Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

31.08.2015р. до Словянського міськрайонного суду звернувся [PERSON] до [PERSON], з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], на підставі Договору купівлі-продажу квартири. У цій квартирі, починаючи з 07 серпня 2001 року зареєстроване місце проживання його цивільної дружини [PERSON] З початку січня 2014 року по теперішній час відповідач в його квартирі не проживає, за цією адресою відсутні її особисті речі. Просить суд визнати [PERSON], [INFO], втратившою право користування житловим приміщенням в квартирі № 124 в житловому будинку №36 по вулиці Комунарів у м. Слов»янськ Донецької області. Позивач у судовому засіданні не був присутній, але надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримав та просив суд його задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомила, клопотання про розгляд справи у її відсутність не надала. Відповідно до ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Заслухавши пояснення свідків [PERSON], [PERSON], які пояснили, що вони є сусідками позивача, разом з [PERSON] в його квартирі [ADDRESS] цивільна дружина позивача - [PERSON], яка зловживала спиртними напоями, однак приблизно, як два роки, вони її не бачили за вказаною адресою; дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що: - у власності [PERSON] знаходиться квартира під №124 в будинку № 36 по вул. Комунарів у м. Слов»янська, що підтверджено договором купівлі-продажу від 13 серпня 1998 року (а.с.6); - у вказаній квартирі, починаючи з 07 серпня 2001 року зареєстроване місце проживання [PERSON], що документально підтверджується Довідкою № б/н за вихідним номером № 1035 від 31 серпня 2015 року, що була видана в комунальному підприємстві ЖЕК № 7 м. Словянська (а.с. 10); - відповідно до акту огляду від 31.08.2015 року, затвердженого директором КП ЖЕК № 7, відповідач [PERSON] за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Комунарів, 36/124, не проживає з січня 2014 року по теперішній час (а.с.11). Відповідно до абзацу першого частини другої статті 3 Сімейного кодексу України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Частинами першою та другою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Добровільно відповідач [PERSON] не бажає знятися з реєстрації, не несе витрат по утриманню даної квартири. Судом не було встановлено, що зі сторони [PERSON] вчинено будь-які перешкоди у користуванні квартирою з боку [PERSON] Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо останні були відсутні з поважних причин, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено. У судовому засіданні встановлено, що відповідачка була відсутня понад 6 місяців без поважних причин, у звязку з чим за нею не зберігається жиле приміщення. Стаття 72 ЖК України вказує, що визнання особи, такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вище викладені докази, суд приходить до переконання, що [PERSON] довів свої вимоги щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS], і вони підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved