Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

31.05.2016 року адвокат [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON], територіального сервісного центру 6845 Регіонального сервісного центру МВС в Хмельницькій області (далі ТСЦ 6845 РСЦ МВС в Хмельницькій області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Шепетівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (далі ВДВС Шепетівського МРУЮ) про визнання недійсним договору купівлі продажу транспортного засобу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 03.06.2015 року державним виконавцем ВДВС Шепетівського МРУЮ [PERSON] відкрито виконавчі провадження №47728930 та №47729690 на підставі виданих 18.05.2015 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області виконавчих листів №688/591/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 1488283 грн. 21 коп. та судового збору в розмірі 3455 грн. 59 коп. та прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону його відчужувати, яку внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. На підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» постановою ВДВС Шепетівського МРУЮ від 28.08.2015 року виконавче провадження закінчено та направлено до ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві за належністю. 29.09.2015 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м.Києві [PERSON] (далі ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві) відкрито виконавче провадження № 48836880 за виконавчим листом № 688/591/15-ц, виданим Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON]JI. заборгованості за договором позики в в сумі 1488283 грн. 21 коп. В ході виконання до матеріалів виконавчого провадження №48836880 представником стягувача було долучено ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області в справі №688/591/15-ц, якою виправлено описки у рішенні суду від 16.04.2015 р. за позовом [PERSON]JI. до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та виконавчих листах від 18.05.2015 pоку в частині виправлення по батькові відповідача з «Миколайовича» на «Михайловича». Прийнята ВДВС Шепетівського МРУЮ постанова про накладення арешту зберігала свою чинність протягом всього часу виконання судового рішення. [PERSON] дія арешту не оскаржувалась, відсутні будь-які судові рішення чи постанови державного виконавця про припинення його дії. Крім того, вказав, що [PERSON] нотаріально посвідченою довіреністю оформленою 27.01.2016 року уповноважив [PERSON] на продаж належного йому на праві власності автомобіля марки FIAT, моделі NUOVO DOBLO, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) №ZFA26300009249702, реєстраційний номер [NUMBER], дата першої реєстрації 02.08.2013 року, який ним було продано 28.01.2016 року в ТСЦ 6845 РСЦ МВС в Хмельницькій області для [PERSON], чим порушив вимоги закону щодо розпорядження своїм майном в умовах дії арешту. При цьому, посилається на те, що [PERSON] набув право власності на транспортний засіб на підставі договору фінансового лізингу, який за своєю природою має оплатний характер. Відповідач, володіючи грошовим коштами, ухиляючись від виконання судового рішення, здійснював лізингові платежі з метою набуття у власність та наступного продажу транспортного засобу. В період укладення договору купівлі-продажу транспортний засіб знаходився під арештом виконавчої служби, а тому [PERSON] мав можливість задовольнити свої вимоги за рахунок майна боржника відповідача, в разі відсутності грошових коштів на рахунку останнього. Враховуючи те, що укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу завдає шкоди позивачу, що виражається в неможливості виконання судового рішення, укладення договору відповідачем здійснювалося з метою уникнення цивільно-правової відповідальності за рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16.04.2015 р. в справі №688/591/15-ц, розпорядження транспортним засобом відбувалося під час дії арешту та заборони державного виконавця на продаж майна, просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу №6845/2016/327 від 28 січня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] від імені якого на підставі довіреності діяв [PERSON] та зобов'язати ТСЦ 6845 РСЦ МВС в Хмельницькій області здійснити перереєстрацію права власності на легковий автомобіль марки FIAT, моделі NUOVO DOBLO, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) №ZFA26300009249702, реєстраційний номер [NUMBER], дата першої реєстрації 02.08.2013 р., на імя [PERSON], [INFO]. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду від 01.07.2016 року за клопотанням представника позивача замінено неналежного відповідача ТСЦ 6845 РСЦ МВС в Хмельницькій області на належного РСЦ МВС в Хмельницькій області, ухвалою суду від 06.10.2016 року залучено в якості співвідповідача [PERSON], а ухвалою суду від 08.11.2016 року в якості третьої особи без самостійних вимог [PERSON] Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Проте, представник позивача [PERSON] звернувся до суду із заявою, у якій просив розгляд справи провести у їх відсутність, позов підтримав, подав письмові пояснення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, згідно ч.5 ст. 74 ЦПК України. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, хоча про час, день та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Проте, представник відповідача [PERSON] звернувся до суду із письмовими запереченнями, у яких позов не визнав, просив розгляд справи проводити у їх відсутність, в задоволенні позову відмовити повністю за безпідставністю. Представник відповідача РСЦ МВС в Хмельницькій області у судове засідання не зявився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Проте, в.о. директора РСЦ МВС в Хмельницькій області [PERSON] подав до суду письмові заперечення, у яких просив розгляд справи провести у відсутності їх представника, позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити повністю. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Шепетівського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Хмельницькій області [PERSON] у судове засідання не зявилась, хоча про час, день та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, подала заяву про розгляд справи без участі представника ВДВС, у вирішенні спору поклалась на розсуд суду. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у судове засідання не з'явився. Зясувавши позиції осіб, які беруть участь у розгляді справи, викладені у письмових заявах та запереченнях, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Статтями 15, 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, гарантовано кожній особі право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В тому числі, визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб, що встановлений договором або законом. До способів судового захисту цивільних прав, що визначені ч.2.ст.16 ЦК України відноситься, в тому числі, вимоги про визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно із ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.202 ЦК України, правочинами визнаються дії осіб, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків і для чинності правочину необхідним є дотримання вимог, передбачених ст.203 ЦК України. Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Статтею 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, а також інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Одним із різновидів правочинів є договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст.626 ЦК України), який вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ст.638 ЦК України). Відповідно до ст.655-657 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статей\~215\~та\~216 ЦК України\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (п.5\~постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Як встановлено в суді та вбачається з матеріалів виконавчих проваджень, постановами державного виконавця ВДВС Шепетівського МРУЮ [PERSON] від 03 червня 2015 року за заявою стягувача [PERSON] на підставі виданих Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області виконавчих листів №688/591/15-ц від 18.05.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 1488283 грн. 21 коп. та судового збору в розмірі 3455 грн. 59 коп. відкрито виконавчі провадження №47728930 та №47729690 відповідно. Також, 03 червня 2015 року з метою забезпечення повного та своєчасного виконання рішення суду державним виконавцем Давидюк В.В. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме майно боржника [PERSON]. Відомості про арешт рухомого майна були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягом з вказаного реєстру за № 47118777 від 03.06.2015 року. 12 червня 2015 року начальником центру ДАІ 6807 м. Шепетівка було повідомлено ВДВС Шепетівського МРУЮ про отримання постанови ВП 47728930 від 03.06.2015 року про накладення арешту на майно [PERSON], проте зареєстрованих за ним транспортних засобів не виявлено. Згідно акта державного виконавця від 28.08.2015 року боржник [PERSON] за вказаною стягувачем адресою: м.Шепетівка, вул.Віленського, 15, зареєстрований, але не проживає. Майна на території м.Шепетівка та Шепетівського району не має. В ході примусового виконання було встановлено, що за боржником транспортного засобу не зареєстровано, на обліку в пенсійному фонді не перебуває, сільськогосподарської техніки не зареєстровано. Згідно повідомлення представника стягувача, фактична адреса проживання боржника: [ADDRESS]. А тому, постановою державного виконавця від 28.08.2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №688/591/15-ц, виданого 18.05.2015 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 1488283 грн. 21 коп. закінчено та направлено за належністю до відділу Державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Постановою головного державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві [PERSON] від 29 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження №48836880 з виконання виконавчого листа №688/591/15-ц, виданого 18.05.2015 року Шепетівським міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 1488283 грн. 21 коп. В ході виконавчого провадження представником стягувача [PERSON] долучено до матеріалів виконавчого провадження ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 березня 2016 року про виправлення описки у рішенні суду від 16 квітня 2015 року та виконавчих листах від 18 травня 2015 року по справі №688/591/15-ц 2/688/254/15 про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 1488283 грн. 21 коп. та судового збору в розмірі 3455 грн. 59 коп., якою замінено по батькові відповідача «Миколайович» на «Михайлович». Крім того, судом встановлено, що відповідачем [PERSON] 05 вересня 2013 року було укладено договір фінансового лізингу з ПАТ КБ «ПриватБанк», за наслідками виконання умов якого за ним 27 січня 2016 року було зареєстровано транспортний засіб легковий автомобіль марки FIAT, моделі NUOVO DOBLO, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) №ZFA26300009249702, реєстраційний номер [NUMBER]. 28 січня 2016 року між [PERSON], якого уповноважив [PERSON] нотаріально посвідченою довіреністю від 27.01.2016 року, та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №6845/2016/327. Відповідно до п.п. 1.1., 2.1 Договору предметом договору є автомобіль марки FIAT, моделі NUOVO DOBLO, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) №ZFA26300009249702, реєстраційний номер [NUMBER], який продано за 120000 грн. Із позовної заяви [PERSON] вбачається, що він просить задовольнити позов, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] здійснивши продаж автомобіля власником якого він був, діяв всупереч заборони державного виконавця на відчуження майна та оспорюваний правочин вчинений з метою невиконання рішення суду про повернення боргу. За положеннями чч. 1, 3\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1 - 3, 5 та 6\~ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п.41 Порядку державної реєстрації\~\~(перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них\~транспортних засобів та мопедів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 7 вересня 1998 року\~з подальшими змінами та доповненнями (далі\~Порядок державної реєстрації транспортних засобів), забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту. Статтею 658 ЦК України передбачено, що право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Відповідно до ст.317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник здійснює своє право на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Водночас, при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян, інтересам суспільства. Непорушність права власності гарантується ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України, а тому особа може бути обмежена у його здійсненні виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. До передбачених законом обмежень у здійсненні права власності відносяться заходи примусового виконання судових рішень, які застосовуються в межах виконавчого провадження, в тому числі, арешт майна боржника, як складова звернення стягнення на майно боржника згідно п.1. ч.І. ст.32, ч.1.ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час відкриття виконавчого провадження 03.06.2015 року). Отже, з урахуванням вимог ч.1 ст.319, ч.2 ст.321 ЦК України, а також положень ст.19 Конституції України та ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час відкриття виконавчого провадження 03.06.2015 року), в межах виконавчого провадження заборона розпорядження майном, яке належить боржнику може вчинятись виключно у спосіб та в порядку, які встановлені чинним законодавством. Так, відповідно до ст.ст. 32, 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час відкриття виконавчого провадження 03.06.2015 року), одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на майно (майнові права) боржника (у т.ч. якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб), яке полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції що діяла на час відкриття виконавчого провадження 03.06.2015 року), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. При цьому, копії постанови державного виконавця про арешт майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та іншим органам, в тому числі органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. В матеріалах справи наявна постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 03.06.2015 року, прийнята у ВП №47728930, якою державний виконавець ВДВС Шепетівського МРУЮ [PERSON] наклала арешт на усе рухоме майно, що належало на той момент боржнику [PERSON] із одночасною забороною відчуження будь-якого майна, яке належало боржнику. Як вбачається зі змісту п.1.1.-1.2. Договору купівлі-продажу транспортного засобу №6845/2016/327 від 28.01.2016 року, предмет цього договору - легковий автомобіль марки FIAT, моделі NUOVO DOBLO, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) №ZFA26300009249702, реєстраційний номер [NUMBER] на момент укладення Договору належав на праві власності відповідачу [PERSON], що підтверджувалось Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХТ № 817283, виданим 27.01.2016 року. Згідно із матеріалами реєстраційних справ, наданих ТСЦ 8044 РСЦ МВС в місті Києві, 11 грудня 2015 року попередній власник транспортного засобу - ПАТ КБ «Приватбанк» зняв з обліку зазначений вище транспортний засіб, для чого ним до ТСЦ 8044 серед інших документів було подано: заяву №82061500 від 11.12.2015 року (щодо зняття з обліку); заяву про приєднання до умов і правил надання фінансового лізингу №К500А+2883 82993 від 05.09.2013 року та Договір фінансового лізингу №К500А+288382993 від 05.09.2013 року; наказ №К500А+2883 82993 від 10.12.2015 року (про зняття автомобіля з балансу ПАТ КБ «Приватбанк» та з обліку); акт остаточного виконання зобов'язань №К500А+288382993 від 10.12.2015 року (яким засвідчено факт виконання зобов'язань Лізингоодержувачем); акт приймання-передачі транспортного засобу №К500А+288382993 від 10.12.2015 року (яким засвідчено факт передачі автомобіля для [PERSON]М.) Відповідно до ст.806 ЦК України, ст.292 ГК України, договір лізингу передбачає передання або зобов'язання передання лізингодавцем для лізингоодержувача у користування майно на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Залежно від особливостей здійснення лізингових операцій лізинг може бути двох видів - фінансовий чи оперативний. Згідно ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 8 цього ж Закону, якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше. При цьому, частиною третьою цієї ж норми чітко визначено, що предмет лізингу не може бути конфісковано, на нього не може бути накладено арешт у зв'язку з будь-якими діями або бездіяльністю лізингоодержувача. Згідно п.27 Порядку державної реєстрації транспортних засобів, транспортні засоби, що придбаваються юридичною особою - лізингодавцем з метою подальшої передачі їх лізингоодержувачу на підставі договору фінансового лізингу, реєструються за лізингодавцем. Після виконання договору фінансового лізингу транспортні засоби знімаються з обліку і реєструються за лізингоодержувачем на підставі зазначеного договору та акта приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно додатку 2. З умов Договору фінансового лізингу №К500А+288382993 від 05.09.2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що право власності на предмет лізингу переходить до Лізингоодержувача в момент підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками [PERSON] звірки взаєморозрахунків та переходу права власності, а тому [PERSON] набув права власності на легковий автомобіль марки FIAT, моделі NUOVO DOBLO, 2013 року випуску, номер шасі (кузова, рами) №ZFA26300009249702, реєстраційний номер [NUMBER] з 10 грудня 2015 року, після підписання [PERSON] остаточного виконання зобов'язань сторін по фінансовому лізингу №К500А+288382993. Відтак, 27.01.2016 року [PERSON] звернувся до ТСЦ 8044 із заявою №84417662 та відповідними документами, на підставі яких за ним було зареєстровано транспортний засіб та видано Свідоцтво сер. СХТ № 817283. Отже, заборона відчуження рухомого майна накладена 03.06.2015 року на майно, належне боржнику не могла поширюватись на транспортний засіб, який перебував у лізингу, не належав йому на праві власності і власником якого був на той час ПАТ КБ «Приватбанк». Як вбачається з матеріалів виконавчих проваджень, витребуваних судом, у них відсутні будь-які докази того, що відповідач (боржник) [PERSON] отримував повідомлення про відкриття виконавчих проваджень та накладення 03.06.2015 року арешту на належне йому станом на вказану дату майно та внесення відповідних відомостей до Реєстру. Положеннями ЦК України не передбачено особливих вимог щодо форми договору купівлі-продажу транспортних засобів. Поряд із цим, Порядком державної реєстрації транспортних засобів встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків, а також передбачено обов'язковість його застосування для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів. Так, згідно п.4 Порядку державної реєстрації транспортних засобів, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. При цьому, одним із документів, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, є укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Згідно ст.215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу, є підставою недійсності правочину. Зокрема, правочин, недійсність якого встановлена законом є нікчемним правочином і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, а у випадку якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Фактично, як вбачається зі змісту Договору купівлі-продажу транспортного засобу №6845/2016/327 від 28.01.2016 року, між відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено (оформлено та підписано) вказаний договір в ТСЦ 6845 РСЦ МВС в Хмельницькій області, в присутності адміністратора Сервісного центру 6845, який перевірив відповідність інформації внесеної до цього договору документам, які надані сторонами договору, про що свідчить відповідний запис на договорі, а також підпис адміністратора і печатка територіального центру. Тому, сторонами вищезгаданого Договору дотримано усі вимоги чинного законодавства, які стосуються його форми та порядку укладення, а також у повному обсязі виконано обов'язки щодо наступної реєстрації транспортного засобу. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову, а тому дійшов висновку, що в його задоволенні слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed