Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

31 березня 2021 року представник позивача звернувся до відповідача про стягнення завданих збитків у розмірі 39335 грн. В обґрунтування вимог посилався на те, що 06 жовтня 2016 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Тандем-Фінанс» [PERSON] було прийнято на посаду касира-оператора за сумісництвом. Того ж дня між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. ТОВ «Фінансова компанія «Тандем-Фінанс» є фінансовою установою відповідно до Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК № 509 від 18 лютого 2015 року. Відповідно до посадових обов`язків відповідача, він зобов`язаний здійснювати операції, пов`язані з прийманням готівкових грошових коштів внесених через термінали позивача, зберігати ці кошти до моменту внесення цих коштів до установи банку та вносити їх на розрахунковий рахунок позивача відкритий в банку. За наявною інформацією у позивача останній раз інкасація вищезазначених терміналів відповідачем здійснювалась 27 грудня 2019 року, 28 грудня 2019 року та 29 грудня 2019 року і інкасовані кошти в сумі 39335 грн. в порушення посадових обов язків відповідача не були внесені на розрахунковий рахунок позивача. Внаслідок таких дій відповідача, ним було завдано матеріальної шкоди позивачу на суму 39335 грн. Суму збитків в розмірі 39335 грн. та судові витрати в розмірі 2270 грн. просив стягнути з відповідача в судовому порядку. Ухвалою від 02.04.2021 року відкрито спрощене позовне провадження по справі. Представник позивача просив суд розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (зворотні повідомлення наявні в матеріалах справи), відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивач є фінансовою установою, відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №509 від 18 лютого 2015 року та на підставі ліцензії НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків №36/1 від 05 липня 2017 року здійснює діяльність з прийому платежів та переказу коштів за допомогою терміналів самообслуговування . 06 жовтня 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Тандем-Фінанс» було прийнято на посаду касира-операціоніста за сумісництвом [PERSON] [INFO] . Даний факт підтверджується наказом ТОВ «Фінансова компанія «Тандем-Фінанс» № 96 від 06 жовтня 2016 року. 06 жовтня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. За умовами пункту 1 договору працівник, що займає посаду касира операціоніста та виконує роботу, пов`язану з обслуговуванням грошових автоматів (платіжних терміналів), у відповідності з діючим законодавством добровільно приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження будь-яких ввірених йому матеріальних цінностей, які ним були отримані при виконанні робіт, пов`язаних з обслуговуванням грошових автоматів. Пунктами 2, 3, 5 договору передбачено, що працівник відповідальний за збитки, завдані підприємству як в результаті умисних дій, так і в результаті недбалого чи недобросовісного відношення до своїх обов`язків. Працівник зобов`язується відшкодувати підприємству збитки, які завдані протиправними діями працівника. У випадку незабезпечення з вини Працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру збитків, завданих підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства. З умовами викладеними в договорі відповідач був ознайомлений, про що свідчить його підпис. Відповідно до посадових обов`язків відповідача, викладених в посадовій інструкції касира операціоніста ТОВ «Фінансова компанія «Тандем-Фінанс», він зобов`язаний здійснювати операції, пов`язані з прийманням готівкових грошових коштів внесених через термінали позивача, зберігати ці кошти до моменту внесення цих коштів до установи банку та вносити їх на розрахунковий рахунок позивача відкритий у банку. Відповідач був ознайомлений з його посадовими обов`язками, про що свідчить підпис останнього на даному документі. Вказані обставини підтверджуються даними посадової інструкції касира операціоніста, затвердженої наказом директораТОВ «Фінансова компанія «Тандем-Фінанс» № 5-ВД від 14 червня 2016 року. За наявною інформацією у позивача останній раз інкасація вищезазначених терміналів відповідачем здійснювалась 27 грудня 2019 року, 28 грудня 2019 року та 29 грудня 2019 року і інкасовані кошти в сумі 39335 грн. в порушення посадових обов язків відповідача не були внесені на розрахунковий рахунок позивача. Внаслідок таких дій відповідача, ним було завдано майнової шкоди позивачу на суму 39335 гривень. Протиправна поведінка відповідача полягає в порушенні ним вимог трудового законодавства та своїх посадових обов`язків, вина відповідачем не заперечується, наявний причинний зв`язок між порушенням відповідачем своїх посадових обов`язків та завданням позивачу збитків. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю. Статтею 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов?язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Частиною 2 статті 131 КЗпП України визначено, що працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. За правилами статті 30 КЗпП України, працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством. Відповідно до статті 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв?язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Постановою Держкомпраці СРСР № 447/24 від 28 грудня 1977 року затверджено «Перелік посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність» до якого включено роботи з обслуговування торгових та грошових автоматів. В абзацах 1 та 3 пункту 3 Постанови пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що у відповідності до статті 130 КЗпПП України за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством, з яким перебуває в трудових відносинах. Відповідно до частини 3 статті 136 КЗпП України, покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Внаслідок винних дій [PERSON] , який порушив вимоги посадової інструкції, позивачу завдано дійсної прямої шкоди у розмірі 39335 грн. Укладення між сторонами договору про повну матеріальну відповідальність дає підстави позивачу звернутися до суду з позовом про стягнення завданих йому збитків з відповідача. Згідно правил статті 263 ЦПК України,судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що всі обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків підтверджені матеріалами справи. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2270 грн. 00 коп. Відповідно до частини 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved