Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

30 квітня 2020 року [PERSON] звернулася із позовом до КЗ «Одеський академічний обласний театр ляльок», та уточнивши вимоги, просила суд: - визнати незаконним та скасувати наказ КЗ «Одеський академічний обласний театр ляльок» № 8-к від 03 січня 2020 року про звільнення [PERSON] з посади артиста - ляльковода 1 категорії; - визнати незаконним та скасувати наказ КЗ «Одеський академічний обласний театр ляльок» № 61 б/д про винесення догани; - поновити [PERSON] на посаді артиста - ляльковода 1 категорії в КЗ «Одеський академічний обласний театр ляльок» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також судові витрати. Позов обґрунтовано наступним. [PERSON] з 01 листопада 2018 року по 03 січня 2020 року на підставі трудового контракту від 01 листопада 2018 року працювала у КЗ «Одеський обласний театр ляльок» на роботі ляльковода першої категорії. Строк дії трудового контракту з 01 листопада 2018 року по 31 жовтня 2021 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що за станом здоров`я їй рекомендовано пройти обстеження у медичному центрі «Лазерний доктор» у м. Санкт -Петербург РФ, де виявлено варикозну хворобу, у зв`язку з поганим самопочуттям, 26 грудня 2019 року вона подала заяву про відпустку без збереження заробітної плати з 28 грудня 2019 року по 16 січня 2020 року відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про відпустки» (для завершення санаторно-курортного лікування, тривалістю, визначеною у медичному висновку). Однак наказом директора КЗ «Одеський академічний обласний театр ляльок» від 30 грудня 2019 року [PERSON] винесено наказ № 65 про оголошення догани [PERSON] за порушення трудової дисципліни - відсутність на робочому місці 28 грудня 2019 року. Наказом від 03 січня 2020 року [PERSON] - артиста - ляльковода першої категорії по контракту, звільнено з роботи з 03 січня 2020 року у зв`язку з прогулами без поважних причин. Посилаючись на те, що наказ № 65 про оголошення догани та наказ № 8-к є незаконними, позивачка просила про задоволення позову. Ухвалю Приморського районного суду м. Одеси від 12 травня 2020 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 24 червня 2020 року. У судове засідання 24 червня 2020 року з`явилися позивачка та її представник. Інші учасники справи не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Підготовче судове засідання відкладено на 06 серпня 2020 року. 03 серпня 2020 року позивачка подала до суду уточненні позовні вимоги. У судове засідання 06 серпня 2020 року з`явилася позивачка [PERSON] . Інші учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Підготовче судове засідання відкладено на 12 жовтня 2020 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2020 року задоволено клопотання позивачки про витребування доказів. 12 жовтня 2020 року у судове засідання з`явився представник позивачки. Інші учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Учасникам справи роз`яснені їхні права. Протокольною ухвалою суд закрив підготовче судове засідання та призначив розгляд справи по суті на 16 грудня 2020 року. У судове засідання 16 грудня 2020 року з`явилися позивачка та її представник. Інші учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. У справі оголошено перерву до 22 лютого 2021 року. 22 лютого 2021 року у судове засідання з`явився представник позивачки. Інші учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник позивачки надав пояснення по суті позовних вимог. Представник позивачки надав суду клопотання про відкладення розгляду справи. У справі оголошено перерву на 31 березня 2021 року. 21 березня 2021 року учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 01 червня 2021 року. 01 червня 2021 року у судове засідання з`явився представник позивачки. Інші учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник позивачки звернувся із клопотанням про відкладення розгляду справи. У справі оголошено перерву на 28 липня 2021 року. 28 липня 2021 року учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 28 вересня 2021 року. 28 вересня 2021 року у судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Представник позивачки подав заяву про підтримання позову у повному обсязі та просив розглянути справу у відсутності. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до наступного. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Частиною шостою статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно із частиною першою статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, дотримуючись внутрішнього трудового розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України,суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення (ч. 1 ст. 233 КЗпП України). У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст. 234 КЗпП України). Як вбачається з матеріалів справи, 16 січня 2020 року [PERSON] ознайомлена з наказом № 8-к від 03 січня 2020 року про звільнення її з роботи артиста - ляльковода першої категорії по контракту у зв`язку з прогулами без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗ п П України. 30 квітня 2020 року [PERSON] звернулась 30 квітня 2020 року, тобто у порушення ч. 1 ст. 233 КЗпП України. Разом із позовною заявою [PERSON] подала клопотання про поновлення строку для звернення з відповідною позовною заявою, в якій зазначила, що пропустила строк у зв`язку з поганим самопочуттям та юридичною необізнаністю. Враховуючи викладені обставини суд вважає за можливе поновити [PERSON] строк звернення до суду з відповідним позовом. В силу ст. 147 ч. 1 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. За змістом названої норми права порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком) є протиправне, винне невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов`язків. Згідно ст.ст. 148, 149 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується у наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Пленум Верховного Суду України у п. п. 22, 23 своєї постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. зі змінами від 25.05.1998 р. розяснив, що у справах про поновлення на роботі осіб, які звільнені за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за ст. 40 п. п. 3,4,7,8 і ст. 41 п. 1 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст. 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими ст. 40 п. 3 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обовязків, покладений на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Судом встановлено, що наказом адміністрації театру № 65 від 30 грудня 2019 року [PERSON] , артисту - ляльководу першої категорії, оголошено догану за порушення трудової дисципліни - відсутність на робочому місці, у підґрунтування якого покладена доповідна записка зав. трупи [PERSON] від 28 грудня 2019 року про порушення [PERSON] трудової дисципліни та доповідна головного режисера [PERSON] від 29 грудня 2019 року про те, що артист [PERSON] у період з вересня місяця по грудень місяць 2019 року систематично запізнюється на репетиції, а також відмовилася від участі у виставах. 28 грудня 2019 року [PERSON] не вийшла на роботу, чим зумовила зрив репертуарної вистави. Наказом адміністрації театру № 8-к від 03 січня 2020 року [PERSON] звільнена з роботи артиста - ляльковода першої категорії по контракту, у зв`язку з прогулами без поважних причин, підґрунтуванням якого покладено акт від 29 грудня 2019 року про те, що [PERSON] 29 грудня 2019 року не вийшла на роботу, доповідна записка зав. трупи [PERSON] про те, що 28 грудня 2019 року [PERSON] не вийшла на роботу та акт від 28 грудня 2019 року про те, що [PERSON] 28 грудня 2019 року не вийшла на роботу. У порушення ч. 1 ст. 149 КЗпП України, адміністрація театру не зажадав від [PERSON] письмові пояснення щодо порушень трудової дисципліни. Після оголошення позивачці догани 30 грудня 2019 року адміністрація відповідача наказом від 03 січня 2020 року № 8-к звільнила її з роботи артиста ляльковода першої категорії по контракту у зв`язку з прогулами без поважних причин з виплатою компенсації за чотири невикористаних днів відпустки (за період з 01 листопада 2019 року по день звільнення). Всупереч ст. 149 ч. 2 КЗпП України, якою передбачено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосоване лише одне дисциплінарне стягнення, адміністрація театру, грубо порушивши вимоги трудового законодавства, звільнила позивачку з роботи за проступки, по яким їй винесена догана наказом від 30 грудня 2021 року № 65. Зважаючи, що відповідачем грубо порушені вимоги трудового законодавства під час оголошення [PERSON] догани та її наступного звільнення, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу…, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ст. 235 ч. ч. 1,2,7 КЗпП України). Порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці»). Так, у всіх випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата (п.2 абз.3 Постанови №100). Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати (п. 5 Постанови №100). Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин…Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (п. 8 Постанови №100). За розрахунком суду розмірі середнього заробітку повинен бути наступний: останні 2 календарні місяці роботи, що передували події, з якою пов`язана відповідна виплата, беручи до уваги, що позивача звільнено 03 січня 2020 року - листопад та грудень 2019року заробітна плата позивачки склала 7215,17 гривен. Період вимушеного прогулу позивача з 03 січня 2020 року по 28 вересня 2021 року становить 434 робочих днів. Заробітна плата позивачки за період з 03 січня 2020 року по 28 вересня 2021 року становить 148862,00 гривень (343грн. х 434р.д.= 148862,00 ). Зважаючи на викладене, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середня заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 03 січня 2020 року по 28 вересня 2021 року у розмірі 148862,00 гривень. СУДОВІ ВИТРАТИ Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України). Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2102,00 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь держави із зарахуванням до спеціального бюджету України. В позовній заяві [PERSON] також просить стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 гривень. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Всупереч ст. 137 ЦПК України позивачка на підтвердження наявності витрат на професійну правничу допомогу не надала суду розрахунок суми судових витрат, додаткову угоду договору про надання правової допомоги, акт приймання-прийняття робіт (надання послуг), а також квитанцію або платіжне доручення про сплату правової допомоги. За таких підстав суд відмовляє [PERSON] у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу.

Outcome: partial