Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

31.05.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Львівської міської ради, в якому просить суд визнати за нею право власності на приміщення коридору третього поверху за адресою вул. Григоровича, 10 у м.Львові загальною площею 3,1 кв.м., позначеного на поверхневому плані літерою ХХ. Свої вимоги мотивує тим, що проживає за адресою [INFO]. Вказана квартира належить позивачу та її дітям, [PERSON] та [PERSON], на праві приватної власності. Протягом всього часу проживання за вказаною квартирою позивач користується приміщенням коридору загального користування на третьому поверсі, який безпосередньо примикає до квартири №6. Регулярно експлуатує його. Жодних суперечок щодо вказаних приміщень зі співмешканцями не виникає. Мешканці будинку №10 по вул. Григоровича у м. Львові надали письмову заяву-згоду про те, що не заперечують щодо приєднання частини коридору загального користування до квартири №6 (квартири позивача). Позивач зазначає, що Львівська міська рада в особі [PERSON] районної адміністрації тривалий час не вирішувала питання щодо приєднання цього обєкта до квартири №6, тим самим порушувала права та законні інтереси позивача. [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради №3105-1216 від 11.07.2016 р. у задоволені заяви позивача про приєднання відмовлено. При цьому, існує технічна можливість приєднати зазначений коридор загального користування до квартири №6, що підтверджується актом обстеження технічного стану квартири від 22.06.2016 р. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи за зазначеною у позові адресою реєстрації. Конверт із вмістом судової повістки повернувся до суду за закінченням термінів зберігання. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК позивач належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Крім того, позивача [PERSON] повідомлено про судове засідання через її представника. Ч. 5 ст. 130 ЦПК України передбачено, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що Львівська міська рада не претендує на зазначений в позові коридор загального користування. Вирішення спору поклала на розсуд суду. У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися. Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 1 стаття 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що квартира №6 по вул. Григоровича у м.Львові на підставі свідоцтва про право власності№Г-244005 від 06.04.2001 р. належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 90681546 від 27.06.2018 р. (а.с. 4-5). Відповідно до вказаного Свідоцтва квартира приватизована згідно з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Свідоцтво видане згідно з розпорядженням Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 06.04.2001 року №421. Відповідно до ст.345\~ЦК України закріплено право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Приватизація державного житлового фонду, в тому числі квартири №6 по вул. Григоровича у м.Львові, здійснювалась на підставі Закону України від 19.06.1992 року №2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ст.8 Закону України «Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» приватизація житла проводилась уповноваженим на це органами та особами, створеними місцевою державною адміністрацією та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходився державний житловий фонд. Передача квартир здійснювалась в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкали у квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігалось право на житло, з обовязком визначенням уповноваженого власника квартири. Компетенція і порядок утворення органів приватизації був передбачений постановою КМУ від 08.10.1992 року №5772 «Про механізм впровадження ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду. Відповідно до ст.ст.1, 3, 8 цього Закону, приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Як встановлено під час судового розгляду, приватизація квартири [ADDRESS], була здійснена уповноваженим на це органом Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради. Згідно з розпорядженням Управління від 06 квітня 2001 р. №421 видане Свідоцтво про право власності на квартиру № Г-24405 від 06 квітня 2001 року видане з дотриманням вимог, передбачених ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до вказаного свідоцтва про право власності площа квартири [ADDRESS] становить 67,90 кв.м. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту квартира №6 у житловому будинку №10 по вул. Григоровича у м. Львові складається з кухні пл.13,2, житлові пл. 17,5 кв.м. та 28,1 кв.м., коридор пл.4,6 кв.м. та 2,4 кв.м., санвузол пл.4,3 кв.м., загальна площа квартири становить 70,1 кв.м., житлова плаща квартири 45,6 кв.м. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» загальними засадами державної реєстрації прав є гарантування державою обєктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. В результаті реконструкції вказаної квартири з переплануванням та розширенням за рахунок коридору загального користування, загальну площу квартири було збільшено з 67,9 кв.м на 70,1 кв.м. Із наданої копії заяви-згоди (а.с.10) вбачається, що мешканці будинку №10, квартир №1,2,3,4,4а,5,5а не заперечують щодо приєднання частини коридору загального користування до квартири [ADDRESS]. Проте в заяві-згоді не зазначено дати її підписання, не вказано про яку саме частину коридору загального користування йдеться у заяві. Крім цього, в позовній заяві позивач посилається на акт обстеження технічного стану квартири від 22.06.2016 р., яким нібито встановлена технічна можливість приєднати коридор загального користування до квартири №6. До матеріалів справи копія даного акту не додана. Судом встановлено, що збільшення площі вказаної квартири № 6 на вул. Григоровича, 10 у м. Львові відбулось через самочинно проведену реконструкцію з приєднанням до квартири іншого приміщення, яке ніколи до її складу не входило. Даний факт підтверджується поясненнями представника позивача. До реконструкції\~загальна площа\~квартира 6\~на вул.\~Григоровича,\~10\~у м.\~Львові становила 67,9 кв.м., житлова площа 45,3 кв.м., що підтверджується копією витягом з\~Державного реєстру\~прав на\~нерухоме майно\~про реєстрацію\~права власності\~№ 90681546\~від 27.06.2018\~р. Натомість після реконструкції загальна площа квартири становить на 70,1 кв.м., житлова площа квартири 45,6 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту на приватизовану квартиру. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст.ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1. ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Приєднання коридору загального користування до існуючої квартири потребує комплекс передбачених законом погоджень в контексті містобудівного законодавства. Так, необхідними умовами для початку, здійснення та завершення проведення таких робіт є наявність погоджених у встановленому законом порядку: дозволу на проведення реконструкції, проекту реконструкції квартири, акта приймання виконаних робіт, акта введення в експлуатацію та ін. У суду відсутні відомості про дотримання позивачем вказаних умов. 22.06.2016 року №3-В-31563/АП-Л-31 позивач зверталась до [PERSON] районної адміністрації щодо надання дозволу на погодження самовільно здійсненого перепланування квартири №6 на вулиці Григоровича, 10 з приєднанням коридору загального користування пл. 3, 1 кв.м. ( в поверхневому плані під літ. ХХ) до квартири №6 на вул. Григоровича, 10. [PERSON] районна адміністрація листом № 3105-1216 від 11.07.2016 року на вказаний запит надала відповідь, згідно з якою через необхідність доопрацювання позивачу повернено пакет документів. Розяснено, що в разі незгоди з наданою відповіддю позивач вправі оскаржити таку в порядку, передбачену чинним законодавством. Дану відповідь [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради позивач не оскаржувала. Як вбачається з вищевказаної відповіді № 3105-1216 від 11.07.2016 року не надала [PERSON] районній адміністрації Львівської міської ради зазначені в інформаційних картках адміністративних послуг документи, перелік яких у відповіді зазначений. Тобто, позивач не дотрималась встановленої законодавством процедури отримання дозволу на погодження самовільно здійсненого перепланування квартири. Відповідно до п.п.3-5 ч.1 ст.24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо:подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Таким чином, речове право на нерухоме майно (приміщення коридору загального користування) у [PERSON] як співвласника квартири №6 не виникло і не було підтверджено жодним належним і допустимим документом. В судовому засіданні стороною позивача не доведено, а судом не здобуто доказів, що порушено права [PERSON] під час здійсненні приватизації та перепланування квартири №6 за адресою: м.Львів, вул.Григоровича, будинок №10. Позивачем не доведено ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. А тому в позові останньої слід відмовити за недоведеністю позовних вимог. Відповідно до Закону України «Про судовий збір» та п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача та поверненню не підлягають..

Outcome: dismissed