Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

31 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, зазначив, що 24 червня 2015 року Ленінським районним судом м. Кіровограда прийнято рішення, згідно якого задоволено його позов про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 13 949 грн. 54 коп., відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн., судових витрат в сумі 3600 грн. 08.09.2015 року Апеляційним судом Кіровоградської області прийнято рішення, яким скасовано рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.06.2015 року та постановлено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. 20.01.2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 08.09.2015 року та залишив в силі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.06.2015 року. Однак станом на час звернення з цим позовом до суду, його не поновлено на роботі, не виплачено середній заробіток та не відшкодовано моральну шкоду, як це передбачено рішенням суду від 24.06.2015 року, а відтак, з урахуванням цього вважає, що відповідач повинен сплатити на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду за період з 24.06.2015 року по 31.03.2016 року у розмірі 24 328,98 грн. Постановою старшого державного виконавця Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ [PERSON] від 16.03.2016 року було відкрито виконавче провадження про поновлення його на посаді інженера електрозвязку 1-ї категорії ІІ відділу Кіровоградської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» підлягаюче негайному виконанню, яке на момент звернення до суду не виконано. Обґрунтовуючи розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу він посилається на положення Постанови КМУ від 08.02.1995 р № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», довідку № 14 від 02.02.2015 року про середню заробітну плату позивача, яка становить 86,58 грн. за день, період невиконання з 24.06.2015 року по 31.03.2016 року, 281 кількість днів, а відтак середній заробіток за час затримки виконання рішення суду становить 24 328,98 грн. В результаті його незаконного звільнення йому завдано моральної шкоди, яка полягає як в психо-емоційному стресі безпосередньо в момент, коли він дізнався про звільнення, так і в триваючих наслідках цього звільнення, так як він був змушений доказувати своє незаконне звільнення в численних судових засіданнях, в усіх судових ланках України. В результаті неправомірних дій відповідача йому знадобилось вживати додаткових зусиль для організації свого життя, а саме: більше року відсутність коштів для існування, не виплата присуджених йому коштів у добровільному порядку, відповідно до рішення суду від 24.06.2015 року, відмова від поновлення його на роботі, а отже, системне та триваюче порушення його прав як працівника, пригнічує та створює дискомфорт. Безпідставними та протизаконними діями працедавця йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 30000 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду у розмірі 24 328,98 грн., компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 30000 грн. Судові витрати покласти на відповідачів. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, збільшив, зазначив, що на день розгляду справи 12 травня 2016 року минуло 42 дні з дня його звернення з позовом до суду (31.03.2016 року). Розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду від 24.06.2015 року, який відповідач зобовязаний сплатити на користь [PERSON] за період з 31.03.2016 року по 12.05.2016 року складає 86,58 грн. х 42 дні = 3636,36 грн. Загальна сума заборгованості щодо сплати середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду складає 24 328.98 грн. + 3636,36 = 27 965,34 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду у розмірі 27 965,34 грн., посилаючись на обставини, зазначені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, підтримує надані до суду письмові заперечення, згідно яких зазначила, що 18 квітня 2016 року ПАТ «Укртелеком» частково виконано судове рішення від 24.06.2015 року - в частині виплати на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 22 549,54 грн., в т. ч. 13 949,54 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 5000 грн. моральної шкоди, 3600 грн. судових витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката. Виконання судового рішення відбулося в рамках виконавчого провадження згідно постанови старшого державного виконавця відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження № 50658540 від 31.03.2016 року, відкритого на підставі виконавчого листа № 405/986/15-ц, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда 10.03.2016 року відносно боржника ПАТ «Укртелеком» про стягнення на користь [PERSON] коштів в сумі 22 549,54 грн., яка надійшла на адресу ПАТ «Укртелеком» 11.04.2016 року. Листом за № 171/05 від 18 квітня 2016 року, направленим в адресу органу ДВС, підтверджується самостійне виконання ПАТ «Укртелеком» судового рішення у встановлений строк шляхом оплати на рахунок ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві коштів, присуджених до стягнення на користь [PERSON] На даний час судове рішення від 24.06.2015 року в частині поновлення [PERSON] на посаді інженера електрозвязку 1-ї категорії ІІ відділу Кіровоградської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» з 12 січня 2015 року не виконано у звязку з реалізацією сторонами судового спору права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, а також реалізацією ПАТ «Укртелеком» процесуального права на звернення до суду з заявою про розяснення судового рішення в порядку ст. 221 ЦПК України. В даному випадку вина ПАТ «Укртелеком» у затримці виконання судового рішення від 24.06.2015 року відсутня. 29 лютого 2016 року на адресу ПАТ «Укртелеком» з супровідним листом за № 12262/0/19-16 від 24.02.2016 року надійшла ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2016 року, якою скасовано рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 08.09.2015 року та залишено в силі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.06.2015 року. Відповідно, в період з 08.09.2015 року по 29.02.2016 року у ПАТ «Укртелеком» були відсутні підстави для поновлення [PERSON] на роботі в порядку виконання судового рішення від 24.06.2015 року. Враховуючи вищезазначене, з метою виконання судового рішення 14 березня 2016 року ПАТ «Укртелеком» подано до суду заву про розяснення рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.06.2015 року. Наразі дана заява розглядається Ленінським районним судом м. Кіровограда. Разом з цим, зазначають про наявність в Ленінському ВДВС Кіровоградського МУЮ виконавчого провадження № 50497066 від 16.03.2016 року, відкритого відносно боржника Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» на підставі виконавчого листа № 405/986/15-ц, 2/405/206/15, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда 10.03.2016 року про поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середнього заробітку у сумі 2597,40 грн. в порядку негайного виконання судового рішення, що залишає актуальною потребу у розясненні судового рішення в частині поновлення позивача на роботі. В рамках виконавчого провадження № 50497066 від 16.03.2016 року клопотаннями ПАТ «Укртелеком» за № 123/05 та № 124/05 від 23.03.2016 року було ініційовано перед державним виконавцем Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ звернення до суду з заявою про розяснення судового рішення. Наявність двох вищевказаних виконавчих проваджень щодо виконання одного судового рішення від 24.06.2015 року в різних органах ДВС за місцезнаходженням ПАТ «Укртелеком» в м. Києві та за місцезнаходженням Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» в м. Кіровограді, з урахуванням двох відповідачів у справі та правового статусу юридичної особи та філії відповідно до ст.80, 95 ЦК України, а також статусу боржника в розумінні ст.8 ЗУ «Про виконавче провадження» обєктивно викликають потребу в розясненні судового рішення, процесуальним правом на яке скористався ПАТ «Укртелеком» у встановленому законом порядку. Вважають, що вищенаведені обставини, підтверджені належними та допустимими доказами беззаперечно свідчать про поважність причин невиконання ПАТ «Укртелеком» рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.06.2015 року про поновлення [PERSON] на роботі та відсутність вини відповідача у затримці виконання судового рішення, що виключає підстави застосування до нього відповідальності, передбаченої статтею 236 КЗпП України у вигляді стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення. Безпідставність позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди, повязаної з затримкою виконання судового рішення щодо поновлення на роботі слідує з системного аналізу положень ст. 236 КЗпП України, яка не передбачає такого виду відповідальності як відшкодування моральної шкоди поряд із стягненням середнього заробітку за час затримки. Питання відшкодування моральної шкоди, повязаної із звільненням позивача в рамках трудових відносин з відповідачем, вирішено судом при ухваленні судового рішення від 24.06.2015 року за основним трудовим спором, яку сплачено ПАТ «Укртелеком» на користь [PERSON] в рамках виконавчого провадження № 50658540 від 31.03.2016 року. Підстав для повторного відшкодування моральної шкоди, в т.ч. за час затримки виконання судового рішення, чинним законодавством не передбачено. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 76 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. У разі невиконання власником підприємства, установи,організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника на них накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом. У відповідності до ст. 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Судом встановлено, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.06.2015 року позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано Наказ № 6/К від 06.01.2015р. Кіровоградської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» «Про припинення трудового договору ( контракту )», зі змінами відповідно до наказу Кіровоградської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» № 14/К від 14.01.2015р. «Про внесення змін до наказу №6/К від 06.01.2015р» про звільнення [PERSON], у звязку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Визнано незаконним звільнення [PERSON] з посади інженера електрозвязку 1-ї категорії ІІ відділу Кіровоградської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком». Поновлено [PERSON] на посаді інженера електрозвязку 1-ї категорії ІІ відділу Кіровоградської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» з 12 січня 2015 року. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» ( ідентифікаційний код: 21560766 ) на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.01.2015р. по 24.06.2015р. у розмірі 13 949 грн. 54 коп. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» ( ідентифікаційний код: 21560766 ) на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» ( ідентифікаційний код: 21560766 ) на користь [PERSON] витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 3 600 грн. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у сумі 2597,40 грн. підлягає негайному виконанню. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» ( ідентифікаційний код: 21560766 ) судовий збір на користь держави у розмірі 487 грн. 20 коп. В решті позовних вимог відмовлено. 16 липня 2015 року ПАТ «Укртелеком» подано до суду заяву за № 342/05 від 10.07.2015 року про розяснення рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.06.2015 року. Згідно рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 08.09.2015 року скасовано рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.06.2015 року та постановлено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] Заявою за № 450/05 від 09.09.2015 року представником ПАТ «Укртелеком» відкликано заяву про розяснення судового рішення від 24.06.2015 року у звязку із скасуванням останнього рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 08.09.2015 року та ухваленням нового, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.01.2016 року рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 08.09.2015 року скасовано, а рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.06.2015 року залишено без змін. 29 лютого 2016 року на адресу ПАТ «Укртелеком» з супровідним листом за № 12262/0/19-16 від 24.02.2016 року надійшла ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.01.2016 року, якою скасовано рішення Апеляційного суду Кіровоградської області від 08.09.2015 року та залишено в силі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.06.2015 року. Ленінським районним судом м. Кіровограда на виконання рішення суду від 24.06.2015 року 10.03.2016 року було видано два виконавчих листа відносно боржника ПАТ «Укртелеком» про поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середнього заробітку у сумі 2597,40 грн. в порядку негайного виконання судового рішення та стягнення на користь [PERSON] коштів в сумі 22 549,54 грн. 18 квітня 2016 року ПАТ «Укртелеком» частково виконав судове рішення від 24.06.2015 року - в частині виплати на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 22 549,54 грн., в т. ч. 13 949,54 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 5000 грн. моральної шкоди, 3600 грн. судових витрат, повязаних з оплатою правової допомоги адвоката в рамках виконавчого провадження № 50658540 від 31.03.2016 року, відкритого згідно постанови старшого державного виконавця відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження, яка надійшла на адресу ПАТ «Укртелеком» 11.04.2016 року. Листом за № 171/05 від 18 квітня 2016 року, направленим в адресу органу ДВС, підтверджується самостійне виконання ПАТ «Укртелеком» судового рішення у встановлений строк шляхом оплати на рахунок ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві коштів, присуджених до стягнення на користь [PERSON] В Ленінському ВДВС Кіровоградського МУЮ знаходиться виконавче провадження № 50497066 від 16.03.2016 року, відкритого відносно боржника Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» на підставі виконавчого листа № 405/986/15-ц, 2/405/206/15, виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда 10.03.2016 року про поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середнього заробітку у сумі 2597,40 грн. в порядку негайного виконання судового рішення. Конституція України, трудове та цивільне законодавство закріплює обовязок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обовязки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обовязків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 14, 367 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»). Так, частина перша статті 235 КЗпП України (тут і далі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що в разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (частина п'ята статті 235 КЗпП України). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обовязковості і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні. Оскільки зазначена норма права в імперативній формі передбачає негайне виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі відсутність у судовому рішенні вказівки про це не позбавляє рішення його обовязковості з моменту проголошення. Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина пята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обовязковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обовязків. Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обовязок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обовязок полягає у тому, що у роботодавця обовязок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (частина друга статті 14 ЦПК України). Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. У випадку невиконання цього обовязку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначають Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), а також прийнята на виконання цього Закону Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5. Відповідно до зазначених нормативно-правових актів примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється останньою на підставі виконавчого документа. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. На даний час судове рішення від 24.06.2015 року в частині поновлення [PERSON] на посаді інженера електрозвязку 1-ї категорії ІІ відділу Кіровоградської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» з 12 січня 2015 року не виконано у звязку з реалізацією сторонами судового спору права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, а також реалізацією ПАТ «Укртелеком» процесуального права на звернення до суду з заявою про розяснення судового рішення в порядку ст. 221 ЦПК України. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 травня 2016 року заяву ПАТ «Укртелеком» про розяснення рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24 червня 2015 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Кіровоградської філії про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в частині поновлення на роботі залишено без задоволення. За змістом норм ст.236 КЗпП України затримкою виконання рішення про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення рішення. Враховуючи той факт, що після ухвалення судом 24 червня 2015 року рішення про поновлення [PERSON] на роботі негайно, відповідач не видав наказ про його поновлення на роботі до теперішнього часу, суд вважає, що є підстави для застосування відповідальності, передбаченої статтею 236 КЗпП України. Середній заробіток за час затримки розрахунку обчислюється відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Таким чином період затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення складає з 24 червня 2015 року по 19 травня 2016 року, що включно становить 228 робочих днів. ( червень 2015 року-5 днів, липень 2015 року - 23 дні, серпень 2015 року 19 днів, вересень 2015 року - 22 дні, жовтень 2015 року 21 день, листопад 2015 року 21 день, грудень 2015 року 23 дні, січень 2016 року -19 днів, лютий 2016 року 21 день, березень 2016 року 22 дні, квітень 2016 року 21 день, травень 11 днів). Таким чином, сума середнього заробітку за весь час затримки виконання рішення суду, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 20 344,44 грн. (89,23 грн.- середньоденна заробітна плата х 228 робочих днів = 20344,44 грн., а.с. 82). Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою ПВС України №5 від 25.05.2001 року Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди розяснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин ( незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, тощо ), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної ( немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним органом незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У відповідності до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди ( зі змінами та доповненнями) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Враховуючи те, що питання відшкодування моральної шкоди, повязаної із звільненням позивача в рамках трудових відносин з відповідачем, вирішено судом при ухваленні судового рішення від 24.06.2015 року за основним трудовим спором, стягнуто на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000 грн., яку сплачено ПАТ «Укртелеком» на користь [PERSON] в рамках виконавчого провадження № 50658540 від 31.03.2016 року, позивачем не надано доказів того, в чому саме полягає моральна шкода в період з дня ухвалення рішення до теперішнього часу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, крім того, підстави, на які посилається позивач, ставляться під сумнів, оскільки можливість прийняття як доказ в завданні моральної шкоди психо-емоційний стрес не підтверджуються будь-якими доказами, тому суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини. Згідно ст.84 ЦПК України підлягає стягненню з Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на користь [PERSON] витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката у розмірі 3 500 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1378 грн.

Outcome: partial