Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

31 березня 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником ? частини квартири, що розташована: [ADDRESS], ? частина зазначеної квартири належить на праві власності [PERSON]. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.02.2014 встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю як чоловіка та жінки у період з 2004 року по 26.08.2010. З 26.08.2010 відповідач не мешкає в належній позивачу квартирі, тому відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, просить визнати [PERSON] такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до суду не з'явився, подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю. Позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи не надходило. Третя особа - [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, до суду не прибула, про причини неявки не повідомила. Суд з урахуванням заяви позивача постановив ухвалу про розгляд справи за наявними матеріалами справи заочно. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А відповідно до ч. 4 ст. 337 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що позивач на підставі договору дарування частини квартири від 18.01.2002 (а. с. 9) та на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.03.1994 (а.с. 10) набув право власності на ? частини та на ? частини квартири відповідно, що розташована за адресою: [ADDRESS], тому має право володіння, право користування та право розпорядження зазначеною квартирою. Інша ? частини квартири належить на праві приватної власності третій особі [PERSON] на підставі підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.03.1994 (а.с. 10) Виникнення права відповідача на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від наявних саме у власника майна прав. Із матеріалів справи не вбачається, що відповідач укладав з позивачем як власником квартири які-небудь договори щодо неї чи узгоджував з ним можливість свого проживання в якості тимчасового мешканця. Проте, сама наявність реєстрації у відповідача у належній позивачу квартирі є порушенням права користування, а тому й порушенням права власності позивача. Відповідно до актів від 28.03.2012 та від 03.10.2012 встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 25.08.2005, проте не мешкає за вказаною адресою з 22.01.2007. (а.с. 6,7). Таким чином, встановлено, що відповідач не мешкає за вказаною адресою з 22.01.2007 по 03.10.2012, тобто більше одного року. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування квартирою [ADDRESS] порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі вищевикладеного та ст.ст.316, 317, 337, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved