Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

29.09.2014 року позивач звернувся з позовом до суду, який в подальшому уточнив, та згідно останньої редакції від 06.04.2015 року просив ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на ? частину квартири [ADDRESS], що відкрилася після смерті [PERSON]; визнати незаконним і скасувати розпорядження органу приватизації від 06 липня 2010 року №213616 про приватизацію квартири [ADDRESS] та свідоцтво про право власності на зазначену квартиру від 06 липня 2010 року; вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] року помер його батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частину квартири [ADDRESS] Позивач вказує на те, що спадкоємцями першої черги є він та дружина покійного - відповідач у справі. У встановлений законом строк він звернувся до Третьої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю у нього оригіналу правовстановчого документа на квартиру. Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Однак, під час розгляду справи в суді було з'ясовано, що відповідач є одноособовим власником спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого на підставі Розпорядження органу приватизації від 06 липня 2010 року № 213616. Вважаючи повторну приватизацію квартири лише на ім'я [PERSON] незаконною, представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні просив задовольнити позов в повному обсязі. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність, вказуючи на те, що приватизація спірної квартири у 1994 році сторонами завершена не була. Крім того, вказували на пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом. Представник відповідача Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла» та представник третьої особи Виконавчого комітету ОМР у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 08 квітня 1966 року народився [PERSON], його батьками в Свідоцтві про народження серії [NUMBER] записані [PERSON] та [PERSON]. 18 липня 1992 року Київським відділом РАЦС м. Одеси було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 718. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, 28 січня 1994 року на підставі Розпорядження органу приватизації № 33028, [PERSON] та [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на житло, а саме квартиру [ADDRESS] (а.с.8,9). Згідно відповіді КП «Міське агентство з приватизації житла» від 19.01.2015 року архівна справа по приватизації вищевказаної квартири 28.01.1994 року у КП «Міське агентство з приватизації житла» відсутня, так як приватизацію квартири проводило КП «Партнер» Київського району міста Одеси (а.с.84). З наданої копії книги реєстрації квартир КП «Партнер» вбачається, що спірна квартира зареєстрована [PERSON] за №4-5628 (а.с.94). [INFO] року [PERSON] помер, про що Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси в Книзі реєстрації смертей 09 вересня 2008 року зроблено відповідний актовий запис за № 7224, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] Після його смерті відкрилась спадщина на належну померлому ? частину квартири [ADDRESS], яка належала йому на підставі Свідоцтва про право власності від 28 січня 1995 року. Спадкоємцями першої черги за законом являється його син - [PERSON] та дружина [PERSON]. У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. Ч.1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. В установлений законом строк, а саме 04 грудня 2008 року [PERSON] та 21 січня 2009 року [PERSON] звернулися до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. У зв'язку з чим нотаріусом було заведено спадкову справу 2069/2008. Як вбачається з копії спадкової справи, наданої на ухвалу суду Третьою ОДНК, нотаріусом 21.01.2009 року був зроблений запит до КП «ОМБТІ та РОН» з метою отримання відомостей про належне померлому [PERSON] нерухоме майно (а.с.49), однак, відповідь на даний запит отримана не була і в спадковій справі відсутня. Разом з тим, у березні 2009 року [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Третьої одеської державної нотаріальної контори, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на ? частки квартири [ADDRESS], яка відкрилась після смерті чоловіка [PERSON]. Як вбачається з поданого позову, представник [PERSON] за довіреністю - її донька [PERSON], звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що 28 січня 1994 року на квартиру [ADDRESS] було отримано свідоцтво про право власності на житло за №33028, зареєстроване і записане в реєстрову книгу за №4-5628. Приватними власниками вказаної квартири були [PERSON] та її померлий чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому ? частину квартири (а.с.50). Таким чином, можливо зробити висновок про те, що [PERSON] визнавала право свого померлого чоловіка на ? частину квартири та, більш того, вказуючи на відсутність інших спадкоємців, просила визнати за нею право на дану частину спірної квартири в порядку спадкування за законом. Однак, як пояснив представник позивача у судовому засіданні, після витребування суддею Огренич І.В. спадкової справи, стало відомо про наявність ще одного спадкоємця - сина померлого, у зв'язку з чим ухвалою суду від 22.10.2009 року поданий позов був залишений без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача у судове засідання (а.с.10). Крім того, під час розгляду даної справи з'ясувалось, що 05.07.2010 року представник [PERSON] за довіреністю - [PERSON] звернулась до керівника органу приватизації з заявою про передачу в приватну власність вказаної квартири. 06 липня 2010 року Управління житлово-комунального господарства та паливно - енергетичного комплексу Одеської міської ради [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру [ADDRESS] в якому вона вказана одноособовим власником (а.с.85). Вказане свідоцтво було видано на підставі Розпорядження органу приватизації від 06 липня 2010 року № 213616 (а.с.86). Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України Згідно ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачає, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Статтею 3 зазначеного закону передбачено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень в гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 кв.м. на сім'ю. Частиною 5 статті 5 вищезгаданого закону встановлено, що кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Натомість, судом встановлено, що спірне житлове приміщення раніше вже було приватизоване [PERSON] та [PERSON], розпорядження органу приватизації від 28 січня 1994 року та свідоцтво про право власності на житло від 28.01.1994 року в судовому порядку незаконними не визнані та не скасовані, що дає підстави суду вважати, що повторна приватизація квартири [ADDRESS] [PERSON] відбулася незаконно та підлягає скасуванню. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання незаконним і скасування розпорядження органу приватизації від 06 липня 2010 року № 213616 про приватизацію квартири [ADDRESS] та свідоцтва про право власності на зазначену квартиру від 06 липня 2010 року підлягають задоволенню, так як Управління ЖКГ та ПЕК ОМР, видаючи зазначені документи, не пересвідчилось у тому, що вказана квартира вже була приватизована та не перебувала у державній власності. Відповідно до ч. 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. У даному випадку судом достовірно встановлено, що [PERSON] належала ? частина квартири № 10, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, на яку він набув право власності в установленому законом порядку, однак правовстановчий документ - Свідоцтво про право власності знаходилось у відповідача, що позбавило позивача права отримати спадкове майно у встановленому законом порядку в нотаріальній конторі. При цьому суд бере до уваги, що чинним на момент здійснення [PERSON] приватизації спірної квартири законодавством (Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Законом України «Про власність», Цивільним Кодексом в редакції 1963 року) виникнення права власності не пов'язувалось з подальшою реєстрацією в органах БТІ. Частиною 5 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що передача квартир у власність оформлюється свідоцтвом про право власності, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. У зв'язку з чим суд не може прийняти до уваги заперечення представників відповідача щодо того, що приватизація спірної квартири померлим не була закінчена. Зважаючи на відсутність інших спадкоємців, та відсутність можливості у позивача оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на ? частину спадщини, а саме - ? частину квартири [ADDRESS], що відкрилася після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Також суд не погоджується з твердженнями представників відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, так як про існування оскаржуваного розпорядження та свідоцтва про право власності на спірну квартиру позивачеві стало відомо лише під час розгляду даної справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до чинного законодавства Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно ч.1, 2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Вимогами ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного і

Outcome: approved