Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~29 листопада 2019 року позивач звернувся в суд із позовною заявою про стягнення боргу з [PERSON] за кредитним договором №11299780000 від 15.02.2008 року у розмірі 110 442,46 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 15.02.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №11299780000, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 162 347 грн. 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту №11299780000. Загальний розмір заборгованості по сплаті заборгованості за нарахованими відсотками, інфляційними втратами, нарахованої пені за подвійною обліковою ставкою НБУ та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 24.10.2019 року, відповідно до розрахунку заборгованості становить 110 442,46 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задоволити з наведених підстав. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити в його задоволенні на підставі пропуску строку позовної давності. Ухвалою суду від 04.12.2019 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. Представником відповідача заявлялось клопотання про витребування доказів, яке судом задоволено. 16.03.2020 року представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Ухвалою від 22.07.2020 року позовну заяву залишено без розгляду. 21.08.2020 року представник позивача звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу від 22.07.2020 року. 13.10.2020 року Хмельницьким апеляційним судом скасовано ухвалу від 22.07.2020 року, справу направлено для продовження розгляду. 09.11.2020 року справу призначено до слухання по суті. Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що між позичальником [PERSON] та ПАТ «Укрсиббанк» 15.02.2008 року було укладено кредитний договір №11299780000, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 162 347 грн. для придбання автомобіля Ssang Yong Rexton. чорного кольору, рік випуску 2008 рік, кузов [NUMBER] , державний номер [NUMBER] строком до 13 лютого 2015 року. Копія договору додається. Таким чином, починаючи з 13 лютого 2015 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором. Відповідно до Договору факторингу № 05/12 від 20.04.2012 року ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» (в подальшому назву змінено на ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір про те, що Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги за кредитами, прийняти їх і сплатити ціну продажу, передбачену Договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним\~договором банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірі та\~на умовах,\~встановлених договором,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути кредит\~та сплатити\~проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549-552\~цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язуєт ься передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плазу (у будь - який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи боржника). Позивач стверджує,\~що заборгованість\~ [PERSON] \~станом на\~24.10.2019\~року становить\~137\~977,48\~грн.\~з яких\~заборгованість за\~тілом кредиту\~91\~091,61\~грн.,\~заборгованість за\~нарахованими відсотками\~-\~37\~977,48\~грн.,\~заборгованість по\~пені 2\~652,98\~грн.\~Крім того позивачем нараховано 3% річних в розмірі 8 206 гривень та 32\~069,25 грн і втрат від інфляції, всього 110\~442,46 гривень. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 висловила позицію, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, яка утворилась станом на 24 жовтня 2019 року, позивачем нараховані проценти зокрема після закінчення строку повернення кредиту (після 13 лютого 2015 року), тобто ця заборгованість нарахована позивачем безпідставно. Отже, заборгованість за кредитним договором за відсотками та вимогами щодо пені з 13 лютого 2015 року по 24 жовтня 2019 року безпідставно включена позивачем до розрахунку заборгованості суми кредиту та процентів. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у гри роки. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня. коли у кредитора виникає право пред`явит и вимогу про виконання зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку . З матеріалів справи вбачається, що з 17.06.2013 року позичальник щомісячні платежі за кредитом не сплачував. В строк до 13 лютого 2015 року кредит не повернув. Позов до суду про стягнення заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» пред`явило 25 листопада 2019 року, тобто через 4 роки 9 місяців 20 днів після закінчення строку повернення кредиту. Документи позивача не місять графіку погашення заборгованості за кредитним договором строком погашення зобов`язань відповідача, тож строком повернення кредиту слід рахувати строк закінчення зобов`язань за кредитним договором - 13.02.2015 року. До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК також застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Оскільки, строк виконання основного зобов`язання закінчився 13.02.2015 року, право на звернення до суду із вимогами про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 17.06.2013 року по 13.02.2015 року виникло у позивача з 13.02.2015 року і закінчилося 13.02.2018 року, тобто позов в частині вказаних вище вимог також заявлено позивачем з пропуском строків позовної давності. Частини 3,4 статті 267 ЦК України регламентують, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник відповідача звернулась до суду із заявою про застосування строків позовної давності. Таким чином, на момент звернення позивача до суду з позовом про стягнення заборгованості, 25.11.2019 року, трирічний строк щодо стягнення тіла кредиту та відсотків, в межах яких позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплинув. У зв`язку із наведеним, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed