Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

31.08.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про\~стягнення заборгованості,\~мотивуючи свої\~вимоги тим,\~що у\~червні 2016\~року він\~мав намір\~придбати у\~[PERSON]\~об'єкти\~нерухомості,\~що розташовані\~за адресою:\~м.Ізмаїл,\~вул.\~Краснодонська,\~70-72.\~11.06.2016\~року між\~ним та\~відповідачем було\~укладено попередній\~договір про\~продаж обєктів\~нерухомості по\~вул.\~Краснодонській 70-72\~в м.Ізмаїлі.\~За вказаним\~договором,\~після отримання\~відповідачем свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~на вищевказане\~нерухоме майно,\~відповідачка по\~справі зобовязалась\~підготувати всі\~необхідні документи\~для продажу\~та продати\~належний обєкт\~нерухомості,\~а він\~в свою\~чергу -\~придбати його.\~За наявною\~інформацією,\~свідоцтво про\~право на\~спадщину на\~нерухоме майно,\~що є\~предметом попереднього\~договору,\~було отримано\~відповідачем більше\~року тому,\~однак до\~цього часу\~договір купівлі-продажу\~нерухомого майна\~за адресою:\~м.\~Ізмаїл,\~вул.\~Краснодонська,\~70-72,\~ між\~ними не\~укладений з\~вини відповідачки,\~тому що\~не виконані\~суттєві умови\~укладеного договору,\~а саме:\~відсутній кадастровий\~номер,\~також в\~наявних документах\~для продажу\~вже не\~йдеться про\~обєкт нерухомості\~Краснодонська 72,\~а лише\~Краснодонська 70.\~За наявною\~інформацією,\~станом на\~теперішній час\~відповідачка намагається\~продати належний\~їй обєкт\~нерухомості іншим\~особам.\~При цьому,\~з метою\~забезпечення виконання\~зобовязань за\~договором,\~на момент\~підписання попереднього\~договору,\~ним було\~передано [PERSON]\~завдаток у\~розмірі 2\~000\~(дві\~тисячі)\~доларів США.\~10.08.2018\~року ним\~на адресу\~[PERSON]\~було надіслано\~лист з\~проханням повернути\~сплачену ним\~суму завдатку.\~Вказаний лист\~відповідачка отримала\~15.08.2018\~року,\~але відповіді\~до теперішнього\~часу він\~не отримав.Також позивач зазначає, що між ними\~було укладений\~договір в\~простій письмовій\~формі,\~а тому\~це не\~є договір\~завдатку,\~а лише\~підтвердженням внесення\~авансового платежу.Оскільки,\~фактично передача\~коштів в\~сумі 2000\~доларів США\~відбулась за\~виконання договору\~купівлі-продажу\~житлового будинку,\~який в\~наступному не\~був укладений\~з відповідачкою,\~то відповідачка\~повинна повернути\~йому грошові\~кошти сплачені\~ним в\~рахунок виконання\~зобовязання.А\~також відповідачка\~повинна нести\~відповідальність за\~ст.625\~ЦК України. Кількість днів прострочення становить 812 днів. 3 % річних становлять 2000*3/100/365*812 = 133,48 доларів США. Згідно відзиву на позовну заяву, наданого відповідачем [PERSON] 16.10.2018р., остання вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими, безпідставними та просить відмовити у задоволенні позову [PERSON], посилаючись на те, що житловий будинок по вул. Краснодонська 70-72 складається із двох частин (1/4 та 3/4 частин), які належать різним людям. Так, 3/4 частин належали [PERSON] та [PERSON], які на момент підписання попереднього договору померли та спадкоємцем на цю частину будинку стала вона [PERSON] Вона проінформувала [PERSON] про те, що на кожну частину будинку вона буде отримувати віддільні свідоцтва про право на спадщину, а потім, після отримання свідоцтва, буде продавати відповідно вказані дві частини будинку, тому, вважає, що і договорів купівлі-продажу цих часток будинку повинно укладатися два, та у такому випадку кадастровий номер на земельну ділянку, на якій розташований зазначений будинок, не потрібний. Позивач був згодний на такі умови після отримання усіх необхідний документів на право власності на дві частки будинку та підписання основного договору купівлі-продажу даного обєкту нерухомості. Позивач передав їй завдаток у розмірі 2000 доларів США та вони уклали попередній договір, чим позивач узяв на себе обовязок купити будинок по вул.Краснодонська 70-72. Отримавши усі необхідні документи на продаж обєкту нерухомості по вул. Краснодонська, 70, відповідач неодноразово зверталася до позивача щодо укладення договору купівлі-продажу, на що [PERSON] начебто і не відмовлявся від покупки, але кожний раз ухилявся від укладення договору. У звязку із закінченням строку проведення продажу будинку, відповідно до умов попереднього договору, вона повідомила про продаж будинку у ЗМІ. Вважає, що саме [PERSON] порушив умови попереднього договору, відмовився від покупки будинку по вул. Краснодонська, 70, прострочив строк підписання договору та порушив свій обовязок щодо придбання обєкту нерухомості по вул.Краснодонська, 70, у звязку з чим, вважає, що завдаток залишається у неї та не підлягає поверненню [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Зазначив, що для досягнення мети, яку він мав потрібні додаткові трати, на які він не розраховував; усі необхідні документи для укладення договору купівлі-продажу не готові, та умови попереднього договору не можуть бути взагалі виконані відповідачем. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги та обставини позову не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю з підстав, зазначених у відзиві. Зазначила, що готова укласти договір купівлі-продажу нерухомості, та на її думку, усі необхідні для цього документи нею підготовлені. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 11.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір про продаж обєктів нерухомості по вул. Краснодонській 70-72 в м. Ізмаїлі, згідно якого у [PERSON] виникає обовязок по виготовленню документів на обєкт нерухомості, необхідних для продажу та після цього продажу обєкту нерухомості, а у [PERSON] - обовязок у майбутньому після оформлення усіх необхідних документів купити зазначений обєкт нерухомості за 2000 доларів США. З метою забезпечення обовязків друг перед другом, покупець продавцю передав завдаток у розмірі 2000 доларів США. Зазначений договір закріплює наміри сторін у майбутньому укласти договір купівлі-продажу обєкта нерухомості. Вказані вище факти щодо підписання сторонами зазначеного договору та передачі коштів визнаються сторонами. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 13.01.2017р. [PERSON] є власником житлового будинку (1/4 та 3/4 частин) по вул. Краснодонська, 70 в м. Ізмаїлі. На теперішній час договір купівлі-продажу обєктів нерухомості по вул.Краснодонській 70-72 м. Ізмаїл, що розташований за адресою: м. Ізмаїл, вул. Краснодонська, 70-72, між сторонами не укладено. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Статтею 657 ЦК України встановлено вимогу щодо укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Із договору від 11.06.2016 року вбачається, що його предметом є попередня угода про намір у майбутньому укласти договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Оскільки вимоги щодо нотаріального посвідчення попереднього договору від 11.06.2016 року дотримано не було, то зазначений договір в силу ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемним. Крім того, суд звертає увагу, що на час укладення договору та на теперішній час відповідач не являється власником саме житлового будинку №70-72 по вул. Краснодонській в м. Ізмаїлі. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Отже згідно з ч.1 ст.216 ЦК України, відповідач зобов'язана повернути позивачу все, що вона отримала на виконання нікчемного правочину у вигляді попереднього договору від 11.06.2016р. З огляду на те, що попередній договір від 11.06.2016р. є нікчемним, то передбачених законом підстав для отримання коштів у розмірі 2000дол.США у відповідача не було. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами Глави 83 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня. Визнання договору нікчемним окремим судовим рішенням чинним законодавством не вимагається, та такий договір є нікчемним автоматично в силу вимоги закону. Належних і допустимих доказів існування між сторонами договірних правовідносин за попереднім договором чи основним договором купівлі-продажу нерухомого майна в контексті статей 635, 636, 655, 657 ЦК України матеріали справи не містять. Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази укладення між позивачем та відповідачем як нотаріально посвідченого попереднього так і обов'язкового у цьому випадку основного договору у письмовій формі, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Отже жодних договірних правовідносин щодо відчуження нерухомого майна між сторонами у справі не склалося. Ці висновки є достатніми для застосування до спірних правовідносин статті 1212 ЦК України, як підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, так як вказані кошти відповідач утримує без належної правової підстави і не повертає їх позивачу Таких самих висновків щодо правильного застосування норм права дійшов Верховний Суд України у постанові від 23 березня 2016 року в справі № 6-2978цс15 та Верховний суд у постанові від 03 жовтня 2018 року по справі № 161/13495/16-ц (провадження № 61-650 св 18). Відповідно до ч. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне для захисту прав позивача в межах викладених ним позовних вимог застосувати правові підстави та норми законодавства, на які позивач безпосередньо не посилається у своєму позові. За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, та з огляду на те, що в судовому засіданні було встановлено, що жодні договірні відносини направлені на відчуження обєкту нерухомості по вул. Краснодонська, №70-72 в м. Ізмаїлі між [PERSON] та [PERSON] не укладалися (попередній договір є нікчемним, а отже не породжує договірні відносини та будь-яких юридичних наслідків), отримані відповідачем кошти, що стверджується письмовим правочином та визнається відповідачем, не повернуті, а тому, суд приходить до висновку, що відповідач набула грошові кошти без достатніх правових підстав, а тому їх слід стягнути з останньої на користь позивача у повному обсязі. Факт передачі вказаних коштів позивачем відповідачу визнається відповідачем. Позивач просить суд стягнути грошові кошти, що є гривневим еквівалентом 2000долл.США. На дату винесення рішення 19.12.2018р. курс Національного банку України склав 2784,7943 грн. за 100 американських доларів. Отже сумою, що підлягає стягненню у грошовій одиниці України гривні є 2000*27,847943=55695,89грн. Що стосується позовної вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на його користь 3 % річних від простроченої суми у розмірі 133,48 доларів США за 812 днів прострочення, який розраховано за формулою: (Проценти) = (Сума боргу) х (Процентна ставка) /100%/365 днів х (кількість днів) та становлять 2000*3/100/365*812 = 133,48 доларів США, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, суд звертає увагу, що вказана стаття на дані правовідношення, які склалися між позивачем та відповідачем, не розповсюджується, так як передбачає відповідальність за грошовими зобовязаннями, в той час, як у даному випадку, грошові зобовязання між сторонами не виникли, з огляду на нікчемність попереднього договору. Враховуючи викладене, на думку суду безпідставними є вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] на його користь 3 % річних від простроченої суми у розмірі 133,48 доларів США, у звязку з чим, вважає за необхідним в цій частині позовних вимог відмовити. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За правилами ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 659,89грн.

Outcome: partial