Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

7 листопада 2013 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зобов'язання сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що після розірвання в 2008 р. шлюбу син повністю перебуває на її утриманні, а батько відмовляється надавати матеріальну допомогу, хоча згідно ст. 180 Сімейного кодексу України він зобов'язаний це робити. В судовому засіданні позивач [PERSON] змінила предмет позову та зменшила розмір позовних вимог. Заявила вимогу про стягнення аліментів в розмірі 800 грн. Позивач пояснила, що після розірвання шлюбу відповідач обіцяв сплачувати аліменти добровільно в розмірі 1000 грн. і певний час свої зобов'язання виконував. Проте близько двох років його виплати стали нерегулярними. Він став надавати 200, 100, а то і 50 грн. в місяць, або взагалі відмовлявся допомагати сину посилаючись на відсутність коштів. Так за період з листопада 2013 р. по січень 2014 р. вона отримала від відповідача лише 200 грн. Утримання сина, який навчається у другому класі, потребує значних коштів на харчування, одяг, навчання та лікування, а вона не у змозі повністю забезпечити потреби дитини. Відповідач [PERSON] в принципі не заперечував проти свого обов'язку брати участь в утриманні сина, але зазначив, що він не працює і не може сплачувати аліменти. Вказав, що держава повинна забезпечити його роботою, щоб він мав змогу утримувати дитину. Жодної обґрунтованої позиції щодо розміру аліментів, які він здатен сплачувати, відповідач не висловив. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 3), від якого мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.4). 11 вересня 2008 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5). Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір'ю і перебуває на її утриманні, що відповідачем не заперечується. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, після розірвання шлюбу батько надавав певну матеріальну допомогу на утримання сина, проте останні два роки вказана допомога не є стабільною і регулярною, або взагалі не надається. Оскільки сторони не домовились про добровільну участь батька в утриманні дитини, спір про стягнення аліментів підлягає вирішенню судом. Як пояснив відповідач, близько двох років він не має постійної роботи і заробляє на життя роботою у таксі. Враховуючи наведене, суд вважає встановленим, що відповідач має нерегулярний і мінливий дохід, що згідно з приписом ст. 184 Сімейного кодексу України є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Визначаючи конкретну суму, яка підлягає стягненню з відповідача в якості аліментів, суд враховує, що він є здоровим, працездатним чоловіком, у нього відсутні інші діти, яких він повинен утримувати, а також його матеріальне становище. Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення аліментів в заявленому розмірі, який наближений до встановленого законом прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 років. На підставі ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивач за законом звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved