Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

31 травня 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.04. 2013 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач власним підписом у заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір. Підписання вказаного договору є прямою і безумовною згодою [PERSON] прийняти будь-який розмір кредитного ліміту, встановленого банком та повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Станом на 30 квітня 2017 року загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 20 498,33 грн., з яких: - 668,09 грн. - заборгованість за кредитом; - 14977,94 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3400,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 952,30 грн. штраф (процентна складова). На час звернення до суду відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання і заборгованість за договором не погашає. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 20\~498,33 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі й просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала частково та просить застосувати строк позовної давності. Враховуючи положення ч.2 ст.158 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути цивільну справу за відсутності представника позивача та відповідача. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, наведені у позовній заяві доводи та заперечення на позовну заяву, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н (а.с.7). За договором ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць (30 відсотків річних), які нараховуються на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 25.04.2013 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого позивачем станом на 30 квітня 2017 року нарахована заборгованість на загальну суму 20\~498,33 грн., яка включає: - 668,09 грн. - заборгованість за кредитом; - 14977,94 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3400,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. - штраф (фіксована частина); - 952,30 грн. штраф (процентна складова, що підтверджується розрахунком забор-гованості (а.с.6). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Таким чином, судом встановлено, і не заперечується відповідачем, що за договором б/н від 25.04.2013 року мається прострочення виконання грошового зобовязання, а отже, повинні бути нараховані відсотки за користування кредитом та неустойка. Разом з тим, суд вважає недоведеною суму заборгованості по процентам за користування кредитом. Так, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами у розмірі 14977,94 грн., які нараховані в період з 25 квітня 2013 року по 30 квітня 2017 року. При цьому такі проценти обраховані в період з 25 квітня 2013 року по 31 серпня 2014 року за ставкою на рівні 2,5% в місяць або 30,0% в рік; в період з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року за ставкою 2,9% в місяць або 34,8% річних; з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2017 року за ставкою 3,6% в місяць або 43,2% річних. Отже, банк змінював в односторонньому порядку відсоткову ставку у спірних правовідносинах, а саме з 01 вересня 2014 року. Жодних доказів згоди відповідача чи його повідомлення про таку згоду позивачем суду не надано. Суд вважає, що збільшення відсоткової ставки не відповідає закону, який діяв на час такого збільшення. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12 грудня 2008 року, передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року було зокрема визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Цей закон набрав чинності з 16 жовтня 2011 року. Таким чином, на час зміни банком відсоткової ставки за кредитом діяло законодавче обмеження щодо збільшення в односторонньому порядку розміру такої відсоткової ставки, а тому суд вважає, що сума заборгованості відповідача за відсотками у спірних правовідносинах повинна бути розрахована за ставкою 2,5% в місяць або 30,0 % в рік (як це передбачено довідкою про умови кредитування), а не як розраховує позивач у своєму розрахунку за ставкою 2,9% чи 3,6%. Згідно наданого розрахунку суми заборгованості позивач нараховує заборгованість за процентами за ставкою 2,5%, починаючи з 25 квітня 2013 року і до 31 серпня 2014 року, яка накопичувальним підсумком станом на 31 серпня 2014 року складає 171,36 грн. Далі проценти обраховуються за ставкою 34,80%; 43,20%. Отже, суд вважає доведеною та такою, що підлягає стягненню з відповідача, суму заборгованості за процентами в розмірі 171, 36 грн. Щодо позовних вимог про стягнення пені, комісії та штрафних санкцій суд приходить до такого. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну позовну давність. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність, зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, при цьому згідно статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, тобто у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідач [PERSON] просила застосувати позовну давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), про що надала суду заяву від 21.08.2017 року. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості останній платіж за договором відповідачем здійснено 07.06.2014 року. Позивач звернувся з даним позовом 31 травня 2017 року, тобто з пропуском однорічного строку позовної давності до вимог про стягнення неустойки, і відповідач ставить питання про застування строків давності, тому суд вважає за необхідне відмовити у цій частині позовних вимог у звязку зі спливом строку спеціальної позовної давності. Відповідно до положень ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 668,09 грн. заборгованості за кредитом, 171, 36 грн. заборгованості за процентами на прострочену заборгованість підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню. Суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 14 806,58 гривень,оскільки сума заборгованості не відповідає ставці 2,5% в місяць або 30,0% в рік та умовам укладеного договору. Також, суд застосовує строк позовної давності, встановлений ч.2 ст.258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) і відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення: 3400,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); 952,30 грн. штрафу (процентна складова). Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесеної і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених відповідачем, складає 1600,00 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: \-\-\-\-839,45грн. *100% : 20498,33 грн. ціни позову = 4,09%), тобто 4,09 % від суми сплаченого судового збору (4,09% * 1600,00 грн.:100% = 65,44 грн.), що складає 65,44 грн. \~\~\~\~На підставі статей 11, 258, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 1054 ЦК України,

Outcome: approved