Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

30 серпня 2013 року позивачі звернулися до [PERSON] з вищезазначеним позовом, уточнивши його (а.с. 2-3, 163), в якому просили поділити в натурі між співвласниками житловий будинок [ADDRESS], Печенізького району, Харківської області та визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до варіанту № 1 висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2800/5456/5531 від 26 травня 2014 року, вважаючи позивачів співвласником № 1, а відповідачку - співвласником № 2. Ухвалою суду від 28 липня 2014 року до участі у справі було залучено в якості співвідповідача [PERSON] (а.с. 165). В обґрунтування позовних вимог, позивачі посилалися на те, що відповідачі перешкоджають їхньому доступу до будинку, який на праві спільної часткової власності належить всім сторонам: як позивачам, в розмірі ? частки будинку кожній, так і відповідачу, [PERSON], у розмірі ? частки цього ж будинку. Між позивачами та відповідачем, виникають спори про порядок користування і володіння будинком, надвірними будівлями та земельною ділянкою, при цьому досягнути згоди щодо способу та порядку користування спільним майном не вдається. Позивачі в судове засідання не з'явились, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі (а.с. 179). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову суду не надав. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМВ України у Харківській області судом було встановлено місце реєстрації [PERSON] (а.с. 21), про наявність будь-яких інших адрес для листування або про зміну місця проживання відповідач суд не повідомляв. Як убачається зі зворотних поштових повідомлень про неможливість вручення судових повісток зазначена кореспонденція не була отримана відповідачем [PERSON] за місцем реєстрації та була повернута суду за закінченням строку зберігання (а.с. 44-45, 49-50, 68-69, 70-71, 81-82, 89-90, 148, 160, 174-175, 183-184). Менше з тим, відповідач неодноразово звертався до суду з заявами, що беззаперечно свідчить про його обізнаність щодо наявності в суді цивільної справи (а.с. 91, 146). Відповідно до положень статей 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України відповідач [PERSON] вважається таким, що повідомлений про час та місце розгляду справи. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON], суд враховував, зокрема, вимоги, сформульовані в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Цихановський проти України (рішення від 6 вересня 2007 року, заява № 3572/03) та Коновалов проти України (рішення від 18 жовтня 2007, заява № 13242/02) згідно яких на національні суди покладено обов'язок створення умов для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним, зокрема, суд має вирішувати, чи відкладати судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричиняє невиправдані затримки у провадженні. Відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилалась на неможливість виділення часток позивачок в натурі, оскільки в будинку одна піч для його опалення. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачкам кожній окремо належить по ? частці житлового будинку [ADDRESS], Печенізького району, Харківської області (далі за текстом, спірне домоволодіння), згідно Свідоцтв про право на спадщину за законом серії ВТІ номер 053082 та серії ВТІ номер 053081, посвідчених 15 липня 2013 року державним нотаріусом Дванадцятої харківської державної нотаріальної контори Альшаєвою В.В. та зареєстрованих у реєстрі того ж дня за номерами 5-245 та 5-246 (а.с. 4-9, 157-158). [PERSON] належала ? частка спірного домоволодіння згідно рішення Печенізького районного суду Харківської області від 16 травня 2011 року (а.с. 134-139, 157-158). Відповідно до інформаційної довідки Реєстраційної служби Печенізького районного управління юстиції Харківської області від 17 липня 2014 року, право власності на ? частку спірного будинку перейшло від [PERSON] до [PERSON] на підставі договору дарування від 18 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі того ж дня за номером 2176, вона ж є власницею спірного будинку станом на день розгляду справи в суді (а. с. 157-158). Відповідно до частини 1 статті 356 Цивільного кодексу України спірний будинок перебуває у спільній частковій власності сторін. Згідно технічного паспорту на садибний будинок, виготовленого КП «Печенізьке бюро технічної інвентаризації» та зареєстрованого за № 149 від 19 червня 2010 року, спірне домоволодіння складається з наступних об'єктів: житловий будинок літера «А», загальною площею 69, 4 кв. м., веранда - літера «а», ганок - літера «а1», сарай - літера «Б», сарай - літера «Б1», сарай - літера «Б2», погріб - літера «б», сарай - літера «В», гараж - літера «В1», сарай - літера «в», вбиральня - літера «У», колодязь - літера «К», паркан - літера «л1», хвіртка - літера «л2», ворота - літера «л3», паркан - літера «л4» (а. с. 15-18). На виконання ухвали суду від 17 лютого 2014 року ХНДІСЕ ім. Засл. проф.. М.С. Бокаріуса було проведено судову будівельно-технічну експертизу, за результатами якої складено висновок № 2800/5456/5531 від 26 травня 2014 року (а. с. 102-109). Відповідно до частини 1 статті 317, частини 1 статті 364 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, зокрема, право на виділ у натурі частки із майна, що перебуває у спільній частковій власності з іншими особами. Згідно роз'яснень, які містяться в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» (далі за текстом, постанова № 7 від 4 жовтня 1991 року), при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Як убачається з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2800/5456/5531 від 26 травня 2014 року, з технічної точки зору поділити в натурі будинок та господарсько-побутові будівлі, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] з дотриманням розміру часток співвласників, не надається можливим (а.с. 111), оскільки об'ємно-планувальне рішення домоволодіння не дозволяє реконструювати житловий будинок таким чином, щоб виділити співвласникам ізольовані житлові й інші приміщення із самостійними виходами, які б відповідали ідеальній частці в праві власності. У зв'язку з вищенаведеним, у цьому ж висновку запропоновано чотири варіанта розподілу зазначеного будинку з відступом від ідеальних часток співвласників, зі зміною часток співвласників та розрахунком відповідної грошової компенсації, що узгоджується з роз'ясненнями, наданими у пункті 6 постанови № 7 від 4 жовтня 1991 року, та правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України вибір способу захисту оспорюваного або невизнаного права належить позивачкам, які просили виділити їм в натурі частку спірного домоволодіння згідно варіанту № 1, наведеного експертом у висновку № 2800/5456/5531 від 26 травня 2014 року, та визначити порядок користування відповідною земельною ділянкою згідно варіанту № 1, наведеного у тому ж висновку. Судом встановлено, що гарантоване статтею 364 Цивільного кодексу України право позивачок на виділення в натурі належної їм частки у спільній частковій власності в контексті конкретного домоволодіння, не порушує права інших осіб та загальних засад суспільства, не завдає шкоди довкіллю або культурній спадщині, не має наміром завдати шкоди іншим особам, отже ними не порушуються положення частин 2-5 статті 13 цього ж Кодексу. Позовна вимога щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, прилеглої до спірного домоволодіння, узгоджується з положеннями статті 152 Земельного кодексу України та роз'ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови № 7 від 4 жовтня 1991 року. Суд вважає необґрунтованим заперечення відповідачки [PERSON] щодо неподільності спірного домоволодіння з огляду на положення статті 183 Цивільного кодексу України, оскільки виділ частки в натурі можливий без втрати його цільового призначення, а наявність пічного опалення не є перешкодою для цього. Облаштування сторонами окремих систем опалення та енергопостачання, як зазначено у висновку № 2800/5456/5531 від 26 травня 2014 року, може відбутись виключно після отримання всіх необхідних узгоджень відповідних проектів з держпожінспекцією, обленерго та/або газовим господарством в залежності від обраного ними виду опалення. Оскільки виділ зі спірного домоволодіння в натурі часток позивачок технічно можливий лише з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд проводить його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації відповідачці, як учаснику спільної власності, частка якого зменшиться. Виходячи з роз'яснень, наведених у пункті 11 постанови № 7 від 4 жовтня 1991 року, та з огляду на розрахунки, наведені у висновку № 2800/5456/5531 від 26 травня 2014 року, суд вважає за необхідне стягнути з позивачок на користь відповідачки [PERSON] 4 266 гривень 00 копійок грошової компенсації за зменшення її ідеальної частки у спільній власності. Разом з тим, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки [PERSON] не є власником частини спірного будинку, він є неналежним відповідачем, а тому згідно пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суд відмовляє в позові до неналежного відповідача, та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Суд розподіляє судові витрати між сторонами, на підставі статті 88 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial