Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

29 квітня 2014 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], треті особи Кам'янопотоківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області , ПРФ ДП « Центр державного земельного кадастру» про відновлення меж земельних ділянок та встановлення твердих межових знаків. [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким: - Зобов'язати відповідача [PERSON] звільнити самовільно захоплену частину належної їй, [PERSON], земельної ділянки площею 115 кв.м ( 0,0115 га), що знаходиться за адресою [ADDRESS]; - Встановити тверді межові знаки між ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] за рахунок відповідача [PERSON]; - Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму за оплачні послуги ДП «Центр Державного Земельного кадастру», за виготовлення технічного звіту по інвентаризації земель, в розмірі 1107,84 гривень; - Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму за оплачені послуги судового експерта в розмірі 1482,00 гривень. - Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму за оплачену вартість ліків в розмірі 4191,77 гривень; - Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму за оплачені послуги адвоката в розмірі 3000 гривень; - Судові витрати покласти на відповідача [PERSON] 26 травня 2014 року до канцелярії Кременчуцького районного суду Полтавської області позивач [PERSON] подала уточнену позовну заяву до [PERSON], треті особи Кам'янопотоківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області , ПРФ ДП « Центр державного земельного кадастру» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, в якій просила суд: - Зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні їй, [PERSON] земельною ділянкою площею 0,0115 га за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення паркану, розташованого на вказаній земельній ділянці від лінії точки 5 до лінії точки 3, позначеній в додатку 1 до висновку експертного дослідження; - Зобов'язати [PERSON] звільнити самовільно захоплену частину належної їй, [PERSON], земельної ділянки, площею 0,0115 га розташованої за адресою: [ADDRESS]; - Стягнути з [PERSON] сплачений нею, [PERSON], судовий збір. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та дату слухання справи була повідомлена належним чином. Письмово про причини неявки суд не повідомляла. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні суду пояснила, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,48 га за адресою: [ADDRESS]. Право приватної власності на земельну ділянку у позивача виникло після померлої [INFO] матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 20.03.2014 року Другою Кременчуцькою державної нотаріальною конторою, яке зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Цільове призначення земельної ділянки обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства. Власником сусідньої земельної ділянки, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] є відповідач [PERSON] Навесні 2010 року відповідач [PERSON], зніс паркан, який був встановлений колишнім власником будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] та почав будівництво нового. Не дивлячись на неодноразові попередження [PERSON] про те, що паркан виходить за межі земельної ділянки, ігноруючи норми ЗК України, без погодження з [PERSON], був побудований бетонний паркан. В результаті будівництва паркану та іншої господарської діяльності відповідачем [PERSON] було самовільно захоплено частину земельної ділянки по [ADDRESS]. З 06 по 10 квітня 2012 року була проведена інвентаризація земельної ділянки по [ADDRESS] з метою визначення відповідності фактичній земельній ділянці згідно державного акту [PERSON] про що складений звіт по інвентаризації Відповідно до даного звіту визначена площа самозахвату [PERSON] земельної ділянки в розмірі 0,0115 з точки 3 до точки 5. В червні 2012 року [PERSON] звернулась до Торгово-Промислової палати у м.Кременчуці з заявкою про проведення будівельно -технічної експертизи на розв'язання було поставлене питання чи мається факт самовільного захоплення частини земельної ділянки площею 0,0115 га, яка розташована в [ADDRESS] з боку землекористувача [PERSON] та визначити площу земельної ділянки самовільно захопленої [PERSON] Згідно з висновками експерта від 15.06.2012 року дійсно має місце самозахват земельної ділянки [PERSON] та складає 0,0115 га. Колишній власник земельної ділянки [PERSON] зверталась з позовною з до Кременчуцького районного суду Полтавської області, але у зв'язку зі смертю [PERSON] справа не була розглянута по суті. На підставі викладеного представник позивача просила суд задовольнити уточненні позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення уточнених позовних вимог заперечував, суду пояснив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 24.11.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори за № 1-1415, він купив приватизовану земельну ділянку розміром 0,26 га., в т.ч.: надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд -0,25 га, кадастровий номер 5322481701:01:001:0033; ведення особистого селянського господарства - 0,01 га, кадастровий номер 5322481701:01:001:0034, що знаходиться в [ADDRESS]. Як вбачається із Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 222602 від 16.09.2005 р., власником земельної ділянки площею 0,25 га (кадастровий номер 5322481701:01:001:0033) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS], була [PERSON], у якої він купив вказану земельну ділянку. Крім того, [PERSON] була також власником земельної ділянки площею 0,01 га (кадастровий номер 5322481701:01:001:0034) для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS], відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 222603 від 16.09.2005 р. Відповідач [PERSON] зазначив, що в будь-якому разі, він не порушував прав померлої [PERSON], не захоплював її земельну ділянку, не порушував межу та не знищував межові знаки. В 2005 році він купив земельні ділянки, однак, при укладенні договору купівлі продажу йому не були передані на зберігання межові знаки та не був складений акт їх приймання-передачі. Колишній власник (продавець земельної ділянки) повідомила йому , що межові знаки йдуть по вже існуючому дерев'яному паркану. У зв'язку з тим, що старий дерев'яний паркан вже почав розвалюватися, у нього була нагальна необхідність у встановленні нового паркану. У вересні 2008 року він розпочав будівництво паркану виключно по тій межі, де знаходився дерев'яний паркан, встановлений колишнім власником. Даний факт підтверджується технічним паспортом станом на 31 жовтня 2005 р. Відповідач вказував в своєму запереченні, що в якості доказу так званого порушення ним меж земельних ділянок позивач надала документ під назвою Звіт по інвентаризації земельної ділянки, виготовлений в 2012 році (без зазначення точної дати виготовлення). Однак, цей документ не є належним і допустимим доказом по даній справі виходячи з наступного. Як вбачається із розділу І вказаного звіту, основою для виконання інженерно-геодезичних робіт є заява громадянки [PERSON] Між тим, як вбачається з заяви [PERSON] від 15 березня 2012 року, яка приєднана до Звіту по інвентаризації земельної ділянки, вона зверталася до ПРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» з проханням провести встановлення меж земельної ділянки на місцевості (в натурі), що є зовсім іншим видом землевпорядних робіт, має свої особливості та порядок проведення та оформлення результатів цих робіт. Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено в Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженій наказом Державного комітету України з земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 326. Відповідно до пункту 4.1. Інструкції, «відновлення меж; земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також; при розгляді земельних спорів між; власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок». Пунктом 4.3. цієї Інструкції передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація. Згідно вимог статті 29 Закону України «Про землеустрій», документація із землеустрою включає в себе текстові та графічні матеріали і містить обов'язкові положення, встановлені завданням на розробку відповідного виду документації. Документація із землеустрою розробляється на основі завдання на розробку відповідного виду документації, затвердженого замовником. Таким чином, незважаючи на звернення із заявою про встановлення меж (що передбачало б їх з [PERSON] спільну участь у виконанні цих робіт), ДП «Центр державного земельного кадастру» провів роботи з інвентаризації земель без наявних на те правових підстав та не виконав те, чого власне просила [PERSON] - не розробив технічну документацію по відновленню меж земельної ділянки. Зі Звіту по інвентаризації земельної ділянки вбачається, що польові та камеральні роботи проводились з 06 по 10 квітня 2012 року. Отже, станом на ці дати інвентаризація земель здійснювалась у відповідності до Положення про земельно-кадастрову інвентаризацію земель населених пунктів (затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 26 серпня 1997 р. N 85). Водночас, Звіт по інвентаризації земельної ділянки не відповідає вимогам до оформлення робіт з інвентаризації земель, що передбачений розділом 5 «Складання і оформлення матеріалів інвентаризації земель» названого вище Положення про земельно-кадастрову інвентаризацію земель населених пунктів. Таким чином, взагалі незрозумілою є правова природа документу під назвою «Звіт по інвентаризації земельної ділянки», яким начебто визначено порушення меж, оскільки землевпорядні роботи виконувались землевпорядною організацію без завдання на проведення відповідного виду робіт. До того ж самі матеріали інвентаризації через порушення вимог до їх складання не є належним доказом по справі. Відповідач [PERSON] вказував також що, не може бути прийнятий до уваги в якості доказу будь-яких порушень Висновок експертного будівельно-технічного дослідження № П-200 від 15 червня 2012 року, складений експертом Кременчуцького відділення Полтавської ТПП [PERSON], з наступних підстав. По-перше, при проведення дослідження експертом було використано копію звіту по інвентаризації земельної ділянки в [ADDRESS], який із зазначених вище підстав є неспроможним доказом. По-друге, при проведенні дослідження експерт не використовував правовстановлюючі документи на його земельну ділянку, отже не міг зробити достовірного висновку про місце розташування його земельної ділянки та її розташування по відношенню до сусідньої. З цього вбачається, що експерт [PERSON] лише скопіювала висновки Звіту по інвентаризації земельної ділянки, не здійснюючи при цьому власного дослідження та вимірів. По-третє, як зазначено у цьому висновку, «обстеження домоволодінь по [ADDRESS] проводилось 07.06.2012року», однак його як власника суміжної ділянки і особу, яка на думку експерта, начебто самовільно захопила ділянку [PERSON], навіть не було запрошено для участі в обстеженні, також не було запропоновано надати правовстановлюючі документи на ділянку. Таким чином, висновок експертного дослідження, як і звіт по інвентаризації не є доказами «самовільного захоплення» частини земельної ділянки, що належала покійній [PERSON] Крім того відповідач [PERSON] зазначив, що із наданих позивачем до позовної заяви документів вбачається, що на її земельній ділянці відсутні тверді межові знаки, які б визначали чіткі межі її земельної ділянки відповідно до землевпорядної документації. Відповідно до вимог статті 107 Земельного кодексу України, основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Відповідно до п. 2.3. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (затв. наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 N 376), комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо - геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж: земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також: встановлення меж: земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Таким чином, до цього часу межі належної йому та позивачці земельних ділянок не є визначеними в розумінні вимог закону (ст.ст. 106,107 Земельного кодексу України), а отже і з цих підстав не вбачається можливим стверджувати як про наявність самовільного захоплення, так і конкретні межі можливого зайняття частини земельної ділянки позивачки. Необхідно зазначити, що позивачка також не надавала суду технічну документацію із землеустрою на належні їй земельні ділянки. Отже, за відсутності технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користування земельною ділянкою не можуть бути доведені. На підставі викладеного відповідач просив суд, ухвалити рішення, яким відмовити з задоволенні позовних вимог [PERSON] Представники третіх осіб Кам'янопотоківської сільської ради Кременчуцького району та ПРФ ДП « Центр державного земельного кадастру» в судове засідання не з'явилися, про час та дату слухання справи були повідомлені належним чином. На адресу суду надіслали клопотання про слухання справи за їх відсутності, при винесені рішення покладалися на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7, згідно зі статтею 158 ЗК, суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Зазначені спори підлягають розгляду місцевими судами незалежно від того, розглядалися вони попередньо органом місцевого самоврядування або органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів чи ні. Рішення цих органів щодо такого спору не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви чи для закриття провадження в порушеній справі. Судом встановлено та не опорюється сторонами, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.03.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І., зареєстрованого в реєстрі за № 1-242, та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.03.2014 року за індексним номером 19297903, [PERSON] є власником приватизованої земельної ділянки площею 0,18 га ( уточнена 0,1752 га), цільове призначення якої будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована на території с. Кам'яні Потоки Кременчуцького району Полтавської області . Кадастровий номер: 5322481701:01:003:0091. Відповідно до договору купівлі - продажу від 24.11.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Кременчуцької державної нотаріальної контори Литвиненко Л.І, зареєстрованого в реєстрі за № 1-1415, відповідач [PERSON] купив у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і приватизовану земельну ділянку розміром 0,26 га, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд розміром - 025, га, кадастровий номер 5322481701:01:001:0033, ведення особистого селянського господарства -0,01 га, кадастровий номер 5322481701:01:001:0034, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до Звіту по інвентаризації земельної ділянки від 2012 року, виготовленого провідним інженером-землевпорядником та пояснень учасників процесу позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є суміжними землекористувачами. Відповідно до вимог ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням. Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Відповідно до вимог ст.106 ч.1 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Позивачем [PERSON] та його представником [PERSON] не наведено в позові та не надано в ході судового розгляду справи жодних достовірних та переконливих доказів, окрім Висновку експертного будівельно - технічного дослідження № П-200, того факту, що відповідач [PERSON] самовільно змінив встановлений раніше порядок користування спільною земельною ділянкою шляхом переносу місця розташування паркану, що розподіляє земельні ділянки сторін, внаслідок чого розмір земельної ділянки позивача зменшився. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні здійснення таких дій категорично заперечував, пояснивши, що паркан до цього часу стоїть в тому місці, яке узгоджується з тим порядком користування земельною ділянкою по [ADDRESS], який був встановлений узгоджений станом на 2005 рік. Доказів того, окрім Висновку будівельно - технічного дослідження № П-200 що в даний час межа між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] знаходиться не в тому місці, де мала знаходитися відповідно до вищенаведеного судового рішення, суду не надано. Висновок будівельно - технічного дослідження № П-200 від 15 червня 2012 року не може бути взято до уваги як належний доказ, оскільки він оспорюється відповідачем по справі. При цьому, у висновку саме будівельно - технічного дослідження № 200 експерт зазначив, про факт самовільного захоплення частини земельної ділянки площею 0,48 га, яка розташована в [ADDRESS], Кременчуцького району Полтавської області та на праві приватної власності належить [PERSON] з боку користувача сусідньої земельної ділянки - [PERSON], що є правовою категорією. Відповідно до ст. 1 ЗУ « Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Суду не було надано доказів притягнення відповідача до адміністративної відповідальності відповідно до ст. 53-1 КУпАП. Відновити межі земельних ділянок в порядку визначеному ст.107 Земельного кодексу України, у сторін не представляється можливим, оскільки згідно п. 2.1. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів N 376 від 18.05.2010р., встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розроблених та затверджених, відповідно до статті 186 Земельного кодексу України, технічної документації. Однак, технічна документація, якою б встановлювались в натурі спірні межі суміжних земельних ділянок, в установленому законом порядку не розроблялась. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed