Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

29 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги мотивувала тим, що 11 вересня 2000 року померла її мати [PERSON]. Разом із останньою за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Річки, вул. Свердлова, 23 проживав її батько [PERSON], який прийняв спадщину після матері шляхом спільного проживання. 20 лютого 2002 року [PERSON] помер. Після смерті останнього відкрилася спадщина на дві земельні ділянки, розмірами по 2,93 га кожна, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Річківської сільської ради. За життя батько склав заповіт, яким заповів їй все своє майно. Вона прийняла спадщину після батька, однак оформити її не має можливості у звязку із втратою правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після померлого 20 лютого 2002 року батька, [PERSON], право власності на: - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,93 га, розташовану на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ №048511 від 31 травня 1999 року, виданим на підставі рішення Річківської сільської ради від 30 квітня 1999 року, на імя [PERSON], зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №867; - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,93 га, розташовану на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ №048510 від 31 травня 1999 року, виданим на підставі рішення Річківської сільської ради від 30 квітня 1999 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №866. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, представник останньої за довіреністю [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 53). Представник відповідача Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання також не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника, з позовом згодні (а. с. 28). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не зявився. Завідувач держнотконтори [PERSON] надіслала листа про розгляд справи у відсутність їх представника, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 29). У звязку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що згідно з п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після померлої 11 вересня 2000 року [PERSON] та після [PERSON], який помер 20 лютого 2001 року слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення. Згідно з частиною першою статті 524 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що батьками позивачки були [PERSON] і [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІУ-УР №1955795 (а. с. 10-11). Згідно з свідоцтвом про смерть серії І-БП №096571 [PERSON] померла 11 вересня 2000 року (а. с. 7). Згідно з наявною в матеріалах справи копією державного акту серії ІІІ-СМ №048511, виданого Річківською сільською радою Білопільського району Сумської області 31 травня 1999 року на підставі рішення VIII сесії 23 скликання Річківської сільської ради від 30 квітня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №867, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,93 га в межах згідно з планом, з яких: 2,79 га рілля та 0,14 га кормові угіддя, розташована на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 14). У відповідності до витягу з технічної документації від 11 лютого 2016 року нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки становить 94 341 грн. 35 коп. (а. с. 15). З довідок Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області від 23 листопада 2015 року та від 14 квітня 2016 року вбачається, що [PERSON], яка померла 11 вересня 2000 року була зареєстрована і проживала в [INFO] разом з чоловіком [PERSON]. Заповіт від імені померлої [PERSON] виконкомом Річківської сільської ради посвідчено 15 січня 1999 року за №27, реєстраційний номер 44203377. Заповіт не змінювався і не відмінявся. Спадщину після [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] шляхом спільного проживання (а. с. 17, 54). У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 09 березня 2016 року спадкова справа після померлої 11 вересня 2000 року [PERSON] не заведена (а. с. 31). Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що [PERSON] в установленому законом порядку прийняв спадщину після своєї дружини [PERSON], яка померла 11 вересня 2000 року. Неотримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадщину після [PERSON] Крім того судом встановлено, що 20 лютого 2001 року помер батько позивачки, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №105789 (а. с. 8). Згідно з державним актом серії ІІІ-СМ №048510, виданим Річківською сільською радою Білопільського району Сумської області 31 травня 1999 року на підставі рішення VIII сесії 23 скликання Річківської сільської ради від 30 квітня 1999 року, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №867, [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,93 га в межах згідно з планом, з яких: 2,79 га рілля та 0,14 га кормові угіддя, розташована на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 13). Відповідно до заповіту, посвідченого 15 січня 1999 року секретарем виконкому Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за №25, [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] та [PERSON] позивачці у справі в рівних долях (а. с. 6). Згідно з свідоцтвом про смерть серії І-БП №132200 [PERSON] помер 19 грудня 2012 року в с. Річки Білопільського району Сумської області (а. с. 9). У відповідності до довідок Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області від 23 листопада 2015 року та 14 квітня 2016 року [PERSON] на день смерті 20 лютого 2001 року був зареєстрований і проживав у [INFO] один. Заповіти від імені померлого 20 лютого 2001 року [PERSON] посвідчені виконкомом Річківської сільської ради 15 січня 1999 року за №25, реєстраційний номер 4423351 та 15 січня 1999 року за №26, реєстраційний номер 44190100. Заповіти не змінювалися і не відмінялися (а. с. 17). З матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після померлого 20 лютого 2001 року [PERSON] заведена Шосткинською міською державною нотаріальною конторою 22 вересня 2003 року за заявою позивачки. [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини після померлого батька (а. с. 41-49). Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні обєкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розмірами по 2.93 га кожна, які знаходяться на території Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за заповітом після померлого 20 лютого 2001 року батька, [PERSON], однак, вона позбавлена можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з втратою державних актів на право приватної власності на вказані земельні ділянки. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved