overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

31 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS], у вказаному будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], сестра позивача та діти сестри, проте за адресою: [ADDRESS], вони не проживають, комунальні послуги не оплачують, їх місце проживання на даний час невідоме. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позов, просили його задовольнити, позивач та представник позивача надали суду пояснення, що відповідають змісту позову. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.08.2014 року у справі №185/2889/14-ц, що підтверджується даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У вказаному будинку зареєстровано місце проживання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області та довідкою В'язівоцької сільської ради Павлоградського району від 13.10.2014 року №574. Відповідно до акту В'язівоцької сільської ради Павлоградського району від 26.09.2014 року №18, який складено депутатами В'язівоцької сільської ради, сусідами, мешканцями будинків №27, №49 по [ADDRESS], в будинку за адресою: [ADDRESS], [PERSON], 1965 року народження, [PERSON],1992 року народження, [PERSON], 1987 року народження, не проживають з березня 2013 року. В судовому засіданні допитано свідків, [PERSON], [PERSON], які повідомили суду, що є сусідами позивача, знають відповідачів як сестру, дітей сестри позивача, і вони не живуть в будинку [ADDRESS], вже біля 1,5 років, поїхали після смерті матері позивача та [PERSON], їх особистих речей у будинку немає, будинок нежилий. Відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, встановив, що відсутність відповідачів в будинку [ADDRESS], складає більш ніж рік, що є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вищезазначеним будинком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

31 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що подальше спільне життя з відповідачем не можливе, шлюбні відносини припинені, проживають вони окремо. Сторони в судове засідання не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позивач свій позов підтримала, відповідач позов визнав. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Сторони уклали шлюб 06 вересня 2008 року. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, сторони з червня 2014 року проживають окремо . Наведене свідчить, що між сторонами склалися спірні сімейні правовідносини з приводу розірвання шлюбу. Дані правовідносини регулюються ст. ст. 104,105,110, 112 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ст.ст. 104 ,105,110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлено, що подружжя припинили сімейні відносини, на примирення не згодні. На думку суду подальше спільне життя і збереження сім'ї суперечить інтересам сторін, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

31 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В обгрунтування позову посилається на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі у якому народилося п'ятеро дітей: донька [PERSON], [INFO], сини - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], донька - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. На даний час з відповідача, згідно рішення суду, стягуються аліменти на утримання чотирьох старших дітей, а на утримання наймолодшого сина [PERSON] відповідач ніякої матеріальної допомоги не надає, син знаходиться на її утриманні. Тому, у зв'язку із цим, позивачка і звертається до суду для вирішення питання про примусове стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 100 гривень щомісячно. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи в суді був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши позивачку, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. [PERSON] та [PERSON] з 29 серпня 2004 року перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 14.03.2013 року було розірвано. У шлюбі у них народилося п'ятеро дітей: [INFO] донька [PERSON], [INFO] син [PERSON], [INFO] син [PERSON], [INFO] донька [PERSON], [INFO] син [PERSON]. Дані відомості підтверджуються копією свідоцтва про одруження, копією рішення суду від 14.03.2013 року, копіями свідоцтв про народження дітей. Згідно рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25 березня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання чотирьох старших дітей у розмірі по 100 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 20 лютого 2013 року і до повноліття дітей. Про що свідчить копія рішення суду від 25.03.2013 року, наявна у матеріалах справи. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] на утримання наймолодшого сина [PERSON], [INFO], матеріальної допомоги не надає, він проживає разом із матір'ю [PERSON] та повністю знаходиться на її утриманні. Тому враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач на даний час ніде не працює, постійного доходу не має, однак є особою працездатного віку, суд вважає, що у даному випадку аліменти на утримання неповнолітньої дитини потрібно визначити у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.ст. 180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

31 жовтня 2014 року [PERSON]звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлений позов мотивує тим, що знаходяться в шлюбних відносинах з 13 червня 2009 року. Шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 151.Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб з відповідачем, вказуючи, що з останнім сімейне життя не склалося, через несумістність характерів. Майнового спору та спору з приводу виховання дитини не мають. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надав письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовний вимоги підтримала в повному обсязі, просить розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, направивши письмову заяву з проханням розглялянути справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечуває. Сторони спроб до примирення робити не бажають. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв'язку з чим подальше ухвалення судом заходів для їх примирення суперечитиме моральним принципам суспільства. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

31 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду з вищезазначеною позовною заявою. У позові пояснила, що з 17 червня 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від цього шлюбу у сторін є спільна дитина - дочка [PERSON],[INFO]. Дитина перебуває на утриманні позивачки. Зазначає, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, працездатний, утриманців не має. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надавши письмову заяву про розгляд справи без своєї участі. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, зазначивши, що в досудовому порядку питання матеріального забезпечення дитини він з позивачкою не вирішував, від надання грошової допомоги на утримання дитини він не ухилявся. Заслухавши відповідача, вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 17 червня 2011 року було укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області (а.с.3) від цього шлюбу у сторін є спільна дитина - донька, [PERSON], [INFO] (а.с.4), яка знаходиться на утриманні позивачки (а.с.5). Між сторонами не укладено добровільної угоди про матеріальне утримання неповнолітньої дитини, Відповідач має можливість надавати таку матеріальну допомогу, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом ( ч. 1 ст. 183 СК України ). Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

31 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вказувала, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 03 червня 1995 року. Від шлюбу мають повнолітню дочку, 1997 року народження. Зазначала, що спільне життя у них не склалось через різність характерів, життєвих інтересів та поглядів на життя, внаслідок чого між ними почали виникати сварки та непорозуміння, проживають окремо, тому через неможливість подальшого спільного проживання однією сім'єю, просила шлюб розірвати. У судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у своїй заяві позивач просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, строк для примирення просила не надавати. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи вбачається, що з 03 червня 1995 року [PERSON], 1968 року народження, та [PERSON], 1973 року народження, перебувають у шлюбі, який зареєстровано Липоводолинським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №14. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. [PERSON] проживає у [ADDRESS]. [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За таких обставин, за відсутності між сторонами взаєморозуміння, поваги, спільного вирішення сімейних проблем, відмови від поновлення та продовження подальших, у розумінні ст.3, ч.ч.5, 6 ст.7, ст.51 СК України шлюбних відносин, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що в силу ч.2 ст.112 СК України є підставами для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб - розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

31 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що шлюб між ними був укладений в 2008 році, мають одну малолітню дочку [PERSON], 2011 року народження, яка живе з позивачкою. Подружнє життя не склалось внаслідок того, що не змогли знайти спільного порозуміння. Це призвело до того, що вони в липні 2014 року припинили шлюбні стосунки. Просить шлюб розірвати, відновити їй дошлюбне прізвище. Суд надав сторонам строк для примирення, після закінчення позивачка подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, свої вимоги підтримує, в наданий судом строк для примирення вони з чоловіком не примирились. Відповідач, повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не прибув, заяви про відкладення розгляду справи не подав, причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з ст..112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. В судовому засіданні встановлено, що через непорозуміння сторони припинили спільне проживання з липня 2014 року, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, в наданий судом строк сторони не примирились. Ці обставини встановлені з пояснень сторін та письмових доказів - свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження дочки. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, відповідають чинному законодавству - подальше сумісне проживання сторін у шлюбі є неможливим і буде суперечити їх інтересам. Тому суд вважає, що цей шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

31 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначає, що шлюб між ними укладений в 2006 році, неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя не склалось з причини несумісності поглядів на життя. В суді позивачка доводи позову підтримує. Відповідач погоджується на розірвання шлюбу. Після закінчення строку для примирення позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач погоджується з позовом. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає можливим задовольнити позов. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони через непорозуміння між собою припинили подружні стосунки, ведення спільного господарства. Вказані обставини встановлені з пояснень сторін та доказів, доданих до позовної заяви - свідоцтва про шлюб. Відповідно до ст..112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані. Подальше сумісне життя сторін є неможливим і буде суперечити їх інтересам, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

31 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої [PERSON], посилаючись на те, що відповідач, будучи батьком дитини матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку не надає, хоча зобов'язаний утримувати дочку до досягнення нею повноліття. Позивач вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу. Позивач подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, вимоги викладені у позові підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав, про причини неявки суд не повідомив. Із письмової згоди позивача, суд ухвалив заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Відповідач, будучи батьком дитини матеріальну допомогу на її утримання не надає, хоча відповідно до вимог ст.180 СК України зобов'язаний таку допомогу надавати і за станом свого здоров'я та матеріальним становищем в змозі її надавати. Відповідач є працездатним, інших утриманців не має. Малолітня [PERSON] проживає разом із матір'ю [ADDRESS]. Розмір аліментів, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої [PERSON], суд, відповідно до вимог ст.ст. 181-183 СК України визначає аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судові витрати по справі складаються із судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., які відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

31 жовтня 2014 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернулось ПАТ КБ «Приват Банк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору (а.с.2-4). Свій позов аргументує тим, що між ПАТ КБ «Приват банк» та [PERSON] було укладено договір №б/н від 26.10.2007 року за яким відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Станом на 30.09.2014 року відповідач має заборгованість - 36519,18 грн., яка складається з наступного: · 7992,33 грн. - заборгованість за кредитом; · 22877,21 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; · 3434,44 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; · 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); · 1715,20 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не прибув був повідомлений належним чином, звернувся із заявою про розгляд справи без його присутності, позов підтримав, у разі не явки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.25). Відповідач у судове засідання не прибула, була повідомлена про час та місце судового розгляду справи, про причину неявки не сповістила, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечував проти такого вирішення справи. (а.с. 23,24,28,29). Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 26.10.2007 року між ПАТ КБ «Приват банк» та [PERSON] укладений кредитний договір за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 8000,00 грн. під 30,00% річних (а.с.8). Згідно розрахунку заборгованості, за відповідачем є заборгованість у розмірі 36519,18 грн. (а.с.5-7). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. При таких обставинах позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в частині стягнення боргу та і в частині судових витрат - 365,19 (а.с.20).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

31 жовтня 2014 року Долинським районним судом Кіровоградської області було винесено рішення по справі за позовом [PERSON] до фермерського господарства «Вершино-Власівське», треті особи: Відділ Держземагенства у Долинському районі Кіровоградської області, Реєстраційна служба Долинського РУЮ Кіровоградської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. 01 грудня 2014 року відповідачем по справі подано до суду заяву про перегляд заочного рішення по справі № 388/1913/14-ц. Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 16.12.2014 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. 23 грудня 2014 року на рішення суду була подана апеляційна скарга та справа була направлена до апеляційного суду Кіровоградської області. Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 15.01.2015 року справа була повернута до Долинського районного суду Кіровоградської області для ухвалення додаткового рішення, оскільки при ухваленні рішення районним судом не було вирішено питання про стягнення судових витрат. В судове засідання сторони не з»явились по невідомій причині, про день і час розгляду справи належним чином було повідомлено. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що є підстави для постановлення додаткового рішення. Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 31.10.2014 року позов [PERSON]- задоволено. Однак при ухваленні рішення судом не в повній мірі вирішено питання про стягнення судових витрат відповідно до ст..88 ЦПК України. Відповідно до п.2) ч.1, 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» - судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої Законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,- у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно п.1) ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви судовий збір складає 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3х розмірів мінімальної заробітної плати. При поданні позову 10.09.2014 року позивач сплатив судовий збір у розмірі 243,60 грн., враховуючи те, що позовні вимоги носили немайновий характер, додатково з відповідача на користь держави слід стягнути 243,60 грн.

Outcome: approved