Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

30 квітня 2015 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона є власником двох земельних ділянок, розташованих в [ADDRESS]: земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та земельної ділянки площею 0,3680 га для ведення особистого селянського господарства. Межею між її землеволодінням та сусіднім землекористувачем [PERSON] для земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, є металева сітка, а між земельними ділянками для ведення особистого селянського господарства були межові знаки. 06 квітня 2015 року відповідачі знищили межові знаки та, проводячи земельні роботи на своїй земельній ділянці та переорюючи її, захопили частину її земельної ділянки на ширину 1 метр по всій довжині земельної ділянки протяжністю 118 метрів та посіяли на ній зернові культури, тобто використали у власних інтересах. На її вимоги звільнити незаконно захоплену земельну ділянку та дозволити використовувати її відповідачі відповідали погрозами, заявляли, що не будуть звільняти земельну ділянку. 06 квітня 2015 року вона звернулась до Гнідинцівської сільської ради з заявою про порушення свого права вільно користуватися земельною ділянкою. Комісія сільської ради склала акт, в якому зафіксувала факт захоплення відповідачами частини її земельної ділянки та відмову відповідачів звільнити незаконно захоплену земельну ділянку. Позивач просить в судовому порядку зобов'язати відповідачів звільнити її земельну ділянку, зобов'язати їх відновити її стан, який існував до самовільного захоплення та відновити межові знаки. В судовому засіданні позивач, підтримавши в повному обсязі вищезазначені позовні вимоги, просила позов задовольнити та пояснила, що спір з приводу межі з відповідачами існує вже дуже давно. Відповідачі принципово не бажають врегулювати питання мирним шляхом, на них не діють ніякі рішення сільської ради, адже вони вважають, що їхня земельна ділянка повинна мати такі межі, які відповідають їхньому проекту забудови земельної ділянки. Відповідач [PERSON] двічі притягувався до адміністративної відповідальності за знищення межі: перший раз - за зруйнування паркана, який він спиляв, другий раз - за знищення сітки та труб, розміщених на межі. Відповідачами було порушено мирову угоду, яка затверджувалась судом у 2006 році. На межі їхніх ділянок знаходиться водопровід відповідачів, проте, він збудований з порушенням санітарних та будівельних норм, що підтверджується судовим рішенням від 15 жовтня 2003 року, яке набрало законної сили. Хоча ті колочки, які були встановлені станом на 06 квітня 2015 року теж вважаються межовими знаками, вона у серпні 2015 року найняла спеціалістів, які виготовили та передали їй межові знаки встановленого зразка. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, видав [PERSON] довіреність на представництво його інтересів у суді (а.с. 194). Відповідач [PERSON] позов не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях, та пояснив, що згідно висновку ТОВ «Судова незалежна експертиза України» від 22 жовтня 2014 року межа в натурі між земельними ділянками по [ADDRESS] та по [ADDRESS] не відповідає кадастровим планам земельних ділянок, переданих у власність батьку позивача [PERSON], що містяться в технічній документації із землеустрою. Крім того, зазначив, що він є неналежним відповідач по справі, оскільки він не є користувачем земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою позивача. Також просить застосувати строк позовної давності, який, на його думку, позивачем пропущено. Зазначив, що колочки, які були розміщені на межі 06 квітня 2015 року, не можна вважати межовими знаками, адже вони не відповідають державному стандарту, встановленому для межових знаків. Межа, на його думку, має бути розміщена відповідно до фактичного користування земельними ділянками. При цьому необхідно, щоб позивач звільнила його водопровід, а від сусіднього житлового будинку (будинку позивача) до межі була відстань 1 метр. Не визнає жодного сантиметра, адже вони з братом меж не порушували, ніякої комісії 06 квітня 2015 року не бачили, нікому не погрожували, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, за довіреністю - землевпорядник Гнідинцівської сільської ради Варвинського району Чернігівської області [PERSON] пояснила, що ділянка позивача приватизована, станом на 06 квітня 2015 року були встановлені межові знаки, якими є також сітка і паркан. Батьки позивача [PERSON] вже жили в своєму господарстві, коли [PERSON] купили сусіднє дворище по [ADDRESS], а тому про те, що у [PERSON] відібрали якусь частину ділянки, якою вони фактично користувались, не може бути і мови. Згідно раніше діючого законодавства земельна ділянка визначалась загальною площею для кожного користувача, а пізніше почали виокремлювати земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. [PERSON] раніше весь час проживав і був прописаний у м. Боярка Київської області, а [PERSON] не визнавав ніяких встановлених сільською радою меж. Протягом 30 років зі спробами вирішення спору на земельні ділянки позивача та відповідачів ходили депутати різних рівнів, було багато судових справ за позовами сторін, проте відповідачі завжди порушували земельне законодавство, правила добросусідства та нормального співжиття з сусідами, з ними нічого неможливо було погодити. Якщо встановити межу там, де бажають відповідачі, то позивач не зможе навіть побілити свою хату. Крім того, відповідачі викопали траншею, в яку зливаються всі стічні води, які потім потрапляють у погреби позивача. Висновок незалежної судової експертизи, на який посилається [PERSON], як на підставу своїх заперечень, не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки експерт здійснював дослідження, не звертаючись ні в сільську раду, ні в земельний відділ, спираючись лише на думку відповідачів. Крім того, відповідач посилається на проект забудови земельної ділянки забудовника [PERSON], в якому, зокрема, зазначено, що від сусіднього житлового будинку до межі має бути 1 метр. Проте, це зазначено лише в примірнику відповідачів. В оригіналі плану забудови земельної ділянки забудовника [PERSON], що знаходиться в сільській раді, така вимога не зазначена. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 20 листопада 2006 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,3680 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Гнідинцівської сільської ради по [ADDRESS] Варвинського району Чернігівської області, та державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, розташовану на території Гнідинцівської сільської ради по [ADDRESS] Варвинського району Чернігівської області (а.с. 9,10). Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом спадкоємцем майна [PERSON], зокрема, вищезазначених земельних ділянок, є його дочка [PERSON] (а.с. 11, 12). 15 травня 2014 року згідно ухвали Варвинського районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2014 року по справі №731/876/13-ц була створена комісія в складі директора ПП «Елітзем», сертифікованого інженера-землевпорядника - [PERSON] та сертифікованого інженера-землевпорядника, відповідального за дотримання вимог законодавства, стандартів, норм і правил при виконанні робіт із землеустрою та геодезичних робіт - [PERSON], яка 23 травня 2014 року здійснила обстеження земельної ділянка та виносу її меж в натурі згідно технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться в [ADDRESS], та склала свій висновок (а.с. 6-7). В результаті обстеження було виявлено, що межі земельної ділянки відповідають кадастровому плану, що міститься в технічній документації із землеустрою, довжини ліній та відстані співпадають з існуючими межами в натурі. Координати земельної ділянки, які знаходяться в технічній документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться в [ADDRESS] і належить [PERSON] ([PERSON].) не відповідають дійсності, але на думку комісії, це не суттєво тому, що в 2006 році, коли виготовлялась документація, ще не було загальнодоступних досконалих приладів визначення просторового положення земельної ділянки. У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» судам роз'яснено, що висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Суд критично ставиться до висновку ТОВ «Судова незалежна експертиза України» від 22 жовтня 2014 року (а.с. 94-95), наданого відповідачами, оскільки він істотно суперечить всім іншим матеріалам справи та отриманий поза межами судового розгляду та без ухвали суду. 06 квітня 2015 року комісія в складі голови Гнідинцівської сільської ради [PERSON], землевпорядника [PERSON] та жительки с. Гнідинці [PERSON] склала Акт (а.с. 13) про те, що [PERSON] проводить земельні роботи на своїй земельній ділянці та порушив межу з ділянкою [PERSON], переоравши земельну ділянку по всій довжині 118 м та ширині 1 м. [PERSON] посіяв на земельній ділянці зернові культури, тобто використав її у своїх потребах. Зауваження на порушення [PERSON] ігнорує, відповідає нецензурними словами. Комісія встановила, що межа порушена і ділянка перекопана. Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, як роз'яснено у п. 5 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, надані позивачем, доводять правомірність набуття нею права власності на земельні ділянки та, як наслідок, правильність встановлення межових знаків між її земельними ділянками та земельними ділянками відповідачів. Відповідачами не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що позивач неправомірно набула право власності на оспорювану частину земельної ділянки на межі з земельною ділянкою, що перебуває у їх користуванні. Крім того, відповідачі не надали суду доказів, які підтверджують їх право власності на свою земельну ділянку. В письмовому запереченні зазначено лише, що [PERSON] є її користувачем. Як вбачається з рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 15 жовтня 2003 року, підземний водопровід збудовано [PERSON] без виконання та узгодження робочого проекту на водопостачання на відстані 2,2 -3,2 м від фундаменту будинку [PERSON] (а.с. 213-215). В рішенні Варвинського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2005 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] пошкодили металеву сітку [PERSON], яка була встановлена останнім на межі з ділянкою [PERSON] (а.с. 209-212). З аналізу наведених судових рішень вбачається, що в минулому мали місце випадки порушення відповідачами земельного законодавства, інших нормативних актів, правил добросусідства та нормального співжиття з сусідом [PERSON], дочкою якого є позивач [PERSON] В судовому засіданні досліджено наданий представником Гнідинцівської сільської ради Варвинського району Чернігівської області оригінал будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, виданого забудовнику [PERSON], та наявного в ньому проекту забудови земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], (а.с. 216-218). При дослідженні встановлено, що в проекті забудови відсутня вказівка на те, що від сусіднього житлового будинку до межі має бути 1 метр. Зазначене свідчить про недобросовісність відповідачів при відстоюванні своєї позиції в справі. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1-2 ст. 152 Земельного кодексу України та держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю . Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Зазначене положення передбачене також пунктом 7 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року. Відповідно до п. 33 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. За таких обставин суд не приймає до уваги твердження [PERSON] про те, що він є неналежним відповідачем по справі. Як передбачено у п. 36 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року, позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом. Отже, суд вважає необґрунтованою заяву відповідачів про застосування строку позовної давності. Крім того, позивач 30 квітня 2015 року звернулась до суду з вимогою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, які виникли 06 квітня 2015 року, що само по собі виключає застосування трирічного строку позовної давності. Повний текст рішення складено 15 лютого 2016 року.

Outcome: approved