Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

30.05.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що з 10.07.1979 р. він був прийнятий на посаду майстра по електрообладнанню до ремонтно-механічного цеху 402 військового заводу (402 військовий завод перейменовано в військову частину [NUMBER] від 30.05.1988 р.; військова частина [NUMBER] перейменована в військову частину [NUMBER] ), згідно наказу від 10.07.1976 р. та працював до 08.02.2016 р., що підтверджено записами в його трудовій книжці. На Державному підприємстві «Запорізький автомобільний ремонтний завод» з серпня 2014 р. по березень 2015 р. заробітна плата виплачується не в повному обсязі, а з квітня 2015 р. по лютий 2016 р. не виплачується взагалі. Станом на лютий 2016 р. заборгованість по його заробітній платі становить 35520 грн. 08.02.2016 р. він звільнився з посади головного енергетика за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України. Проте, підприємство при звільненні не провело повного розрахунку по заробітній платі. Посилаючись на ст.ст.94, 115 та 116 КЗпП України, за позовом [PERSON] просить стягнути з ДП «Запорізький автомобільний ремонтний завод» заборгованість по заробітній платі у розмірі 35520 грн. та судові витрати. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просить позов задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому ЦПК України порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача, суд вважає, що заявлений [PERSON] позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] працював на ДП «Запорізький автомобільний ремонтний завод» та 08.02.2016 р. був звільнений з посади головного енергетика (а.с.7-9, 10). Згідно довідки, виданої ДП «Запорізький автомобільний ремонтний завод» (військова частина [NUMBER] ) від 23.03.2016 р. (а.с.11), відповідач має заборгованість перед працівником [PERSON] за період з серпня 2014 р. по лютий 2016 р. на загальну суму 35520 грн. Згідно ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Ст.115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Оцінивши надані позивачем докази у відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК України, суд дійшов висновку про законність та обгрунтованість позову, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У порядку ст.88 ЦПК України, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в сумі 551,20 грн., та 2000 грн. на користь позивача у якості відшкодування витрат на правову допомогу . На підставі викладеного,

Outcome: approved