Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

5 серпня 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням у належному йому житловому будинку [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що є власником вище вказаного житлового будинку з 20.10.2005 року на підставі свідоцтва про право власності. За невідомих йому обставин у належному йому житловому будинку був зареєстрований відповідач, про що йому стало відомо з довідки сільської ради від 21 травня 2020 року. Вказану особу він не знає та ніколи не бачив. На сьогоднішній день він позбавлений можливості розпорядитися належним йому на праві власності житловим будинком, у звязку з чим просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на проживання у зазначеному житловому будинку. Позивач до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі раніше наданих доказів. Позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] до суду не прибув, відзиву на позовну заяву не надіслав, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належно, зокрема з розміщенням оголошення на офіційному сайті Жовтневого районного суду Миколаївської області веб-порталу Судової влади України (а.с. 15,21). За вказаного, відповідно до приписів ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.12.2005 року позивачу [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] та її права як власника цього майна зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 7). За такого суд вважає, що в даному випадку, підлягають застосуванню положення статей 317, 319, 391 та 406 ЦК України, які визначають права власника майна, та регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення зі сторонніми особами. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За частиною другою ст. 406 ЦК України, житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За відомостями Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 321.05.2020 р., у вказаному будинку зареєстрований з 23.12.1996 року відповідач [PERSON] . Посилання позивача щодо підстав його реєстрації підтверджуються даними тієї ж довідки, відповідно до якої, в будинку який належить позивачу [PERSON] дійсно зареєстрований відповідач як стороння особа. Як слідує з акту від 21 травня 2020 року, відповідач [PERSON] з 1996 року та до теперішнього часу в будинку [ADDRESS] не проживає (а.с. 9). Враховуючи вище встановлені обставини, приймаючи до уваги, що наявне у відповідача право на проживання у даному будинку ним не реалізується з 1996 року, в той час як викликає для позивача невиправдані витрати, зокрема додаткову оплату комунальних послуг, позбавляє можливості скористатись пільгами з цих послуг, приймаючи до уваги, що відповідач не є членом сім`ї [PERSON] , тому, за наведених обставин, також з урахуванням роз`яснень, викладених у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі №6-2931цс16, суд дійшов висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. На підставі ст. 141 ЦПК України, ст.4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі.

Outcome: approved