Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

31.05.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути на її користь з відповідача [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, на її утримання, щомісячно і до досягнення малолітнім сином, [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до 29.07.2018 року, починаючи з дня звернення до суду з даною позовною заявою. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з 31 жовтня 2014 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із матірю та повністю перебуває на її утриманні. З квітня 2016 року відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини, чим ставить її у важке матеріальне становище. З цього ж часу сторони мешкають окремо. Відповідач ухиляється від утримання позивача. [PERSON] зазначає, що вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Грошей, які отримує від держави, у розмірі 860,00 грн., не вистачає на утримання її та дитини. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала та просила його задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач повторно на судове засідання не зявився без поважних причин, про причину неявки не повідомив, про день та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, що підтверджується поштовою рекомендованою кореспонденцією, яку долучено до матеріалів справи. Доказів, що підтверджують поважність причини неявки, не надав. Представника, який би діяв від його імені, до суду не направляв. Заяви про перенесення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутністю, не надходило. Повторною є друга поспіль неявка особи, що є учасником процесу, якщо вона обидва рази була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Оскільки з причини неявки відповідача неодноразово відкладалися судові засідання, суд вважає, що підстави для відкладення розгляду справи у відповідності до вимог ст. 191 ЦПК України, відсутні та продовжує розгляд справи за відсутністю відповідача. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст. 169, ст. ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані позивачем докази, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судовим розглядом справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 2014 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 417636. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.11.2016 року по цивільній справі № 638/12256/16-ц, провадження № 2/638/4366/16 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. З матеріалів позовної заяви вбачається, що дитина проживає разом із матірю та перебуває на її утриманні. На даний час, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується наступними документами. Наказом № 73-к від 22.09.2015 року комунального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа № 16 Харківської міської ради» про надання відпустки [PERSON] для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, період відпустки з 28 вересня 2015 року по 29 липня 2018 року, копія наказу додана до матеріалів справи. Відповідно до довідки 11.10.2016 року № 1463 наданої управлінням праці та соціального захисту населення, [PERSON] дійсно перебуває на обліку та отримує допомогу при народженні на [PERSON], [INFO], в розмірі 860,00 грн. з 01.07.2015 року по 31.07.2018 рік. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2016 року по цивільній справі № 638/9062/16-ц, провадження № 2/638/3656/16 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду, 31.05.2016 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 29 липня 2033 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2016 року виправлено описку у рішенні від 14 липня 2016 року, по цивільній справі № 638/9062/16-ц, провадження № 2/638/3656/16, де вірно вказавши розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] 1/3 з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення позивача до суду, 31.05.2016 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 29 липня 2033 року. Причини, що спонукали позивача наполягати на стягненні аліментів на її утримання є обґрунтованими, тому що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, мати перебуває у відпустці по догляду за дитиною, через що вона, без сторонньої допомоги не може забезпечити синові належне та достатнє утримання. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положеннями ч.2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.2, 4 ст.84 СК України - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років; таке право дружина має незалежно від того, чи вона працює і незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; таке право залишається і у разі розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст.91 СК України, жінка і чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею/ним їхньої дитини, відповідно до ч.2-4 ст.84,86,88 СК України. Отже, судом встановлено факт проживання з позивачем дитини, що не досягла трьох років, а тому [PERSON] має право вимагати стягнення аліментів від відповідача на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, і це право не залежить від її сімейного і майнового стану. Вiдповiдно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуєтъся на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослiдженнi наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність i взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Приймаючи до уваги, що судом визначено розмір аліментів на утримання дитини 1/3 частина від доходу відповідача, суд вважає, що сума визначена позивачем на її утримання в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача завищена, та достатньою для надання матеріальної допомоги чоловіком до досягнення дитиною трьох років, буде визначити розмір аліментів на утримання дружини - ? частини з усіх видів заробітку [PERSON] Відповідно до вимог ст.. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial