Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

31 січня 2020 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі Відповідач, ПАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 212\~535 гривень без утримання податків з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 17.04.1997 по 03.02.2014 працював підземним машиністом електровоза дільниці ВШТ шахти «Родіна» ПАТ «КЗРК». Рішенням МСЕК від 14.10.2013 позивачу було встановлено 45% втрати професійної працездатності: 30%\~радикулопатія,\~15%\~хронічне обструктивне\~захворювання легеньта третя група інвалідності. В подальшому висновком МСЕК від 24.10.2017 позивачу було встановлено 45% втрати професійної працездатності по радикулопатії та хронічному обструктивному захворюванню легень та третя група інвалідності безстроково. У зв`язку із отриманими профзахворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває біль, обмеження рухів в попереково-крижовому відділі хребта, посилення болю при ході, фізичному навантаженні, тривалому положенні сидячи, іррадіацію болю по задній поверхні правої ноги до коліна, періодичне оніміння, судоми, періодичне оніміння в пальцях кистей, загальну слабкість, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель з харкотинням, головний біль, підвищення артеріального тиску. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 24 лютого 2020 року судом отримані клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, зобов`язання позивача надати до суду оригінали письмових доказів, та визнання явки позивача обов`язковою, які за результатами розгляду ухвалою суду від 28 лютого 2020 року залишені без задоволення. 24 лютого 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що крім підприємства відповідача позивач протягом 13 років 4 місяців працював за професією підземного машиніста електровоза на шахті ім. Артема РУ ім. Кірова, правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», та 45% втрати працездатності встановлено позивачу з урахуванням його роботи в шкідливих та небезпечних умовах за весь період його трудової діяльності на двох підприємствах. Зазначив, що посилання позивача на душевні страждання та переживання не підтверджені належними доказами, позивачем не доведено обґрунтованості позовних вимог, не надано до суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди, заявлений позивачем розмір моральної шкоди жодним чином не аргументований та необґрунтований. Вказав, що відповідач протиправних дій, які б знаходилися у причинному зв`язку з настанням у позивача хронічного професійного захворювання не вчиняв, а тому не може нести відповідальність за завдану останньому шкоду. Також зазначив, що позивач звільнився з підприємства відповідача за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію а не за станом здоров`я. Позивач з власної волі виконував роботу на підприємстві відповідача, з метою отримання більшої заробітної плати, біль тривалої відпустки та виходу на пенсію на пільгових умовах, саме недбайливе ставлення позивача до свого здоров`я призвело до виникнення професійного захворювання. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 17.04.1997 по 03.02.2014 працював підземним машиністом електровоза дільниці ВШТ шахти «Родіна», з 03.02.2014 переведений оператором диспетчерської служби дільниці №26 шахти «Родіна» ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», і був звільнений з підприємства 27.12.2019 за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно зі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с.34-37). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 30.03.2013 встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання радикулопатія С6,С7, С8 і L5, S1 з вираженими (ІІІ ступеня) статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і периферичним нейросудинним синдромаим, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового ( ПФС другого ст.) і колінного (ПФ другого ст.) періартрозів, остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових суглобів (ПФ другого ст.). Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст.,емфізема легень першої ст.). ЛН першого-другого ст., із зазначенням його причин- перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, важкість праці (а.с. 16-19) Згідно пункту 16 згаданого Акту професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на шахті «Родіна» підземним машиністом електровоза виконував роботи з керування електровозами під час відкочування навантажених та порожніх ешелонів, під час навантаження гірничої маси з люків дозаторів та розвантажування на перекидачі. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування , підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю, переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 09.07.2013 №219 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 19.01.1984 -27.03.1985, 31.01.1985 - 13.04.1997 підземний машиніст електровоза шахта №1 імені Артема РУ імені Кірова. Відповідно до пункту 19 вказаного Акту враховуючи роботу [PERSON] впродовж 28 років в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 14.10.2013 пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 45% внаслідок професійного захворювання (30% радикулопатія, 15% хронічне обструктивне захворювання легень) та третю групу інвалідності з 07.10.2013 до 01.11.2014, що підтверджується копією виписки з акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ [NUMBER] (а.с. 10). В подальшому [PERSON] неодноразово проходив переогляди МСЕК (а.с. 10-15), і відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії12ААА №649678, 24.10.2017 йому було встановлено повторно 45% втрати професійної працездатності (30% радикулопатія, 15% хронічне обструктивне захворювання легень) та третю групу інвалідності безстроково (а.с.14-15). Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я з діагнозом: радикулопатія, хронічне обструктивне захворювання легень (а.с. 20-33) . Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.\~Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.\~Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності.\~Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 45%, встановлення 3 групи інвалідності, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває больові почуття при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, швидку втому, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача протягом 28 років в шкідливих умовах, з яких на підприємстві відповідача 16 років 3 місяці, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що\~позивачу первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, третю групу інвалідності, однак в подальшому його стан здоров`я не поліпшився і йому було повторно встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності безстроково, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 70 000 гривень. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial