Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

30 травня 2017 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що банк видав [PERSON] кредит в сумі 6000 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну карту, на підставі укладеного між ними 03 березня 2008 р. договору без номеру, який складається з підписаної позичальником Заяви, «Умов та правил надання банківських послуг», Правил користування платіжною картою та Тарифів банку. Позивачем заявлена вимога стягнути з позичальника заборгованість за даним договором, яка утворилася в звязку з неналежним виконанням ним своїх договірних зобовязань по поверненню кредиту, і станом на 16 березня 2017 р. становить 13036,44 грн., складаючись із заборгованості по кредиту в сумі 4640,72 грн., заборгованості по процентах в сумі 3416,46 грн., заборгованості за пенею в сумі 3882,29 грн. і штрафів в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 596,97 грн. (процентна складова). Позивач, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання представника не направив, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника банку. Відповідач в ході судового розгляду позовні вимоги визнав частково та пояснив, що одержав кредитну картку, з якої використовував кредитні кошти. Банк самостійно збільшував кредитний ліміт на картці, що призвело до одержання кредиту на суму близько 6000 грн. Одержані кредити погашав, але через погіршення зору змушений був звільнитися з однієї роботи, потім з іншої, що призвело до утворення заборгованості по кредиту. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах договору, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, яка на підставі ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюється на правовідносини щодо кредиту, якщо за договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. 03 березня 2008 р. між кредитодавцем Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк), та позичальником [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, який складається з Анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Умов та правил надання банківських послуг та тарифів, на виконання якого Банк відкрив на імя [PERSON] рахунок та видав платіжну картку для доступу до рахунку. Згідно умов договору Банком було встановлено кредитний ліміт в сумі 800 грн. з базовою процентною ставкою у 36 % з розрахунку 360 днів у році. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, за період з 10 березня 2008 року по березень 2013 року [PERSON] використовував кредитні кошти, про що свідчить збільшення показників в графі «Сальдо, на яке в цьому періоду проценти не нараховуються (пільговий період)», збільшення поточної заборгованості по кредиту по закінченню пільгового періоду на дану суму кредиту (графа «Сальдо поточної заборгованості за кредитом»). Відповідач частково вносив кошти на погашення кредиту, які розподілялися в черговості, визначеній статтею 534 ЦК України, тобто спочатку на погашення пені, потім заборгованості по процентах та в останню чергу тіло кредиту, однак не у повному розмірі згідно умов договору, що підтверджується зменшенням залишку поточної заборгованості по кредиту та пропорційним збільшенням залишку простроченої заборгованості, тому, з врахуванням внесених платежів, утворилася заборгованість по тілу кредиту в сумі 4640,72 грн. та заборгованість по процентах за користування кредитними коштами в сумі 3416,46 грн., які підлягають стягненню в повному обсязі. Разом з тим, судом не вбачається підстав для задоволення решти позову. Позивачем, в обґрунтування своїх вимог, надано суду витяг з Умов та правил надання банківських послуг. В даних [PERSON] банком зазначений Публічне АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до наданого позивачем [PERSON] про державну реєстрацію юридичної особи та витягу із Статуту, зміна найменування позивача з Відкритого АТ КБ «ПриватБанк» на Публічне АТ КБ «ПриватБанк» відбулася на підставі рішення загальних зборів акціонерів 30 квітня 2009 року з реєстрацією 17 липня 2009 року, з чого слідує, що відсутні підстави вважати дані Умови та правила надання банківських послуг складовою частиною укладеного 03 березня 2008 року між сторонами договору, оскільки станом на день його укладення Публічного АТ КБ «ПриватБанк» не існувало. Судом, в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України, ухвалою від 04 липня 2017 року було доведено до відома позивача його право надати Умови та правила надання банківських послуг, які були актуальними станом на день укладення договору, з вказівкою про розгляд справи на підставі наявних доказів в разі їх ненадання. ПриватБанк дану ухвалу було одержано 18 липня 2017 року, що вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, однак її залишено без реагування. Так як свої вимоги стягнення процентів, пені та штрафів обґрунтовані позивачем [PERSON] та правилами надання банківських послуг, тому за таких обставин підстав для їх стягнення немає. Судовий збір, сплачений про подачі позову до суду, підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог 61,81 %.

Outcome: partial