Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

31 серпня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] , відповідно до якого просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 14.08.1999 року кишлачною радою Пулодон Канібадамського району Ленінабадської області республіки Таджикистан, актовий запис № 118. Причиною розірвання шлюбу зазначила той факт, що подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного. Шлюбно-сімейні відносини припинені, сторони перестали вести спільне господарство. З січня 2020 року хоча і проживають разом, але взагалі не спілкуються. Не мають спільного сімейного життя та спільного господарства, шлюбні стосунки припинені. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула. Разом з позовною заявою надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не прибув. Через канцелярію суду надійшла заява про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. 14 серпня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований в м. Пулодон Канібадамського району, актовий запис № 118. Прізвище дружини після укладення шлюбу зазначено [PERSON] . Відповідно до ч. 1\~ст. 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, а згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інтереси малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Оцінивши належність, достовірність, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи визнання відповідачем позову,суд вважає, що підстави, на які посилається позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім`ї не можливо, шлюб фактично розпався та існує формально, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved