Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

31 серпня 2020 року позивач [PERSON] (далі- позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до відповідача ПрАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - Відповідач, ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я в сумі 200 000 грн. без утримання податків з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 27.08.1987 по 14.05.1994 року працював на підприємстві відповідача електрослюсарем, підземним електрослюсарем. 14 травня 1994 року був звільнений з підприємства відповідача за власним бажанням та в подальшому працював на підприємстві ПАТ «Суха Балка». Рішенням МСЕК від 20.06.2013 йому первинно було встановлено 45% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та 3 група інвалідності. В подальшому після переоглядів висновком МСЕК від 12.07.2016 визначено 55% втрати професійної працездатності та 3 група інвалідності безстроково. Вказує, що причиною професійного захворювання серед іншого послужив профмаршрут з 08.1987-05.1994 підземний електрослюсар черговий та з ремонту гірничого устаткування, підземної дробильно-конвеєрної дільниці ЦГЗК. У зв`язку із отриманими профзахворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває пекучий біль в поперековому відділ хребта, біль в шийному відділі хребта, біль в ногах, оніміння в ногах і руках, обмеження рухів в попереку, біль в колінних, плечових і ліктьових суглобах, кистях рук, часті судоми в пальцях, зниження слуху на обидва вуха, задишку при незначному фізичному навантаженні, кашель з утрудненим виділенням харкотіння та сухий, біль та важкість у грудній клітці, загальну слабкість, швидку втому порушення сну. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 17 вересня 2020 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в позові, посилаючись на те, що у період роботи позивача на підприємстві відповідача, останній не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, не порушував технологію виробництва. Позивач свідомо обрав місце роботи зі шкідливими умовами праці, тривалість роботи у шкідливих умовах залежала виключно від особистого волевиявлення позивача. Вказав, що після звільнення з підприємства відповідача позивач працював на іншому підприємстві зі шкідливими умовами праці. Також вказав, що на підприємстві відповідача позивач працював протягом 7 років, при цьому на іншому підприємстві він працював 20 років. Крім того зазначив, що відповідач не приймав участі в розслідуванні причин виникнення професійного захворювання позивача. Також вказав, що в акті розслідування причин виникнення професійного захворювання не вказано конкретних посадових осіб винник у виникненні профзахворювання позивача. Крім того просив врахувати, що рішенням суду було стягнуто моральну шкоду з іншого підприємства на користь позивача у розмірі 40000 гривень.Зазначив, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди жодним чином не аргументований та необґрунтований, сума моральної шкоди є завищеною та такою, що не відповідає вимогам розумності та справедливості. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , з 27.08.1987 по 14.05.1994 працював електрослюсарем з повним робочим днем на підземних роботах Глеюватського рудника , підземним електрослюсарем з ремонту гірничого обладнання, підприємства відповідача, і був звільнений з підприємства 14.05.1994 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 12-14). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного на підприємстві ПАТ «Євраз Суха Балка» від 02 квітня 2013 рок, встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання - радикулопатія попереково-крижова L5, S1 і шийна С5-С6 переважно справа з вираженим порушенням біомеханики хребта та м`язово-тонічним синдромом, нейродистрофією у вигляді деформуючого остеоартрозу колінних суглобів (ПФ першого ст.), ліктьових, з періартрозом, суглобів (ПФС першого-другого ст.) двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС першого-другого ст.), стійкий больовий синдром. М54.1; хронічний бронхіт. ЛН першого ст.J44 (а.с.19-23) У пункті 16 згаданого Акту зазначено, що згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 19.02.2013, протокол №383 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 08.1987-05.1994- підземний електрослюсар черговий та з ремонту гірничого устаткування, підземна дробильно-конвеєрна дільниця, ЦГЗК. Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 20.06.2013 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 45% внаслідок професійного захворювання (35%- радикулопатія, 10%- хронічний броніхт), третю групу інвалідності з 03 червня 2013 року до 01 липня 2014 року, з переоглядом 01 липня 2014 року (а.с.15) В подальшому [PERSON] неодноразово проходив переогляди МСЕК, і відповідно до довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби в додаткових видах допомоги від 12.07.2016 йому було встановлено повторно 55% втрати професійної працездатності, третя група інвалідності безстроково з 01.07.2016, що підтверджується копією довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №043024 від 12.07.2016( а.с.18) Так, наявність професійного захворювання у позивача також підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, зокрема виписними епікризами, з яких вбачається що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я (а.с.26-55) Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 45% та в подальшому 55%, встановлення групи інвалідності, безстроково, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він змушений постійно проходити лікування, яке не дає покращення в стані здоров`я. Крім того, відчуває больові почуття при незначному фізичному навантаженні та ходьбі, швидку втому, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача протягом 21 року 09 місяців в шкідливих умовах, з яких на підприємстві відповідача 06 років 9 місяців, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, третю групу інвалідності та в подальшому 55% втрати професійної працездатності, третю групу інвалідності, безстроково, що вказує на неможливість покращення стану здоров`я позивача в подальшому, незворотність негативних наслідків профзахворювання на житті позивача, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 65 000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: partial