Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

8 лютого 2016 року до Михайлівського районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] з позовом до Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання права власності на земельну частку (пай) та зобов'язання вчинити дії по виготовленню та видачі йому сертифікату на право власності на земельну частку (пай). 17 березня 2016 року [PERSON] уточний свої позовні вимоги (а.с. 45). Так, в уточненій позовні заві зазначено, що 23 січня 1996 року КСП «Пам'ять Леніна» було отримано Державний акт на право колективної власності на землю серії [NUMBER]. Відповідно до Списку громадян - членів КСП, що є додатком до державного акту, [PERSON] був включений до цього списку під № 238, як особа, яка має право на отримання сертифікату на частку (пай) в цьому КСП. 7 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до Михайлівської районної державної адміністрації з письмовою заявою про видачу йому сертифікату про право на земельну частку (пай) в бувшому КСП «Пам'ять Леніна» в розмірі визначеному для членів КСП. 26 січня 2016 року на його заяву він отримав лист №65/03-19 від 26 січня 2016 року в якому зазначено, що він дійсно внесений в список осіб, які мають право на отримання сертифікату на право на частку (пай) в КСП «Пам'ять Леніна», але в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), його прізвища не зазначено, і більш за все, сертифікат на його ім'я не роздруковувалось. В зв'язку з тим, що відсутній документ, що посвідчує право на земельну частку (пай), йому рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] просили суд задовольнити позов на підставах, викладених в позовні заяві. Представник відповідача Глива А.Ю. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надали письмові заперечення (а.с. 20-23,62-63) і додатково пояснила, що [PERSON] під час уточнення списків пайщиків був виключений зі списку і в книзі реєстрації сертифікатів, його прізвище відсутнє. Крім того, на думку представник відповідача, Михайлівська районна державна адміністрація є неналежним відповідачем, оскільки належним відповідачами у цій справі мають бути пайщики, які отримали сертифікати. Додатковою підставою для відмови в задоволенні позову, представник відповідача зазначила пропуск позовної давності. В судове засідання представник третьої особи - Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області не з'явився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. В судове засідання представник третьої особи - Управління Держгеокадастру у Василівському районі Запорізької області не з'явився , про причини неявки суд не повідомив, про час і місце судового розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином. В судове засідання представник третьої особи - ВСК «Нива» не з'явився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа може звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами, відповідно до статті 57 ЦПК України являються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Стаття 64 ЦПК України письмовими доказами називає будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі встановлено, що позивач був членом КСП «Пам'ять Леніна» у період з 30 серпня 1988 року по 20 серпня 2002 року, що підтверджується відповідними записами трудовій книжці (а.с.47-49). 23 січня 1996 року Михайлівською селищною радою було видано державний акт на право приватної власності на землю Серії [NUMBER], згідно якого, Колективному сільськогосподарському підприємству «Пам'ять Леніна» Михайлівського району Запорізької області передано у колективну власність 4092,3 гектарів землі в межах згідно з планом (а.с.5). Згідно Списку громадян - членів КСП, що є додатком до державного акту [NUMBER], [PERSON] був включений до цього списку під № 238, як особа, яка має право на отримання сертифікату на частку (пай) в КСП «Пам'ять Леніна» (а.с. 6). 7 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до Михайлівської районної державної адміністрації з письмовою заявою про видачу йому сертифікату про право на земельну частку (пай) в бувшому КСП «Пам'ять Леніна» Михайлівського району Запорізької області в розмірі визначеному для членів КСП (а.с. 7). 26 січня 2016 року Михайлівською районною державною адміністрацією було надано відповідь [PERSON], в якій зазначено, що він дійсно внесений в список осіб, які мають право на отримання сертифікату на право на частку (пай) в КСП «Пам'ять Леніна» Михайлівського району Запорізької області, але в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), його прізвища не зазначено, і більш за все, сертифікат на його ім'я роздруковано не було, тому було рекомендовано звернутися до суду (а.с. 8). Згідно ст. 373 ЦК України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до Закону. Згідно довідки Управляння Держгеокадастру у Василівському районі Запорізької області середній розмір земельної частки (паю) по КСП «Пам'ять Леніна» Михайлівського району Запорізької області складає 4,82 га в умовних кадастрових гектарах (а.с. 33). Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95, паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Відповідно до абзацу 1 пункту 2 Указу Президента «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту даної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта. У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну часту (пай) у встановленому законодавством порядку. Кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), визначається списком, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, який у разі потреби уточнюється і підписується головами відповідної ради і підприємства. Чинним законодавством встановлено, що підприємство діє на основі статуту. Статут підприємства визначає порядок вступу до підприємства і припинення членства ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї. Список громадян як додаток до державного акта формується самим підприємством відповідно до статуту, розглядається і затверджується загальними зборами (зборами уповноважених) членів підприємства та підписується головою місцевої ради і головою колективного сільськогосподарського підприємства. В п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами Земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві чи була його членом, а також якщо вона була працівником державного чи комунального закладу охорони здоров'я, в тому числі якщо вона була пенсіонером вказаних закладів. Таким чином, суд приходить до висновку, про обґрунтованість позовних вимог позивача, оскільки він був членом КСП і його прізвище було внесено до списку - додатку № 1, що додавався до державного акта на право колективної власності КСП «Пам'ять Леніна» на землю серії [NUMBER] від 23 серпня 1995 року за № 177. Обставини, на які посилалася представник відповідача, щодо уточнення списку пайщиків і виключення [PERSON] зі списку, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки на запит суду Головним управлінням Герджеокадастру було надано копію державного акту і єдиний список пайщиків, в якому зазначено прізвище [PERSON] ([NUMBER]). Наведене свідчить, що із внесенням прізвища [PERSON] до списку членів КСП на отримання земельної частки (паю), у нього виникло право на земельну частку (пай), а тому відповідно до норм Указу Президента України від 08 серпня 1995 р. № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», [PERSON] має право на отримання земельної частки (паю) в розмірі 4,82 умовних кадастрових гектарів, відповідно до Державного акта на право колективної власності КСП «Пам'ять Леніна» на землю [NUMBER] від 23 січня 1996 року. Стосовно позовних вимог щодо зобов'язання вчинити дій, суд звертає увагу, що відмова відповідача у видачі правовстановлюючого документу була обумовлена лише відсутністю прізвища позивача у книзі реєстрації сертифікатів, що видаються РДА. Проте такі відомості носять суто технічний характер і не можуть породжувати у особи право на землю чи позбавляти її такого права. Виходячи з викладеного, відповідач дійсно своєю бездіяльністю перешкоджає позивачу у реалізації права передбаченого чинним законодавством, яке не встановлює обмежувального строку на отримання правовстановлюючого документу про право власності. Таким чином, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Відповідач також наполягає на застосуванні наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки позивачем він пропущений без поважних причин. Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] дізнався про порушення (не визнання) свого права після отримання 26 січня 2016 року відповіді Михайлівської районної державної адміністрації про відмову у видачі сертифікату про права на земельну частку (пай), тому саме з цієї дати необхідно відраховувати строк позовної давності. З позовом до суду [PERSON] звернувся 8 лютого 2016 року, тобто в межах позовної давності. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved