Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

30 вересня 2019 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про виселення з однокімнатної квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що згідно рішення від 21.06.2018 р. по цивільній справі № 522/23406/17 Приморським районним судом м. Одеси позовну заяву Одеської міської ради задоволено, визнано спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що складається з однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 52,9 кв.м, у тому числі житловою 23,8 кв.м - відумерлою. 24.07.2019 р. за дорученням департаменту комунальної власності Одеської міської ради комунальною установою «Муніципальна служба комунальної власності Одеської міської ради» здійснено обстеження об`єкту комунальної власності у вигляді житлової квартири № 9, загальною площею 52,9кв.м, розташованою за адресою: [ADDRESS] . За результатами обстеження від 24.07.2019 р. виявлено інформацію щодо проживання без правовстановлюючих документів у житловій квартирі № 9, загальною площею 52,9 кв.м, розташованою за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Враховуючи те, що Департамент комунальної власності Одеської міської ради є виконавчим органом місцевого самоврядування, слід звернутись до спеціального Закону, яким регулює вказані адміністративні правовідношення. Відповідно до п.п. 1 п. а ч. 1 ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження , а саме управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321, 327 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном та використовувати ці права на свій розсуд. Право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У комунальної власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді, а управління цим майном здійснює безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Враховуючи те, що Одеська міська рада є колегіальним органом, органом місцевого самоврядування, вона діє лише через створені нею виконавчі органи місцевого самоврядування, виконавчий комітет, відділ, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виключний перелік вказаний органів міститься в Законі України «Про місцеве самоврядування». Крім того, в постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.01.2019 р. по справі № 522/21752/13-ц було встановлено, що Департамент є належним Позивачем у справах з аналогічними позовними вимогами. У судовому засіданні представник позивача надала заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідачка або її представник в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] проживає без правовстановлюючих документів у житловій квартирі № 9, загальною площею 52,9 кв.м, розташованою за адресою: [ADDRESS] . Дійсно, як встановлено, [PERSON] , самовільно зайняла житлову квартиру № 9, загальною площею 52,9 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , вказане підтверджується Актом обстеження від 24.07.2019 р. складеним комунальною установою «Муніципальна служба комунальної власності Одеської міської ради». Отже, Відповідачем незаконно зайняте житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] , чим порушено право власності та законні інтереси територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради. Так, ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу України, єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, який видається громадянину на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Ст. 1277 Цивільного кодексу України і статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить до комунальної власності територіальної громади (рухоме майно - за місцем відкриття спадщини, нерухоме майно - за місцем його знаходження). Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Статтями 317, 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із засобів захисту судом цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 86 Цивільного кодексу України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав всіх суб`єктів права власності. За правилами ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. У разі відмови вони підлягають виселенню в судовому порядку. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесений судовий збір в розмірі 1921,00 гривень. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що відповідачкою самовільно зайнято спірне приміщення, а тому вона підлягає виселенню з них, без надання іншого жилого приміщення. На підставі викладеного та

Outcome: approved