Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

30.07.2021 позивач - [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 30.01.2012 у справі №2-14/12 з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у розмірі ј всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 30.01.2012 було розірвано шлюб між нею та відповідачем, з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 08 січня 2012 року до досягнення дітьми віку повноліття, стягуючи аліменти на користь матері, [PERSON] , 1976 року народження. Відповідний виконавчий лист перебуває на виконанні у Краснопільському районному відділі державної виконавчої служби. Разом з тим з 2016 року аліменти стягуються тільки на одну дитину, оскільки старший син досяг віку повноліття. Останній рік відповідач сплачує аліменти в розмірі 1000 гривень, хоча відповідно розрахунку державного виконавця сума аліментів, що підлягає стягненню, становить 1695 грн. 52 коп. Позивач у позові зазначає, що її матеріальне становище погіршилось, оскільки [INFO] у неї народилась інша дитина, тому на даний час позивачка не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, джерел доходу немає, єдині кошти, які вона отримує це 860 гривень щомісячно у вигляді державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. За твердженням позивача матеріальне становище відповідача значно покращилося, оскільки він систематично їздить на заробітки до Києва, може забезпечувати належним чином їхнього спільного сина - [PERSON] , який до того ж планує поступати навчатися до коледжу, крім повсякденних потреб, додаються потреби на проїзд, харчування, оплату гуртожитку, кишенькові кошти. Тому на думку позивача зазначений розмір аліментів не дозволяє їй забезпечувати та утримувати спільного сина для його належного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. В зв`язку з цим, вважає, що аліменти повинні бути визначені у розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 09.08.2021 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 08.09.2021 об 11:00 (а.с. 20-21). 10.08.2021 Краснопільським районним судом Сумської області за супровідним листом вих. №578/790/21/6606/2021 надіслано за місцем реєстрації: [ADDRESS] , [PERSON] копію вищевказаної ухвали та копію позову з копіями доданих до нього документів на 39 арк. у одному примірнику та судову повістку. 20.08.2021 поштове відправлення з рекомендованим повідомленням повернуто на адресу суду, причиною повернення (досилання) вказано «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку з відсутністю доказів належного повідомлення відповідача про дату і місце розгляду справи, її розгляд був відкладений до 11.10.2021 для повідомлення відповідача про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 33-34). 11.10.2021 вх. №3898 через загальну канцелярію суду від представника позивача -адвоката Супруна Дмитра Володимировича (згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги, посвідчення адвоката №2135 від 18.04.2018) надійшли додаткові пояснення по справі, в яких останній вказує, що після досягнення старшою дитиною сторін віку повноліття стягнення аліментів у присудженому розмірі 1/3 частини від доходу відповідача, трансформувалося в Ѕ частину від 1/3, тобто 1/6 частини на утримання меншого спільного сина [PERSON] , [INFO] , що в свою чергу не є достатнім для забезпечення належного рівня життя та розвитку неповнолітньої дитини. Крім того, у свої поясненнях представник позивача зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Позивач у судове засідання 11.10.2021 не прибула, повідомлена належним чином, згідно поданої заяви від 20.09.2021 вх.№3672 позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Додала до заяви довідку з Управління соціального захисту населення Сумської районної державної адміністрації про те, що вона дійсно перебуває на обліку в Управлінні та одержує допомогу при народження дитини на доньку [PERSON] , [INFO] з 01.01.2020 по 31.01.2023 (а.с. 37-38). Відповідач у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву чи інших документів на підтвердження його позиції з предмета спору до суду не надходило, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином з урахуванням положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, так як 08.09.2021 відповідача про дату, місце та час судового засідання повідомлено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 33-34). За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення, у судовому засіданні 11.10.2021 постановлено протокольну ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст. 281 ЦПК України. Неявка сторін, належним чином повідомлених про дачу і місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 30.01.2012 було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, ухвалено стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 08 січня 2012 року до досягнення дітьми віку повноліття, стягуючи аліменти на користь матері, [PERSON] , 1976 року народження (а.с. 8). Із змісту позову та додаткових пояснень представника позивача вбачається, що старший син сторін [PERSON] досяг віку повноліття та відповідач аліменти сплачує тільки на одну дитину, а саме на [PERSON] , який проживає згідно довідки про місце реєстрації від 12.11.2020 вих.№988 за місцем проживання матері, тобто позивача. Відповідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеного в.о. начальника Краснопільського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Суми), аліменти стягуються у розмірі 1/6 частини доходу відповідача, сума аліментів, що підлягає щомісячному стягненню з відповідача з 01.04.2021 становить 1695 грн. 52 коп. (а.с. 10-11, 13-14). З долучених до матеріалів справи документів встановлено, що у позивача [INFO] народилась донька. На даний час позивач не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною. Інших джерел доходу позивач не має, єдині кошти, які вона отримує це 860 гривень щомісячно у вигляді державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 12, 38). Неповнолітній син сторін [PERSON] потребує для нормального і гармонійного розвитку більшої суми коштів на його утримання, планує поступати навчатися до коледжу, у зв`язку з чим до звичних витрат додаються витрати на проїзд, харчування, оплату гуртожитку, кишенькові кошти, що потребує постійної фінансової допомоги з боку обох батьків. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що у неї змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася донька від іншого шлюбу з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18.08.2020 та свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 17.01.2020 (а.с. 7, 12). Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Позивачем заявлено вимогу про збільшення розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Краснопільського районного суду Сумської області від 30.01.2012 у справі №2-14/12 з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , визначивши розмір аліментів у розмірі ј всіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років станом на день звернення позивача до суду з позовом (30.07.2021) становив 2510 гривень. Згідно п. 23 постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, а стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, суд, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При цьому судом враховано правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 565/2071/19 про те, що зміна сімейного стану не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, однак з урахуванням обставин даної справи, з огляду на те, що на даний час аліменти на утримання неповнолітньої дитини становлять 1/6 частину від доходу платника аліментів, що безумовно не може забезпечити достатній рівень утримання дитини, з дотриманням принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини, задекларованих у Конвенції про права дитини, на переконання суду, розмір аліментів необхідно збільшити, враховуючи потреби дитини та неможливість самостійно матір`ю на даний час ці потреби задовольнити. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо вирішення питання про судові витрати суд зазначає наступне. Враховуючи, що позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача в дохід Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,80 грн.

Outcome: approved