Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

29.12.2015 р. [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою, у якій просила витребувати з чужого незаконного володіння квартиру [ADDRESS] на користь [PERSON], виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 4779984 від 25.02.2014 р. про право власності [PERSON] на [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник позовні вимоги не визнали, у задоволенні позовних вимог просили відмовити, посилаючись на правомірність договору дарування квартир № 14 у буд. № 84 по вул. Болгарській у м. Одесі між [PERSON] та [PERSON] Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Разом з тим до суду нею направлялися заперечення, а саме проти доводів на яких ґрунтуються позовні вимоги щодо діяльності нотаріуса. Зокрема, нотаріусом вказано, що на час посвідчення договору дарування вказаної квартири від 25.02.2014 р. у нотаріуса не було жодної підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення зазначеного договору у звязку з тим, що право власності у Державному реєстрі речових прав було зареєстровано за [PERSON], арештами та заборонами обтяжено не було, таким чином нотаріусом були виконані всі вимоги законодавства. Судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні до них правовідносини. 08.02.2011 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 10) З Витягу про Державну реєстрацію прав № 29179277 від 02.03.2011 р. та відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на зазначену квартиру відповідно до Рішення про державну реєстрацію від 02.03.2011 р. було зареєстровано за [PERSON], номер запису 488, в книзі 758пр-160. (а.с. 11, 13) У березні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, посилаючись на те, що 08 лютого 2011 року під впливом омани з боку відповідачів вона уклала договір купівлі-продажу належної їй квартири [ADDRESS] з [PERSON], вважаючи, що укладає договір застави, за умовами якого вона передає квартиру в заставу [PERSON], а остання буде здійснювати плату у сумі 200 доларів США щомісяця. У звязку з цим позивачка просила суд визнати договір купівлі-продажу квартири недійсним. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 липня 2013 року у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2013 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 липня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 08 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] На підставі вказаного рішення від 27 листопада 2013 року [PERSON] 28 січня 2014 року зареєструвала право власності на вищезазначене нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та державним реєстратором Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції [PERSON] прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесено запис про реєстрацію права власності за [PERSON] за № 4539647. 25.02.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] за реєстровим № 150, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого [PERSON] безоплатно передала у власність, а [PERSON] прийняла в дарунок вказану квартиру. На підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 11172503 від 25.02.2014 р. внесено запис № 4779984 до Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON], що підтверджується Інформаційною довідкою № 51107498 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18218813 від 25.02.2014 р. 15.04.2015 р. між відповідачами укладено Договір Оренди житлової площі, а саме квартири [ADDRESS] строком на 5 років. (а.с. 12, 58-59) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2014 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. При новому розгляді ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 липня 2013 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року касаційну скаргу [PERSON] та її представника [PERSON] відхилено, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 липня 2013 р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 25 грудня 2014 року залишено без змін. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. (частина 1 ст. 3 ЦПК України) Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: 4) відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, в розумінні вимог ст. 328 ЦК України, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та набула таке право на законних підставах. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В постанові Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року (справа № 6-146 цс 13), яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Спірна квартира вибула з володіння [PERSON] не з її волі, а на підставі зазначеного незаконного рішення апеляційного суду. Порушене субєктивне право [PERSON] права власності квартири [ADDRESS] підлягає захисту судом, що передбачено ст. ст. 15 і 16 ЦК України, ст. 9 ЖК УРСР, ст. ст. 1, 3 і 4 ЦПК України. Способом такого захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме витребування квартири у відповідачів без визнання недійсним договору дарування. У звязку з цим суд вважає, що не мають правового значення доводи сторони відповідача про дійсність договору дарування квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] в порядку, передбаченим цивільним законодавством, набула право власності на спірну квартиру, на підставі вказаного договору купівлі-продажу, що встановлено і рішеннями судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій. [PERSON] право власності на спірну квартиру було повернуто незаконним рішенням суду, яке в установлений строк було оскаржено [PERSON] Задоволення позову [PERSON] відповідає не тільки національному законодавству України, а й Європейській Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права на справедливий суд, тобто на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру (ст. 6), права на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13) і права на захист власності, відповідно до якого кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. (ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) Щодо позовної вимоги про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 4779984 від 25 лютого 2014 року про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], суд виходить з наступного. Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону запис про скасування державної реєстрації прав до державного реєстру прав вноситься у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав. Пунктом 2.6., 2.10., 2.11. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 р. №3502/5 (далі Порядок), передбачено, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. За результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав та вносить зміни до записів, вносить записи про скасування державної реєстрації прав або скасовує записи Державного реєстру прав. Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. № 1141 зазначено, що, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Позивач у позовній заяві просить виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 4779984 від 25.02.2014 року про право власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS], посилаючись на норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та вказаних підзаконних актів, якими передбачено скасування державної реєстрації прав, що є синонімом поняття «виключення», однаковим за правовими наслідками до поняття «скасування» державної реєстрації. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про що зазначає у рішенні. На підставі зазначеного суд задовольняє позовну вимогу про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 4779984 від 25 лютого 2014 року про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], і визначає порядок виконання рішення суду шляхом скасування зазначеного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступних міркувань. Звертаючись до Малиновського районного суду м. Одеси з відповідною позовною заявою [PERSON] надано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп., а також 243 грн. 60 коп. сплачено нею при подачі заяви про забезпечення позову (всього 730 грн. 80 коп.). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30.12.2015 р.,

Outcome: approved