., приліт до м. Коломбо - 06.09.2015 року о 05.00 год. (а.с. 18,20). Однак, як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами по справі, рейс Київ-Дубаї повинен був вилетіти з аеропорту «Жуляни» 05.09.2015 року о 14.55 год. та прибути в аеропорт м.Дубаї 05.09.2015 року о 21.05 год., однак фактично вилетів близько 16.30 год. та прибув у Дубаї в 22.39 год., що в свою чергу призвело до втрати позивачами стиковки з рейсом Дубаї - Коломбо, який згідно з електронним квитком відлетів з аеропорту о 22.50 год. Звертаючись з позовом до суду, позивачі зазначили, що ані представниками транспортної компанії, ані представниками аеропорту їм не було надано жодної інформації про необхідність як найшвидше дістатися для пересадки на наступний літак, у зв'язку з чим вони, залишившись біля виходу на рейс літаку, який вже полетів без них, самостійно почали шукати в аеропорту офіс транспортної компанії, представники якої після довгих перемовин запропонували позивачам відлетіти до м.Коломбо на наступному найближчому рейсі м.Дубаї - м.Коломбо ( FZ-553) 06.09.2015 року о 08.00 год. При цьому, обґрунтовуючи позовну вимогу про відшкодування суми завданих матеріальних збитків у розмірі 45 доларів США, що за курсом НБУ станом на 25.11.2015 року становило 1069,00 грн., позивачі вказали, що не зважаючи на те, що вони вночі зв'язувалися з представником відповідача та просили організувати трансфер з аеропорту м.Коломбо до готелю, по прибуттю їх літака до вказаного аеропорту 06.09.2015 року о 14.10 год. жоден з представників відповідача з ними не зв'язався та не повідомив про результати розгляду їх звернення щодо трансферу з аеропорту до готелю, у зв'язку з чим вони самостійно добиралися до готелю на таксі, за послуги якого позивач [PERSON] відповідно до квитанції №А24623 від 06.09.2015 року сплатив 6000 рупій, що станом на день сплати було еквівалентно 45 доларам США (а.с. 25). Згідно положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За приписами ст. 20 Закону України «Про туризм», за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його. Якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. У разі неможливості здійснення таких заходів або відмови туриста від них туроператор зобов'язаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про туризм», за неналежне виконання своїх зобов'язань туроператор, турагент, інші суб'єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб'єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. При цьому, у відповідності до вимог п.6.2. Договору у випадку відмови турагента від виконання даного Договору, турист має право на відшкодування підтверджених документальних збитків, крім випадку коли це відбулось з вини туриста. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі як на підставу для задоволення позову в частині відшкодування матеріальних збитків на оплату таксі з аеропорту м.Коломбо до готелю, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а їх позовні вимоги є такими, що ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] до Дочірнього підприємства «А.Е.Т. Джоін ап!» в частині відшкодування [PERSON] матеріальних збитків на оплату таксі з аеропорту м.Коломбо до готелю у розмірі 45 доларів США, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог стосовно стягнення з відповідача на користь позивача суми матеріального збитку в розмірі вартості ненаданих послуг, а саме втрати одного дня проживання в готелі, слід відмовити, оскільки, як вбачається з Договору, проживання в готелі було замовлено на період з 06.09.2015 року по 16.09.2015 року, а позивачі, як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось учасниками судовому засідання, прибули до готелю 06.09.2015 року, тобто позивачі скористались у повному обсязі туристичними послугами в частині проживання в готелі. Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачі, обґрунтовуючи своє звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача компенсації на їх користь у розмірі по 400 євро кожному, посилаються на положення ч. 5 ст. 104 Повітряного кодексу України. Так, відповідно до ч.5 ст. 104 Повітряного кодексу України якщо пасажирам відмовлено у перевезенні проти їхньої волі, перевізник має виплатити їм компенсацію у таких розмірах: 250 євро - для рейсів дальністю до 1500 кілометрів; 400 євро - для рейсів дальністю від 1500 до 3500 кілометрів; 600 євро - для рейсів дальністю понад 3500 кілометрів. Згідно Наказу Міністерства інфраструктури України №735 від 30.11.2012 року про затвердження Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу (Правила), авіаційний перевізник -суб'єкт господарювання, який надає послуги з перевезення пасажирів, вантажу повітряним транспортом. У разі відмови у перевезенні та скасування чи тривалої затримки рейсів відповідальність несе перевізник відповідно до Глави 3 Розділу ХVI згаданих вище Правил. Відповідно до Правил пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Водночас, як встановлено в судовому засіданні та вбачається з копії електронних квитків позивачів, фактичним виконавцем послуги авіаперевезення останніх є авіакомпанія FLY Dubaї, про що свідчать копії електронних квитків, які містяться в матеріалах справи. Враховуючи викладене, суд вважає, що в силу вимог чинного законодавства, відповідач не несе перед позивачами зобов'язань щодо виплати останнім компенсації, оскільки така відповідальність передбачена законом саме для вищевказаного авіаперевізника, про залучення якого в якості співвідповідача у справі позивачами клопотань не заявлялося. Таким чином, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивачів про стягнення з відповідача компенсації на їх користь у розмірі по 400 євро кожному. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди, суд прийшов до наступного. Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У позовній заяві, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, позивачі посилаються на те, що надання неякісних послуг відповідачем завдало позивачам значних та глибоких душевних страждань, які полягали у порушенні їх життєвого укладу та планів на відпочинок. Водночас, у відповідності до положень п.4 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Проте, оскільки в судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються вищевказаним Договором та яким не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення його умов, суд прийшов до висновку, що вимоги позивачів про стягнення з відповідача на їх користь відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 487 грн. 60 коп., виходячи із об'єму позовних вимог, які задоволені судом. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 20, 32 Закону України «Про туризм», ст.ст. 22, 23 ЦК України та

Outcome: partial