Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

31 серпня 2015 року Ремонтне житлово-комунальне підприємство №1 звернулось у суд із указаним позовом. Збільшивши у ході судового розгляду позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 3667,94 грн. Вимоги обґрунтовано тим, що з червня 2012 року відповідач відмовилася добровільно здійснювати плату за надані послуги. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 03 листопада 2014 року скасовано судовий наказ від 03 жовтня 2014 року про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги, тому позивач просив розглянути спір в позовному провадженні. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов, просила стягнути заявлену суму боргу. Пояснила, що відповідач не оплачує надані позивачем комунальні послуги, заявлена сума боргу виникла з травня 2012 року по вересень 2015 року. Відповідач позов не визнала. Пояснила, що причиною заборгованості є низька якість наданих позивачем комунальних послуг, зокрема, утримання та ремонту покрівлі. З 2008 року і по час розгляду справи судом покрівля багатоквартирного будинку, в якому вона проживає, в неналежному стані і протікає. Неодноразові звернення до позивача з приводу належного виконання послуг та здійснення перерахунку у звязку із недоліками наданих послуг позитивного результату не принесли. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про повне задоволення позову з таких підстав. Відповідач [PERSON] є власником квартири № 10 на вул. Петра Моголи, 4, у м. Ковелі Волинської області, що в судовому засіданні визнано відповідачем, а тому з урахуванням положень ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України не підлягає доказуванню. Згідно з повідомленням Ковельського РВ УДМС України у Волинській області Державної міграційної служби України відповідач зареєстрована у цій квартирі (а.с.16). Відповідно до ст. 179 Житлового кодексу України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно із п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках (до них належать і власники квартир у кооперативних будинках та викуплених квартир) є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і повинні сплачувати свою частку витрат у загальних квартирах на утримання будинку (житла) та прибудинкової території пропорційно до займаної площі. Послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зобов'язані сплачувати як квартиронаймачі, так і власники викуплених та приватизованих квартир. Пунктами 17, 35 зазначених Правил зобовязано власника квартири, що розташована в багатоквартирному будинку, сплачувати платежі з утримання будинків та прибудинкових територій. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій відноситься прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо. Відповідно до ст. 1 вказаного Закону споживачем є фізична або юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. 03 березня 2011 року між сторонами укладено письмовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. За умовами договору позивач зобовязався надавати послуги з утримання квартири № 10 у будинку №4 на вул. Петра Моголи, у м. Ковелі Волинської області, відповідно до затвердженого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності строків надання послуг, а відповідач забезпечити своєчасну оплату таких послуг, а саме не пізніше ніж до 10 числа, що настає за розрахунковим календарним місяцем (п. 1, 2, 5). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, за змістом указаних норм закону та за умовами договору відповідач зобовязана оплачувати надані послуги. Рішенням Ковельської міської ради від 08 листопада 2012 року затверджено розмір плати на утримання будинків і споруд, прибудинкових територій, вивозу побутових відходів, затверджено структуру та вартість послуг, повязаних з утриманням будинку №4 на вул. [PERSON] та прибудинкової території по РЖКП №1 м. Ковеля. Рішенням Ковельської міської ради від 11 вересня 2014 року внесено зміни до цього рішення щодо розміру плати за послуги, повязані з утриманням будинку №4 на вул. [PERSON]. З матеріалів справи, зокрема структури наданих послуг та актів виконаних робіт, слідує, що позивачем надавались наступні послуги, які входять в структуру та вартість послуг, пов'язаних з утриманням будинку та прибудинкової території будинку №4 на вул. Петра Могили у м. Ковелі, і затверджені рішенням міської ради: прибирання сходових кліток, прибирання прибудинкової території, вивезення твердих побутових відходів, вивезення великогабаритних побутових відходів, обслуговування димовентиляційних каналів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, з грудня 2014 року обслуговування внутрішньо будинкових мереж холодного водопостачання та водовідведення. Крім того, з 2011 по 2013 роки позивачем неодноразово надавалися послуги з ремонту мякої покрівлі вказаного будинку, зокрема над квартирою відповідача та надбудовою. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акту-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо, акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. Частиною 4 ст. 18 Закону передбачений обов'язок виконавця вирішити питання про перерахунок платежів. Як слідує з пояснень сторін та матеріалів справи за період із 2011 по 2015 роки такий акт складався лише у січні 2013 року (а.с.55). Після надходження вказаного акту-претензії позивачем було відремонтовано шиферну покрівлю у надбудові, проведено перерахунок нарахованих до оплати коштів, що у судовому засіданні визнано відповідачем та підтверджується актом обстеження квартири відповідача від 04 лютого 2013 року, розрахунком нарахувань (а.с.54, 5). Актом обстеження квартири від 04 лютого 2013 року також встановлено пошкодження стелі внаслідок протікання в квартири відповідача, запропоновано за кошти підприємства відремонтувати стелю, від чого відповідач [PERSON] відмовилася. За іншими фактами порушень з боку позивача щодо якості послуг, про які як на підставу для несплати нарахованої суми боргу вказувала відповідач, у встановленому законом порядку акти-претензії не складалися. Таким чином, відповідач як споживач була зобов'язана оплачувати нараховані комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з грудня 2011 року по липень 2015 року за особовим рахунком відповідача здійснено нарахування за надані послуги у розмірі 4707,24 грн. За вказаний період відповідачем у червні 2012 року внесено одноразово 533,34 грн., з червня 2012 року оплата за надані послуги не проводилася. У травні 2013 року та червні 2014 року позивачем проведено перерахунок та із нарахованої суми виключено 760,78 грн. Станом на липень 2015 року заборгованість за особовим рахунком відповідача вкладала 3413,12 грн. (а.с.5), а станом на жовтень 2015 року 3667,94 грн. (а.с.46). Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 03 листопада 2014 року скасовано судовий наказ від 03 жовтня 2014 року про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за надані комунальні послуги у сумі 2035,78 грн. Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Тому, подання позивачем заяви про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності. Отже, заявлені вимоги позивача підлягають до повного задоволення. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 121,80 грн. при подачі до суду позовної заяви (а.с.1), а також 121,80 грн. при подачі заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, який вищевказаною ухвалою суду скасований (а.с. 6). Згідно з ч. 2 ст. 99 ЦПК України у разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі предявлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження ця сума зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. Таким чином, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягується судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі ст. ст. 11, 257 267, 523 ЦК України, ст. 179 Житлового кодексу України, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. ст. 13, 18, 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. п. 17, 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76,

Outcome: approved