Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

30 березня 2021 року позивач [PERSON] (далі- Позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі - Відповідач) про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я в сумі 180 000 гривень без утримання податків та зборів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 22.06.1984 по 31.12.1987 працював підземним шляховим робітником, підземним бурильником, підземним прохідником у відділі капітального будівництва Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда», з 01.01.1990 по 07.10.1994 підземним прохідником в шахтобудівельному управлінні Рудоуправління ім. Кірова, правонаступником якого є відповідач. Вказує, що внаслідок роботи у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача у нього було виявлене професійне захворювання -радикулопатія попереково-крижова. Зазначає, що по факту даного професійного захворювання було складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання. Довідкою МСЕК від 30.10.2014 встановлено 45% втрати професійної працездатності, з яких 40% по радикулопатії, та третю групу інвалідності безстроково. Зазначає, що в результаті наявного професійного захворювання у нього постійний біль у шиї, плечах, спині, ліктьових і колінних суглобах, кистях. Від болю він не може нормально спати та йому тяжко ходити. У зв`язку із отриманим профзахворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який вимушений постійно проходити лікування та приймати ліки, що в результаті спричиняє йому моральні страждання, викликають переживання, страждання, стрес, депресію. Стан здоров`я не поліпшується а навпаки з кожним днем тільки погіршується. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 березня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалою суду від 21 квітня 2021 року розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відкладено на 20 травня 2021 року. 17 травня 2021 року судом отримані клопотання відповідача про витребування доказів, розгляд справи в порядку загального позовного провадження, які за результатами розгляду ухвалою суду від 24 травня 2021 року залишені без задоволення. 17 травня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є належним відповідачем у справі, оскільки не є правонаступником ДП РУ ім. Кірова, на якому працював позивач, та не може нести відповідальність перед позивачем за порушення його трудових прав на вказаному підприємстві. Вказав, що позивачем не надано до суду належних доказів, які б підтверджували факт спричинення йому моральної шкоди, надані позивачем докази є лише документами, що підтверджують втрату професійної працездатності, і не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди позивачу. Також зазначив, що сума моральної шкоди, які просить стягнути позивач є завищеною, такою що не відповідає тяжкості та характеру шкоди, не відповідає вимогам розумності та справедливості. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 22.06.1984 по 31.12.1987 працював підземним шляховим робітником, підземним бурильником, підземним прохідником у відділі капітального будівництва Рудоуправління ім. Кірова ВО «Кривбасруда», з 01.01.1990 по 07.10.1994 підземним прохідником в шахтобудівельному управлінні Рудоуправління ім. Кірова, і був звільнений з підприємства за ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 18-23). Відповідно до Акту №15 розслідування хронічного професійного захворювання від 22 червня 2010 року, складеного на підприємстві ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», встановлено наявність у [PERSON] хронічного професійного захворювання -радикулопатія попереково-крижова L5-S1 білатеральна, переважно справа, та шийна С3-С4-С5 справа зі стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, вираженим порушенням біомеханіки хребта, нейродистрофією у вигляді кульшового і плечолопаткового періартрозу справа ПФС першого-другого ст., переферичним ангіодистонічним синдромом верхніх кінцівок з порушенням трофіки кистей, із зазначенням його причин- робота впродовж 19 років 3 місяців в умовах важкої праці, параметри якої перевищували нормативи (а.с. 14-17). Відповідно до пункту 16 згаданого Акту професійне захворювання [PERSON] виникло за таких обставин, зокрема, працюючи раніше з 02.01.1985 по 07.10.1994 підземним бурильником, підземним прохідником, та підземним прохідником з правом ведення вибухових робіт в ВКБ і ШБУ РУ ім. Кірова і тресті «Кривбассшахтобуд», згідно інформаційної довідки про його умови праці, підготовленої райСЄС Саксаганського району за №2/2-1561 від 01.07.2008, також виконував роботи, які характеризувалися важкою працею, що перевищувала нормативи. Відповідно до пункту 19 вказаного Акту осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи вказано: Керівництво ВКБ і ШБУ РУ ім. Кірова, треста «Кривбассшахтобуд», шахти «Октябрська» ДП ВАТ «КЗРК» та ВАТ «КЗРК», ст. 153 КЗпП України, ст. 13 ЗУ «Про охорону праці». [PERSON] у 2010 році вперше встановлено 40% втрати професійної працездатності, що підтверджується матеріалами справи (а.с.25,28-29,31-32,33-34) В подальшому [PERSON] пройшов переогляд МСЕК, і відповідно до копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної допомоги серії 12 ААА №000785 від 30.10.2014, йому при повторному переогляді було встановлено 45% втрати професійної працездатності (40% по радикулопатії, 5% по трудовому каліцтву) третя група інвалідності, з 01 листопада 2014 року, безстроково (а.с. 12-13). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 40% позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він відчуває больові почуття, швидку втому, загальну слабкість. Щодо посилань представника відповідача на те, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не є належним відповідачем, суд вважає їх необґрунтованими виходячи з наступного. Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про підприємства в Україні» підприємство може бути створено в результаті виділення зі складу діючого підприємства, організації одного або кількох структурних підрозділів, а також на базі структурної одиниці діючих об`єднань за рішенням їх трудових колективів, якщо на це є згода власника чи уповноваженого ним органу. Створення підприємств шляхом виділення здійснюється зі збереженням за новими підприємствами взаємозобов`язань та укладених договорів з іншими підприємствами. Згідно із частинами першою та шостою статті 34 цього Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) ліквідація і реорганізація (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення) підприємства провадяться з дотриманням вимог антимонопольного законодавства за рішенням власника, а у випадках, передбачених цим Законом, - за рішенням власника та за участю трудового колективу або органу, уповноваженого створювати такі підприємства, чи за рішенням суду або арбітражного суду. При виділенні з підприємства одного або кількох нових підприємств до кожного з них переходять за розподільним актом (балансом) у відповідних частинах майнові права й обов`язки реорганізованого підприємства. У пунктах 2.1 та 4.1 Положення про порядок поділу підприємств і об`єднань та відокремлення від них структурних підрозділів і одиниць, затвердженого наказом Міністерства економіки України, Міністерства статистики України, Антимонопольного комітету України від 20 квітня 1994 року № 43/79/5 (далі - Положення; втратило чинність 25 серпня 2015 року) було закріплено, що відокремлення - це виділення зі складу підприємства (об`єднання) структурного підрозділу (одиниці) і створення на його базі самостійного підприємства або вихід підприємства зі складу об`єднань, зазначених у підпункті «б» пункту 3.1 цього Положення. Об`єктами відокремлення є структурні підрозділи та структурні одиниці відповідно до пункту 2.1 цього Положення, а також підприємства, що входять до складу об`єднань. Тобто розподільний баланс є документом, у якому, зокрема, визначено обсяг майнових прав та обов`язків, які перейшли до створеної шляхом виділу (виділення, відокремлення) юридичної особи. Із переходом майнових прав до відповідача відповідно і перейшли не тільки права користування та розпорядження майном, а і обов`язки, включаючи відшкодування моральної шкоди спричиненої працівникам які отримали ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків на вказаній шахті. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в своїх Постановах по аналогічним справам. Аналогічна правова позиція вказана, викладена, зокрема в ухвалі Верховного Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 212/8630/19. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача у шкідливих умовах праці 19 років 3 місяці, період роботи позивача саме на підприємстві відповідача протягом 09 років 10 місяців в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, та в подальшому 40% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, встановлення третьої групи інвалідності, безстроково, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 70 000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 908 гривень.

Outcome: partial