Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

7 вересня 2016 року, [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з названим позовом, в якому просили суд, зобов'язати відповідачку не чинити перешкод [PERSON], як батькові та [PERSON], як бабусі у спілкуванні зі своїм малолітнім сином та онуком [PERSON], [INFO], визначити наступний порядок спілкування з малолітнім сином та онуком [PERSON], [INFO] шляхом побачень, особистого спілкування щотижня, коли батько перебуває у м. Одесі з 08:00 год. середи до 10:00 год. п'ятниці, у свята Нового Року, Різдва Христового, Пасхи, у свято Дня народження дитини, з 10:00 год. до 15:00 год., з правом безперешкодного відвідування дитиною місця його проживання, спільного проведення відпочинку щоліта, терміном до 30 календарних днів та визначити наступний порядок участі бабусі дитини [PERSON] у вихованні малолітнього онука [PERSON], [INFO] шляхом побачень, особистого спілкування щотижня, у вівторок, з 08:00 год. до 20:00 год., з правом безперешкодного відвідування дитиною її місця проживання, мотивуючи це суперечностями по вихованню малолітнього сина [PERSON], [INFO] з відповідачкою, стосовно чого у них відсутні домовленості між собою. В судовому засіданні позивачі та їхній представник повністю підтримали свої позовні вимоги. Представниця відповідачки в судовому засіданні позов визнала частково, надавши до суду свої письмові заперечення, в яких просила суд, встановити позивачам наступний порядок спілкування з малолітнім сином [PERSON], [INFO] : лише у присутності матері, кожної другої та четвертої суботи місяця, в перший половині дня, з урахуванням стану здоров'я дитини та того, що малолітня дитина відвідує дитячий садок ОДНЗ № 135 у м. Одесі по вул. Черняховського, 12А п'ять днів на тиждень та не визнала позов в частині усунення перешкод з боку відповідачки у спілкуванні з дитиною, мотивуючи тим, що жодних перепон та перешкод у спілкуванні з дитиною відповідачка позивачам не створює. Представниця 3-ої особи Органу опіки та піклування Овідіопольської РДА в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову з урахуванням висновку Органу опіки та піклування Овідіопольської РДА № 01/01-25/2239 від 02.11.2016 р., яким було встановлено та визначено порядок спілкування батька [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], який вона просила суд взяти до уваги. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши письмові матеріали справи та висновок Органу опіки та піклування, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. За загальним правилом - кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Приписами статті 61 ЦПК України передбачено - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Умовами статті 19 СК України передбачено, що рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом 10 днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого ч. 1 ст. 170 цього Кодексу. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним - обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд - може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Статтями 141,142,150 СК України передбачено - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтями 151,153 СК України встановлено - батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, а також мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно із ст. 155 СК України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності з ч. 2 та 3 ст. 157 СК України, той з батьків хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це, орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Частинами 1 та 2 статті 159 Сімейного кодексу України передбачено, якщо той із батьків з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 3 ст. 9 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 р., ратифіковану Постановою ВРУ № 789-ХІІ від 27.02.1991 р. - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли суперечить найкращим інтересам дитини. Суд встановив і це підтверджується поясненнями сторін, що під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, у них народився син [PERSON], [INFO] р., що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого повторно 22.05.2015 р., в якому батьком дитини записаний позивач [PERSON] та матір'ю [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 22.05.1984 р. - матір'ю позивача і відповідно бабусею малолітнього [PERSON], [INFO] є позивачка [PERSON] (а.с. 12). Як з'ясував суд, що було підтверджено сторонами по справі, на сьогодні сторони припинили фактичні шлюбні відносини між собою, і малолітній син [PERSON], [INFO] постійно проживає зі своєю матір'ю відповідачкою [PERSON] за адресою : [ADDRESS], що підтвердила представниця відповідачки в судовому засіданні. Згідно довідки ОДНЗ «Ясла-садок № 135» ОМР Одеської області № 01-30/19 від 04.05.2017 р. - малолітній син сторін [PERSON], [INFO] р. відвідує вказаний дитячий садок починаючи з 04.11.2016 р. за графіком : з 07:00 год. до 19:00 год. п'ять днів на тиждень, дитину забирає матір [PERSON] згідно графіку роботи садка, дитина хворіла ОРВІ 9 днів у січні 2017 р., хлопчик завжди охайний, привітливий, з бажанням відвідує дитячий садок (а.с. 65,203). Матеріалами справи підтверджується, що дитина дійсно періодично хворіє, проходячи відповідне лікування (а.с. 66-70,78-116). Суд встановив, що рішенням Київського р/с м. Одеси від 22.12.2015 р. - був задоволений позов [PERSON], стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 8000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати на дитину в розмірі 18044,13 грн. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10.02.2016 р. вказане рішення суду першої інстанції змінено, викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції : позов [PERSON] задовольнити частково, стягнути [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та стягнуто додаткові витрати на дитину у розмірі 7002,99 грн. Додатковим рішенням апеляційного суду Одеської області від 14.04.2016 р. доповнено резолютивну частину рішення цього ж суду від 10.02.2016 р. та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн. щомісячно, починаючи з 19.12.2014 р. до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою ВССУ від 26.09.2016 р. касаційну скаргу [PERSON] на додаткове рішення апеляційного суду Одеської області від 14.04.2016 р. відхилено а вказане рішення залишено без змін (а.с. 58-64). Згідно останнього розрахунку заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем Київського ВДВС м. Одеси від 09.11.2016 р. - заборгованість боржника [PERSON] по аліментам станом на 01.11.2016 р. становить - 79300 грн., а копії грошових переказів по сплаті аліментів за минулий час (деякі з них дублюються по декілька разів), наданих позивачем та його представником суду не спростовують висновків вищевказаного розрахунку державного виконавця по заборгованості по сплаті аліментів позивача, який не зміг спростувати наведеного розрахунку суми заборгованості по аліментам (а.с. 72-77, 143-194). Згідно висновку Органу опіки та піклування Овідіопольської РДА № 01/01-25/2239 від 02.11.2016 р., на засідання комісії якого були присутні обидва батьки, яких було заслухано комісією, перевірено відповідні матеріали, зокрема позитивну характеристику батька та його належні житлово-побутові умови, за результатами дослідження яких, був встановлений наступний графік побачень та спілкування батька [PERSON] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], який на час складення висновку проживав разом із матір`ю [PERSON] за адресою : [ADDRESS], враховуючи стан здоров`я та вік дитини, встановлено такий порядок спілкування батька з сином : кожного четверга о 10:00 год ранку батько забирає сина за своїм місцем проживання та повертає дитину матері в п'ятницю о 17:00 год. (а.с. 42-43). Однак, суд частково не погоджується з вказаним висновком Органу опіки та піклування Овідіопольської РДА з урахуванням документально підтвердженого факту, наведеного вище, регулярного (5 днів на тиждень) відвідування малолітнім сином сторін [PERSON], [INFO] дитячого садку ОДНЗ «Ясла-садок № 135», який знаходиться у м. Одесі, вул. Черняховського, 12А та з урахуванням інтересів дитини та стану його здоров'я (необхідністю періодичного медичного обстеження у лікарів), вважає можливим встановити наступний графік побачень батька [PERSON] зі своїм малолітнім сином [PERSON], [INFO] р. : щотижнево, кожної суботи о 10:00 годині ранку батько [PERSON] забирає дитину [PERSON], [INFO] за своїм місцем проживання за адресою : [ADDRESS] для безперешкодного спілкування з дитиною та повертає дитину матері [PERSON] у неділю о 17:00 годині вечора за її постійним місцем проживання : [ADDRESS]. На думку суду, такий графік побачень батька з сином, встановлений судом - буде в першу чергу і повній мірі відповідати інтересам малолітньої дитини, його стану здоров'я та не порушить графіку відвідування дитиною дитячого садку 5 днів на тиждень та будуть дотримані інтереси та безумовне право батька, закріплене ст.ст. 141,142,15-153 СК України на виховання і спілкування з його рідним сином. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що як мати дитини, так і її батько бажають лише нормальних сприятливих умов для виховання і розвитку дитину, чиї інтереси захищаються вищевказаними нормами Законів, батьки повинні поважати і виховувати свою дитини, рівні права на що вони мають за Законом, а неприязні відносини між ними лише перешкоджають їхнім намірам на належне виховання і розвиток малолітнього сина, що може негативно вплинути на моральний і психологічний стан малолітньої дитину, може викликати у неї обґрунтовану невпевненість у любові батьків до неї чи негативного ставлення до неї будь-якого з батьків, що є неприпустимим з огляду на малолітній вік дитини та вимоги Закону, а саме права обох батьків на виховання дитини, на що не може, на думку суду, вплинути факт існування заборгованості позивача по сплаті аліментів на дитину, враховуючи майновий стан позивача (батька дитини) і не може обмежити його законного права безперешкодних побачень з дитиною. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що малолітня дитина, яка постійно проживає із своєю матір`ю має право на її виховання та побаченнях зі своїм батьком, який має бажання та можливість приймати участь у її виховання, побаченнях та спілкуванні, періодично забираючи до свого місця проживання і повертаючи дитину у встановлений судом графіком побачень з дитиною, і на що за Законом батько має повноцінне право. В той же час, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині визначення порядку участі бабусі дитини [PERSON] у вихованні малолітнього онука [PERSON], [INFO] шляхом побачень, особистого спілкування щотижня, у вівторок, з 08:00 год. до 20:00 год., з правом безперешкодного відвідування дитиною її місця проживання, з огляду на вимоги ст.ст. 151,153 СК України, якими передбачено, що саме батьки - мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, а також мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Тобто, [PERSON], як бабуся малолітнього онука [PERSON], [INFO] і матір позивача [PERSON] може залучатися до виховання малолітньої дитини за згодою свого сина [PERSON] за графіком побачень з дитиною встановленим судом, а встановлення іншого графіку побачень дитини з бабусею, ніж той, який визначений судом, як того просить позивачка [PERSON] суперечило б інтересам малолітньої дитини, віком 3-х років, враховуючи вищевикладені обставини справи (стан здоров'я дитини та регулярного відвідування дитиною дитячого садку 5 днів на тиждень). Таким чином, суд при розгляді подібних справ, виходить з інтересів дитини та батьків по вихованню дитини, а бабуся дитини в даному випадку є іншою особою, право на виховання дитини якої вирішують батьки (в даному випадку позивач, як син [PERSON] залучаючи її до участі у вихованні дитини. Також, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині усунення перешкод [PERSON], як батькові та [PERSON], як бабусі у спілкуванні зі своїм малолітнім сином та онуком [PERSON], [INFO] - так як вказані перешкоди чи перепони, які нібито створює відповідачка позивачам, на думку суду, не були належним чином доведені допустимими доказами по справі позивачами, як то передбачено ст.ст. 10,11,57-60 ЦПК України, що зокрема спростовується фото-таблицею із зображенням обох позивачів, які безперешкодно спілкуються та відпочивають, проводячи разом час з малолітнім сином та оунком [PERSON], [INFO], що дає підстави вважати необґрунтованим позов в цій частині (а.с. 126-142). Висновок по розгляду матеріалу ЖЕО № 16243 від 07.05.2017 р., складеного Приморським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області на наслідками розгляду заяви [PERSON] з проханням встановити місцезнаходження свого сина - є неналежним доказом по справі щодо створення йому перешкод відповідачкою у побаченнях з сином, що підтверджується поясненнями позивача та відповідачки, яка пояснила, що жодним чином не перешкоджає позивачу у побаченнях з малолітнім сином з посиланням на існування між сторонами суперечок між батьками з приводу виховання сина з рекомендацією звернення до суду в приватному порядку для вирішення цивільно-правових відносин. А вказане звернення позивача до органів поліції, носить скоріше популістський характер, направлений на отримання ним необґрунтованого доказу нібито на підтвердження перешкоджання відповідачкою у його побаченнях з дитиною, для надання його до суду, враховуючи, що висновок був отриманий 29.05.2017 р., під час знаходження справи в суді, а також, враховуючи, що на запитання представниці відповідачки - позивачу в судовому засіданні, останній не зміг відповісти, коли він в останній раз телефонував сину чи бачився з ним (а.с. 204-213).

Outcome: partial