Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

29 червня 2016 року до Рівненського міського суду звернувся з позовом [PERSON] , третя сторона на стороні позивача : [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист порушеного права споживача, визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки. В судовому засіванні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] зменшенні позовні вимоги позивача підтримали та просили суд визнати припиненим кредитний договір №ROH0GF00000413, який був укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Рівненської філії ПАТ КБ «Приватбанк» з дати 22 вересня 2015 року вимоги №30.1.0.0/2-60634DNH6M391 про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів; визнати недійсним, п.1.1. кредитного договору №ROH0GF00000413, який був укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Рівненської філії ПАТ КБ «Приватбанк» в частині комісії за розрахунково-касове обслуговування 0,14% в місяць від суми кредиту; визнати протиправними дії ПАТ КБ «Приватбанк» в особі Рівненської філії ПАТ КБ «Приватбанк» при нарахуванні місячного платежу по кредитного договору №ROH0GF00000413 на користь зайвих нарахувань у вигляді відсотків із 1116,98 дол. США на 1127,45 дол. США, що призвело до здоржчання кінцевої вартості кредиту; визначити фактичну заборгованість [PERSON] по кредитному договору №ROH0GF00000413 від 10 травня 2005 року укладеному між [PERSON] та ПАТ «Приватбанк» в особі Рівненської філії ПАТ «Приватбанк» з врахуванням висновків експерта економічної експертизи № 8 від 02.08.2018 року в сумі 12 683, 42 доларів США. В обґрунтування зменшених позовних вимог суду пояснили, що після направлення ПАТ «ПриватБанк» в особі Рівненської філії ПАТ «ПриватБанк» [PERSON] вимоги від 22.09.2015 року №30.1.0.0/2-60634DNH6M391 про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, кредитний договір №ROH0GF00000413 від 10 травня 2005 року припинив свою дію, а банк втратив можливість нараховувати та стягувати відсотки за кредитним договором. Пункт 1.1. кредитного договору №ROH0GF00000413, згідно з умовами якого [PERSON] отримав кредит на суму 90 000,00 (дев`яносто тисяч) доларів США строком погашення до 08 травня 2025 року, та сплатою 1,0 (одного) відсотка від залишку кредиту в місяць за користування кредитними коштами, в частині комісії за розрахунково-касове обслуговування 0,14% в місяць від суми кредиту є незаконним. В період дії кредитного договору № ROH0GF00000413 (з 10 травня 2005 року дата укладання по 22.09.2015 року дата вимоги про повернення всієї суми кредиту) [PERSON] щомісячно сплачувались незаконно зайво нараховані Банком відсотки. Виходячи із висновків експертного заключення за результатами проведеної економічної експертизи № 8 від 02.08.2018 року, сума строкової заборгованості позичальника згідно сплачених [PERSON] коштів в рахунок погашення кредиту станом на 22.09.2015 року з урахуванням договірних умов, відсоткова ставка 1% та без урахування комісії за розрахунково-касове обслуговування 0,14% в місяць від суми кредиту щомісячно становить 12 683, 42 доларів США. Вважають, що строки позовної давності у межах якого позивач [PERSON] звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права позивачем не пропущено тому-що про порушення прав позивача-відповідачем, позивач [PERSON] дізнався після Аудиторского висновку від 07.05.2015 року. В судовому засіданні представники відповідача Мазурок А.А. , Кузін Є.В. позовні вимоги позивача не визнали з підстав викладених у запереченнях на позовну заяву, просили суд відмовити в задоволенні позову. Додатково суду пояснили, що кредитний договір №ROH0GF00000413, укладений 10 травня 2005 року, тобто до укладений до змін положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і мають виконуватись позичальником не дивлячись на зміни законодавства. Крім того, представники відповідача заперечили проти висновку експерта щодо завищення розміру щомісячного ануїтетного платежу по кредитному договору №ROH0GF00000413, укладеному 10 травня 2005 року. Зокрема вказують на те, що експерт розрахував щомісячні платежі виходячи із суми кредиту 90 тис. доларів США і вказав на те, що позичальнику [PERSON] банком було видано 120 тис. доларів США. Крім того вважають, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду і просять суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності і відмовити у позові. Суд, заслухавши позивача [PERSON] , представника позивача [PERSON] , представників відповідача Мазурка А.А., Кузіна Є.В ., дослідивши письмові докази по справі, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, 10 травня 2005 року між [PERSON] та ПАТ КБ Приватбанк було укладено кредитний договір №ROH0GF00000413, згідно з умовами якого [PERSON] було відкрито непоновлювану кредитну лінію на суму 115200 доларів США на наступні цілі: на придбання нерухомості - 90000 доларів США та на оплату страхових платежів -25200 доларів США, строком погашення до 08 травня 2025 року, та сплатою 1,0 % від залишку кредиту в місяць за користування кредитними коштами, а також 0,14% в місяць від суми кредиту комісію за розрахунково-касове обслуговування. Крім вказаного договору сторонами не було укладено додатків до договору та графіків погашень кредитних коштів. Згідно умов договору в період оплати по кредиту з 15 по 20 число кожного місяця позичальник [PERSON] погашає заборгованість по кредиту в сумі 1127,45 доларів США, яка складається із заборгованості по кредиту, процентів і комісії. 11 травня 2005 року, між [PERSON] з однієї сторони та ПАТ «Приват Банк в особі Рівненської філії ПАТ «Приват Банк» було укладено договір іпотеки №ROH0GF00000413. 11 травня 2005 року, між [PERSON] з однієї сторони та ПАТ «Приват Банк» в особі Рівненської філії ПАТ «Приват Банк» було укладено договір поруки №ROH0GF000004131. На виконання умов кредитного договору 11 травня 2005 року банком видано [PERSON] кошти у сумі 90000 доларів США, що підтверджується ордером-роспорядженням №1 від 11.05.2005 року, заявою на видачу готівки №1 від 11.05.2005 року. Доказів видачі іншої частини кредитної лінії у сумі 25200 доларів США відповідачем надано суду не було та у матеріалах справи не міститься. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). 22 вересня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив на адресу позивача [PERSON] вимогу про дострокове повернення усієї суми кредиту протягом п`яти календарних днів. Умовами Кредитного договору, укладеного між сторонами (п.2.3.3) Банку надано право на власний розсуд змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст.212,611,651 ЦК України, щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначену у повідомлені дату. На цю дату Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, направивши позичальнику, [PERSON] письмове повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості, Банк змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором з 08 травня 2025 року на 22 вересня 2015 року і з цього часу кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. Крім того, п.1.1. кредитного договору передбачено сплату винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0.14% від суми виданого кредиту (126 доларів США щомісячно), за розрахунково-касове обслуговування , а саме : видача готівкових коштів , обробка , перерахунок грошової готівки. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів». Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно із ч.ч.1, 2, 4 та 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Зазначений висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №666/4957/15-ц , від 16.11.2016 у справі №6-1746цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду №310/11534/13-ц від 04.07.2018 року. Зокрема зроблено правовий висновок про те, що встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови кредиту є нікчемними. Суд також бере до уваги висновки експерта про проведення судово-економічної експертизи №3 від 02.03.2018 року та №8 від 02.08.2018 року. У висновках яких зазначено: розмір щомісячного платежу по тілу кредита, відсоткам за користування кредитом та комісії за розрахунково-касове обслуговування по встановленій у кредитному договору №ROH0GF00000413 відсотковій ставці повинен становити 1 116, 98 доларів США; розмір щомісячного платежу, що фактично нараховано банком та сплачував позичальник в сумі 1 127, 45 доларів США не відповідає відсотковій ставці, в розмірі 1 % щомісячно, визначеній у кредитному договорі № ROH0GF00000413. Одночасно згідно висновку експерта станом на 22.09.2015 року (вимога про дострокове погашення кредиту) сума строкової заборгованості позичальника згідно сплачених [PERSON] коштів в рахунок погашення кредиту по кредитному договору №ROH0GF00000413 укладеного між [PERSON] та Рівненською філією ПАТ КБ «Приватбанк» з урахуванням договірних умов, відсоткової ставки 1% та без урахування комісії за розрахунково-касове обслуговування 0,14% від суми виданого кредиту становить 12 683, 42 доларів США. Як зазначили позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , про вчинення навмисних дій із сторони відповідача по введенню позивача в оману, в результаті чого було укладено кредитний договір який за умовами виконання носить істотний дисбаланс договірних прав та обв`язків на шкоду позивача як споживача та є несправедливим, позивач дізнався із Аудиторського висновку виконаного відповідно до договору № 7 від 07.05.2015 року ТОВ «Аудиторська компанія Еліт-Аудит». Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а тому суд вважає, що позивачем строк позовної давності звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права не пропущено. За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку,що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є доведеними та обґрунтованими, тому підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved