Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

30.10.2020 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити за нею дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Позов мотивовано тим, що на підставі відсутності порозуміння між сторонами впродовж всього подружнього життя виникали суперечки, непорозуміння, конфлікти. На даний час фактично шлюбні відносини припинилися і шлюб має лише формальний характер. Примирення між сторонами бути не може, оскільки рішення про розлучення прийнято спільно. Відповідач погоджується на розірвання шлюбу. Ухвалою від 03.11.2020 р. призначено судове засідання на 30 листопада 2020 року о 10 годині 00 хвилин. 20.11.2020 р. надійшло клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності, зареєстроване за вх. № 3289. У клопотанні зазначено про визнання позовних вимог у повному обсязі. 20.11.2020 р. надійшло клопотання позивача про розгляд справи за її відсутності, зареєстроване за вх. № 3290. У судове засідання позивач та відповідач, не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи, повідомлені належним чином. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30.07.2010 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 6). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 8) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 9). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У статті 110 Сімейного кодексу України зазначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та не має підстав вважати, що внаслідок розірвання шлюбу будуть порушені права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позивачем позовної заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відтак на користь позивача підлягають поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved