Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

30 березня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 29 січня 2005 року він уклав шлюб з відповідачем, від вказаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. В 2014 році подружжя виїхали з м.Горлівка Донецької області у зв»язку з проведенням там бойових дій та тимчасової окупації території та стали проживати в [ADDRESS]. Однак на початку 2015 року відповідач покинула його та дітей та переїхала проживати до іншого чоловіка. Діти знаходяться на утриманні позивача, відповідач їх не навіщає та не спілкується з ними, не бере участь у їх вихованні. На даний час подружжя мешкають окремо. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, суперечить його інтересам та інтересам неповнолітніх дітей, тому і просить розірвати шлюб між ним та відповідачем. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку належним чином. Суд розглядає справу на підставі статті 197 ч.2 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, заяву позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, а саме: копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER], сторони уклали шлюб 29 січня 2005 року, шлюб зареєстровано Горлівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №94 (а.с.5). Від подружнього життя сторони мають неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження Серії [NUMBER] та Серії [NUMBER] відповідно (а.с.6,8). Суд зазначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності до ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а, як встановлено при дослідженні матеріалів справи та заяви позивача, він не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. У відповідності із положеннями ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить інтересам сторін, неповнолітніх дітей, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст.113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, у зв»язку з відсутністю заяви відповідача, враховуючи те, що прізвище відповідач при укладенні шлюбу не змінювала, суд вважає за необхідне залишити відповідачу прізвище, присвоєне при одруженні, - [PERSON].

Outcome: approved