Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

29 липня 2020 року позивач, [PERSON] , звернувся з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», про відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він з 10 вересня 2001 року по 27 квітня 2018 року працював у публічному акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат», де з 04 серпня 2014 року по момент звільнення займав посаду дорожньо - колійного робітника 4го розряду, зайнятий повний робочий день на підземних роботах, дільниця № 26 ш. «Гвардійська». Враховуючи важкі умови праці з 2003 року у позивача загострились проблеми зі здоров`ям у зв`язку з чим він потребував постійного медичного нагляду. 08 травня 2020 року на публічному акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат» було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) позивача, про що складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4. Зі змісту акту вбачається, що було встановлено зв`язок між захворюванням позивача та його роботою, зроблено висновок що хронічне професійне захворювання (отруєння) в позивача виникло за період його роботи підземним дорожньо-колійним працівником на ш. «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 04 серпня 2014 року по 27 квітня 2018 року, при виконанні настилу та демонтажу старих колій на дільниці внутрішнього шахтного транспорту; завантаженню та вивантаженню рейок у шахтні вагони за допомогою обладнання. Позивач зазначає, що в акті розслідування встановлені обставини причини виникнення хронічного професійного захворювання, серед яких - важкість праці: маса вантажу, що підіймається постійно та переміщується вручну мною, перевищувала 6 кг і склала 36 кг, при допустимій нормі 30 кг; перебування у незручній позі склало 50,2 %, при нормі 25%; нахили тулуба (вимушені, більше 300) склали 112 разів на одну зміну, при допустимій нормі - 50-100 разів. Також позивач зазначає, що він пройшов огляд в МСЕК від 23 червня 2020 року, де йому первинно встановлено 30% стійкої втрати професійної працездатності за вище вказаним професійним захворюванням. Внаслідок виникнення у позивача професійного захворюванням він зазнає моральні та фізичні страждання, які обмежують можливість позивача вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю, постійне медичне лікування тощо. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду , яку він оцінює у 200 000,00 гривень. 01.09.20202 року відповідач скористався правом надання відзиву. Представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказав, що в настанні нещасного випадку та травмуванні позивача відсутня винна поведінка відповідача, що вказує на відсутність правових підстав для покладення цивільно-правової відповідальності на відповідача. Зазначив, що заявлений розмір моральної шкоди належним чином не обґрунтований та не доведений, не відповідає обставинам справи, нормам матеріального права, факт спричинення позивачу немайнової шкоди не підтверджується жодним доказом по справі. 01.09. 2020 року судом отримано клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, яке за результатами розгляду ухвалою суду від 02.09.2020 року залишено без задоволення. Ухвалою суду від 04 серпня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, з 10 вересня 2001 року по 27 квітня 2018 року, [PERSON] працював у публічному акціонерному товаристві «Криворізький залізорудний комбінат», де з 04 серпня 2014 року по момент звільнення займав посаду дорожньо - колійного робітника 4 розряду, зайнятий повний робочий день на підземних роботах, дільниця № 26 ш. «Гвардійська». Починаючи з 2003 року позивач досить часто звертався за медичною допомогою, однак ситуація загострилась в 2008 році, коли йому було встановлено діагноз: правостороння крижова радикулопатія в фазі нестійкої ремісії. В 2010 році стан здоров`я позивача погіршився, оскільки відбулась прогрузка диску L4-L5. В березні 2020 року позивачеві був встановлений діагноз: радикулопатія полісегментарна, п/крижкова L4-L5 білатерально, переважно зліва, та шийна С5-С7 білатерально, переважно зліва, стійкий виражений больовий синдром та статико-динамічні порушення, фаза загострення. Двобічний плечолопатковий періартроз,ПФ 2ст., остеартроз та періартроз ліктьових суглобів, ПФ 1 ст., остеоартроз та періартроз колінних суглобів, справа ПФ 2 ст., зліва ПФ 1-2 ст., стійкий больовий синдром, Вегетативна поліневралгія рук, що підтверджується випискою з епікризу 19/234 ( а.с.10-13). 08 травня 2020 року на підприємстві публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), про що складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4. За результатами розслідування було встановлено зв`язок захворюванням позивача з його роботою, та зроблено висновок що хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло у позивача за період його роботи підземним дорожньо-колійним працівником на ш. «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» з 04 серпня 2014 року по 27 квітня 2018 року, при виконанні настилу та демонтажу старих колій на дільниці внутрішнього шахтного транспорту; завантаженню та вивантаженню рейок у шахтні вагони за допомогою обладнання. При цьому акцентується увага, що позивач працював у підземних умовах шахти, де не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувались фізичним перевантаженням. Відповідно до акту розслідування встановлені обставини причини виникнення хронічного професійного захворювання, серед яких - важкість праці: маса вантажу, що підіймається постійно та переміщувалась позивачем вручну, перевищувала 6 кг і склала 36 кг, при допустимій нормі 30 кг; перебування у незручній позі склало 50,2 %, при нормі 25%; нахили тулуба (вимушені, більше 300) склали 112 разів на одну зміну, при допустимій нормі - 50-100 разів.Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 11 березня 2020 року № 500, підставою для встановлення професійного захворювання також послужив профмаршрут: з 07.08.2002 року по 11.07.2014 року - підземним дорожньо-колійний робітник на шахті «Октябрська» ВАТ та ПАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с.14-17). За висновками МСЕК від 23 червня 2020 року позивачеві первинно встановлено 30% стійкої втрати професійної працездатності (а.с.18). У зв`язку із професійним захворюванням позивач вимушений регулярно звертатися за медичною допомогою. З методичних виписок вбачається, що тривалий курс медикаментозного лікування дійсно дозволяє приглушити найяскравіші больові синдроми, однак наявне захворювання потребує постійного медичного лікування, стаціонарного, медикаментозного. Таким чином, позивачу наслідок професійного захворювання завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров`я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя, втрату професійної працездатності. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженню здоров`я. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Статтею 3 Конституції України передбачається, що Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з ст. 6 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (в редакції Закону України від 21 листопада 2002 року № 229-IV) умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно ч.1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Враховуючи зазначені положення основного Закону України та КЗпП України, підприємство мало створити позивачу та іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були би неможливими. Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. Згідно з ч. 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Приписами ст. 4 вказаного Закону встановлено, що державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 153 КЗпП України визначено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом, справа «Станков проти Болгарії», ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року. Відповідно до роз`яснень від 31.03.1995 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Судом встановлено факт заподіяння позивачу моральної шкоди, тобто встановлено усі складові елементи правопорушення, сукупність яких згідно закону є підставою для відповідальності заподіювача за завдану моральну шкоду. За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв`язку із заподіянням позивачу шкоди його здоров`ю завданою у зв`язку з виникненням у позивача професійного захворювання встановлений судом, підтверджується матеріалами справи. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили, враховуючи принципи розумності і справедливості, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої [PERSON] моральної шкоди є сума у розмірі 45000,00 гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 840,80 гривень.

Outcome: partial