Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

30.05.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] 01.07.2019 року надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 24.07.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 04.09.2019 року. 04.09.2019 року розгляд справи відкладений. Справа призначена до розгляду на 12.09.2019 року 12.09.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначене до розгляду на 12.09.2019 року. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований 25 липня 1987 року у Дніпровській селищній раді Верхньодніпровського району Дніпропетровській області, актовий запис № 28. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 25.07.1987 року він уклав шлюб з відповідачкою по справі, який був зареєстрований у Дніпровській селищній раді Верхньодніпровського району Дніпропетровській області, актовий запис № 28. Неповнолітніх дітей на даний час вони не мають. Причиною розпаду сімейних відносин стало те, що 2016 року відповідач почала їздити до Польщі на заробітки, але іноді приїздить до їх квартири, де вони зареєстровані. Проте перебуваючи деякий час в одному помешканні вони з відповідачкою почуваються чужими один одному людьми, не спілкуються і не ведуть спільне господарство. Жодних почуттів, на яких базується сім`я у них не залишилось, що й стало причиною звернення до суду. В судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність і відсутність його представника, за якою позовні вимоги підтримує. А також згідно додаткових письмових пояснень зазначає те, що причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач стала в використовувати їх спільне майно автомобіль MITSUBISI LACTER з номерним знаком [NUMBER] року випуску об`ємом двигуна 1499 см. куб з датою реєстрації 16.01.2015 року в особистих цілях, приховувати його. А з червня 2019 року розпорядилась ним без його згоди. В той час, коли він за фахом водій і використовує даний автомобіль при виконанні своєї роботи, яка є єдиним джерелом його прибутку і засобом до існування Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Між сторонами виникли сімейні правовідносини, пов`язані із розірванням шлюбу. Судом встановлено, що 25.07.1987 року позивач уклав шлюб з відповідачкою по справі, який був зареєстрований у Дніпровській селищній раді Верхньодніпровського району Дніпропетровській області, актовий запис № 28 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Неповнолітніх дітей на даний час сторони не мають. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами поступово погіршувались та мали наслідком їх припинення. За доводами позивача таке погіршення відбулось з 2016 року. Таким чином судом встановлено, що причиною розпаду сімейних відносин стало те, що між сторонами втрачене взаємопорозуміння в результаті тривалого перебування відповідачки за межами держави, тобто роздільного проживання. В наслідок чого подружжя стало чужими людьми одне до одного. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, - чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання шлюбу. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше проживання сторін та їх примирення стало не можливим. Позивач наполягає на розірвання шлюбу. З чого суд робить висновок, що у сторін було достатньо часу для прийняття зваженого рішення про продовження перебування в шлюбі . Так як справа перебуває на розгляді в суді протягом тривалого часу. За даних обставин суд вважає за можливе прийняти рішення про розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше перебування сторін у шлюбі на думку суду суперечитиме їхнім інтересам. Доводи позивача що однією з причин розірвання шлюбу стало те, що відповідач стала в використовувати їх спільне майно автомобіль MITSUBISI LACTER з номерним знаком [NUMBER] року випуску об`ємом двигуна 1499 см. куб з датою реєстрації 16.01.2015 року в особистих цілях, приховувати його. А з червня 2019 року розпорядилась ним без його згоди. В той час, коли він за фахом водій і використовує даний автомобіль при виконанні своєї роботи, яка є єдиним джерелом його прибутку і засобом до існування будь - якими доказами не підтверджено та не є предметом розгляд даного спору, оскільки вимоги про розподіл спільного сумісного майна позивач не ставить. А в позовній заяві позивач зазначив, що спору з приводу розподілу сумісного придбаного майна за час шлюбу не має. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України - Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України - Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин більше одного року. Позивач настоює на розірванні шлюбу, тому виходячи із принципу добровільності (вільної згоди чоловіка і жінки) шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше перебування сторін у шлюбі буде мати наслідком примушення позивача до шлюбних відносин, та втратить одну з основних його підстав - добровільність. За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Дане рішення приймається судом у відповідності із способом захисту обраним позивачем та передбаченим нормами Сімейного кодексу України. Після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити відповідачу прізвище, обране при реєстрації шлюбу - [PERSON] , оскільки клопотань про відновлення дошлюбного прізвища відповідач не заявляла. Відповідно до ст. 115 СК України рішення суду після набрання ним законної сили надсилається органу державної реєстрації актів цивільного стану громадян для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Враховуючи вину обох із сторін у розірванні шлюбу, суд вважає, що понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст. 141 ЦПК України потрібно покласти на позивача . Витрати за реєстрацію розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, покласти на відповідача На основі ст. 110, 112, Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved