Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

30.01.2019 року [PERSON] звернулась із вищезазначеним позовом, в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 17.09.1997 року на Одеській спеціалізованій біржі нерухомості. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що не має можливості як власник розпорядитися спірним майном, оскільки в договорі зазначено, що він подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву згідно якої позов підтримала, просила розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з`явились, надали заяви про визнання позову. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року він застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності - 1.01.2004 року. Враховуючи, що договір купівлі-продажу був укладений в 1997 році, тобто до набрання чинності новим ЦК, до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК України в редакції 1963 року. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 17.09.1997 року на Одеській спеціалізованій біржі нерухомості [PERSON] за життя, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Спірна квартира складається із трьох кімнат загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 38,4 кв.м. Як вбачається з п. 3 договору квартира [ADDRESS] належала продавцям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.08.1997 року за реєстровим №3-10066. Спірний договір був відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований на Одеській спеціалізованій біржі нерухомості, про що в журналі реєстрації договорів по об`єктах нерухомості зроблений запис під реєстраційним № 97.09-615. Нотаріально договір між сторонами посвідчений не був. 30.09.1997 року договір зареєстрований в ОМБТІтаРОН (запис238 -стр.154 кн.3103пр.) Відповідно до ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року нотаріальна форма договору купівлі-продажу нерухомого майна є обов`язковою. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього Кодексу. Водночас, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах при визнання угод недійсними» визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. На час розгляду справи позивач позбавлена можливості розпорядження належним їй на праві власності майном, оскільки угода купівлі-продажу була оформлена з порушенням вимог закону в частині її нотаріального посвідчення, а відповідачі від таких дій ухиляються. Поряд із тим, [PERSON] виконала умови угоди, передала відповідачам 43 000 грн. у якості плати за майно, вселилась у спірну квартиру. Відповідачі отримали грошові кошти за продаж квартири відповідно до договору, виселилися з неї. На час вирішення спору в спірному майні проживає позивач, місце її проживання там зареєстровано, вона утримує майно. За вказаних обставин, відповідно до ч. 2 ст. 47, ст.227 ЦК України в редакції 1963 року договір купівлі-продажу спірного майна може бути визнаний судом дійсним.

Outcome: approved