Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

29.11.2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON], Служба у справах дітей виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області з вказаним позовом, в обґрунтування якого, послалася на таке: вона та [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками в рівних частках квартири [ADDRESS]. Квартира їм належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.12.2005 року, виданого міським фондом комунального майна Первомайської міської Ради народних депутатів Харківської області за № 8772. 16 травня 2009 року її син [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] та з 31.08.2009 року остання була зареєстрована в якості члена сім`ї та зареєстровані їхні діти [PERSON] та [PERSON] за зазначеною вище адресою, але в червні 2015 року її син разом з сім'єю забрали всі своє речі і переїхали проживати за межі України. Наразі позивачка не має можливості сплачувати комунальні послуги ще за відповідачку. Вважає, що відповідно до ст. 405 ЦК України може поставити питання перед судом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою через не проживання у ній понад 1 рік без поважних причин. Позивачка до судового засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідачка та треті особи до судового засідання не прибули, надали заяви в яких просили розглянути справу за їхньою відсутністю, з позовом згодні. Представник Служби у справах дітей надав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи поклався на розсуд суду. Враховуючи неявку в судове засідання всіх сторін, суд приймає рішення без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивачка [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками в рівних частках квартири [ADDRESS] (а.с.4). 16 травня 2009 року її син [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (а.с.11) та з 31.08.2009 року остання була зареєстрована в якості члена сім`ї (а. с. 6) та зареєстровані їхні неповнолітні діти - діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], за зазначеною вище адресою та в червні 2015 року її син разом з сім'єю забрали всі своє речі і переїхали проживати за межі України. Зараз син з сім'єю виїхали за межі України. Позивачка не має можливості сплачувати комунальні послуги за відповідачку, це і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідно до ч.4 ст 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Неповнолітні діти відповідачки проживають разом із своїми батьками в Росії. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідачка, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання в квартирі позивача більше 6-ти років, визначила для себе інше місце мешкання разом із своїми неповнолітніми дітьми. Відповідно ж до ст. 405 ЦК України за відповідачем зберігається право на житлову площу протягом 1 року, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Натомість, позивачка повністю підтвердила обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається і з акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с.7), що в будинку відсутні особисті речі відповідачки і у житловому приміщенні вона не появляється понад півтора року. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідачки з дітьми понад півтора роки без поважних причин.

Outcome: approved