Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

29.11.2018 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягувати на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] в у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку( доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття сина. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі до 13.11.2018 року, під час спільного проживання у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З відповідачем подружні відносини припинились і сторони проживають окремо. Неповнолітній син проживає і знаходиться на утриманні батька. З моменту припинення подружніх відносин відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідач здорова, працездатна, офіційно працює, отримує кошти, розмір яких є достатнім для надання належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина. 19.12.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому остання позовні вимоги визнає частково та згідна сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1015 грн., оскільки вона не має постійної роботи, в даний час хворіє та має на утриманні матір пенсіонера. Позивач у судове засідання не прибув. Подав уточнену позовну заяву, в якій просить стягувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, розгляд справи проводити у його відсутність, уточнені вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не прибула, подала заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі та прийняти рішення з урахуванням відзиву на позовну заяву. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відп овідно до свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] сторони у справі є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.4). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 13.11.2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.17). Неповнолітній син знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з ним (а.с.13, 14, 15, 16). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою та працездатною особою молодого віку, офіційно не працює інших неповнолітніх дітей, окрім [PERSON] на утриманні - не має. Дані обставини не оспорювались сторонами і підтверджуються дослідженими у судовому засідання матеріалами справи. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображено і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~Судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що у звязку із обєктивною потребою неповнолітнього сина сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку - позивач потребує матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини, а відповідач, враховуючи її сімейний стан, матеріальне становище та всі обставини, що мають істотне значення спроможна сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн., як просив позивач у позовній заяві. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання сина. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved