Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

4 серпня 2014 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом їй належить квартира [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрований відповідач, який не має права власності на частку в квартирі, більше десяти років в ній не проживає, не цікавиться нею, не ставиться як до постійного місця проживання, витрат на утримання квартири не несе та проживає у власному будинку в селі Петрівка Бобровицького району Чернігівської області. Дану квартиру вона в свій час подарувала дочці, яка померла [INFO], після чого вона отримала квартиру в спадщину, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування спірною квартирою, зобов'язати третю особу у справі зняти з реєстрації відповідача та стягнути із останнього на її користь сплачений судовий збір. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала повністю, відповідач позову не визнав повністю. В судовому засіданні позивачка та її представник пояснили, що позивачка отримала квартиру [ADDRESS] в 1988 році та подарувала своїй дочці, яка [INFO] померла. Після смерті дочки позивачка отримала дану квартиру в спадок, яку доглядає та утримує сама, сплачує комунальні платежі. В даній квартирі зареєстрований відповідач, який є сином позивачки та понад десять років в ній не проживає та не має там особистих речей, не несе витрат по її утриманню, має власне житло, подароване позивачкою, в якому і проживає з 1994 року. У 2001 році позивачка дала дозвіл на реєстрацію відповідача у квартирі, що йому потрібно було для отримання прав водія. Договірні відносини між сторонами з приводу користування квартирою відсутні. Відповідач з 1994 року не проживає у спірній квартирі, не відносився та не відноситься до даного житла як постійного місця проживання, не вів та не веде з позивачкою спільного господарства. Він лише іноді відвідував позивачку як матір. При цьому, не мав ключів від квартири, ніколи не ночував у квартирі та не ніс витрат по її утриманню. На даний час відповідач приїздить до позивачки, яка є особою похилого віку, та влаштовує сімейні сварки із бувшою дружиною, зловживає спиртними напоями. Крім того, відповідач уклав кредитні договори, які не виконує. У зв'язку із зазначеним позивачку постійно турбують працівники банків. Дійсно приблизно понад три роки тому позивачка проводила ремонт у квартирі та відповідач привозив деякі будівельні матеріали, вартість та доставку яких позивачка йому відшкодовувала. Реєстрація відповідача у квартирі перешкоджає позивачці оформити субсидію. В судовому засіданні відповідач пояснив, що дійсно постійно проживає в селі Петрівка Бобровицького району Чернігівської області з 1994 року у будинку, який подарувала йому позивачка та допомогла у його ремонті. За його згодою єдиним власником квартири стала сестра, яка померла, після смерті якої квартиру успадкувала позивачка. У 2001 році він за згодою позивачки зареєструвався у квартирі. Реєстрація у Київській області надає йому переваги у вирішенні соціально-побутових питань. У спірній квартирі він з'являвся приблизно три рази на тиждень, відвідуючи матір. Ночував приблизно раз на тиждень. Власні ключі від квартири він мав лише до 2010 року. Допомагав позивачці у проведенні ремонту квартири три роки тому. Комунальні послуги не оплачував. До квартири як до основного місця проживання не відносився і не відноситься, не претендує на неї спільного господарства із позивачкою не веде. Його цікавить лише реєстрація місця проживання. Підставою пред'явлення даного позову стали його неприязні стосунки з бувшою дружиною, яка на даний час живе у позивачки. Він вживає спиртні напої, проте, це не триває понад два тижні. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є хрещеною матір'ю відповідача, який з 1994 року постійно проживає в селі Петрівка. Їй відомо, що відповідач заїжджав до матері, однак жодного разу не ночував. Реєстрація місця проживання йому необхідна була лише для отримання прав водія. Доки відповідач вів себе належним чином, то питання про пред'явлення позову не стояло. Відповідач зловживав спиртними напоями, «запивав» на тривалий час, влаштовує сварки. Протягом останнього року матері не допомагав, спільного господарства з нею не вів. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є сусідом позивачки. Знає відповідача, який в квартирі не проживає більше року. Натомість, проживає в селі Петрівка. Час від часу приїздить до позивачки, однак ввечері чи вночі автомобіля відповідача не спостерігав. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він є кумом відповідача, проживає в селі Петрівка, де неподалік постійно проживає і відповідач. Він з останнім іноді заїжджав до позивачки (час останнього візиту вже не пам'ятає), привозили картоплю та інші продукти харчування. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд приходить до висновку, що всі докази є належними, допустимими та достовірними, а також достатні і взаємно пов'язані. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.04.2012 року (а.с.10, 11 - копії свідоцтва та витягу з про державну реєстрацію права власності). У квартирі із 2001 року зареєстрований [PERSON] (а.с.15 - адресна довідка). Відповідач в даній квартирі не проживає понад 10 років, дане приміщення не є його постійним місцем проживання та він не відноситься до нього як такого, не приймає ніякої участі в його утриманні, не веде з позивачкою - власницею квартири спільного господарства, не претендує на дану квартиру, відвідував позивачку у спірній квартирі з метою підтримання родинних стосунків, що сам підтвердив у судовому засіданні. Дану обставину також підтвердили свідки (а.с.8, 24 - довідка, акт обстеження). Натомість, відповідач має власний житловий будинок [ADDRESS], отриманий від позивачки у 2000 році у дарунок, де постійно проживає з 1994 року (а.с.9, 34, 35, 47 - довідки виконавчого комітету Петрівської сільської ради, копія договору дарування). Доказів проживання у спірній квартирі відповідач не надав. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В ході розгляду справи не встановлено, що між сторонами існують договірні відносини з приводу користування житлом. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Заслухавши пояснення сторін, представника позивачки, показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що відповідач понад рік не проживає у спірній квартирі, дане приміщення не є його постійним місцем проживання та він не відноситься до неї як до такого, він не приймає ніякої участі в його утриманні, не веде з власницею квартири спільного господарства та між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування квартирою. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved