Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

30.08.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №81 в будинку №42 по вул. Гетьманській (Радянській) в м. Новомосковську Дніпропетровської області. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що вона являється одним із співвласників квартири [ADDRESS] (Радянській) в м. Новомосковську Дніпропетровської області, яка належить їй на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 17.01.1994 року. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач по справі її онук [PERSON], який фактично за вказаною адресою більше восьми років не проживає, відсутній у житловому приміщенні, що підтверджується чисельними актами. Такі обставини позбавляють можливості позивача, яка являється пенсіонером, оформити субсидію для отримання пільг на обслуговування житла. Добровільно скасувати реєстрацію відповідач не бажає, чим порушує законні права та інтереси позивача, передбачені ст.41 Конституції України. У звязку з зазначеним, позивач, посилаючись на вимоги ст. ст. 391,405 ЦК України, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №81 в будинку №42 по вул. Гетьманській (Радянській) в м. Новомосковську Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 30 серпня 2018 року відкрито провадження у справі. За результатами підготовчого провадження відповідною ухвалою суду справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з'явилася, в позові зазначила, що у звязку з похилим віком просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, вважається таким, що повідомлений належним чином, оскільки судові повістки направлялися за місцем його реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади України, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи. Треті особи в судове засідання не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], що стверджується копією Свідоцтва про право власності на житло від 17.01.1994 року, виданого Новомосковським житлово-експлуатаційне обєднання, та зареєстрованого в Новомосковському БТІ у реєстрову книгу №19-1. (а.с.5). Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно довідки про склад сімї, виданої виконкомом Новомосковської міської ради № 3961 від 07.08.2018 року (а.с.17), а також у відповідності до відомостей відділу адресно-довідкової роботи Управління паспортної роботи громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС України у Дніпропетровській області, в зазначеній квартирі зареєстрованим значиться відповідач по справі [PERSON], [INFO], який в розумінні вимог Житлового Кодексу України, являється членом сім'ї власника, та був зареєстрований у квартирі зі згоди позивача. Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Вимоги ст.156 ЖК України передбачають, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Суду подано акт старшого інспектора відділу реєстрації та обліку громадян виконавчого комітету Новомосковської міської ради [PERSON] № 3900 від 03.08.2018 року, складений за участю сусідів, у відповідності до якого [PERSON] зареєстрований, але не проживає в [INFO] з 2011 року по теперішній час (а.с.16). Актами інспектора по УІР КК «КомЕнерго-Новомосковськ» також підтверджується факт не проживання відповідача в спірній квартирі (а.с.8,9,10,11,12,13). У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15). Як зазначає у своєму позові [PERSON], наявність реєстрації відповідача у належній їй на праві спільної сумісної власності квартири, заважає їй вільно розпоряджатися своєю власністю, у звязку з чим, суд вважає за необхідне визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №81 в будинку №42 по вул. Гетьманській (Радянській) в м. Новомосковську Дніпропетровської області. Даних про наявність будь-якої домовленості між позивачем, іншими співвласниками квартири та відповідачем з приводу користування житловим приміщенням, а також доказів про поважність причин відсутності відповідача у житловому приміщенні за місцем реєстрації, суду не надано. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved