Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

29 грудня 2016 року [PERSON] звернувся з позовом, який в подальшому уточнив (а.с.22-23), до [PERSON] про спростування недостовірної інформації, стягнення моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] на засіданні комісії інформаційно-консультаційного центру ПАТ «Сумиобленерго», членом якої був позивач, відповідач звернувся до позивача з висловлюванням «Ви тупий?», чим на думку позивача публічно образив та умисно принизив честь, гідність та ділову репутацію позивача, який є юрисконсультом підприємства, та заподіяв позивачу моральну шкоду яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, так як відповідач принизив позивача перед членами комісії, серед яких як працівники ПАТ «Сумиобленерго», так і представники інших контролюючих органів. Крім того, [INFO] відповідачем була надіслана заява, в якій відповідач зазначив, що дійсно на ім'я позивача було зазначене вказане словосполучення. Позивач зазначає, що слово «тупий» застосовується до людини нерозумної, дурнуватої, розумово обмеженої, некмітливої нетямущої, тощо. Позивач вказує, що розповсюдження вказаної інформації змушує сумніватися в особистій відповідності займаній посаді, у ділових та професійних якостях особи не тільки саму особу, а й усіх оточуючих, які дізналися про сказане. Позивач зазначає, що висловлена відповідачем відносно позивача фраза «Ви тупий» є негативною та такою, що порушую особисті немайнові права позивача та суперечить встановленим правилам поведінки та моралі. Заява від [INFO] була подана відповідачем через канцелярію ПАТ, а тому відповідач додатково розповсюдив образу серед інших працівників ПАТ. Посилаючись на норми ст. ст. 23, 277, 297 ЦК України, 47-1 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 3, 68 Конституції України, позивач просить суд зобов'язати [PERSON] спростувати викладену у зверненні до позивача на засіданні комісії ІКЦ недостовірну інформацію «Ви тупий?» в такий же спосіб, у який вона була поширена, тобто шляхом публічної промови тексту наступного змісту на засідання комісії ІКЦ ПАТ «Сумиобленерго»: «Будучи присутнім на комісії ІКЦ ПАТ «Сумиобленерго», я, [PERSON], допустився порушення честі, гідності і ділової репутації юрисконсульта ПАТ «Сумиобленерго» [PERSON], звернувшись до нього з питанням «Ви тупий?» Поспішаю зазначити, що ця фраза сказана на комісії ІКЦ не відповідає дійсності, є образою людської честі, гідності та ділової репутації. Я не мав підстав щодо висловлення даної образи юрисконсульту. У зв'язку з викладеним, я, [PERSON] приношу свої вибачення юрисконсульту ПАТ «Сумиобленерго» [PERSON]». Також позивач просить зобов'язати [PERSON] спростувати інформацію, визначену у заяві гр. [PERSON] до начальника ІКЦ ПАТ «Сумиобленерго» від [INFO], а саме в частині повідомлення про звернення заявника до юрисконсульта Товариства «Ви тупий?» в такий же спосіб, у який вона була поширена, тобто шляхом подання заяви до начальника ІКЦ ПАТ «Сумиобленерго» наступного змісту: « Заява про спростування інформації, викладеної в моїй заяві начальнику ІКЦ ПАТ «Сумиобленерго» [INFO]. В своїй заяві я зазначав наступне: «Вимагаю від Вас та від членів комісії ІКЦ не спотворювати інформацію та не перекручувати, а саме моє запитання на адресу юриста (засідання відбулося [INFO] о 15:30) «Ви тупий?»…Вважаю запитання поставлене мною слушне та не є образою, тому що цьому питанню перебувала інформація від [PERSON] щодо знищеного договору № 2402 від 10.11.16 року то пояснення юриста не по суті.» Визнаю, що запитання адресоване юрисконсульту «Ви тупий?» є образою та недостовірною інформацією. Також визнаю що безпідставно поставив дане запитання юрисконсульту. У зв'язку з викладеним приношу свої вибачення особисто юрисконсульту ПАТ «Сумиобленерго» [PERSON]. Також позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 3000 грн., обґрунтовуючи тим, що внаслідок вчиненого відповідачем правопорушення було підірвано авторитет позивача перед керівництвом Пат та іншими працівниками, він не отримав нагороди «кращий за професією», хоча у нього були для цього підстави. Крім того, після цього випадку, позивача було виключено зі складу комісії ІКЦ, що вплинуло на заниження самооцінки позивача та ефективності його роботи. Також позивач вважає, що після вчинення відповідачем приниження його честі та гідності на позивача перестали покладати більшість важливих завдань, і йому стало тяжко зарекомендувати себе з позитивного боку, що сповільнило його кар'єрний зріст в компанії. В суді позивач позов підтримав в повному обсязі. Відповідач в суді проти позову заперечував, надав письмові заперечення (а.с.33-34), просив відмовити в його задоволенні в зв'язку з необґрунтованістю, на тій підставі, що його висловлювання є його оціночними судженнями та критикою з приводу дій позивача. Відповідач посилається на ст. 30 Закону України «Про інформацію», згідно якої, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Крім того, відповідач звернув увагу, що його вислів взагалі не був твердженням, а був запитанням. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено з пояснень позивача, що [INFO] на засіданні комісії інформаційно-консультаційного центру ПАТ «Сумиобленерго», членом якої був позивач, відповідач звернувся до позивача з висловлюванням «Ви тупий?». Документальних доказів цьому немає, оскільки в протоколі засідання комісії дана інформація не відображалась, а аудіофіксація чи відеофісація засідання комісії ІКЦ не проводилася, що підтверджується листом ПАТ «Сумиобленерго» від 28.04.2017 року (а.с.48). При цьому вказані обставинами відповідачем не заперечувались. Судом також встановлено, що [INFO] [PERSON] звернувся з письмовою заявою на ім'я начальника ІКЦ ПАТ «Сумиобленерго» [PERSON], в якій вимагав від начальника ІКЦ ПАТ «Сумиобленерго» та від членів комісії ІКЦ не спотворювати інформацію та не перекручувати, а саме: його запитання на адресу юриста «Ви тупий?». Вважає, що члени комісії перекручують та спотворюють інформацію і стверджують, що відповідач особисто ображає юриста. В даній заяві також зазначив, що він вважає, що запитання поставлене ним, не є образою (а.с.13). Судом встановлено, що наказом ПАТ «Сумиобленерго» № 8/394 від 04.11.2016 року [PERSON] був включений у склад комісії Інформаційно-консультаційного центру, а наказом ПАТ «Сумиобленерго» № 8/437 від 05.12.2016 року у склад комісії Інформаційно-консультаційного центру позивач [PERSON] не включався (а.с.11, 12). Допитаний в суді свідок [PERSON] пояснив, що він є безпосереднім керівником позивача. На засіданні комісії ІКЦ [INFO] він особисто не був, а тому йому відомо про події зі слів [PERSON] та слів керівника товариства [PERSON] Свідок пояснив, що [PERSON] був включений до складу комісії ІКЦ та направлений як юрисконсульт на засідання цієї комісії, так як інший юрист Андрієнко знаходилась на лікарняному. Після засіданні комісії [PERSON] був трохи пригнічений. Керівник товариства [PERSON] сказав свідку, що той не підготував [PERSON] до засідання комісії, треба було пояснити, як поводити себе з [PERSON] його ображав, коли [PERSON] відстоював свою позицію. Свідок пояснив, що наступного після засідання комісії дня прийшла заява від [PERSON], що він від своїх слів не відмовляється, і що він вірно поставив питання, і чому його не включили в протокол. Дана заява пройшла через канцелярію товариства, всі стали запитувати про подію з [PERSON] і [PERSON], і свідок вирішив виключити [PERSON] з комісії. Свідок пояснив, що на день енергетика він планував подати кандидатуру [PERSON] для заохочення, однак після цього інциденту з [PERSON] свідок вирішив також не включати [PERSON] у список на преміювання, щоб уникнути зайвих розмов між працівниками товариства. Свідок вважає, що сам факт того, що відповідач подав письмову заяву, яка пройшла через реєстрацію в канцелярії товариства, свідчить про намір відповідача розповсюдити інформацію і таким чином «добити», «дістати» людину. Свідок пояснив, що на прийняття рішення про виключення [PERSON] зі складу комісії вплинула поведінка [PERSON], який змінився після інциденту з [PERSON], став пригнічений, неініціативний, став менше спорити, не відстоює свою точку зору. Свідок пояснив, що він не давав оцінку професійним якостям [PERSON], а просто прийняв рішення, бо так було краще і для товариства і для [PERSON]. Свідок вважав, що потрібно виключити [PERSON] з комісії ІКЦ, щоб не було більших проблем і щоб такі ситуації не повторювались. Свідок вважає, що [PERSON] все вірно зробив, оцінка його дій позитивна, але свідок діяв би по-іншому. Нестандартність ситуації в тому, що раніше ніхто нікого на ображав на комісії, конфліктних ситуацій не було. Можливо, якщо б не було цієї ситуації, [PERSON] був би вибраний одним з кращих працівників товариства, але ж його роботу оцінює не лише безпосередній керівник, але й інші оточуючі. Керівник товариства також міг би вплинути на рішення про зняття кандидатури [PERSON] з номінації на заохочення після цих подій. Свідок пояснив, що на засідання комісії ІКЦ розглядаються спірні ситуації. [PERSON] в ПАТ «Сумиобленерго» знають всі, так як він пише скарги постійно, і з ним краще не зв'язуватися. Допитаний в суді свідок [PERSON] пояснив, що він є комерційним директором товариства, і заступником начальника комісії ІКЦ. [INFO] відбулось засідання комісії ІКЦ, де одним з питань було спірне питання з [PERSON]. Обговорення проходило бурно, [PERSON] наполягав, що був договір, а Обленерго наполягало, що договір не є укладеним. Юрист виступив і роз'яснив, що договір не є укладеним, а [PERSON] повівся агресивно і неадекватно і дозволив собі вислів в адресу юриста: «Вы тупой?». В протоколі не фіксуються розмови і обговорення, що не стосуються суті питання. Свідок повідомив, що зняття [PERSON] з даного напрямку роботи було ініційовано його (юриста) керівництвом. Свідок повідомив, що він не давав оцінку професійним якостям [PERSON], і не ознайомлювався з матеріалами подання відносно [PERSON], оскільки це не його компетенція. Свідок пояснив. Що зміни в поведінці [PERSON] він помітив в цей же день, коли він при подальших розглядах питань намагався нібито виправдатись, хотів довести свою компетентність та профпридатність. Свідок пояснив, що у них всі питання, які виносять на розгляд комісії ІКЦ, є конфліктними і спірними. Свідок вважає, що позивач був готовий до конфліктної ситуації. Але це була перша ситуація, коли скаржник звертався до конкретного члена комісії і не в зовсім пристойній формі, а агресивно і неадекватно. Неадекватність і агресивність проявилась в тому, що [PERSON] звернувся в підвищеному тоні, російською мовою, і піднявся з крісла. Свідок пояснив, що на даний час ще не вирішено спірне питання, з яким звертався на комісію ІКЦ [PERSON]. Свідку не відомо, чи був вплив керівництва на [PERSON] з приводу його звернення до суду з позовом проти [PERSON]. Свідок вважає, що [PERSON] кваліфікований фахівець, відповідає займаній посаді, і ставлення до нього після засідання комісії ІКЦ у свідка не змінилось. Свідок пояснив, що багато людей бачили лист [PERSON] відносно [PERSON], оскільки лист був офіційно зареєстрований в товаристві. Допитаний в суді свідок [PERSON] пояснив, що він є рідним братом відповідача, і відповідач на засіданні комісії ІКЦ [INFO] представляв саме його інтереси. Свідок пояснив, що він також був присутній на засіданні комісії під час розгляду його питання. Свідок зазначив, що його представник [PERSON] не стверджував стосовно юриста, а задав питання, і це питання було задано нормальним тоном, а не агресивно, як невірно вказують позивач та свідки. Засідання комісії відбувалось спокійно, але представник ПАТ «Сумиобленерго» ігнорував питання відповідача. Двічі чи тричі йому було задано питання, чому у рахунку є посилання на номер договору. Юрист сказав, що це не документ, а фікція, і сказав, що договір знищено. Свідок повідомив, що на даний час спірне питання по його справі не вирішено. Також свідок повідомив, що йому з боку ПАТ «Сумиобленерго» пропонували, щоб він не користувався допомогою [PERSON], тоді вони вирішать питання свідка. Свідок вважає, що у ПАТ «Сумиобленерго» намагаються не допускати [PERSON] до будь-якої інформації, оскільки він захищає інтереси споживачів. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). При розгляді даної справи, суд враховує також міжнародно-правові зобов'язання України в сфері свободи слова, свободи вираження поглядів. Відповідно до ст. 17 Закону «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. За змістом цієї норми свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини. Втрутитись у процес реалізації цієї норми національна влада може лише у випадках, передбачених ч. 2 ст.10 Конвенції, зокрема, якщо це передбачено законом, направлено на захист репутації або прав інших осіб і є необхідним у демократичному суспільстві. Аналіз зазначеного національного законодавства та ст.10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Крім того, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі. В силу ст. 30 цього Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема: критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих ст. 10 Європейської конвенції з прав людини, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в п. 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, ст. 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Оціночні судження також користуються захистом, це передумова плюралізму поглядів. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Заслухавши в судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши показання свідків, дослідивши письмову заяву відповідача [PERSON] від [INFO], подану ним на ім'я начальника ІКЦ ПАТ «Сумиобленерго» (а.с. 13) , суд приходить до висновку, що в заяві та вислові на засіданні комісії відповідач навів свої оціночні судження, думки, переконання, а також критичну оцінку пояснень позивача з приводу конфліктної ситуації, що виникла між ПАТ «Сумиобленерго» та особою, інтереси якої він представляв - [PERSON] Вказане висловлювання: «Ви тупий?» є суб'єктивною думкою відповідача, і є оціночним судженням. Дане висловлювання не містять фактичних даних і не може бути витлумачене як таке, що містить фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів. Таким чином, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів відповідача, таке судження відповідно до вказаних вище правових норм та роз'яснень, що містяться у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», не підлягає спростуванню та доведенню його правдивості. Зазначене оціночне судження, думка та переконання не є предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів відповідача, не може бути перевірене на предмет його відповідності дійсності і не може бути спростоване, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка висловлена, зокрема, в рішеннях цього суду у справах «Лінгенс проти Австрії» від 8.07.1986 року та «Українська прес-група» проти України» від 29.03.2005 року. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року (заява № 72713/01) у справі «Українська Прес-Група проти України» зазначено: «41. У своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. 42. Однак навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя». У зв'язку з наведеним, суд також приходить до висновку, що немає фактів, які б доводили, що за\-значений вище вислів відповідача [PERSON], висловлений ним на засіданні комісії ІКЦ [INFO], мотивований цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність, ділову репутацію позивача. Крім того, щодо позовних вимог в частині зобов'язання відповідача принести свої вибачення позивачу, суд вважає, що суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатись перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК України. Також вибачення як спосіб захисту гідності, честі та ділової репутації судами застосований бути не може, оскільки це суперечить положенням статті 10 Конвенції щодо свободи власних поглядів та переконань. Захищаючи одне право не слід порушувати інше право, особливо якщо є передбачені законом інші можливості захистити порушене право. Суд також вважає необґрунтованими вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачем не доведено в суді факту спричинення йому такої шкоди. При цьому посилання позивача на те, що внаслідок дій відповідача було підірвано авторитет позивача перед керівництвом, сповільнилося його кар'єрне зростання, знизилась самооцінка, знизилась ефективність його роботи - суд не приймає до уваги, оскільки допитані в суді свідки, серед яких і безпосередній керівник позивача, пояснили, що їх відношення до позивача і оцінка його професійних здібностей не змінилась після засідання комісії ІКЦ. Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позову. На підставі ст. 88 ЦПК України, в зв'язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати необхідно залишити за позивачем. На підставі ст. 23, 277 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,

Outcome: dismissed