Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернувся (поштовим відправленням) до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 22.03.2011року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № ВLаЖГА00020508, згідно якого відповідач отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 2 000 грн. із процентною ставкою 17 % річних. Посилаючись на порушення боржником умов договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь 5 667,40 грн. заборгованості, яка станом на 27.08.2015 року складається з: 1 352,56 грн. - простроченої суми кредиту; 338,39 грн. - процентів за користування кредитом; 385 грн. простроченої комісії та 3 591,45 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі в якій не заперечував щодо винесення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем реєстрації, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з наступних підстав. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України). 22.03.2011 року між позивачем та відповідачем по справі укладено договір банківського обслуговування № № ВLаЖГА00020508 (а.с. 5-12) за яким [PERSON] отримав кредитні кошти в сумі 2 000 грн. (п.1 спеціальної частини договору) на термін до 22.09.2012 року (п.2 спеціальної частини договору). За користування кредитними коштами встановлюється номінальна процента ставка у розмірі 17 % річних (п.3 спеціальної частини договору) та встановлюється комісія за управління кредитом 1,75 % від суми кредиту (п.4 спеціальної частини договору). Пунтом 4.3. договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобовязань, строк виконання яких настав і які не були виконанні на день прострочення виконання. З матеріалів справи вбачається, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання за вищезазначеним договором в частині дотримання строків повернення кредиту та сплати відсотків в звязку із чим станом на 27.08.2015 року виникла заборгованість у розмірі 5 667,40 грн., яка складається з: 1 352,56 грн. - прострочена сума кредиту; 338,39 грн. - проценти за користування кредитом; 385 грн. прострочена комісія та 3 591,45 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту. Доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед банком, а також заперечень щодо розрахунку боргу відповідач суду не надав. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним зобов'язанням у повному обсягу. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на час звернення із позовом) позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про захист його прав, оскільки позовна заява подана від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк», тому на підставі ст. 88 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави в сумі 243,60 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved