Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

29 липня 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього суми основного боргу зі сплати кредиту у розмірі 132 572,78 грн., заборгованості по сплаті платежів за Додатковим кредитом у розмірі 8 945,01 грн., 3 % річних у розмірі 1 518,80 грн., інфляційних втрат в розмірі 6 495,60 грн., штрафу в розмірі 20 713,65 грн., пені в розмірі 5 064,99 грн., збитки в розмірі 4 200 грн., що разом становить 179 510,83 грн. та судові витрати. Обґрунтовано позов тим, що 21 листопада 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50006745, за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит в сумі 61 590,90 грн., що еквівалентно 7 529,45 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], 2012 року випуску, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути позивачу кредит у повному обсязі, сплативши відсотки та інші платежі, визначені договором. Разом з тим, ТОВ «Порше Мобіліті» надавало додатковий кредит в сумі 28 555,95 грн., що еквівалентно 3 490,95 доларів США та тих же умовах, що і основний кредит, з цільовим призначенням для сплати страхових платежів згідно з договором страхування, який був укладений на виконання умов кредитного договору. Зважаючи на характер своєї господарської діяльності та економічної спеціалізації ринку позивач звернувся до спеціалізованих організацій, а саме ТОВ «Тріпл Сі» та ТОВ «Юридична фірма «Вернер» для супроводження процесу стягнення заборгованості та підготовки процесуальних документів, представництва своїх інтересів в суді, тому просить стягнути з відповідача вартість послуг ТОВ «Тріпл Сі», зазначених позивачем як збитки, у сумі 4 200 грн. з ПДВ та витрати на правову допомогу ТОВ «Юридична фірма «Вернер», які склали 12 000 грн. з ПДВ. У зв'язку з порушенням відповідачем взятих на себе зобов'язань за вказаним договором кредиту станом на час подання позовної заяви утворилась заборгованість 179 540 грн. 83 коп., яку позивач просить стягнути у судовому порядку разом із збитками, штрафами, 3% річних та інфляційними втратами. 19.09.2016 [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору та договору застави, який був прийнятий судом до розгляду. Ухвалою суду від 26.10.2016 зустрічний позов [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживача, визнання недійсними кредитного договору та договору застави залишений без розгляду. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив суд його задовольнити. Відповідач та представник відповідача просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. № 466 на автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], 2012 року випуску, який є предметом договору застави, звернуте стягнення, а актом опису й арешту майна від 02.09.2016 в межах виконавчого провадження №50683483 даний автомобіль арештований. Крім того, вважає безпідставним нарахування інфляційних, оскільки заборгованість згідно кредитного договору нараховується в еквіваленті до долара США, пені, штрафу, одночасне нарахування яких є подвійною відповідальністю, та збитків, які фактично є судовими витратами. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 21 листопада 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір №50006745, за умовами якого позивач зобов`язався надати відповідачу основний кредит в сумі 61 590,90 грн., що еквівалентно 7 529,45 доларів США, та додатковий кредит в сумі 28 555,95 грн., що еквівалентно 3 490,95 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням основного кредиту для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], 2012 року випуску, а додатковий кредит з цільовим призначенням для сплати страхових платежів згідно з договором страхування Відповідач згідно умов договору зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути позивачу кредит у повному обсязі, сплативши відсотки та інші платежі, визначені договором (а.с. 15). У зв'язку з невиконанням умов договору 11 лютого 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило [PERSON] вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50006745 з вимогою повернути суму кредиту та заборгованості відповідно до умов договору, що становить на дату направлення вимоги 141 884 грн. 85 коп., проте вимоги щодо сплати боргу протягом 30 календарних днів задоволені не були (а.с. 44-45). Відповідно до положень п. 1.3.1. Загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору №50006745 від 21.11.2012), що становлять невід'ємну частину Договору, відповідач зобов'язався здійснювати щомісячні платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до Графіку погашення. Розмір платежів, що підлягають сплаті відповідачем, визначено відповідно до виставлених позивачем рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в Договорі. Згідно з п. 1.4.2. та п.п. 2.4, 2.5 Загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору №50006745 від 21.11.2012) повернення Кредиту та процентів за його використання здійснюється шляхом сплати чергових платежів в обсязі та терміни, встановлені Графіком погашення кредиту по Договору не пізніше 15-го числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до Графіку погашення кредиту. Відповідно до п. 3.2.1 Загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору №50006745 від 21.11.2012) у випадку порушення Відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (або його частини) з повернення Кредиту відповідно до Графіку погашення кредиту та/або сплати за користування Кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць позивач мав право визнати термін повернення Кредиту таким, що настав. Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, відповідач порушив свої зобов'язання за Договором, не сплативши частково щомісячний платіж за березень 2015 року на суму 5 347,58 грн. відповідно до рахунку № 00248145 від 06.03.2015, належного до сплати відповідно до Графіку погашення не пізніше 15.03.2015, а також не здійснив сплату щомісячних кредитних платежів з квітня 2015 року по січень 2016 року на загальну суму 52 551,70 грн. Таким чином, станом на 19 липня 2016 року залишилася не сплаченою відповідачем заборгованість перед позивачем за вказаними вище рахунками, виставленими згідно умов договору, на загальну суму 52 551,70 грн. У зв'язку з невиконанням умов Договору, 11.02.2016 позивачем було направлено відповідачу вищевказану вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50006745 з вимогою повернути суму Кредиту та сплатити заборгованість, яка була повернута відправнику в зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с.48-49) У п. 3.3 Загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору №50006745 від 21.11.2012) сторони погодили, що відповідач зобов'язаний повернути позивачу у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позивачем. Позивачем нараховано заборгованість за кредитом на 19 липня 2016 року, за виключенням заборгованості за березень 2015 по січень 2016 року в розмірі еквіваленту 3 113,50 доларів США, що становить 77 320,66 грн. за обмінним курсом банку, зазначеного у Кредитному договорі відповідно до п. 1.3.1 Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору № 50006745 від 21.11.2012. Згідно із умовами кредитного договору № 50006745 від 21.11.2012 процентна ставка становить 9,9 %. Виходячи з того, що сума кредиту, яка підлягає сплаті становить 77 320,66 грн., кількість днів прострочення сплати суми кредиту становить (14.03.2016 - 19.07.2016) 127 днів, позивачем нараховано 2 700,42 грн. процентів за користування кредитними коштами. Загальна сума невиконаних грошових зобов'язань відповідача щодо повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом за договором становить 80 021,08 грн. Загальна ж сума основного боргу зі сплати кредиту на день звернення до суду складає 132 572,78 грн. Позивачем у позові зазначено, що на день пред'явлення позову відповідачем не виконано зобов'язання зі сплати наступних щомісячних платежів з повернення додаткового кредиту: - щомісячний платіж за лютий 2016 року в розмірі 1493,78 грн. відповідно до рахунку № 00305582 від 02.02.2016; - щомісячний платіж за березень 2016 року в розмірі 1 534,84 грн. відповідно до рахунку № 00309380 від 04.03.2016; - щомісячний платіж за квітень 2016 року в розмірі 1 517,18 грн. відповідно до рахунку № 00312951 від 05.04.2016; - щомісячний платіж за травень 2016 року в розмірі 1 473,54 грн. відповідно до рахунку № 00316722 від 06.05.2016; - щомісячний платіж за червень 2016 року в розмірі 1 470,02 грн. відповідно до рахунку № 00320258 від 03.06.2016; - щомісячний платіж за липень 2016 року в розмірі 1 455,65 грн. відповідно до рахунку № 00323284 від 05.07.2016. Таким чином, загальна сума основного боргу зі сплати додаткового кредиту за договором станом на 19.07.2016 становить 8 945,01 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 625, 629 ЦK України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 132 572,78 грн. основного боргу зі сплати основного кредиту та 8 945,01 грн. боргу зі сплати додаткового кредиту. Доводи представника відповідача щодо наявності виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. від 04.03.2016 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» предмета застави - автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], 2012 року випуску, у зв'язку з чим стягнення заборгованості по даній справі призведе до подвійного стягнення сум з відповідача, суд вважає необґрунтованими, оскільки на даний час предмет застави не реалізований, його ринкова ціна не визначена, а тому звернення на нього стягнення не може перешкоджати реалізації кредитором свого права на стягнення з позичальника заборгованості, процентів та штрафних санкцій, передбачених кредитним договором. Відповідно до п. 3 ч. 1. ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ст. 549 ЦК України). При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Договором передбачені штрафні санкції у вигляді фіксованих штрафів у випадку порушення відповідачем певних умов договору (п. 8.3), а також пеня (п. 8.1). Так, відповідно до п. 8.1 Загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору №50006745 від 21.11.2012) у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Відповідно до п. 8.3 Загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору №50006745 від 21.11.2012) за кожен випадок порушення позичальником умов статей п.п. 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 позичальник сплачує компанії штраф в українських гривнях у розмірі еквіваленту 15 Євро чи 20 доларів США відповідно до еквіваленту суми кредиту та/або додаткового кредиту у кредитному договорі на момент направлення компанією першої вимоги щодо сплати, та відповідно у розмірі еквіваленту 20 Євро чи 25 доларів США в українських гривнях за направлення другої вимоги щодо сплати за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі на момент направлення компанією такої вимоги, та у розмірі еквіваленту 25 Євро чи 30 дол. США в українських гривнях за направлення третьої вимоги щодо сплати за обмінним курсом банку, зазначеного у кредитному договорі на момент направлення компанією такої вимоги (якщо компанія вирішить надіслати таку третю вимогу). Позивачем було направлено вимоги щодо сплати заборгованості згідно листів від 03.04.2015, 17.04.2015, 05.05.2015, 19.05.2015, 03.06.2016, 17.06.2015,03.07.2015, 16.07.2015, 04.08.2015, 17.08.2015, 08.09.2015, 18.09.2015, які не були задоволені відповідачем. Також, разом з вказаними листами направлені рахунки-фактури №00252803 від 03.04.2015 на суму 497,80 грн.; №00257400 від 17.04.2015 на суму 560,53 грн.; №00258872 від 05.05.2015 на суму 690,86 грн., №00263395 від 19.05.2015 на суму 690,05 грн.; №00264729 від 03.06.2015. на суму 699,26 грн.; №00269285 від 17.06.2015. на суму 723,83 грн.; №00273782 від 03.07.2015 на суму 718,20 грн.; №00274888 від 16.07.2015 на суму 733,58 грн.; №00278999 від 04.08.2015 на суму 782,97 грн.; №00280132 від 17.08.2015. на суму 733,65 грн.; №00284166 від 08.09.2015 на суму 839,52 грн.; №00285015 від 18.09.2015 на суму 725,22 грн. (а.с. 58-81). Однак, як убачається з опису вкладення у цінний лист (а.с. 47), усі вищевказані вимоги з рахунками-фактурами позивачем надіслані відповідачеві одним листом 12.02.2016, що не дає підстав вважати доведеним факт направлення трьох окремих вимог відповідачеві щодо сплати ним передбачених кредитним договором платежів. Таким чином, оскільки станом на момент подання позовної заяви кредит позивачу не повернутий, відповідач не виконав свої зобов'язання, передбачені в п. 3.3 договору, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня у розмірі 5 064,99 грн. та штраф у розмірі еквіваленту 20 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на момент направлення компанією першої вимоги (03.04.2016) становить 470,20 грн. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Оскільки відповідачем не було виконано грошові зобов'язання щодо сплати платежів за основним та додатковим кредитом, суд вважає правомірним нарахування позивачем 3% річних за період прострочення виконання зобов'язання згідно розрахунку, наведеного у позовній заяві, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1 518,80 грн. 3% річних. Відповідно до п. 1.3.1 розмір платежів, що підлягають сплаті відповідачем у повернення кредиту, визначено у гривні на день укладення Кредитного договору у Графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною Кредитного договору. В подальшому відповідач сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених позивачем рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі. Враховуючи виставлення позивачем рахунків на сплату чергових платежів у національній валюті України, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у зв'язку з невиконанням грошових зобов'язань за кредитним договором в сумі 6 374, 72 грн. Також обґрунтованим є нарахування позивачем інфляційних втрат в загальному розмірі 119,88 грн. за порушення терміну оплати чергових платежів з повернення додаткового кредиту. Суд не убачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в якості понесених збитків витрат на оплату послуг ТОВ «Тріпл Сі» для супроводження процесу стягнення заборгованості та підготовки процесуальних документів, представництва своїх інтересів в суді, оскільки витрати, понесені на оплату послуг ТОВ «Тріпл Сі» пов'язані з процесом звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, що є правом позивача, проте ці витрати не є реальними збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, адже для відновлення свого порушеного права позивач звернувся до суду. Відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Частиною 1 ст. 84 ЦПК України визначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається з матеріалів справи, 15 жовтня 2010 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ТОВ «Юридична фірма Вернер і Партнери» було укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до додаткової угоди до якого від 10 серпня 2015 року ТОВ «Юридична фірма Вернер» зобов'язалося надати ТОВ «Порше Мобіліті» правову допомогу по справі. Матеріали справи не містять даних, що ТОВ «Юридична фірма Вернер» є юридичною особою, яка займається діяльністю з надання правової допомоги, а представник ТОВ «Порше Мобіліті», який підписав позовну заяву та приймав участь у судовому засіданні - Бойко А.І., є адвокатом або іншим фахівцем у галузі права. Як убачається з матеріалів справи, Бойко А.І. приймав участь у справі як представник ТОВ «Порше Мобіліті» на підставі виданої ним же довіреності, а не на підставі довіреності ТОВ «Юридична фірма Вернер». До матеріалів справи не було долучено документів на підтвердження того, що він є працівником ТОВ «Юридична фірма Вернер». ТОВ «Порше Мобіліті» не надало суду розрахунку витрат на правову допомогу. За таких обставин, у суду відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Порше Мобіліті» витрат на правовому допомогу в сумі 12 000 грн. Враховуючи вищенаведене, у зв'язку з частковим задоволенням позову, відповідач повинен відшкодувати позивачеві лише витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 2 326,01 грн.

Outcome: partial