Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

30.10.2018 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь та на користь малолітніх дітей моральну шкоду в розмірі 1\~939 200,00 грн. кожному, що еквівалентно 60\~000 євро. В обґрунтування позову зазначає, що її чоловік та батько її малолітніх дітей, [PERSON] 9.10.2012 року був призваний на військову службу у Збройні сили України згодом продовжив службу в ЗСУ за контрактом. З 10.05.2015 року [PERSON] займав посаду снайпера 2-го відділення снайперів взводу снайперів військової частини польова пошта [NUMBER] . У період з 20.08.2014 року по 5.09.2014 року. з 30.01.2015 року по 5.06.2015 року та з 16.06.2015 року по 30.07.2015 року [PERSON] безпосередньо брав участь в захисті незалежності та суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та луганської областей у складі військової частини польова пошта [NUMBER] . Згідно бойового розпорядження 30.07.2015 року старший солдат [PERSON] виконував бойові завдання в районі с. Новолуганське Артеміського району (нині Бахмутський) Донецької області. Цього ж дня близько 18 год. 00 хв. в складі розвідувальної групи старший солдат [PERSON] перебував на веденні розвідки, де потрапив у засідку (обстріл з гранатометів та стрілецької зброї) з боку російських бойовиків, отримав важке поранення та потрапив в полон. 11.08.2015 року [PERSON] від отриманих поранень загинув. Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 3.05.2018 року у справі № 285/2987/17 встановлено факт загибелі [PERSON] внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Рішення суду не оскаржувалось та набрало законної сили. Внаслідок втрати чоловіка та батька своїх дітей, вона відчуває безперервні, невгамовні душевні болі та страждання, втратила душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування, діти залишившись без батька, ніколи не матимуть можливості відчути необхідні для повноцінного розвитку батьківську любов та увагу. Вважає, що розмір моральної шкоди встановлений з урахуванням характеру і обсягу завданих моральних страждань та з урахуванням практики Європейського суду з аналогічних питань, а тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов у повному з підстав, викладених у позовній заяві та заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не прибув повторно, про день та час судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в період шлюбу з [PERSON] , у позивача [PERSON] народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.10, 11, 12,). 9.10.2012 року [PERSON] був призваний на військову службу у Збройні сили України, згодом продовжив службу в Українській армії за контрактом. З 10.05.2015 року [PERSON] займав посаду снайпера 2-го відділення снайперів взводу снайперів військової частини польова пошта [NUMBER] . У період з 20.08.2014 року по 30.07.2015 року [PERSON] безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей. Відповідно до витягу із наказу керівника сектору «А» (по стройовій частині) від 20.08.2014 року № 25, від 5.09.2014 року № 41; витягу із наказу першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 6.02.2015 року № 37; витягу із наказу керівника сектору «С» (по стройовій частині) від 6.06.2015 року № 159; витягу із наказу керівника сектору «С» (по стройовій частині) від 10.08.2015 року № 225; витягу із наказу по стройовій частині від 30.07.2015 року № 182, молодший солдат [PERSON] брав участь антитерористичній операції, забезпечені її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових) завдань. Згідно бойового розпорядження 30.07.2015 року старший солдат [PERSON] виконував бойові завдання в районі с. Новолуганське Артеміського району (нині Бахмутський) Донецької області. Цього ж дня близько 18 год. 00 хв. в складі розвідувальної групи старший солдат [PERSON] перебував на веденні розвідки, де потрапив у засідку (обстріл з гранатометів та стрілецької зброї) з боку російських бойовиків, отримав важке поранення та потрапив в полон. 11.08.2015 року [PERSON] від отриманих поранень загинув, що підтверджується актом проведення службового розслідування по факту загибелі [PERSON] та свідоцтвом про смерть від 14.08.2015 року, актовий запис № 07. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 3.05.2018 року у справі № 285/2987/17 встановлено факт загибелі [PERSON] при виконанні обов`язку військової служби поблизу с. Новолуганське Артеміського району (нині Бахмутський) Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України (а.с. 17). Відповідно до ч. 2 ст.\~2\~ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Згідно ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Відповідно до ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Згідно зі ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як слідує зі ст. ст. 1167, 1168\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ІУ Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України. При вирішенні позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справах «Хачукаєви проти Росії»; «Сагаєва та інші проти Росії»; «Ісламова проти Росії»; «Султигов та інші проти Росії», згідно яких Російську Федерацію зобов`язано сплатити компенсацію за моральні страждання у зв`язку із смертю родичів, пов`язаних із діями агентів держави Російської Федерації (а.с. 55-69). Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду в сумі, еквівалентній 180 000,00 Євро, позивачем доведено, що внаслідок втрати чоловіка та батька [PERSON] , який загинув в результаті військової агресії Російської Федерації проти України, позивач [PERSON] та її малолітні діти, відчувають безперервну, невгамовну душевну біль та страждання, що не дає їм можливості нормально спілкуватись з оточуючими, діти стали напруженими та замкнутими, дуже важко переживають втрату батька, сильно сумують за ним. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~Судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Враховуючи те, що представником позивача наведені належні докази вини відповідача у завданні моральної шкоди у зв`язку із смертю [PERSON] внаслідок збройної агресії Російської Федерації, а відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для задоволення позову в повному обсязі. Судовий імунітет щодо пред`явлення позову до іноземної держави лише за згодою компетентних органів відповідної держави, передбачений ч. 1 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право», не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01 серпня 1975 року, договори укладені між Україною та Росією, у тому числі про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, є державною-агресором, що свідчить про відсутність у неї судового імунітету. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved