Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

29.09.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову вказала, що з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з нею та знаходиться на повному її майновому утриманні. Позивач зазначає, що на підставі виконавчого листа №2-2157, виданого Красноармійським міськрайонним судом Донецької області від 11.08.2006 року відповідач має зобовязання по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але неменше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Однак, зазначені зобовязання відповідач не виконує вже багато років поспіль, зокрема станом на 31.12.2010 року заборгованість за аліментними зобовязаннями складала 36355,41 грн. Також, позивач вказує, що б відповідач жодного з покладених законом на батьків обовязків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки [PERSON]. Крім того, позивач зазначає, що 29.12.2007 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис №728. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею та її чоловіком без участі та підтримки з боку відповідача. Дитини знаходиться на повному їхньому з чоловіком утриманні. Для розвитку дитини вони прикладають всі свої зусилля та можливості. Свого вітчима [PERSON] донька [PERSON] називає батьком. Чоловік має намір вдочерити [PERSON], адже від шлюбу з ним вони мають ще двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що вже тривалий час відповідач своїм невідомим місцезнаходженням та відсутністю бажання спілкування з дитиною фактично перешкоджає їх виїзду до родичів в АР Крим та взагалі за кордон, чим порушує права та свободи вільного волевиявлення та пересування дитини. Відсутність бажання в спілкуванні підтверджується тим, що відповідач змінив навіть свій номер мобільного телефону та не повідомив його ні їй, ні самій [PERSON]. Дитина не знає відповідача як свого батька, не має до нього жодних родинних почуттів. З огляду на вищенаведене, просить суд позбавити батьківських прав відповідача [PERSON], [INFO], відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в звязку з його ухиленням від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, а також стягнути з відповідача на її користь всі судові витрати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, позов підтримала, просила суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином судовими повістками, тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Родинської міської ради [PERSON] у судовому засідання позов підтримала у повному обсязі, просила такий задовольнити. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 28.08.2006 року розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійськ Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №247 (а.с.7). Від цього шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.11). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] був зобовязаний сплачувати аліменти на користь позивача на дитину [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно (а.с.19). Проте, виконавче провадження щодо стягнення аліментів було закінчено 01.11.2011 року, у звязку з тим, що боржник поживав за адресою: м.Бровари, вул.Поповича, 4/6, що територіально відноситься до ВДВС Броварського МРУЮ Київської області. Згідно довідки-розрахунку № 29034 від 14.11.2016 року заборгованість відповідача станом на 01.11.2016 року становить 90234,16 грн. Також з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] з 29.12.2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.8), від якого вони має двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.9,10). Таким чином, вони є батьками багатодітної сімї (а.с.12-14). Встановлено, що позивач [PERSON], її чоловік [PERSON], донька [PERSON], син [PERSON] та донька [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [INFO] (а.с.21,23,24). Також судом встановлено, що за вищевказаною адресою з 23.11.2005 року зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.23), однак фактично за даною адресою він не проживає з 2008 року. Зі слів сусідів зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, участі у вихованні своєї дитини [PERSON], [INFO], не приймає (а.с.20). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], є ученицею 9 класу школи І-ІІ ступенів №36 м. Красноармійськ, навчається в даній школі з 01.09.2008 року по теперішній час. Рідний батько, [PERSON], за час навчання не займався та не займається утриманням та вихованням дитини, контактів з класним керівником та дирекцією школи не підтримує, не цікавиться навчанням доньки (а.с.15). Відповідно до акта обстеження умов утримання та виховання неповнолітньої [PERSON], [INFO], від 14 вересня 2016 року встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживає у 2-кімнатній квартирі, площею близько 50м2. Санітарно-гігієнічні умови у приміщені добрі, квартира оснащена всіма необхідними для життя меблями, побутовими приладами, є телевізор, персональний компютер тощо. Для дітей обладнана окрема кімната, у якій є все необхідне для організації дозвілля, відпочинку, сну та навчання. У дітей багато іграшок, книжок, окремий компютер. Для [PERSON] є власне робоче місце для занять. Батько неповнолітньої [PERSON], [INFO], з донькою не підтримує ніяких звязків понад 9 років, не надає матеріальної допомоги на її утримання, аліменти не сплачує, місце його знаходження на даний час невідоме. З 2006 року по теперішній час матеріальним забезпеченням неповнолітньої, її утриманням, вихованням займається з матірю, вітчим [PERSON] Психологічний клімат в сімї нормальний, стосунки між дорослими та дітьми доброзичливі, неповнолітня [PERSON] вважає вітчима своїм батьком. Він дуже добре ставиться до неї, цікавиться її навчальними успіхами, підтримує зв'язок з вчителем, буває на батьківських зборах, піклується про здоровя дитини, матеріально забезпечує. Комісія дійшла до висновку, що цілковито доцільним буде позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої [PERSON]О.(а.с.16). Відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконкому Родинської міської ради № 02-53-518 від 06.10.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], Орган опіки та піклування виконкому Родинської міської ради вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], є доцільним (а.с.38,39). Опитана у судовому засіданні неповнолітня [PERSON] суду пояснила, що батька вона не памятає, оскільки він покинув родину коли їй було2 роки. За все ї свідоме життя батько жодного разу не цікавився нею, не відвідував садочок, школу, її життям не цікавиться, допомоги на її утримання не надає, з днем народження чи іншими світами не вітає, її навчанням не цікавиться, жодної участі у її вихованні не приймає. Вона живе разом з мамою, вітчимом якого називає батьком, сестрою та братом. Просила суд ухвалити рішення про задоволення позову. Законодавством України закріплено обов'язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того законодавством зобов'язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України). Судом встановлено, що відповідач, проживаючи окремо від своєї доньки, не виконує свої батьківські обов'язки без поважних та обґрунтованих на це причин. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН № 44/25 від 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної [PERSON] України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Разом з тим це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з'ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення. Надання майнової допомоги на утримання дітей є лише однією із складової виконання батьківського обов'язку, і ніяким чином не може замінити участь батька у вихованні дитини, живому спілкуванні з нею, духовному та фізичному її розвитку, підготовці дитини до самостійного життя. Оцінюючи надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, не спілкувався з дитиною, не виявляв інтересу до життя доньки. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. З аналізу досліджених документів суд приходить до висновку, що відповідач батьківських обовязків не виконує, свідомо нехтує ними, а тому позов слід - задовольнити. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у суім 551,21 грн.(а.с.1).

Outcome: approved