Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

30.08.2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 19 вересня 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір без номеру. Відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання перед позичальником виконав в повному обсязі й відповідно надав позичальнику обумовлену суму коштів, однак відповідач у порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконав, що призвело до того, що станом на 14 серпня 2017 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 12393,01 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка нарахована станом на 14.08.2017 р. в розмірі 12393,01 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у відсутності представника банку, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився. Суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 19 вересня 2015 року між позивачем - ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір без номеру, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як убачається з матеріалів справи, банк свої зобов'язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов'язання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості. Станом на 14 серпня 2017 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 12393 грн. 01 коп., яка складається у тому числі: із заборгованості за тілом кредиту в сумі 4880.73 грн., заборгованості нарахованих відсотків за користування кредитом в сумі 1508.77 грн., пеня в сумі 4937.18 грн., штраф в сумі 500.00 грн., штраф в сумі 566.33 грн. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності приходить до висновку що заявлені вимоги підлягають задоволенню, а право позивача на повернення кредиту та сплату процентів захисту. На підставі наведеного та

Outcome: approved