Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

29.08.2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 08.08.2000 року, який посвідчений Хотинською філією товарної біржі «Дніпродзерджинська» та зареєстрований в реєстрі Хотинським КР БТІ в реєстровій книзі № 3, сторінка 105, реєстровий номер 301 від 11 вересня 2000 року, що також і вбачається із виписки по господарської книги № 700 від 04.07.2019 року Грозинецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області. Однак, зазначає, що вона не проживає з її колишнім чоловіком спільно від дня їхнього розлучення, тобто з 2008 року та їй невідомо на даний час його фактичне місце перебування, оскільки жодних зв`язків із ним вона не підтримує. Вказує, що відповідно до акту обстеження Грозинецької сільської ради № 699 від 04.07.2019 року відповідач [PERSON] , 1969 року народження не проживає разом з нею в господарстві більше 10 років. Проте, вона вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються залежно від кількості зареєстрованих осіб за адресою. Наявна реєстрація відповідача за вказаною адресою створює для неї перешкоди для отримання житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за адресою. При цьому, зазначає, що відповідач не приймає ніякої участі в утриманні будинку та сплаті комунальних платежів, а тому весь тягар по утриманню будинку лежить на ній. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між нею та відповідачем стосовно його проживання в її будинку між ними не існує. Підтримуючи вищевикладене, просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але від її представника [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій вона просила розгляд справи проводити у її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надав. Відповідно до ст. 280 ч. 1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08 серпня 2000 року, що підтверджується копією відповідного договору, наданого до матеріалів справи. Згідно виписки з по господарської книги Грозинецької сільської ради № 700 від 04.07.2018 року № 6, особовий рахунок 0253, встановлено, що [PERSON] , [INFO] являється головою по господарського двору та власником житлового будинку з по господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26 червня 2019 року вбачається, що шлюб між сторонами розірвано. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов № 699 від 04.07.2019 року [PERSON] , встановлено склад її сім`ї: голова двору - [PERSON] , 1968 року народження, донька - [PERSON] , 1991 року народження, донька [PERSON] , 1987 року народження, не проживає з 2009 року; колишній чоловік - [PERSON] , [INFO] не проживає з 2008 року, онук - [PERSON] , 2009 року народження, онука - [PERSON] , 2011 року народження, онука - [PERSON] , 2016 року народження, онук - [PERSON] , 2019 року народження. Також із цього ж акту встановлено, що [PERSON] ніде не працює, являється інвалідом третьої групи. Донька [PERSON] ніде не працює. Здійснює догляд за дітьми до трьох років. Колишній чоловік [PERSON] - [PERSON] з 2008 року по місцю реєстрації не проживає. Також із цього ж акту вбачається, що виконкомом Грозинецької сільської ради неодноразово проводились обстеження вказаного господарства, так як вказана сім`я знаходиться під контролем. Під час вказаних обстежень факту проживання [PERSON] виявлено не було. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також, у відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема пред`явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір сплачений позивачем при пред`явленні позову до суду. На підставі викладеного, та

Outcome: approved