Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

31.07.2020 р. позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] у якому просить: стягнутиз [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки: [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня пред`явлення позову і до повноліття доньки; стягнути з [PERSON] на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення донькою [PERSON] 3-річного віку, тобто до [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що дитина - [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що і стало підставою звернення до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивач відсутня, у позовній заяві просить справу розглянути без її участі. Відповідач у судовому засіданні відсутній. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позов, зустрічний позов від відповідача до суду не надходили. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 01.06.2019 р., який зареєстрований Сновським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 7). У шлюбі сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 8). Згідно довідки від 08.07.2020 р. № 288, що видана виконкомом Сновської міської ради (с. Стара Рудня) Сновського району Чернігівської області, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Її донька - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю (а. с. 9). Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. Відповідно до ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання для надання заперечень проти задоволення позову не з`явився, доказів відсутності можливості надавати матеріальну допомогу не надав. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що у відповідача є інші діти, а також не надано доказів на підтвердження того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи. Згідно наявних у справі доказів відповідач є особою працездатного віку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 цієї Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положеннями ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Повно та всебічно з`ясувавши обставин справи, перевіривши доказами, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь державного бюджету підлягає стягненню судовий збір за подання позивачем позовної заяви, у якій заявлено дві самостійні позовні вимоги. Розмір судового збору слід визначити за правилами, регламентованими Законом України «Про судовий збір», у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожну позовну вимогу.

Outcome: approved