Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

6 жотвня 2015 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 27 грудня 2013 між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого 9 травня 2014 року 2014 року народився син [PERSON]. На теперішній час стосунки з відповідачем напружені, разом вони не мешкають, сімейний бюджет у них окремий, відповідач кошти на утримання дитини добровільно не надає. У звязку з скрутним матеріальним становищем, вона потребує матеріальної допомоги і на своє утримання. Вказує на те, що відповідач має можливість таку допомогу надавати, знаходиться у працездатному віці, фізично здоровий, інших аліментів нікому не сплачує, на його утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків не перебуває. Вказані обставини стали причиною звернення до суду з позовом, в якому вона просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, а також на стягувати аліменти на її утримання у розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення сином трьох років. (а.с. 1-2). Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення на утримання дитини, а частині стягнення алміентів на дружини заперечував. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та письмові докази, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з натупних підстав. В судовому засіданні встанволено, що сторонами 27 грудня 2013 року було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії І-КИ № 269875 (а.с. 3). Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Через погрішення стосунків, сторони останні місяці проживають окремо один від одного, шлюб між ними не розривався. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина, суд приймає до уваги вимоги ст. 182 СК України та дійсні обставини справи, зокрема, матеріальне становище відповідача, який працює та отримує стабільно заробітну плату та визнав позовні вимоги в частині розміру аліментів на дитину. . Згідно ч. 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За змістом ч. 2 ст. 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Як вказує позивач, вона перебуває у відпустці по догляду за їх спільною дитиною. Хоча потреба в матеріальній допомозі того з батьків, хто опікується дитиною і не є вирішальною для існування права на утримання, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини, з огляду на те, що відповідач має постійне місце роботи, де отримує заробітну плату на рівні 3000 гривень на місяць, а отже має можливість надавати таку допомогу. Разом з тим, визначаючи розмір аліментів на утримання дружини на рівні 1/6 частини заробітної плати (доходів) відповідача, суд виходив з виправданості дійсних потреб позивача та мети покладеня обов'язку на відповідача щодо утримання дружини. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивач в судовому засіданні не довела та не обґрунтувала необхідності стягнення аліментів на її утримання на рівні ? частини доходів відповідача, а обмежилась лише твердженнями про її особисте скрутне фінансове становище та бажання отримати аліменти у максимальному розмірі для забезпечення своїх додаткових витрат, що не відповідає ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив з того, що у разі підтвердження необхідності у додаткових витратах, позивач не позбавлена права звернутися до суду про їх стягнення в порядку ст. 185 СК України. Аналізуючи приведені вище норми права та співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні обставинами справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: partial