Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

31 липня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], треті особи: Комунальне підприємство «Трубник», Новомосковський районний відділ Головного управління Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. 23 жовтня 2013 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом до [PERSON], треті особи: Комунальне підприємство «Трубник», Новомосковський районний відділ Головного управління Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області, про вселення та встановлення права користування житловим приміщенням. Який ухвалою суду від 23 жовтня 2013 року прийнятий до спільного розгляду з первісним. 27 лютого 2014 року за заявою [PERSON] його позов до [PERSON], [PERSON], треті особи: Комунальне підприємство «Трубник», Новомосковський районний відділ Головного управління Державної Міграційної служби України в Дніпропетровській області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - залишений без розгляду. В обґрунтування позову [PERSON] та [PERSON] зазначили, що 22.06.1971 року [PERSON] - матері [PERSON] та [PERSON] - був виданий ордер № 479 на квартиру [ADDRESS]. Із зазначеного часу вони втрьох проживали в цій квартирі. У 1991 році окрім них в цій квартирі ще був зареєстрований син [PERSON] - [PERSON] Позивачі постійно проживали в ці квартирі, поки відповідач у 2002 році не вигнав їх з неї. [INFO] померла [PERSON], яку [PERSON] та [PERSON] поховали. [PERSON] залишився проживати в цій квартирі. [PERSON] зверталася до [PERSON] з пропозицією приватизувати квартиру, однак відповідач запевнив її, що в подальшому квартира буде належати їй та [PERSON] Потім вона дізналася, що в грудні 2004 року відповідач змінив особистий рахунок на себе. У 2005 році вона зверталася усно до балансоутримувача будинку з метою розділити особистий рахунок, однак їй сказали, що необхідна згода всіх наймачів. У 2006 році через сварку з чоловіком вона вимушена була прийти до цієї квартири, однак відповідач сказав, що дві хазяйки на кухні бути не можуть. Тому вона вимушена була повернутися до свого чоловіка. Останній раз [PERSON] була в квартирі за місцем своєї реєстрації 17 березня 2013 року. Не проживали позивачі в квартирі за місцем реєстрації через конфліктні стосунки з відповідачем, тому вважають, що причина їх відсутності в квартирі більше ніж шість місяців є поважною. Враховуючи, що в позивачів не має іншого житла, просили суд вселити їх в зазначену квартиру та встановити право користування однією кімнатою в ній, а кухню і санвузол залишити в спільному користуванні. Представник позивачів повністю підтримала позовні вимоги позивачів та, посилаючись на ті ж підстави, просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Також зазначила, що вже в березні 2014 року позивачі намагалися вирішити спір в позасудовому порядку з [PERSON], однак останній не погодився, вважаючи, що тільки він має право на проживання в цій квартирі. Крім того, зазначила, що позивачі не відмовляються від того, щоб компенсувати відповідачу кошти, що були ним сплачені за комунальні платежі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивачів не визнав та пояснив, що дійсно спірна квартира була отримана його матір'ю на склад сім'ї - матір, він та [PERSON] Дійсно у 2002 році між ним та чоловіком [PERSON] стався конфлікт через що, він заборонив чоловіку [PERSON] приходити в квартиру [ADDRESS]. Однак своїй сестрі разом з племінником він не забороняв приходити. Позивачі більше десяти років не користуються цієї квартирою, не проживають в ній не сплачують усі належні платежі. В свою чергу він постійно проживає в ній, це є його житлом, сплачує усі належні платежі, не має боргів. Платежі він сплачує і за себе і за позивачів, які хоч і зареєстровані однак комунальні платежі не сплачують. У 2002 році він дійсно змінив замки на вхідних дверях, у позивачів ключів від квартири не має. Перешкод щодо доступу у квартиру він ніколи не чинив, однак він заперечує проти їх вселення в цю квартиру. В задоволенні позову просив відмовити. Представники КП «Трубник» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений судом, про причини неявки суд не повідомив. Представник Новомосковського РВ ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області просили справу розглянути за відсутності їхнього представника. В судовому засіданні також був допитаний в якості свідка [PERSON], який пояснив, що він є чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON] Зазначив, що він разом з дружиною з 1986 року проживав в квартирі [ADDRESS]. У 1990 році у них народився син [PERSON] До 2002 року він разом з дружиною та сином взимку жили в [ADDRESS], а в інший час по [ADDRESS], бо взимку в будинку було дуже холодно та сиро. У 2002 році [PERSON] вигнав їх з квартири, після чого вони перестали проживати в ній. Жінка продовжувала приходити в цю квартиру до матері та брата. Після смерті матері сторін - жінка продовжувала приходити до брата. В квартирі не проживали більше через конфлікт з [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню частково, за наступних підстав, а саме: В судовому засіданні встановлено, що 22 червня 1971 року [PERSON] Новомосковською міською Радою депутатів трудящих був вданий ордер № 479 на право найму та користування житловим приміщенням, двокімнатною квартирою [ADDRESS] на сім'ю, що складається з трьох осіб, до складу сім'ї увійшли [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). В квартирі до 2002 року проживали зазначені особи, також після 1986 року проживав чоловік [PERSON] - [PERSON], який не був зареєстрований за цією адресою, а з 1990 року, з моменту народження і позивач [PERSON], який також був зареєстрований за цією адресою. У 2002 році між [PERSON] та [PERSON] стався конфлікт, в результаті чого [PERSON], з сином [PERSON] та чоловіком [PERSON] вимушені були покинути зазначену квартиру. [INFO] померла [PERSON] [PERSON] пропонувала [PERSON] приватизувати квартиру та продати, на що останній не погодився. Позивачі в зазначеній квартирі до сьогоднішнього дня зареєстровані, однак не проживають та не користуються нею. Ці обставини в судовому засіданні повністю визнавалися сторонами у справі, а тому відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України - не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ст.. 61 ЖК України - користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Так рішенням № 113 від 28.12.2004 року у зв'язку зі смертю [PERSON], відповідно до вимог ст.. 103 ЖК України - змінено особистий рахунок на [PERSON] та укладено договір найму з ним на квартиру [ADDRESS], склад сім'ї три особи (а.с. 13-14). Згідно довідки КП «Трубник», який є балансоутримувачем [ADDRESS] - в квартирі [ADDRESS] зареєстровані сторони у справі (а.с. 15). Згідно довідок наданих комунальними підприємствами [PERSON], який проживає по [ADDRESS] - станом на 01 липня 2013 року заборгованостей по комунальних платежах - не має (а.с. 15-16 ). Відповідно до вимог ст. 64 ЖК України - члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що сторони у справі мають право на користування квартирою [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст.ст. 71, 72, 109 ЖК України - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. В судовому засіданні також встановлено, та не заперечувалося сторонами у справі, а тому відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України - не підлягають доказуванню, що позивачі не проживають у зазначеній квартирі у зв'язку з тим, що між [PERSON] та сім'єю [PERSON] стався конфлікт. Згідно ст. 78 ЖК України - тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов'язки за договором найму жилого приміщення. 03 липня 2013 року комісією у складі мастера КП «Трубник» в присутності жильців кв. 36 - [PERSON], кв. 41 [PERSON] [ADDRESS] та відповідача складено акт про не проживання в квартирі 39 цього будинку - позивачів. Акт затверджений начальником КП «Трубник» [PERSON] (а.с. 17). Не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на те, що він не перешкоджає позивачам у користуванні зазначеною квартирою, тому що, як він сам пояснив, ключів у позивачів від спірної квартири не має; вільного доступу до зазначеної квартири позивачі не мають, більше того він заперечує проти того, щоб позивачі вселялися до [ADDRESS]. Також в судовому засіданні встановлено, що рішень про визнання позивачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а також щодо їх виселення відсутні. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання що позивачі мають право проживати та користуватися як члени сім'ї наймача, квартирою [ADDRESS], а тому позовні вимоги позивачів в частині їх вселення в зазначену квартиру - підлягають задоволенню. Що стосується вимог позивачів щодо встановлення права користування однією кімнатою в цій квартирі позивачів та у спільному користуванні кухню та санвузол, то в задоволенні позовних вимоги в цій частині необхідно відмовити, з огляду на наступне. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Тобто право вибору підстав позовних вимог та способу захисту порушеного права належить виключно позивачеві і суд не може самостійно змінювати підставу і той спосіб захисту права, який позивач обрав. Так відповідно до вимог ст.ст. 63, 104 ЖК України - не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення ( кухня, коридор, комора тощо). Член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Враховуючи, що позивачами не визначено наявність або відсутність ізольованих кімнат в спірній квартирі, їх площа ті інші характеристики, матеріали справи також не містять цих відомостей, більше того позивачами вимог щодо укладення окремого договору найму не ставилося, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог щодо встановлення права користування спірною квартирою необхідно відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати в розмірі 114,7 грн., сплачені ними при подачі позову (а.с. 1). В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial