Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

30 березня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (далі за текстом ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»), в якій просить: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, виданий 20 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, реєстрований номер 21840, згідно якого з неї на користь відповідача за період з 26 квітня 2018 року по 20 жовтня 2020 року стягнута заборгованість по кредитному договору № 008-04166-161113 від 16 листопада 2013 року в розмірі 5\~224,93 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 23 березня 2021 року за місцем її роботи у Комунальному підприємстві «Луганське» Бахмутського району адміністрація підприємства повідомила її, що від Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі за текстом Бахмутський МРВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) надійшла постанова державного виконавця про стягнення з заробітної плати [PERSON] у зв`язку з примусовим виконанням виконавчого напису № 21840, вчиненого 20 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Остапенком Є.М. Ознайомившись з даним виконавчим провадженням через автоматизовану систему виконавчих проваджень, позивач дізналась, що вказаний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» у зв`язку з нібито її заборгованістю за договором кредиту № 008-04166-161113 від 16 листопада 2013 року, укладеним між нею та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі за текстом ПАТ «Дельта Банк»), та відповідно до деяких переуступок боргу, права на стягнення якого має відповідач на підставі договору факторингу № 18102020-ФК від 18 жовтня 2020 року. Відповідно до виконавчого напису борг з позивача стягується за період з 26 квітня 2018 року по 20 жовтня 2020 року включно у розмірі 5\~224,93 гривень, з яких: 5\~170,40 гривень заборгованість за тілом кредиту, 4,53 гривень заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 50,00 гривень плата за вчинення виконавчого напису. Разом з тим, [PERSON] вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки: по-перше, кредит на підставі договору кредиту № 008-04166-161113 від 16 листопада 2013 року був нею погашений у 2013 році; по-друге, вона впевнена, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, оскільки вони перебували у ПАТ «Дельта Банк», який у зв`язку з банківською таємницею не мав права передавати такі документи стороннім особам, а відтак у нотаріуса були відсутні підстави вважати розмір заборгованості безспірним; по-третє, жодних листів про переуступку прав вимоги вона не отримувала, як і не отримувала вимог про погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості за кредитним договором та можливості оспорити вимоги нових кредиторів , або ж виконати їх, що також не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення; по-четверте, приватний нотаріус повинен був врахувати, що кінцевий строк погашення кредиту закінчився в 2013 році, коли і почався перебіг позовної давності, що з дня виникнення права вимоги на стягнення вказаної суми заборгованості минуло більше трьох років, що виключає можливість її стягнення за виконавчим написом через сім років після її виникнення. Також у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати, понесені нею при розгляді даної справи, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 908,00 гривень за подання позову та 454,00 гривні за подання заяви про забезпечення позову, а також витрат , пов`язаних із наданням адвокатом їй професійної правничої допомоги, у розмірі 1\~500,00 гривень. Ухвалою Артемівського\~міськрайонного суду\~Донецької області\~від 01\~квітня 2021\~року залучено\~приватного нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенка Євгена\~Михайловича та\~Бахмутський міськрайонний\~відділ державної\~виконавчої служби\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Харків)\~до участі\~у справі\~у якості\~третіх осіб,\~які не\~заявляють самостійних\~вимог щодо\~предмета спору, позовну заяву прийнято до свого провадження, відкрито спрощене позовне провадження, у зв`язку з чим призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 08 годину 00 хвилин 28 квітня 2021 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 28 квітня 2021 року ухвалою суду відкладено судове засідання на 08 годину 15 хвилин 07 червня 2021 року, оскільки представник відповідача у судове засідання не з`явився, проте визначений судом строк для подання відзиву на позовну заяву не сплив. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялись належним чином: у відповідності до частини 13 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки засобом телефонного зв`язку у вигляді текстового повідомлення. 28 квітня 2021 на адресу суду подала заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, справу просить розглядати без її участі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача, який про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином: у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, до судового засідання не з`явився. 24 травня 2021 року на адресу суду від директора [PERSON] надійшла про визнання позовних вимог, в якій він зазначає, що відповідачем визнаються позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та стягнення з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» судового за подання позовної заяви в розмірі 454,00 гривень (інші 50% судового збору повернути позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України) та подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227,00 гривень (інші 50% судового збору повернути позивачу з державного бюджету в порядку ч. 1 ст. 142 ЦПК України). При цьому, зазначає, що позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 1\~500,00 гривень відповідачем не визнаються, оскільки, розподіляючи судові витрати між сторонами у справі, необхідно враховувати дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи. При цьому, у клопотанні про зменшення витрат на правову допомогу, яке надійшло від представника відповідача на адресу суду 24 травня 2021 року, він просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з 1\~500 гривень до 1\~025 гривень, оскільки витрати, які понесла [PERSON] під час розгляду даної справи, не є співмірними з ціною позову та/або значенням справи для сторони, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, складністю справи, яка відноситься до категорії малозначних справ, та доводи, наведені у позовній заяві, ґрунтуються на загально відомих висновках, а практика по таким справам є установленою. Також у вказаному клопотанні директор [PERSON] просить справу розглядати без участі представника відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., який про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином: у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному реєстрі нотаріусів, до судового засідання не з`явився, у письмових поясненнях, які надійшли до суду 23 квітня 2021 року, зазначив, що просить справу розглянути без його участі. З наданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. письмових пояснень вбачається, що третя особа заперечує проти позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, вказуючи, що 20 жовтня 2020 року до нього звернувся директор ТОВ «Фінпром Маркет» Яворський Р.І. із заявою про вчинення виконавчого напису від 19 жовтня 2020 року № 104 4921, до якої згідно вимог чинного законодавства додав: кредитний договір № 008-04166-161113 від 16 листопада 2013 року, вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 18 жовтня 2020 року за вих. № 104 492, повідомлення про відступлення права грошової вимоги від 18 жовтня 2020 року за вих. № 104 492, виписку з рахунка [PERSON] із зазначенням суми заборгованості, строку, за який провадиться стягнення та відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № 008-04166-161113 від 16 листопада 2013 року, договір факторингу № 18102020-ФК від 18 жовтня 2020 року, додаток до договору факторингу № 18102020-ФК від 18 жовтня 2020 року, тобто, йому було надано всі необхідні та передбачені законодавством України для вчинення виконавчого напису документи. Зазначає, що виконавчий напис вчинено на підставі п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, відповідно до якого для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, подаються: оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто п. 2 передбачений вичерпний перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Наявність або відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також документи, що свідчать про визнання боржником вимог стягувача не є умовою або ознакою безспірності заборгованості. Щодо строку позовної давності заборгованості зазначає, що відповідно до ст.256 Цивільного кодексу позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормами ж статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. День виникнення права вимоги і строк позовної давності це суттєво різні речі. Крім того, згідно зави про вчинення виконавчого напису від 19 жовтня 2020 року № 104 4921 ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» за період з 27 квітня 2018 року по 19 жовтня 2020 року направлялись на поштову адресу позичальника за посередництвом УДППЗ «Укрпошта» більше 4 листів з вимогами про усунення порушених кредитних зобов`язань, у зв`язку з чим відповідачем були надані усі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, які в повному обсязі відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують безспірність заборгованості. Представник третьої\~особи,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог на\~предмет спору\~Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), який про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином: у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, до судового засідання не з`явився, державним виконавцем Сьоміною О.Я. 17 травня 2021 року направлено на електронну пошту суду клопотання про розгляд справи без участі представника відділу. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20 жовтня 2020 року приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, за яким підлягає стягненню з [PERSON] , невиплачені грошові кошти на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі за текстом ТОВ «Фінансова компанія управління активами») відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 18102020-ФК від 18 жовтня 2020 року, якому в свою чергу Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (далі за текстом ТОВ «ФК «Сіті Фінанс») відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 1/Д від 15 жовтня 2020 року, якому в свою чергу ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору факторингу № 408/К від 27 квітня 2018 року відступлено право вимоги за кредитним договором № 008-04166-161113 від 16 листопада 2013 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] , за період з 26 квітня 2018 року по 20 жовтня 2020 року суму у розмірі 5\~224,93 гривень, з яких: 5\~170,40 гривень заборгованість за тілом кредиту, 4,53 гривень заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 50,00 гривень плата за вчинення виконавчого напису (а.с. 12). При вчиненні вказаної нотаріальної дії нотаріус керувався ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусу», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі за текстом Перелік). Постановою державного виконавця Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сьоміної О.Я. від 04 березня 2021 року відкрито виконавче провадження № 64708756 з примусового виконання виконавчого напису № 21840, виданого 20 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у сумі 5\~224,93 гривень (а.с. 10). Відповідно до копії постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по ВП № 64708756, винесеної 11 березня 2021 року державним виконавцем Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Сьоміною О.Я., звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] , які вона отримує в Комунальному підприємстві «Луганське» Луганської селищної ради Бахмутського району Донецької області (а.с. 22). Відповідно до\~ст. 18 Цивільного кодексу України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі за текстом Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» є нотаріальною дією. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку. Так, згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис,\~законом\~встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172\~(далі\~за текстом Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому, цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат» та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14\~постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Нотаріальна дія або відмова в її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови в її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (ст. 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Учинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості перед стягувачем та дотримання ним строків звернення. З урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Із аналізу наданих доказів встановлено, що виконавчий напис нотаріуса, що оспорюється, вчинений 20 жовтня 2020 року щодо кредитного договору, який був вчинений в простій письмовій формі 16 листопада 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем, зі строком ліміту кредитної лінії 364 календарних дні. При цьому заявником є ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», яке за договором відступлення право вимоги отримало права кредитора за цим договором у 18 жовтня 2020 року від ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Зазначені обставини свідчать про те, що право вимоги за цим кредитом виникло у кредиторів у листопаді 2014 року. При зверненні з позовом позивач не погоджується із зазначеною в виконавчому написі заборгованістю. Таким чином, нотаріусом грубо порушені вимоги\~ст. 88 Закону «Про нотаріат»\~та не додержано обов`язкових умов вчинення нотаріального напису, оскільки вчинено нотаріальний напис після спливу трьох років з дня виникнення права вимоги за договором щодо кредитного договору, який, в свою чергу, не є нотаріально посвідченим, не дивлячись на те, що ця обставина є обов`язковою. Також ті обставини, що свідчать про неодноразову зміну сторони стягувача, оспорювання позивачем заборгованості та не повідомлення його про зміну кредитора та існуючу заборгованість свідчать про існування спору між сторонами щодо боргових зобов`язань, що виключає наявність умови про безспірність договору. Недодержання нотаріусом вищезазначених умов при вчиненні виконавчого напису є підставою для визнання зазначеного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку. Висновки\~суду\~відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах: від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17(провадження № 14-278гс18); від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс 19); аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду: від 03 червня 2020 року у справі № 363/568/18 (провадження № 61-49018св 18), від 03 червня 2020 року у справі № 359/8181/18 (провадження № 61-22164св 19)\~від 09 вересня 2020 року у справі № 336/7754/18 (провадження\~№ 61-8781 св 20). Ураховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з визнанням позову відповідачем, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме: за подання даного позову в розмірі 454,00 гривень, а також судовий збір, сплачений за подання заяви про забезпечення позову, в розмірі 227,00 гривень, а інші 50 відсотків підлягають стягненню з відповідача. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 9 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). За змістом статті 9 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Згідно з п. 1 ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу входять до судових витрат. Визначення розміру витрат та порядок їх розподілу між сторонами здійснюється на підставі ст.ст. 137,\~141 ЦПК України. Згідно частин 1-6\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частинами 3 і 8\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат на правничу допомогу (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На виконання вимог\~статті 141 ЦПК України\~ позивач до позовної заяви додала копії: договору від 25 березня 2021 року з якого вбачається, що за надання правничої допомоги клієнт зобов`язується виплатити адвокату Шевченку С.А. гонорар у розмірі 1\~500,00 гривень (а.с. 13), акту приймання-передачі виконаної роботи по договору, укладеному з [PERSON] , згідно якого адвокат передав, а клієнт прийняв наступну правничу допомогу: вивчення документів, наданих [PERSON] 1 година, складання позовної заяви 5 годин, складання заяви про забезпечення позову 1 година, загальний час, витрачений адвокатом на правничу допомогу складає 7 годин, а вартість послуг 1\~500,00 гривень (а.с. 14), квитанції від 26 березня 2021 року, згідно якої адвокат Шевченко С.А. прийняв від позивача за адвокатські послуги згідно договору від 25 березня 2021 року гонорар у сумі 1\~500,00 гривень (а.с. 16). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом і суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, враховуючи заперечення відповідача, виходячи з розумності та співмірності заявлених вимог, категорії складності цивільної справи, по якій судова практика є усталеною, ціни позову, та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт, вимоги позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, оскільки розумним і співмірним буде розмір витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 1\~025,00 гривень.

Outcome: partial