Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

30 грудня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя, в якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти в сумі 300000 грн., що розміщені на депозитних рахунках в Публічному акціонерному товаристві «Платинум Банк», Публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» та Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приват Банк» на підставі депозитних договорів, укладених на імя [PERSON]. Також, позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину депозитних вкладів, здійснених відповідачем у вказаних банках. 06 липня 2017 року позивач подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати спільною сумісною власністю подружжя грошові кошти в сумі 317246 грн. 59 коп., що були розміщені на депозитних рахунках в Публічному акціонерному товаристві «Платинум Банк», Публічному акціонерному товаристві «Державний експортно-імпортний банк України» та Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приват Банк» на підставі депозитних договорів, укладених [PERSON]; поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме грошові кошти в сумі 317246 грн. 59 коп. та стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину спільних грошових коштів в сумі 158623 грн. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що відповідач визнає, що кошти, які були розміщені на банківських рахунках в загальній сумі 317246 грн. 59 коп. є спільним майном подружжя, проте відповідач стверджує, що віддав позивачу половину коштів, враховуючи, що вони на час фактичного отримання коштів з банківських установ перебували у зареєстрованому шлюбі. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між позивачем і відповідачем було зареєстровано 28 серпня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міськвиконкому Київської області, актовий запис № 143, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а/с 6). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а/с 5). Згідно договору № 00461645 про розміщення вкладу «ГОТІВКА ЩОМІСЯЦЯ» від 07 червня 2016 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON], банк прийняв від вкладника на вкладний рахунок грошову суму у розмірі 120000 грн. зі сплатою 25% річних на строк до 10 січня 2017 року (а/с 79-). Згідно витребуваної судом інформації у Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» від 24 квітня 2017 року, 07 червня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено договір, який передбачав строк зберігання вкладу до 10 січня 2017 року. Станом на 11 січня 2017 року [PERSON] було отримано грошові кошти в сумі 35000 грн., а залишок коштів в сумі 87246 грн. 59 коп. було включено до переліку рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами. Представник відповідача у судовому засіданні визнала, що відповідач на час розгляду справи судом отримав кошти за вкладом в Публічному акціонерному товаристві «Платинум Банк» у повному обсязі в сумі 122246 грн. 59 коп. За інформацією Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» від 14 березня 2017 року, наданої на запит суду, у [PERSON] відсутні укладені з банком депозитні договори, проте [PERSON] був вкладником банку і станом на 31 жовтня 2016 року сума вкладу становила 125000 грн. (а/с 106). Крім того, згідно інформації Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» від 03 квітня 2017 року, 11 квітня 2017 року та 26 квітня 2017 року, наданої на запит суду, станом на 11 квітня 2017 року [PERSON] не має чинних депозитних договорів у філії АТ «Укрексімбанк» у м. Чернігові. Проте, з [PERSON] 15 жовтня 2015 року був укладений договір банківського вкладу «Класичний» (95 днів з пролонгацією), сума вкладу становила 125000 грн., яку й було повернуто після закінчення строку, на який вносився вклад. Договір припинено 31 жовтня 2016 року у звязку з закінченням терміну дії (а/с 143, 150). Відповідно до інформації Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», наданої на запит суду, [PERSON] мав депозити в даному банку, а саме: згідно договору від 26.02.2009 сума вкладу становила 5000 грн., від 26.03.2009 1000 грн., від 29.01.2016 30000 грн. Залишок коштів на рахунках за даними договорами станом на 16.04.2017 складає 0 грн. З виписки по рахунку, наданої Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приват Банк», вбачається, що згідно договору від 29.01.2016, сума вкладу становила 30000 грн.; 29 квітня 2016 року депозит було поповнено на 20000 грн., 25 травня 2016 року на 10000 грн., 22 червня 2016 року на 10000 грн. Загальна сума вкладу по даному договору складає 70000 грн., яку 30 січня 2017 року було повернуто відповідачу. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 квітня 2017 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON], шлюб між сторонами розірвано. При цьому, позовну заяву про розірвання [PERSON] предявив у грудні 2016 року і за клопотанням [PERSON] сторонам надавався строк на примирення терміном три місяці, проте після закінчення цього строку позивач від позову не відмовився. Також, при подачі до суду позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, відповідач у своїй позовній заяві вказав, що між ним та позивачем спільне господарство не ведеться та припинені шлюбні відносини з липня 2016 року (а/с 232-233). Позивач у судовому засіданні стверджувала, що фактично з відповідачем вона не проживала з вересня 2016 року, спільного господарства вони не вели. За таких обставин, доводи представника відповідача, що частина знятих відповідачем коштів з банківських рахунків були ним передані позивачу вже після припинення між ними фактичних шлюбних відносин, не підтверджується жодними у справі доказами та з урахуванням того, що на розгляді у суді з грудня 2016 року перебувала справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, де він особисто зазначив, що між ним та позивачем спільне господарство не ведеться та припинені шлюбні відносини з липня 2016 року, а тому ці кошти не могли бути витрачені на потреби сімї, якої вже фактично не існувало. Представник відповідача у судовому засіданні визнала, що вказані вклади відповідачем були внесені у період зареєстрованого шлюбу з позивачем та є спільним майном подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Частиною першою статті 68 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України\~передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як випливає з інформації Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України, Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» та Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», станом на день ухвалення судом рішення відповідач не має вкладів на депозитних рахунках у цих банківських установах. Оскільки вкладені на рахунках у банківських установах кошти в загальній сумі 317246 грн. 59 коп. є спільним майном подружжя, що визнано сторонами, а повернуті вони відповідачу у період, коли сторони хоча і перебували у зареєстрованому шлюбі, проте на розгляді у суді була справа про розірвання шлюбу між ними, де сам [PERSON] стверджував, що шлюбні відносини між ним та дружиною припинені ще у липні 2016 року, спільне господарство не ведеться, доказів про передачу частини коштів дружині вже після фактичного припинення сімейних відносин між сторонами, не надано, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 158623 грн. 29 коп. в якості грошової компенсації 1/2 частини грошових вкладів, що належали сторонам на праві спільної сумісної власності. Враховуючи викладене,

Outcome: approved