Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

29 серпня 2014 р. після скасування судового наказу комунальне підприємство «Житлогосп» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території на суму 2066 грн. 98 коп. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є балансоутримувачем житлових будинків м. Олександрії відповідно до рішення Олександрійської міської ради від 23 листопада 2010 р. № 29. Будинок, в якому проживає власник квартири [PERSON], обслуговує комунальне підприємство «Житлогосп». Між підприємством та відповідачкою склалися правовідносини з приводу надання послуг та на її ім'я відкритий особовий рахунок. Споживач мав укласти договір, але його не уклав. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідків його недійсності, крім випадків, встановлених законом. Відповідачка користується послугами позивача і повинна своєчасно розраховуватися за надання послуг з обслуговування будинків та прибудинкової території, але не розраховується за них. Заборгованість весь час зростає. Розмір заборгованості станом на листопад 2013 р. становить 2066 грн. 98 коп. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та пояснив, що КП «Житлогосп» приступило до обслуговування житлового фонду починаючи з 1 грудня 2010 р. Правонаступником попередніх житлових органів не являється. Починаючи з листопада 2010 р. по грудень 2010 р. мешканцям будинків, які обслуговуються КП «Житлогосп», було запропоновано укласти договори про надання послуг з обслуговування будинків та прибудинкових територій. Такий договір відповідачка досі не уклала. Впродовж деякого часу вона користувалася субсидією. Від неї надходили скарги щодо неякісного надання цих послуг. Спір вирішувався судом, який прийняв рішення не на її користь. Відповідачка [PERSON] з'явилася в судове засідання та заявила відвід судді. Після відхилення її заяви про відвід вона залишила залу судових засідань, заявивши, що надалі не бажає приймати участь у судовому засіданні. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Суд встановив, що відповідачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], і користується послугами позивача. Наявність правовідносин у сфері комунальних послуг між сторонами у справі підтверджується особовим рахунком, відкритим на її ім'я та фактичним користуванням нею послугами, нарахуванням субсидії для часткового покриття витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Як свідчить довідка про розмір платежів, за [PERSON] рахується заборгованість за період з 1 грудня 2010 р. і станом на 1 грудня 2013 р. (до листопада 2013 р. включно) становить 2066 грн. 98 коп., яка досі не погашена. В період з липня по вересень 2012 р., з листопада 2012 р. по квітень 2013 р. їй нараховувалась субсидія, однак жодного самостійного платежу вона не здійснила. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд приймає рішення на підставі тих доказів, які маються у справі і надані позивачем, оскільки відповідачка не виявила бажання приймати участь у розгляді справи. Письмових заперечень проти позову вона не подала. При вирішенні спору суд враховує положення п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 р., згідно до яких споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Сам по собі факт відсутності письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для відмови у позові. Суд дійшов такого висновку, виходячи з аналізу нормативно-правових актів, що регулюють правові відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, та правових позицій Верховного Суду України. Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, відповідає зустрічний обов'язок споживача укласти з виконавцем послуг цей договір. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету міністрів України від 20 травня 2009 року №529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкових територій» (далі - постанова № 529). З аналізу змісту ч. 3 ст.6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19-21 закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови № 529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Отже, вимоги позивача відповідають закону, а тому підлягають задоволенню. В зв'язку із задоволенням позову судові витрати компенсуються позивачеві за рахунок відповідача.

Outcome: approved