Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

29 жовтня 2019 року позивач ПП «Фладко» в особі директора Магдалиць Д.І. звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, в якому просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 98 596,66 гривень та судовий збір в розмірі 1921,00 гривня. В обґрунтування заяви зазначає, що 15 травня 2018 року між ПП «Фладко» та [PERSON] було укладено Договір № 15/15.2018 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого робітник, працюючи у роботодавця в якості авто електрика та виконуючи роботу, безпосередньо пов`язану з прийняттям, здачею й зберіганням матеріальних цінностей, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення схоронності ввірених йому підприємством матеріальних цінностей та зобов`язується дбайливо до них ставитися. 11 червня 2018 року складом комісії було проведено інвентаризацію основних засобів у [PERSON] та встановлено загальну суму матеріальних цінностей, які йому підзвітні, а саме 76 853,50 гривень. 28 вересня 2018 року згідно актом прийняття передачі основних засобів [PERSON] прийняв в експлуатацію планшет Lenovo SdeaPad Miix 128 gb Silver вартість якого складає 8 749,17 гривень. 12 січня 2019 року згідно актом прийняття передачі основних засобів [PERSON] прийняв матеріальні цінності на загальну суму 5171,99 гривня. 15 січня 2019 року згідно актом прийняття передачі основних засобів [PERSON] прийняв матеріальні цінності на загальну суму 7810,00 гривень. 22 та 25 січня 2019 року згідно актом прийняття передачі основних засобів [PERSON] прийняв матеріальні цінності на загальну суму 12,00 гривень. 20 червня 2019 року механіком ПП «Фладко» було подано на ім`я директора докладну записку, в якій зазначалось, що авто електрик [PERSON] відсутній на робочому місці з 13 червня 2019 року без поважних причин. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 98596,66 гривень та сплачений судовий збір. Представник позивача Сухомлинова Є.Д. , діюча на підставі довіреності, на задоволені позовних вимог наполягала в повному обсязі, не заперечувала про винесення заочного рішення по справі, на що надала суду письмову заяву. Відповідач [PERSON] будучи неодноразово повідомленим про час і місце розгляду справи у судові засідання не з`явився, відзиву на пред`явлений позов чи будь-яких інших заяв, що стосуються справи, не надав з невідомих причин. З урахуванням наведених обставин, суд вважає можливим розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних письмових матеріалів, що відповідає положенням ст. 224, 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна з яких відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Встановлено, згідно із наказом № 15-пр від 15 травня 2018 року відповідача [PERSON] було прийнято на роботу автоелектриком з 16 травня 2018 року. Матеріалами справи засвідчується, що 15 травня 2018 року між ПП «Фладко», з одного боку, та [PERSON] з іншого, з метою збереження матеріальних цінностей, що належить ПП «Фладко», було укладено Договір № 15/05.2018 про повну матеріальну відповідальність. Згідно із актами прийому-передачі, що наявні в матеріалах справи, [PERSON] були передані у користування матеріальні цінності на загальну суму 98 596,66 гривень, що також засвідчено його підписом. Разом із тим, наказом № 16-зв від 13 червня 2019 року [PERSON] було звільнено з ПП «Фладко» на підставі п. 4 ст. 40 КУпАП. Відповідно до довідки про балансову вартість, видану ПП «Фладно», остаточна нестача [PERSON] становить 98596,66 гривень. Правові підстави та умови матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, визначені главою IX КЗпП України. Так, ч. 1 ч. 2 ст. 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За загальним правилом за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку (ч. 1 ст. 132 КЗпП України). Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві (ч. 2 ст. 132 КЗпП України). Згідно із ст. 133 КЗпП України обмежену матеріальну відповідальність несуть: працівники - за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. В такому ж розмірі працівники несуть матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям необхідних заходів до запобігання простоям. Статтею 134 КЗпП України визначено випадки, за яких працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації. Такий вид матеріальної відповідальності покладається на працівників у разі, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 135-1 КЗпП України). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску) перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року №447/24 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою Держкомпраці СРСР та Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 14 вересня 1981 року №259/16-59) (далі - Перелік). Відповідач не забезпечив схоронність ввірених йому ПП «Фладко» матеріальних цінностей. Унаслідок протиправних, винних дій [PERSON] спричинено збитки у розмірі 98 596,66 гривень. Згідно з положеннями ч. 5 ст. 130 КЗпП України працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Відповідач у добровільному порядку не відшкодував позивачеві заподіяні збитки. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь ПП «Фладко» збитки у сумі 98 596,66 гривень Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved