Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

31.08.2015 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їм на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з господарськими та побутовими будовами та спорудами загальною площею 49,2 м2, розташований по вул. Леонтовича, 9 м. Словянська Донецької області, в якому у встановленому законом порядку зареєстровано місце проживання позивачів [PERSON] та [PERSON], дружини позивача [PERSON] [PERSON] та відповідача [PERSON], [INFO], який є братом позивача [PERSON], сином позивача [PERSON] від другого шлюбу. [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 17.12.1993 року та до серпня 2010 року постійно мешкав у вищезазначеному будинку як член сімї. Однак, у серпні 2010 року відповідач поїхав з дому, тривалий час проживав в АР Крим, а потім переїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, та на теперішній час його фактичне місцезнаходження не відомо. У житловому будинку по вул. Леонтовича, 9 м. Словянська Донецької області фактично проживають позивачі та дружина позивача [PERSON] [PERSON] У звязку із зареєстрованим місцем проживання у будинку відповідача [PERSON] позивачі не мають можливості розпоряджатися власним майном на свій розсуд, а також не можуть використати своє право на оформлення субсидії. Відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації протягом пяти років, його фактичне місцезнаходження невідомо, отже зняти його з реєстрації за його згодою позивачі не мають можливості та змушені звертатися з позовом до суду. Позивачі просять суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком з господарськими та побутовими будовами та спорудами, який розташований по вул. Леонтовича, 9 м. Словянська Донецької області. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, надали суду заяву з проханням розглядати справу без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог, не заперечували проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач [PERSON]в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 03.04.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Першої словянської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-1618, спадкоємцями майна [PERSON], померлого 01.08.1991 року, в рівних долях є дружина [PERSON], син [PERSON] та матір [PERSON]. До спадкового майна, на яке видане дане свідоцтво, належить 6/8 частин житлового будинку з господарськими та побутовими будовами та спорудами, що розташований по пров. Леонтовича, 9 м. Словянська Донецької області. (а. с. 9) 28.11.1992 року у Словянському міськвідділі РАЦС Донецької області було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 918). Дружині після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON]. (а. с. 10) Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № 00015215230 від 30.03.2015 року, на підставі рішення № 4/2 від 18.01.1995 року, виданого Словянським міськвиконкомом, внесено зміни до актового запису про народження позивача [PERSON] № 1697 від 05.12.1987 року, а саме змінено прізвище позивача з «Моісеєнко» на «Симонов», імя з «Євген» на «Євгеній», змінено прізвище матері з «Моісеєнко» на «Симонова». (а. с. 11) Відповідно до договору дарування частини будинку від 31.01.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 461, [PERSON] та [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняв у дар 4/8 частини житлового будинку № 9 з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться по вул. Леонтовича м. Словянська на земельній ділянці Словянської міської ради. (а. с. 12) У відповідності до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 35656237 від 30.03.2015 року та № 26222155 від 01.09.2014 року, [PERSON] на праві приватної власності належать відповідно 2/8 та 4/8 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських та побутових будов та споруд, розташованого по вул. Леонтовича, 9 м. Словянська Донецької області. (а. с. 13, 14) Згідно з викопіюванням з домової книги для прописки громадян, які мешкають в буд. № 9 по вул. Леонтовича м. Словянська Донецької області (а. с. 15-17), та довідкою, виданою виконавчим комітетом Словянської міської ради 28.08.2015 року, за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Леонтовича, 9, зареєстровані позивачі [PERSON] та [PERSON], дружина [PERSON] [PERSON] та відповідач брат [PERSON] [PERSON] (а. с. 18) Відповідно до акту обстеження № 373 від 28.08.2015 року, складеного керівником комітету мікрорайону «Черевківка» у присутності сусідів позивачів [PERSON], який мешкає по вул. Леонтовича, 13 м. Словянська, та [PERSON], який мешкає по вул. Леонтовича, 6 м. Словянська, відповідач [PERSON] не мешкає по вул. Леонтовича, 9 м. Словянська з 2010 року, особистих речей [PERSON] в будинку немає. (а. с. 19) Відповідно до абзацу першого частини другої статті 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у житловому будинку № 9 по вул. Леонтовича м. Словянська з серпня 2010 року, тобто на протязі пяти років, та відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому відповідач [PERSON] має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки його право користування житловим будинком № 9 по вул. Леонтовича м. Словянська Донецької області перешкоджає позивачам, як власникам житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. На підставі викладеного,

Outcome: approved