Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

29 січня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Перший Український Міжнародний Банк, в якому просить суд визнати п.4 заяви № 1001646548201 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 28.07.2020 року, укладений між [PERSON] та АТ Перший Український Міжнародний Банк частково недійсним з застосуванням наслідків недійсності правочину; здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за комісію за обслуговування кредитного договору № 1001646548201 від 28.07.2020 року в рахунок погашення суми тіла кредиту. Позов мотивовано тим, що умова кредитного договору щодо встановлення обов`язку сплати щомісячної комісії є недійсною, оскільки в тексті договору не визначено в чому полягає надання послуги обслуговування, відсутні докази надання вказаної послуги Банком та оплата такої послуга є явно несправедливою, оскільки розмір комісії фактично перевищує розмір процентів за користування кредитом. Представник відповідача надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, який не підписаний, що не відповідає положенням ч.2 ст.178 ЦПК України, тому суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів справи без врахування доводів відзиву та додатків до нього. У судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, 28.07.2020 року [PERSON] підписав заяву № 1001646548201 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «Перший Український Міжнародний Банк», якою визначено наступні умови споживчого кредиту: тип кредиту «споживчий кредит»; сума кредиту 50000 грн; процентна ставка 0,01 %, тип ставки фіксована; строк кредиту 36 місяців. Згідно умов кредитного договору під час користування кредитом Банк надає позичальнику послуги з обслуговування кредитної заборгованості за які встановлюється щомісячна комісійна винагорода у розмірі 2,99% (п.4). Кредит надається позичальнику на загальні споживчі цілі. Згідно заяви комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1495 грн щомісяця (п.8). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до статті 47 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» (далі Закон № 2121-III) банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року. У статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» наведено визначення термінів, які вживаються в цьому законі, зокрема: договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина друга статті 8 Закону № 1734-VIII). Методика розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договорами про споживчий кредит встановлена Правилами розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджені постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 (далі Правила). Згідно з пунктом 5 Правил банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. З огляду на вказані положення законодавства України, чинного на час укладення оспорюваного договору, банк має право встановлювати комісії та інші платежі за додаткові, супутні послуги кредитодавця (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно), що включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Разом із тим до загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII. Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. В пункті 4 заяви встановлено, що розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлюється у розмірі 2,99%. Зокрема, у заяві зазначено, що плата за кредит складається з комісії - 2,99 % щомісячно та процентів у розмірі 0,01 %, а реальний розмір процентної ставки складає 72,2046 %. При цьому розмір комісії 2,99%, оплата якої встановлено у відсотках, значно перевищує розмір встановлених процентів за користування кредитом - 0,01 %. Встановивши в кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту в розмірі 2,99 % від суми кредиту, що складає 1495 грн щомісячно, відповідач не повідомив, які саме послуги за вказану плату надаються позивачу, а розмір такої комісійної винагороди, з огляду на обставини справи (зокрема розмір кредиту та процентів), вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що умови пункту 4 кредитного договору є несправедливими. Загальний розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості значно перевищує загальний розмір процентів за користування кредитом та перевищує розмір кредиту, отриманого позивачем для власних потреб, що вочевидь не можна визнати справедливим та розумним. Позивачем отримано кредит в розмірі 50000 грн на строк 36 місяців, загальна вартість кредиту 103827,51 грн, розмір комісії складає 53820 грн за весь період користування кредитними коштами в розмірі 50000 грн. Відповідач не був позбавлений можливості надати докази на підтвердження справедливості умов договору щодо встановленої комісії, зокрема з урахуванням переліку та обсягу послуг, які надаються Банком за таку плату. Разом із тим наявні в матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг із обслуговування кредитної заборгованості, за які встановлена вказана комісія. При цьому відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність законних та обґрунтованих підстав для задоволення позовної вимог про визнання недійсним пункту 4 заяви № 1001646548201 від 28.07.2020 року про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб щодо сплати позичальником на користь банку комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Вимога позивача здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за комісію за обслуговування кредитного договору № 1001646548201 від 28.07.2020 року в рахунок погашення суми тіла кредиту задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано суду доказів оплати позивачем Банку сум комісії, їх розміру, розміру заборгованості за наданим кредитом, що позбавляє суд можливості встановити обставини справи, які є необхідними для встановлення та для вирішення даної позовної вимоги. Нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено обов`язок позивача довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог, шляхом подання до суду належних та допустимих доказів. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.2 ст.83 ЦПК України). Також ЦПК України передбачено можливість для позивача заявити клопотання про витребування доказів у разі неможливості самостійно надати докази відповідно до статті 84 ЦПК України. Проте позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження оплати позивачем Банку сум комісії, їх розміру, розміру заборгованості за наданим кредитом. Клопотань про витребування доказів позивачем суду не заявлено також. Крім того, позивач при формулюванні позовної вимоги не вказує хто саме має здійснити зарахування грошових коштів, не просить зобов`язати відповідача здійснити таке зарахування. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, на підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даної позовної вимоги та неможливість застосувати наслідки недійсності правочину, враховуючи вказані вище підстави (відсутність відомостей про оплату позивачем комісії тощо), що не позбавляє [PERSON] права звернутись до суду, застосовуючи належний спосіб захисту свого права. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial