Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

9 червня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Позов мотивований тим, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду від 26 липня 2012 року. Під час шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . Вказуючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки, разом із ними близько 10 років не проживає, жодних витрат на дитину не несе, досягнути домовленості з відповідачем щодо розміру та добровільної сплати аліментів не вдалося, позивач просив ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на його користь аліменти в розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 23), 28 вересня 2021 року подав до суду заяву, в якій вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи, просить позов задовольнити, а справу розглядати без його участі (а. с. 24). Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України належним чином була повідомлена, що підтверджується довідками Укрпошти та оголошенням про виклик (а. с. 17, 20, 22), про причини неявки суд не повідомляла, відзив на позов не подавала. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям та способи й порядок його виконання врегульовано у главі 15 Сімейного кодексу України. Згідно з частиною першою статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої, третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог статті 184 СК України можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Турійського районного суду Волинської області 26 липня 2012 року розірвано (а. с. 4). Під час шлюбу у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, в якому батьком дитини записаний позивач [PERSON] , а матір`ю відповідач [PERSON] (а. с. 5). Дитина проживає разом із позивачем (а. с. 7). Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог статей 180, 182 СК України бере до уваги те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, позивач працює,отримує заробітну плату близько 3000 гривень, відповідач є здоровою працездатною особою. Жодних доказів про свої доходи, витрати та наявність інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні відповідач суду не надала, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості врахувати її матеріальне становище. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на вказане та виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, розміру встановленого законом прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років на час розгляду справи (2510 гривень), суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення позову і вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1255 гривень, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам статей 182, 184, 191 СК України Згідно з пунктом 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі закону, то відповідно до вимог частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (50,2 %) підлягає стягненню встановлений на час звернення позивача до суду судовий збір в розмірі 455,82 грн (908 грн * 50,2 % / 100% = 455,82 грн). На підставі викладеного, статей 180-182, 184, 191 СК України та

Outcome: partial