Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-01 00:00:00

31.05.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося суд з позовом, який виклало у новій редакції 04.07.2018 року, до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 73367\~грн. 32 коп. за кредитним договором № б/н від 19.04.2013 року. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що згідно кредитного договору № б/н, укладеного 19.04.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON], остання отримала кредит в розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконувала, у зв'язку з чим станом на 30.04.2018 року допустила виникнення заборгованості по кредиту в сумі 73367 грн. 32 коп., з яких: 8286,83 грн. заборгованість за кредитом; 59010,62 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 2100,0 грн. заборгованості за пенею; 500,0 грн. штраф (фіксована частина); 3469,87 грн. штраф (процентна складова). Разом з позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» надіслало клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, в якому просило розглянути позов до [PERSON] про стягнення заборгованості у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області Лущак Н.І. від 04.07.2019 року прийнято до розгляду справу за вищевказаним позовом та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження о 13 год. 00 хв. 09.08.2018 року без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Також даною ухвалою було встановлено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання нею відзиву на позовну заяву. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. \~ \~ \~ \~ 16.08.2018 відповідач через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву (а.с. 81-85), разом із підтвердженням про направлення його копії позивачу (а.с. 80), в якому просила відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з неї заборгованості по кредитному договору в сумі 73367 грн. 32 коп. Вказала, що позовна заява і розрахунок до неї в частині суми нарахованих процентів та неустойки не відповідає вимогам ЦК України. Відповідно до укладеного договору від 19.04.2013 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту у розмірі 9000 грн. зі сплатою 27,6% річних за користування за користування кредитом та кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а саме травень 2017 року. У період з 2013 року по 10.08.2016 року відповідач здійснював обслуговування кредитної заборгованості. Останній платіж по кредитному договору було внесено 10.08.2016 року в розмірі 1000 грн. Внаслідок останнього погашення заборгованість по кредиту становить 8058,53 грн. У вересні 2014 року позивач в односторонньому порядку змінив та застосував процентну ставку з 27,6% річних на 32,4% річних, а у квітні 2015 року з 32,4% на 42,00% річних. Вказала, що відповідно до абз. 4 п.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції чинній на день підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) було передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. У разі підвищення банком процентної ставки зясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо), дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Саме такі висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 12.09.2012 року (справа 6-57цс12) та 30.11.2016 року (справа №6-82цс16) та також Правової позиції ВСУ у справі 6-1374цс17 (постанова від 11.10.2017 року), постановленій за наслідками розгляду справи щодо даних правовідносин та аналогічних фактичних обставин справи за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до позичальника про стягнення заборгованості по кредитному договору у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. У матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідача про зміну позивачем в односторонньому порядку у вересні 2014 року та квітні 2015 року процентної ставки. Факт отримання такого повідомлення відповідач заперечує. Отже, відповідач належним чином повідомлений про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом не був. Враховуючи вищевикладене, позивачем неправомірно застосовано нарахування з вересня процентної ставки 32,4% річних, а з квітня 2015 року 42,00% річних. Відповідно, позовна заява та наданий позивачем в якості письмового доказу розрахунок заборгованості позичальника, за цей період, в частині нарахованих процентів є необґрунтованими, а вимоги - неправомірними. Таким чином, заборгованість по процентах, із врахуванням строку трирічної позовної давності, розраховується за формулою (ЗКПт+ЗКПр)х27,6%х3 роки, де П розмір нарахованих процентів; ЗКПт заборгованість за кредитом поточна; ЗКПр заборгованість за кредитом прострочена; 27,6% річна процентна ставка; 3 роки період нарахування, згідно із ст.257 ЦК України. Тобто, заборгованість по процентах, із врахуванням строку трирічної позовної давності, розраховується за формулою: 8286,3 грн. (тіло кредиту)*27,6%*3=6861- заборгованість за процентами. 07.09.2018 року на адресу Тлумацького районного суду від позивача АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив (а.с. 87-91), в якому він вказав, що з розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача баланс станом на дату укладення договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з виникнення дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами по справі. Стосовно наданого відповідачем власного розрахунку заборгованості слід зауважити, що відповідач не має спеціальних знань, та належної освіти в даній сфері для компетентного проведення розрахунку заборгованості за кредитом. Таким чином, такий розрахунок не може бути прийнято як належний. Щодо зміни відсоткової ставки вказав, що підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з певної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявній кредитній заборгованості. Зазначені зміни повністю узгоджуються в Умовами та правилами надання банківських послуг та відповідача було ознайомлено із зазначеними змінами (витяги з архіву SMS повідомлень додаються.). Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до АТ КБ «ПриватБанк» не надходило. Вказав, що відповідач не правомірно посилається на Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки даний закон не поширюється на спірні правовідносини, так як за споживчим кредитом кошти надаються кредитодавцем споживачеві на придбання продукції, а в даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Щодо одночасного застосування штрафу та пені зазначив, що згідно ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Пеня і штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. Застосування банком в кредитному договорі штрафу та пені, як окремих видів неустойки не є подвійним стягненням до відповідальності, адже характер правопорушень в даному випадку різний. Щодо строків позовної давності зазначив, що відповідачем були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед Банком. Так, згідно виписки відповідач неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких було внесено 10.08.2016 року, підтвердженням є виписка з рахунку. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 20.05.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. У відповідності до ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У зв'язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» (позивач) (змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем [PERSON] 19.04.2013 року був укладений договір без номера (а.с. 7-324) (далі Кредитний договір), згідно якого остання отримала кредит в розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна GOLD», зі строком дії кредитної картки до 05/17 року (довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с. 61), за користування яким зобов'язалася сплатити 2,3 % в місяць (27,6 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом (витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 8 зворот) та розрахунок заборгованості за договором № б/н від 19.04.2013 року (а.с. 5-6, 56-57)). Згідно п.\~2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг позичальник надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню банка, та клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити чи анулювати) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.2.4. Умов та правил надання банківських послуг підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] (відповідач), 05.09.2013 року на її картці знижено кредитний ліміт до 8000,00 грн., 27.11.2013 року збільшено кредитний ліміт до 9000,00 грн., 07.10.2014 року збільшено кредитний ліміт до 8950,00 грн., 21.07.2015 року збільшено кредитний ліміт до 8300,00 грн. (а.с. 61). Також відповідно до п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків, при цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до ведення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку, якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду з змінами, то вважається, що клієнт прийняв нові умови. Так, відповідно до Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна GOLD», які є невідємною частиною кредитного договору, відсоткова ставка по кредиту станом на день встановлення кредитного ліміту становила 2,3% на місяць (27,6 % на рік) , 01.09.2014 року відсоткову ставку було збільшено до 2,7 % на місяць (32,4% річних) та з 01.04.2015 року відсоткову ставку було збільшено до 3,5 % на місяць (42,0 % річних) (а.с. 8 зворот). Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той самий строк. Згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицевій стороні карти включно. Згідно з пунктом 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг при закінченні строку дії відповідна картка продовжується банком на новий термін (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням клієнта до банку, відповідно до діючих тарифів. Перевипуск картки на новий термін здійснюється при додержанні клієнтом умов обслуговування картки, передбачених договором. Для перевипуску картки до закінчення строку її дії клієнт повинен звернутися у відділення банку (пункт 2.1.1.2.13). Матеріалами справи підтверджується перевипуск картки на новий термін. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта\~\~\~\~ [PERSON] (кредитний договір №б/н від 19.04.2013 року), старт карткового рахунку 05.09.2013 року, строк дії картки встановлено 05/2017 (а.с. 61). З виписки по рахунку вбачається, що [PERSON] користувалася виданою їй карткою, зокрема здійснювала операції зняття готівки в банкоматі, про що свідчить виписка по особовому рахунку [PERSON] за період з 19.04.2013 року по 30.04.2018 року (а.с. 58-60). Також пунктом 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг передбачена обовязкова функція банку надсилання SMS - повідомлень для доступу клієнта до стану рахунку. На підтвердження належного повідомлення відповідача про зміну відсоткової ставки представником позивача додано копії SMS повідомлень від 15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року (а.с. 102 зворот, 103). Будь-яких доказів, які б стверджували про те, що відповідач [PERSON] зверталася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявами, в яких б стверджувала про свою незгоду із змінами відсоткової ставки суду не надано, тому суд приходить до висновку, що відповідач прийняла нові умови. З огляду на вищенаведене, заперечення відповідача [PERSON] в цій частині не заслуговують на увагу. Суд також не бере до уваги заперечення відповідача в частині посилання на Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки даний закон не поширюється на спірні правовідносини. Відповідно п. 2.1.1.12.6. Умов та правил надання банківських послуг на боргові зобовязання за кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її особистим підписом у анкеті-заяві (а.с. 7 зворот). Відповідно п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії, на умовах передбачених даним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна GOLD» за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів нараховується пеня в розмірі 0,233% від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення кредиту + 50,0 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,0 грн., а також в розмірі 0,233% від суми загальної заборгованості за кожен день прострочення кредиту + 100,0 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100,0 грн. другий місяць поспіль і більше (а.с. 8 зворот). Згідно п. 2.1.1.7.6 даних умов, при порушенні клієнтом строків платежів передбачених договором більш ніж на 30 днів клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Штраф нараховується на окремому рахунках і підлягає оплаті в першу чергу. Відповідач одержала та використала за цільовим призначенням кредитні кошти, шляхом зняття готівки з банкоматів, про що свідчить виписка по особовому рахунку [PERSON] за період з 19.04.2013 року по 30.04.2018 року (а.с. 58-60). Однак, відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконувала та згідно з доданим позивачем розрахунком заборгованості за договором від 19.04.2013 року, станом на 30.04.2018 року допустила виникнення заборгованості по кредиту в сумі 73367 грн. 32 коп., з яких: 8286,83 грн. заборгованість за кредитом; 59010,62 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 2100,0 грн. заборгованості за пенею; 500,0 грн. штраф (фіксована частина); 3469,87 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 5-6, 56-57). Стосовно доводів відповідача про застосування строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 та ч.5. ст. 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-134цс14 від 01.10.2014 року висловлена правова позиція щодо застосування позовної давності. Зокрема, зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Оскільки строк дії картки встановлений до 05/2017 року, а останній платіж відповідачем було здійснено 10.08.2016 року (а.с. 59 зворот), про що відповідач [PERSON] ствердила у відзиві на позов, немає підстав для висновку про пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. Разом з цим, суд вважає, що покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України). Таким чином, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постановах Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року в справі №347/1910/15-ц. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за кредитним договором без номера від 19.04.2013 року, та те, що відповідач подала відзив на позов, в якому просила відмовити в позові, однак визнала те, що отримувала кредитні кошти, та те, що останній платіж здійснила 10.08.2016 року, однак жодних письмових чи електронних доказів, які би спростували позовні вимоги не надала, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме в частині стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитом, нарахованих процентах та пені у розмірах, що зазначені у письмовому розрахунку суми заборгованості по кредиту. В задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафів слід відмовити, оскільки до відповідача за прострочення платежів застосовано неустойку у виді пені. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених судових вимог, а саме 1666,68 грн. (платіжне доручення № PROM7BIK9R від 07.05.2018 року, а.с. 1). На підставі викладеного, відповідно 261, 526, 611, 612, 631, 634, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial