Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

3 грудня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Костянтинівської міської ради про визнання за ним права приватної власності на земельну ділянку. Він обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідно до договору довічного утримання, укладеного 6 жовтня 2003 року між [PERSON], та ним, він є власником жилого будинку [ADDRESS]. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН №102118, виданого Костянтинівською міською радою 15 березня 2000 року, [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка розміром 0,1га в межах згідно з планом, надана для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських будівель , зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №3900. На той час діючим законодавством за договором довічного утримання не передбачалась передача у власність разом із житловим будинком і земельної ділянки для його обслуговування, а тому позивач просив визнати за ним право власності на вказану земельну ділянку, оскільки до нього перейшло право власності на будинок, який на ній розташований. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що й у позовній заяві. Представник відповідача - Костянтинівської міської ради, в судове засідання не явився, подав заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову та просив розглянути справу за його відсутності. З'ясувавши у попередньому судовому засіданні вказану позицію сторін, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до договору довічного утримання, укладеного 6 жовтня 2003 року між [PERSON], та позивачем [PERSON], останній є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.7,9-10). Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДН №102118, виданого Костянтинівською міською радою 15 березня 2000 року, [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка розміром 0,1га в межах згідно з планом, надана для обслуговування вказаного житлового будинку та господарських будівель , зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №3900 (а.с.8). [PERSON] померла [INFO] в м.Костянтинівка Донецької області (а.с.6) На момент укладення між [PERSON] та [PERSON] договору довічного утримання діючим Цивільним кодексом України не передбачалась за таким договором передача у власність разом із житловим будинком і земельної ділянки для його обслуговування. Згідно ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Статтею 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Таким чином, на підставі наведених норм закону, позивач [PERSON] набув право власності на вказану земельну ділянку і за ним слід визнати право приватної власності на цю земельну ділянку.

Outcome: approved