Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

29.12.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету [PERSON] міської ради про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] права власності на спадкове майно, а саме на частину в розмірі 1/2 квартири [ADDRESS], що успадкована [PERSON] від [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 25.05.2015 р. помер її брат [PERSON], якому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належала 1/2 частина квартири [ADDRESS], яку він отримав у спадок від своєї матері [PERSON], якій вона належала на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №43581, виданого Виконкомом [PERSON] міської ради народних депутатів 08.12.1995 року та зареєстрованого [PERSON] міським державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки у реєстрову книгу за №13969. Після смерті спадкодавця, позивач звернулась до Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових справ, однак їй було відмовлено у відкритті спадщини, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори [PERSON] 30.03.2004 року зареєстроване в реєстрі за №2-1051, згідно якого [PERSON] успадкував після смерті своєї матері [PERSON]-Я.В. 1/2 частину квартири [ADDRESS], не було зареєстроване в органі, який здійснював реєстрацію. З метою реалізації та захисту своїх спадкових прав позивач була змушена звернутись з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зіславшись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] будучи у суді залишила вирішення спору на розгляд суду. Третя особа [PERSON] повторно не зявилась в засідання з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції. З врахуванням ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у її відсутності, за наявними у справі доказами. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом 1/2 частина квартири [ADDRESS], належала [PERSON] яку він отримав у спадок від своєї матері [PERSON], якій вона належала на підставі свідоцтва про право власності на квартиру №43581, виданого Виконкомом [PERSON] міської ради народних депутатів 08.12.1995 року та зареєстрованого [PERSON] міським державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки у реєстрову книгу за №13969. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 25.05.2015 року, про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] міського управління юстиції 25.05.2015 року зроблено відповідний запис у Книзі реєстрації смертей № 807 та видано свідоцтво про смерть (а.с6). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори [PERSON] 30.03.2004 року зареєстрованого в реєстрі за №2-1051. Спадкоємцями першої черги по смерті [PERSON] є: [PERSON] позивач по справі (а.с.5 ). З листа державного нотаріуса Третьої [PERSON] нотаріальної контори [PERSON] №4306/02-14 від 04.12.2015 року (а.с.7) вбачається, що 04.12.2015 року позивач звернулась до Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори для оформлення своїх спадкових справ, однак їй було відмовлено у відкритті спадщини, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори [PERSON] 30.03.2004 року зареєстроване в реєстрі за №2-1051, згідно якого [PERSON] успадкував після смерті своєї матері [PERSON]-Я.В. 1/2 частину квартири не було зареєстроване в органі, який здійснював реєстрацію (а.с.9). Згідно ч.1 та 2 ст.325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи; фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. З врахуванням того, що заповіт [PERSON] не складався, його сестра [PERSON] згідно поданої у встановленому законом порядку до державної нотаріальної контори заяви, відмовилась від прийняття спадщини, спадкоємцем першої черги за законом є позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України становлять три складові: право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що вона зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS]. З наведеного вбачається, що [PERSON] позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, зареєструвати право власності на нерухоме майно та реалізувати свої повноваження власника. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. До способів захисту цивільних прав та інтересів згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України відноситься, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, на підставі наведеного вище, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволенню.

Outcome: approved