Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

30.03.2015 року позивач [PERSON] звернувся до Козельщинського районного суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що з 03.01.2014 року по 31.12.2014 року перебував у трудових відносинах з відповідачем КП «Південукргеологія». Відповідач порушуючи трудове законодавство вчасно не виплачував заробітну плату, а також в день його звільнення не виплатив йому заборгованість по заробітній платі, а тому прохає суд, стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 31 142 грн. 67 коп., середній заробіток за час затримки у виплаті зарплати до постановлення рішення, а також моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов уточнив та прохав стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі разом з компенсацією в розмірі 32 038 грн. 63 коп., середній заробіток за час затримки у виплаті зарплати до постановлення рішення суду, а також моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., оскільки після звільнення з підприємства, заборгованість відповідачем по заробітній платі не виплачена. Моральну шкоду обґрунтовував ти, що не отримуючи вчасно заробітну плату він прикладав зусилля для організації свого життя, тобто приходилося жити за рахунок грошових коштів дружини, яка є пенсіонером. Вразі відсутності грошей приходилося позичати гроші в сторонніх людей. Також, підприємство не сплачувало відповідні внески за період з 2014 року до пенсійного фонду, у зв'язку з чим йому призначена пенсія без врахування зазначених внесків, тобто менша ніж повинна була б призначена. Представник відповідача Бондаренко Л.Г. в судовому засіданні позов позивача та уточнюючу заяву позивача визнала частково та пояснила, що дійсно станом на час розгляду судом позову, підприємство заборгувало позивачу грошові кошти за відпрацюванні дні в розмірі 32 038 грн. 63 коп., але позивач знав про матеріальне становище підприємства, іншу роботу не шукав та не звільнявся, а тому прохала суд розстрочити у виплаті заборгованості по заробітній платі та відмовити у стягненню середнього заробітку та моральної шкоди. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до наказу про прийняття на роботу № 3/2 від 03.01.2014 року та наказу про звільнення з роботи № 160-к від 19.12.2014 року працював з 03.01.2014 року по 31.12.2014 року на підприємстві на посаді майстра бурових свердловин ІІ категорії Кременчуцької геологічної експедиції КП «Південукргеологія» з подальшим переведенням на посаду інженера з комплектації устаткування ІІ категорії Кременчуцької комплексної геологічної експедиції КП «Південукргеологія», що підтверджується записами в трудовій книжці (а.с. 6-7). Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» вбачається, що заробітна плата виплачується працівникові не рідше 2 разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, а відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України вбачається, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. Згідно до довідки про заборгованість по заробітній платі за період з січня місяця 2014 року по грудень місяць 2014 року включно та відзиву на позовну заяву вбачається, що станом на 12.05.2015 року підприємство КП «Південукргеологія» заборгувало позивачу заробітну плату разом з компенсацією в розмірі 32 038 грн. 63 коп. Суд не приймає доводи представника відповідача, що підприємство має складне матеріальне становище, оскільки відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, порушення процедури про банкрутство роботодавця, не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити зазначені кошти. Також, зазначена правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права викладена в постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі №6-76 цс 14, в постанові Верховного Суду України від 3 липня 2013 р. у справі № 6-64цс13, в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-39цс11, від 21 листопада 2011 р. у справі № 6-60цс11. Отже, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі разом з компенсацією в розмірі 32 038 грн. 63 коп. підлягає до задоволенню, оскільки відповідач в порушення норм трудового законодавства своєчасно не сплачував нараховану заробітну плату позивачу, а також в порушення норм трудового законодавства при звільненні позивача з підприємства не виплатив в повному обсязі заборгованість, що є грубим порушенням прав позивача на отримання заробітної плати за виконану роботу. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про розстрочку виконання рішення суду в частині виплати (стягнення) заборгованості по заробітній платі певними платежами на користь позивача, оскільки відстрочка, розстрочка, зміна чи встановлення способу і порядку виконаннярішення суду підлягає вирішенню судом лише на стадії виконання рішення суду в порядку, передбаченого ст. 373 ЦПК України. Згідно до ст. 117 КЗпП вбачається, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідки про середню заробітну плату вбачається, що позивачу нарахована заробітна плата за жовтень місяць в розмірі 1 622,57 грн. і за листопад місяць в розмірі 3 181,38 грн., а отже середня заробітна плата складає 2 401,98 грн. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 при розрахунку середньої заробітної плати усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які повинні оплачуватися за середньою заробітною платою. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. 31.12.2014 року відповідач КП «Південукргеологія» повинен був після звільнення з підприємства позивача сплати останньому заборгованість розмірі 32 038 грн. 63 коп. Період невиплати належної заробітної плати з 01.01.2015 року по 14.05.2015 року (день ухвалення судового рішення). Середня кількість робочих днів відпрацьованих за місяць складає ( 213 «кількість днів відпрацьованих в місяці за період з 01.01.2014 року по 30.11.2014 року» : 11 «місяців 2014 року») = 19,36 днів. Середня кількість відпрацьованих днів у травні місяці станом на 14.05.2015 року включно складає ( (14 « кількість днів у травні місяці 2015 року» х 19,36 «середня кількість робочих днів відпрацьованих за місяць») : 31 «кількість днів в травні місяці 2015 року»)) = 8,7 днів. Загальний розмір середнього заробітку за час затримки: з 01.01.2015 року по 30.04.2015 року складає (2 559,10 грн. х 4 (кількість повних місяців з 01.01.2015 року по 30.04.2015 року) = 10 236,40 грн.; з 01.05.2015 року по 14.05.2015 року включно складає ( (2 559,1 грн. : 19,36 днів) = 132,2 грн.( за 1 робочій день) х 8,7 (кількість днів в травні місяці 2015 року) )= 1 150,14 грн. з 01.01.2015 року по 14.05.2015 року включно складає ( 10236,40 грн. + 1 150,14 грн.) = 11 386,54 грн. Отже, на підставі вищевикладеного, суд вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку заробітної плати по день винесення судового рішення підлягає до задоволенню 01.01.2015 року по 14.05.2015 року включно в розмірі 11 386,54 грн., оскільки відповідач в порушення норм трудового законодавства при звільненні позивача з підприємства не виплатив в повному обсязі заборгованість по заробітній платі. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд бере до уваги надані позивачем письмові докази, а також твердження позивача щодо обґрунтування розміру моральної шкоди та вважає, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. підлягає до часткового задоволенню в розмірі 1 000 грн., оскільки зазначена сума буде достатньою для сатисфакції. Згідно до частини 3 ст. 88 ЦПК України вбачається, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до частини 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» вбачається, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Отже, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. (за розгляд позовної вимоги майнового характеру та вимоги про стягнення моральної шкоди). На підставі викладеного та

Outcome: partial