Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

30 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою, обґрунтовуючи тим, що між позивачем і відповідачем у листопаді 2010 р. проведено державну реєстрацію шлюбу, в якому у 2011 р. у них народився син, і у теперішній час проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Одруження виявилося невдалим. На переконання позивача шлюб існує формально, збереження сім'ї вважає неможливим, і на примирення не згодна. Відповідач є батьком дитини, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на утримання сина не надає. Позивач у судове засідання не прибула, відповідно поданої заяви позов підтримує і просила справу розглянути у її відсутність /ас. 39/. Відповідач повторно не з'явився в судове засідання, повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в газеті «Сумщина» №48 (20209) від 03.12.2014 року /ас.38/, про причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. За матеріалами справи судовим розглядом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 листопада 2010 року виконкомом Великочернеччинської сільської ради Сумського району Сумської області, актовий запис за № 19. В шлюбі [INFO] у подружжя народився син [PERSON], батьком дитини записаний відповідач [PERSON]. Подружжя проживає окремо / копії ас.8-7, ас. 8/. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. Згідно ст.ст. 10. 11. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 21, 24, 56, 110 - 113, 115, 141, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України. Отже, суд знаходить, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; з часу знаходження позовної заяви в суді примирення не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, підстав для надання строку на примирення суд не вбачає, тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Питання визначення місця проживання неповнолітньої дитини судом не вирішувалось. Відповідно до положень ст.113 СК України позивачем не заявлено вимоги щодо поновлення дошлюбного прізвища « [PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем /ас. 9/ і потребує коштів на утримання, відповідач записаний її батьком, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання сина. При цьому, відповідач не надав суду доказів щодо його стану здоров'я, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги ст.ст.10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 30 вересня 2014 року. Враховуючи наведене, керівні роз'яснення постанов Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 р., № 11 від 21 грудня 2007 р., суд вважає позов обґрунтованим, та таким, що підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 243 грн. 60 коп. та 243 грн. 60 коп. в доход Державного бюджету України за подання позовної заяви про стягнення аліментів, та 247 грн. витрат, пов`язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Outcome: approved