Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

31 березня 2016 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, зареєстрований у квартирі, однак не проживає у ній від моменту її придбання, комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні майна не приймає, особистих речей у житлі не має. Наявність реєстрації відповідача у помешканні створює низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Вважаючи, що відповідач втратив право користування вказаним житлом, просить визнати його таким, а також зобов'язати РВ у місті Маріуполі ГУДМС України в Донецькій області зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяви про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув. Судові повістки відповідачеві надсилались рекомендованим листом за зареєстрованою адресою його проживання, а також відповідно до ч. 3 ст. 76 ЦПК України - до комітету самоорганізації населення «Жемчужний» для вручення відповідачу. Згідно листа голови Комітету самоорганізації населення «Жемчужний» від 30 травня 2016 року № 131 вручити повістку [PERSON] не виявилось можливим, оскільки останній у квартирі [ADDRESS] не проживав та не проживає. За наведених обставин, зважаючи на наявність згоди позивача, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 149. Як вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бодягіною І.І. 05 березня 2014 року за реєстровим № 669, квартира [ADDRESS] на праві особистої приватної власності належить [PERSON]. Згідно із довідкою, виданою ПП «Ваш двір» від 02 березня 2016 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: власник - [PERSON], її чоловік - [PERSON], син - [PERSON], син - [PERSON]. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім'ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. З акту, складеного КСН «Жемчужний» від 27 квітня 2016 року, вбачається, що [PERSON], будучи зареєстрованим у квартирі [ADDRESS], постійно не проживає за вказаною адресою з моменту реєстрації права власності. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів пред'явленого позову, і тим самим його не оспорює. Отже, враховуючи, що відповідач [PERSON] понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши пред'явлений позов у цій частині. Разом із тим, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. В сенсі наведеної норми остаточне рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщення є підставою для її зняття з реєстраційного обліку, а тому суд не вбачає підстав для додаткового зобов'язання третьої особи зняти відповідача з реєстраційного обліку та з цих підстав відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 551,20 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: partial