Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

29 червня 2017 року\~ [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили вправо користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є власником житлового будинку № 80 розташованого по пров. Зірковому (колишній Тельмана) у м. Словянську Донецької області, в якому з 07 вересня 2012 року і по теперішній час значаться зареєстрованими відповідачі. Однак фактично, з листопада 2012 року [PERSON] та [PERSON] за вказаною адресою не проживають, їх речі в будинку відсутні. Місце перебування відповідачів йому невідоме. Зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] вже протягом тривалого часу не проживають у вказаному будинку, а добровільно бажання знятися з реєстрації за вищезазначеною адресою вони не виявили, позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 80 розташованим по пров. Зірковому (колишній Тельмана) у м. Словянську Донецької області. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідачів про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України, судом за місцем реєстрації відповідачів було надіслано повідомлення про виклик їх до суду, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом із доданими документами. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судом на адресу відповідачів також були спрямовані листи про необхідність їх явки в судові засідання, із розясненням положення ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Однак, в жодне із призначених судом судових засідань відповідачі не зявились. У звязку із чим, про дату, час та місце розгляду справи відповідачів було повідомлено шляхом публікації в пресі оголошення про виклик їх до суду, а саме в засобі масової інформації державної сфери розповсюдження газеті «Урядовий курєр». Втім, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідачі у судове засідання не зявились, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у їх відсутності від них до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідачів\~ не надійшло клопотань\~ про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Як встановлено у судовому засіданні, позивач є власником житлового будинку № 80 розташованого по пров. Зірковому (колишній Тельмана) у м. Словянську Донецької області, що стверджується договором купівлі-продажу будинку від 30 травня 1996 року (а.с. 7-8). За відомостями домової книги для прописки громадян, що проживають у [INFO] (колишній Тельмана) у м. Словянську Донецької області, у вказаному будинку значаться зареєстрованими відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3-5). Згідно із актом комітету мікрорайону «ЖД № 2» м. Словянська № 443 від 23 червня 2017 року, складеного в за участю сусідів [PERSON], [PERSON], за адресою: Донецька область, м. Словянськ, пров. Зірковий (колишній Тельмана), буд. 80, зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які не проживають у вказаному будинку з 07 вересня 2012 року. Їх особистих речей в будинку немає (а.с. 9). Відповідно до п. п. 10,11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (\~ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачі у судове засідання не зявились, не скористались своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали\~належних доказів, які спростовують доводи позивача. Згідно\~ст. 383 ЦК України,\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї. В\~Конституції України\~закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті\~13,\~41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані в статті 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~([PERSON], 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог\~статті 9 Конституції України. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. За змістом ст.ст.\~391,\~396 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України,\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно\~ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обовязки. Оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що відповідачі не є членами сім'ї позивача, не мешкають без поважних причин в будинку, що належить на праві власності позивачу з вересня 2012 року, договірні відносини між позивачем та відповідачами щодо винаймання спірного житла відсутні, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнавши відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком № 80 розташованим по пров. Зірковому (колишній Тельмана) у м. Словянську Донецької області. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі наведеного,

Outcome: approved