Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

29 травня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька. В позовній заяві зазначає, що вона та відповідач, [PERSON] , перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01 травня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданим Радехівським районним відділом ЗАГС Львівської області від 01 травня 1993 року. Перебуваючи у шлюбі у них народилось двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , що засвідчується випискою з архіву реєстрації актів громадянського стану м.Коімбра, що в республіці Португалія, перекладеного з португальської мови на українську (на день подання позову досяг 16 років), та донька [PERSON] , [INFO] , що засвідчується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим відділом РАЦС Радехівського районного управління юстиції Львівської області, [INFO] р. н . З 2013 року відповідач не приймає жодної участі у вихованні дітей, не піклується про них, не цікавиться їх станом здоров`я та навчанням. На день подання позову відповідач перебуває в розшуку і жодної можливості з ним контактувати у неї немає можливості. На даний час позивач має бажання та можливість для організації спільної з дітьми поїздки за кордон для відпочинку та культурного розвитку. в Польщі та Чехії де постійно проживають друзі позивача, яких вони планують відвідати. Однак, дочку неможливо вивезти за кордон без згоди та супроводу другого з батьків (син на день подання позову досяг 16-ти річного віку). Таким чином, враховуючи, що у позасудовому порядку із відповідачем неможливо вирішити питання про надання дозволу для тимчасового виїзду за кордон з дочкою, позивач змушена звернутись до суду із позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини, [PERSON] , за кордон без згоди батька в країни Євросоюзу в період з 01.07.2019 року по 31.08.2019 року. Позивач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Просила задовольнити позов, звертала увагу, що такий же дозвіл вона отримувала в 2016 та 2017 року та повертала дитину із за кордону. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, оскільки відповідно до довідки, виданої Радехівським ВП Червоноградського ВП ГУНП України у Львівській області 13.06.2019 року №3031, [PERSON] , [INFO] , оголошений в розшук. На даний час місце перебування останнього невідоме. Представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явився, подала суду заяву в якій підтримує позовні вимоги в інтересах дитини (а.с.20-21). Вислухавши пояснення представника позивача, представника органу опіку і піклування, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд робить висновки про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст.ст. 7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб 01.05.1993 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 01 травня 1993 року (а.с.8). Як вбачається з копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , [PERSON] народилася [INFO] і її батьками є [PERSON] і [PERSON] (а.с.9). Дочка [PERSON] зареєстрована разом із матір`ю [PERSON] у [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-III від 26.04.2001 року, На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. У відповідності до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів) піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У п.п.3,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, в тому числі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У ст.141 СК України визначена рівність прав і обов`язків батьків відносно дитини. Відповідно до п. 2 ст.2 Протоколу №4 Конвенції «Про права людини», кожен має право вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням. Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі здоровий розвиток дітей, визнають право дитини на користування найбільш досконалими послугами системи охорони здоров`я та засобами лікування хвороб і відновлення здоров`я, намагаються забезпечити, щоб жодна дитина не була позбавлення свого права на доступ до подібних послуг системи охорони здоров`я (ст.ст.6, 24 Конвенції). Таким чином, законодавством України не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду. З матеріалів справи вбачається, що, звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач діє в інтересах своєї неповнолітньої дочки, виїзд дитини за межі України носить тимчасовий характер, в свою чергу, відповідач необґрунтовано обмежує права позивача на розвиток та організацію дозвілля дочки. З огляду на вищевикладене, суд робить висновки, що дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон буде сприяти гармонійному розвитку [PERSON] і її адаптації у суспільстві, розширюватиме кругозір розвитку та буде відповідати інтересам дитини, а тому наявні усі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved