Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

29.10.2015 року позивач ПАТ «[PERSON] Аваль» звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить достроково стягнути з [PERSON] Вагіфа Мамедгулу огли заборгованість за Кредитним договором № 014/0030/82/84291 від 16.10.2007 року у сумі 294\~298,76 грн., та стягнути судовий збір. При цьому позивач посилається на те, що 16.10.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] Вагіфом Мамедгулу огли був укладений кредитний договір № 014/0030/82/84291, відповідно до умов якого, [PERSON] надав позичальнику кредит у сумі 583276,00 грн. Однак, зобовязання за договором відповідачем не виконуються, станом на 28.09.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 294298,76 грн., у звязку з чим позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою від 04.11.2015 року провадження у справі відкрито. В ході судового розгляду справи були розглянуті клопотання щодо витребування доказів та призначення судової економічної експертизи. Ухвалою від 03.04.2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою від 03.07.2018 року замінено позивача у справі ПАТ «[PERSON] Аваль» на його правонаступника ПАТ «Комерційний індустріальний [PERSON]». В ході судового розгляду справи представник ПАТ «[PERSON] Аваль» підтримував позовні вимоги та просив їх задовольнити. До судового засідання 17.09.2018 року представник ПАТ «Комерційний індустріальний [PERSON]» не зявився, повідомлений належний чином, причини неявки суду невідомі. \~ \~ \~ \~ Відповідач [PERSON] Вагіф Мамедгулу огли в ході судового розгляду справи позовні вимоги не визнав, заперечував щодо наданого стороною позивача розрахунку заборгованості та заявляв клопотання про призначення судової економічної експертизи, яке було судом задоволено. До судового засідання 17.09.2018 року відповідач та його представник не зявилися, повідомлені належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надали, причини неявки суду невідомі. У рішенні Європейського Суду від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Таким чином, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності представника позивача та відповідача, повідомлених належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено судом, 16.10.2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] Вагіфом Мамедгулу огли укладено кредитний договір №014/0030/82/84291, відповідно до умов якого [PERSON] надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної лінії з лімітом 585276,00 грн., строком по 16.10.2017 року із сплатою 13,5 % річних. Позичальник зобовязується належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів банку, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором /т.1 а.с.10-15/. Згідно з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 28.09.2015 року /т.1 а.с.6-9/ [PERSON] Вагіф Мамедгулу огли мав заборгованість 294298,76 грн., з яких: заборгованість за кредитом 259526,32 грн., заборгованість за відсотками 34772,44 грн. Стороною позивача суду надано копію Вимоги про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором від 08.07.2015 року №1140000/15-38106 /а.с.25/, в якій представник АТ «[PERSON] Аваль» звертається до відповідача з повідомленням про необхідність погашення кредитної заборгованості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. В ході судового розгляду справи відповідач заперечував щодо того, що ним було отримано Вимогу про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором від 08.07.2015 року №1140000/15-38106, надіслану на його адресу позивачем. На підтвердження відправлення зазначеної вимоги відповідачу представником позивача до суду на виконання ухвали про витребування доказів суду надано копію конверта з повідомленням про вручення, надісланого на адресу [PERSON] Вагіфа Мамедгулу огли /т.1 а.с.64-65/, проте з даного повідомлення про вручення не вбачається, що саме було відправлено відповідачу, оскільки опису вкладення суду не надано, в звязку з чим суд вважає, що надана копія поштового відправлення не є належним та допустимим доказом в сенсі ст. ст. 77, 78 ЦПК України, в звязку з чим суд відхиляє вказаний доказ. Судом досліджено Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №26 від 14.09.2017 року, складений судовим експертом [PERSON] /т.2 а.с.9-59/. З наданого висновку вбачається, що встановити, чи відповідає розрахунок заборгованості за кредитним договором №014/0030/82/84291 від 16.10.2007 року, який укладений від імені [PERSON] Вагіфа Мамедгулу огли та від імені ПАТ «[PERSON] Аваль», що залучений до матеріалів справи, умовам договору, графіку погашення кредиту та виконаним позичальником зобовязанням (із зазначенням про розмір сплачених позивачем комісій) неможливо. При цьому судовий експерт зазначає, що наявні матеріали не містять в повному обсязі документів бухгалтерського обліку (первинних, зведених облікових та регістрів бухгалтерського обліку). Неможливо встановити факт видачі (отримання, зняття) грошових коштів (у відповідності до вимог законодавства), суми кредиту в розмірі 585276,00 грн. як у безготівковому вигляді, та в розмірі 573800,00 грн. 16.10.2007 року по касі банку громадянином [PERSON] Вагіфом Мамедгулу огли, за кредитним договором від 16.10.2007 року № 014/0030/82/84291. При цьому підтвердити документально обґрунтованість розрахунку заборгованості за кредитним договором від 16.10.2007 року № 014/0030/82/84291 громадянина [PERSON] Вагіфа Мамедгулу огли перед банком станом на 28.09.2015 року, складений фахівцем ПАТ «[PERSON] Аваль», неможливо. Також у\~Висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №26 від 14.09.2017 року судовий експерт зазначає, що визначені банком в кредитному договорі від 16.10.2007 року № 014/0030/82/84291 розміри реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту не відповідають належним обставинам справи на момент укладання вказаного договору кредиту та, при цьому, відповідно, не є в повному обсязі документально та нормативно обгрунтованими. Відповідно, зазначене є недотриманням банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року №1023-ХІІ, Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року №168. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. В ході\~судового розгляду\~справи стороною\~позивача не\~надано будь-яких\~пояснень,\~заперечень та\~додаткових доказів\~на спростування\~викладених судовим\~експертом висновків,\~в звязку\~з чим\~суд не\~вбачає підстав\~для відхилення\~Висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №26 від 14.09.2017 року та приймає його як належний та допустимий доказ. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що докази, надані стороною позивача не є достатніми для підтвердження позовних вимог в сенсі ст. 80 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

Outcome: dismissed