Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

30 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, [PERSON] про скасування рішення органу місцевого самоврядування та скасування державних актів на право власності на земельну ділянку та їх державної реєстрації. Позов обґрунтував тим, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який він успадкував після смерті своїх батьків. Під час оформлення спадщини йому стало відомо, що на підставі рішення Луб'янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області від 11 грудня 2009 року № 158 на ім'я громадянина [PERSON] 25.10.2010 року були видані державні акти на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства площею 0,3647 га, кадастровий номер [NUMBER], та серії [NUMBER] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Вказані державні активважає незаконним та такими, що видані з порушенням закону через те, що власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] був його батько [PERSON], а після його смерті спадщину успадкувала дружина померлого [PERSON] Позивач вважає, що оскільки він після смерті матері [PERSON] успадкував право власності на вказаний житловий будинок, до нього у порядку ст. 120 ЗК України повинно було перейти і право власності на земельні ділянки, на яких розташований спадковий житловий будинок. Видані державні на акти на право власності на земельні ділянки на [PERSON], який не був власником житлового будинку, перешкоджає йому в оформлені спадкових прав. Оскільки в позасудовому порядку вирішити даний спір позивач не зміг, він звернувся до суду та просить визнати недійсними державні акти видані на ім'я [PERSON] та скасувати їх державну реєстрацію. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні збільшили позовні вимоги та окрім визнання недійсними державних актів та скасування їх державної реєстрації та просили визнати незаконним та скасувати рішення Луб`янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області від 11 грудня 2009 року № 158, на підставі якого [PERSON] були видані спірні державні акти. Представник відповідача Веселинівської селищної ради Миколаївської області Мизгало Т.С. в судовому засіданні позов визнала повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, розглянувши матеріали справи, приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступне. Власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] був батько позивача [PERSON], що підтверджується дублікатом свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 01.09.1990 року. [INFO] [PERSON] помер, про що Луб`янською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області 26 серпня 1994 року було зроблено відповідний актовий запис № 10. Після смерті [PERSON], у порядку ст. 549 ЦК УРСР шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном,спадщину прийняла його дружина [PERSON], що, зокрема, підтверджується письмовим роз'ясненням державного нотаріуса Веселинівської державної нотаріальної контори від 24.05.2016 року № 345/02-14, рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12.07.2016 року по справі № 472/471/16-ц. [PERSON] померла [INFO], про що Новопетрівською сільською радою Новоодеського району Миколаївської області 04 травня 2005 року було зроблено актовий запис № 21. Згідно довідки Луб'янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області за адресою: [ADDRESS] з 01.10.2014 року був зареєстрований та проживав [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 00017687870 від 21.02.2017 року [PERSON] помер [INFO], про що Луб`янською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області 23 листопада 2015 року зроблено актовий запис № 18. Копіями матеріалів спадкової справи № 50/2016 встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла відповідач [PERSON], про що подала до Веселинівської державної нотаріальної контори відповідну заяву. Свідоцтво про право на спадщину відповідач [PERSON] на сьогоднішній день не отримала. 11 грудня 2009 року Луб`янською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області прийнято рішення № 158 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право на земельні ділянки гр. [PERSON]», яким вирішено надати у власність гр. [PERSON] земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовані в [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 33 ЗК України (в редакції від 15.12.2009 року, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни України можуть мати на праві власності та орендувати земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства. Стаття 40 ЗК України встановлює, що громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначенихцим Кодексом. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 120 ЗК України та ч. 1 ст. 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] не був, а отже не мав права на передачу йому у власність спірних земельних ділянок, розташованих за вказаною адресою. Рішення Луб'янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області про передачу у власність [PERSON] земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства було прийняте без врахування вимог вище зазначених правових норм передбачених ст. 120 ЗК України та ч. 1 ст. 377 ЦК України, а отже є незаконним. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. На сьогоднішній день, власником житлового будинку є позивач [PERSON], що підтверджується рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 12.07.2016 року по справі № 472/471/16-ц, згідно якого за позивачем [PERSON] визнано право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок розташований в [ADDRESS], який був успадкований ним після смерті матері [PERSON] та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 68760021 від 22.09.2016 року про реєстрацію за позивачем права власності на вказаний житловий будинок. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи те, що рішення Луб`янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області від 11 грудня 2009 року № 158 було прийняте з порушенням норм закону, а позивач є власником житлового будинку та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права власності, суд приходить до висновку, що дана позовна заява в частині визнання незаконним вказаного рішення сільської ради є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню. Крім того, судом встановлено, що на підставі вказаного рішення Луб`янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області від 11 грудня 2009 року № 158 на ім'я [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства площею 0,3647 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], який зареєстровано 25 жовтня 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011048001636, та державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], який зареєстровано 25 жовтня 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011048001635. Видані на підставі незаконного рішення державні акти перешкоджають позивачу у здійсненні ним свого права власності. При оформленні позивачем своїх спадкових прав на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], до позивача у порядку ст. 120 ЗК України повинно перейти і право власності на земельну ділянку, на якій вказаний житловий будинок розташований. Видача спірних державних актів на право власності на земельні ділянки [PERSON], всупереч вищенаведеним нормам права, призвело до незаконного позбавлення позивача права оформлення своїх спадкових прав на земельні ділянки після смерті матері [PERSON] Оскільки зазначені державні акти на право власності на земельні ділянки видані на підставі незаконного рішення, вони можуть бути визнанні судом недійсними. Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 20.04.2017 року в зв`язку з припиненням юридичної особи Луб'янської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області в якості відповідача було залучено правонаступника сільської ради - Веселинівську селищну раду Веселинівського району Миколаївської області. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясування обставин справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, а державні акти на право власності на земельні ділянки видані на ім'я [PERSON] повинні бути визнанні недійсними, а їх державна реєстрація підлягає скасуванню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 640,00 грн. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди I та II груп. Оскільки відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи довічно, що підтверджується копією посвідчення серії АВ № 286647, а тому звільнена від сплати судового збору. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 35 Постанови Пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 встановлено, що якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору. Виходячи з вище викладене, оскільки відповідач [PERSON] звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне судовий збір в розмірі 640,00 грн. компенсувати позивачу за рахунок Державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved