Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

30.10.2019 року [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] , звернулася з позовом до [PERSON] , який зареєстрований в [ADDRESS] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим, приміщенням, а саме, будинком [ADDRESS] та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати в розмірі 768,40 грн.. В обгрунтування вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрований відповідач, її бувший зять, однак фактично, на протязі останніх десяти років в зазначеному будинку не проживає. Реєстрація відповідача в будинку, перешкоджає праву позивачу користуванням даним житлом. Вказані обставини перешкоджають позивачу на власний розсуд вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, оголошення про розгляд справи здійснювалося на офіційному веб-сайті судової влади, оскільки конверти з матеріалами справи поверталися на адресу суду. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно довідки виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області від 28.10.2019 року №11-1544, згідно з записом у по господарській книзі №17, особовий рахунок № [NUMBER] , житловий будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с.5). З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 28.10.2019 року №11-1543, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в будинку [ADDRESS] (а.с.6). Згідно акту від 28.10.2019 року, [PERSON] за місце реєстрації в [ADDRESS] , не проживає (а.с.7). Згідно з ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Права власника будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб, а також розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником будинку або законом. Згідно з ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст.41 Конституції, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За ст.317 ЦК, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, законодавством визначено, що право власності є непорушним, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення такого майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації такого права. Таким чином, головним правовстановлюючим документом на будинок, що підтверджує права власника, є виписка з Держреєстру. Враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивача не обґрунтованими, так як останньою не надано доказів, які підтверджують, відповідно до вимог чинного законодавства, її право власності на вказаний житловий будинок, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed