Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

6 березня 2014 року [PERSON] звернувся з даним позовом до ФОП [PERSON], в якому просить розірвати договір купівлі-продажу від 20 квітня 2012 року, укладений між ним та відповідачем у справі, а також стягнути з ФОП [PERSON] на його користь сплачені за проданий неякісний товар кошти в сумі 9000 гривень, за виконану роботу по укладенню тротуарної плитки кошти в сумі 9000 гривень, за придбані допоміжні матеріали кошти в сумі 3000 гривень, а також моральну шкоду в розмірі 3000 гривень. Даний позов [PERSON] обґрунтував наступним. 20 квітня 2012 року [PERSON] придбав у ФОП [PERSON] тротуарну плитку в кількості 120 кв.м. по ціні 75 гривень за 1 кв.м. на загальну суму 9000 гривень. На вимоги позивача надати товарний чек на придбаний товар відповідач свідомо відмовив, пояснивши, що нікому не видає таких чеків, оскільки у смт Вапнярка таку плитку виготовляє лише він, тому будь-яку претензію, яка виникне він вирішить без будь-яких питань. Крім того, [PERSON] запевнив, що його товар є якісним та надійним, та гарантував, що його товар прослужить не один десяток літ. З початку осені та впродовж часу до весни придбана у відповідача тротуарна плитка почала тріскатися та розсипатися, в зв'язку з чим [PERSON] звернувся до [PERSON] із претензією з приводу неналежної якості придбаного товару, однак останній повідомив, що ніяких претензій він не приймає, оскільки його товар виготовлено до технологічних норм. Особисто поїхати до позивача та переконатися у пошкодженні тротуарної плитки відповідач категорично відмовився, після чого [PERSON] сфотографував плитку та приніс фотознімки [PERSON] [PERSON] відмовився переглянути фотознімки і в подальшому не реагував на звернення [PERSON] [PERSON] почав наполягати на розірванні договору купівлі-продажу та поверненні сплачених коштів, однак [PERSON] відмовив позивачу та повідомив, що не буде міняти товар, або повертати кошти, оскільки, на його думку, технологію виробництва він витримав. Крім того, позивач [PERSON] зазначає, що у зв'язку з придбанням неякісної продукції він та члени його сім'ї отримали значний нервовий стрес та масу переживань, втративши значні кошти на придбання плитки, кошти на її укладку, на придбання допоміжних інгредієнтів для укладення тротуарної плитки. Посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», [PERSON] просить захистити його права та інтереси, як споживача та задовольнити його позовні вимоги. Відповідач [PERSON] надав до суду заперечення проти позову [PERSON], в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, яке обґрунтував наступним. Восени 2010 року [PERSON] звернувся до батька відповідача з приводу придбання тротуарної плитки в кількості понад 100 кв.м. для облаштування свого домогосподарства. Оскільки на той час у [PERSON] було лише 40 кв.м. тротуарної плитки, [PERSON] надали лише таку кількість по ціні 56 грн за 1 кв.м. Кошти в сумі 2240 гривень за придбану плитку [PERSON] пообіцяв повернути навесні 2011 року. В квітні 2011 року [PERSON] знову звернувся до [PERSON] з приводу придбання тротуарної плитки в кількості 75 кв.м., однак для зменшення вартості він запропонував виготовити плитку з його ж цементу. На протязі весни позивач поступово забирав у відповідача плитку, яку ж одразу ж і встановлював. Відповідач зазначає, що попереджав [PERSON] про те, що перед укладкою, відповідно до технології, плитку необхідно витримати мінімум три тижні. Вартість плитки склала 5400 гривень, однак із врахуванням використаного цементу, який надав позивач, загальний борг склав 4256 гривень, який зобов'язався повернути після жнив, потім після збору буряка, однак до цього часу борг так і не повернув. На неодноразові звернення про погашення боргу [PERSON] не реагував. Відповідач [PERSON] вказує, що лише навесні 2012 року [PERSON] заявив претензії щодо непридатності плитки. Зрозумівши, що позивач уникає повернення боргу, відповідач сказав останньому, щоб той із суми боргу купив собі іншу плитку. Крім того, відповідач зазначає, що на протязі 2012 року він виготовляв плитку та пам'ятники із цементу, який продав йому [PERSON], оскільки в останнього він придбав біля 10 тонн цементу. Взимку в період 2012-2013 року до [PERSON] почали надходити претензії щодо неякісної продукції, в результаті чого відповідач зробив висновок про неякісний цемент придбаний у [PERSON], та вимушений був повернути покупцям гроші. Влітку 2013 року [PERSON] прийшов до [PERSON] з проханням підписати накладну на продану плитку, однак останній відмовився це робити, оскільки кошти за плитку від [PERSON] він так і не отримав. В судовому засіданні позивач [PERSON]. позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, попросив позов задовольнити в повному обсязі та пояснив, що обставини, викладені [PERSON] в запереченні, не відповідають дійсності і є надуманими, оскільки ніякого цементу він йому не давав і не просив дешевше виготовити йому плитку. [PERSON] сам до нього підійшов і запропонував купити у нього дану плитку, запевнивши, що вона має гарну якість і простоїть більше десяти років. Плитку позивач забирав сам. При тому були присутні лише відповідач та його батько [PERSON] Спочатку він придбав у відповідача приблизно 30 кв.м., а після того відразу ще біля 85 кв.м, по ціні 75 грн за кв.м. В кінці в загальному вийшло плитки 120 кв.м. Відразу [PERSON] розрахувався частково, заплативши 3500 грн. Гроші передавав батькові позивача в його присутності. Слідуючу частину грошей в сумі 3900 грн він повернув в кінці квітня місяця 2011 року, коли відповідач з батьком їхали за товаром і їм потрібні були гроші. Вказану суму він також передав батькові, який стояв біля автомобіля. Олег в той час сидів в автомобілі і бачив, як [PERSON] передавав гроші. Решту грошей в сумі 1600 грн він віддав відповідачеві приблизно 10 травня 2011 року, коли закінчували в нього викладати плитку. Для укладки плитки в його домогосподарстві він наймав людей не місцевих, яким за виконану роботу заплатив 9000 грн, при цьому ніяких документів вони не укладали. Також [PERSON] купив на 3000 грн допоміжних матеріалів, без яких не можливо укласти плитку. Договір купівлі-продажу письмово не укладався. Позивач звертався до відповідача з проханням надати йому якійсь документи, що той купив у нього плитку, однак той відмовив і запевнив, що плитка якісна і він весь час на місці. По факту продажу йому неякісної плитки він звертався в правоохоронні органи, а також в Вінницьку обласну асоціацію споживачів. Також доповнив, що таку ж неякісну плитку у відповідача придбали крім нього інші жителі смт.Вапнярка і він їм добровільно відшкодував збитки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в позовні заяві, попросив їх повністю задовольнити, оскільки дійсно відповідач продав його довірителю 120 кв.м. тротуарної плитки, яка виявилась неякісною та майже вся зіпсувалася через невеликий проміжок часу. Допущені істотні недоліки виникли з вини виробника плитки, тобто з вини відповідача. Даний факт був підтверджений проведеною перевіркою Вінницької обласної асоціації споживачів на підставі скарги гр-на [PERSON] Зазначив, що договір купівлі-продажу тротуарної плитки між позивачем і відповідачем був укладений в усній формі. Його довіритель повністю виконав його умови, сплативши за придбану плитку всю суму грошей. Це підтверджується тим, що відповідач, якби йому позивач не сплатив кошти за плитку, вимагав би від нього гроші, а він цього не робив і ні в які інстанції, як це робив позивач з цього приводу, не звертався. Крім того, факт отримання грошей від [PERSON] він визнав в судовому засіданні. Посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», вважає, що для встановлення суми заподіяних збитків і для визначення якості продукції необхідно було призначити по справі товарознавчу експертизу. Вважає обставини, викладені в позові, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов необхідно задовольнити повністю Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] в судовому засіданні не визнав взагалі, попросив відмовити у задоволенні даного позову, посилаючись на обставини, викладені у запереченні проти позову, а також доповнив, що [PERSON] до нього, а точніше до його батька, сам звернувся восени 2010 року з проханням продати йому тротуарну плитку понад 100 кв.м. На той час в них в наявності стільки квадратів плитки не було, а було лише біля 40 квадратів, які [PERSON] у них взяв по ціні 56 грн за один кв.м. на суму 2240 грн. Гроші останній пообіцяв віддати пізніше. Весною 2011 року [PERSON] взяв у [PERSON] ще біля 80 кв.м. тротуарної плитки. Дану плитку виготовляв, дотримуючись всіх технологій з цементу, який попросив в нього купити по низькій ціні-940 грн за тонну [PERSON] щоб по меншій ціні йому вийшла плитка, а саме по 72 грн. за кв.м. Плитку [PERSON] забирав частинами, якими вона виготовлялася. Відповідач його попереджав, що відразу плитку класти не можна, оскільки вона тільки виготовлена і має вистоятись, однак той його не послухав. Гроші за вказану плитку [PERSON] пообіцяв віддати після збору урожаю, однак до цього часу, як пам'ятає, повернув лише в сумі 2240 грн його батькові за проданих йому восени 2010 року біля 40 кв.м. плитки. Після збору урожаю, а саме восени 2011 року, [PERSON] разом із своїм батьком зверталися з листами до позивача з проханням повернути борг, однак той не реагував і на весні 2012 року звернувся з претензією, що в нього місцями почала приходити в непридатність плитка. Тоді відповідач йому порадив, що оскільки той з ним не розрахувався за дану плитку, то за вказаний борг нехай купить собі іншу. Протягом 2012 року відповідач виготовляв плитку з цементу, який купив у [PERSON] на його прохання. І дійсно від деяких людей надходили претензії з приводу якості проданої їм плитки. Тоді [PERSON] з батьком зрозуміли, що [PERSON] продав їм неякісний цемент і добровільно відшкодували людям понесені збитки. Далі відповідач звертався до [PERSON], щоб той виписав йому накладну на проданий йому цемент, на що отримав відмову. Проти тверджень позивача, що той розрахувався повністю з ними за продану плитку, відповідач категорично заперечив, оскільки особисто від [PERSON] ніяких грошей не отримував. Адвокат відповідача- [PERSON] в судовому засіданні попросив в задоволенні позову відмовити повністю, зіславшись на заперечення та свідчення [PERSON], а також зазначив, що будь-яких доказів в обґрунтування позову та передачі грошей [PERSON] за плитку [PERSON] до суду не надано. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він являється батьком відповідача. Його син є підприємцем і вже тривалий час займається виготовленням тротуарної плитки та інших виробів, а він йому інколи допомагає. Так, пам'ятає, що восени 2010 року позивач придбав у них 40 кв.м. тротуарної плитки по 56 грн. за один кв.м. на суму 2240 грн. Гроші пообіцяв повернути пізніше після посівної. Весною 2011 року [PERSON] знову звернувся до [PERSON] з пропозицією придбати у нього по низькій ціні цемент і з нього виготовити йому тротуарну плитку, щоб вийшло трохи дешевше. На його пропозицію свідок зі своїм сином погодились та купили в [PERSON] 3,6 тонни цементу по собівартості. Протягом квітня-травня місяця 2011 року вони виготовляли тротуарну плитку, які [PERSON] частинами забирав і відразу ж укладав в своєму домогосподарстві. Всього [PERSON] взяв весною 75 кв.м. по ціні 72 грн. за один кв.м. За вказану плитку пообіцяв розрахуватись восени після збору урожаю, так як має ще свої землі. Оскільки тривалий час позивач з ними не розраховувався, то [PERSON] восени 2011 року почав звертатися з листами до нього про повернення боргу, відрахувавши вартість цементу, однак [PERSON] ніяк не відреагував, а лише пізніше звернувся з претензіями щодо якості придбаної ним плитки. До цього часу [PERSON] розрахувався лише за 40 кв.м. плитки, яку придбав восени 2010 року в сумі 2240 грн., решту боргу так і не повернув. Також [PERSON] повністю заперечив проти показів позивача, що той повернув їм борг відразу в сумі 3500 грн, а трохи пізніше 3900 грн та 1600 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні засвідчила, що вона разом з чоловіком влітку 2011 року придбали у [PERSON] 30 кв.м. тротуарної плитки. Гроші за плитку віддавала батькові відповідача. На вигляд плитка була якісною, однак через деякий час плитка почала тріскатись та розсипатись, тобто приходила в непридатність, в зв'язку з чим вона звернулась до відповідача і той добровільно повернув їм кошти. Щодо договору купівлі-продажу тротуарної плитки між позивачем і відповідачем, то з цього приводу їй нічого не відомо. Заслухавши пояснення сторін у справі, їх представників, свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, які не підлягають до задоволення зі слідуючих підстав. Згідно ст.. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмові формі. Згідно ст..206 ЦК України, правочини, які повністю виконуються сторонами в момент їх вчинення, можуть вчинятися усно, за винятком право чинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а також право чинів, для яких не додержання письмової форми має наслідком їх недійсності.. Згідно ст. 208 ЦПК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього кодексу. Згідно ст.. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Згідно ст.. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. За ч. ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно ст..655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець)передає або зобов'зується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'зується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.. 662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст..675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Згідно ст.. 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк, 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з»явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1)відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2)вимагати заміни товару. Згідно ст..692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після чого прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Згідно ст.. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов'язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов'язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов'язаний прийняти товар та оплатити його. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Згідно ст..706 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, оголошеною продавцем у момент укладення договору, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті зобов'язання. . Відповідно ч.7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Відповідно ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Відповідно ч.5 ст. 7 Закону України «Про захист прав споживачів», стосовно продукції, на яку гарантійні строки або строк придатності не встановлено, споживач має право пред'явити продавцю (виробнику, виконавцю) відповідні вимоги, якщо недоліки було виявлено протягом двох років, а стосовно об'єкта будівництва - не пізніше десяти років від дня передачі їх споживачеві. Відповідно ч.1 ст. 8 даного Закону, у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Судом встановлено та визнано сторонами у справі, що позивач [PERSON] протягом 2010-2011 року придбав у гр.-на [PERSON] біля 120 кв.м. тротуарної плитки, яка в подальшому була встановлена в його домогосподарстві. Оскільки через певний період часу позивач виявив, що плитка місцями почала тріскати та розсипатися, він звернувся до відповідача з пропозицією замінити неякісний товар, або повернути гроші за нього, на що отримав відмову і вимушений був звернутися з цього приводу в правоохоронні органи. Після проведеної перевірки Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області по зверненні гр.-на [PERSON], як вбачається із відмовного матеріалу № 789 по факту випуску недоброякісної продукції приватним підприємцем [PERSON], в порушенні кримінальної справи відносно останнього було відмовлено 12 червня 2013 року за відсутністю складу злочину. З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи встановлено, що [PERSON] в 2011 році придбав у [PERSON] 30 кв.м. тротуарної плитки, яка була виготовлена ще у 2010 році, по ціні 56 грн. за один квадратний метр на загальну суму 2240 грн. Через деякий час [PERSON], ще придбав у нього 85 кв.м, тротуарної плитки за ціною 72 грн. на загальну суму 7640 грн. Через півроку від її встановлення плитка почала руйнуватися. Також дослідчою перевіркою було встановлено, що дійсно [PERSON] брав плитку в приватного підприємця [PERSON], але він її забирав відразу на другий день після виготовлення, яка не набирала своїх стандартних норм та ложив на своєму подвір'ї і на пропозиції виробника не реагував. В заяві, поданій до правоохоронних органів, [PERSON] зазначив, що ним була придбана тротуарна плитка у [PERSON] в травні місяці 2011 року в кількості 120 кв.м. по ціні 65 грн. за один кв.м., і що йому спричинені збитки матеріального і морального характеру, а саме: ціна матеріалів 9000 грн., ціна затрат на роботу 7500 грн, а також моральна шкода на суму 10000 грн, а всього 26500 грн, що не співпадає з його свідченнями даними в судовому засіданні, а також з його вимогами в позовній заяві, де зазначено, що ним куплено 120 кв.м. тротуарної плитки вже по ціні 75 грн. за один квадратний метр на суму 9000 грн., на її укладку було витрачено 9000 грн. та 3000 грн. на придбання допоміжних інгредієнтів. Згідно пояснення, яке знаходиться у відмовному матеріалі Томашпільського РВ УМВС, [PERSON] взагалі було зазначено, що він спочатку купив 30 кв.м. плитки, а потім ще взяв 85 кв.м., за що заплатив 7475 грн. Згідно листа Вінницької обласної асоціації споживачів надісланого [PERSON], за його скаргою зазначено, що в результаті проведеного огляду та дослідження тротуарних плиток придбаних ним, факти викладені в скарзі знайшли своє підтвердження. Також виявлені істотні недоліки допущені при виготовлені вказаної плитки з вини виробника товару (продавця), та рекомендовано звернутись до суду з позовом. Вимагаючи розірвання договору купівлі-продажу, позивач [PERSON] не обґрунтував ці вимоги та не надав суду з цього приводу належних доказів. Враховуючи, що в судовому засіданні не представилось можливим встановити, яку кількість тротуарної плитки було придбано [PERSON] у [PERSON], по якій ціні, оскільки кількість та вартість [PERSON], згідно його свідчень, постійно змінювалась, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи та відмовним матеріалом Томашпільського РВ УМВС від 12 червня 2012 року №789, факт передачі позивачем грошей відповідачу за придбану в нього тротуарну плитку не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд вважає, що між сторонами не був укладений договір купівлі-продажу тротуарної плитки, як зазначено позивачем 20 квітня 2012 року, оскільки сторони в належній формі не досягли згоди істотних умов договору, у зв'язку з чим встановити дійсні обставини справи та відносини, які виникли між сторонами, є неможливим. Посилання позивача в обґрунтування позовних вимог на ЗУ «Про захист прав споживачів» та ст..700 ЦК України є необґрунтованими та безпідставними, оскільки доказів того, що між сторонами був укладений будь-який правочин та виникли будь-які зобов'язання суду не надано. Крім того, в своїх поясненнях [PERSON] весь час зазначав, що кошти віддавав частинами батькові позивача, а не самому [PERSON], до якого пред'влено позов. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивачем та його представником не було доведено в судовому засіданні ті обставини, на які він посилається у позові, у зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] до ФОП [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу, повернення коштів та відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed