Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

29 березня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться станом її здоров'я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався шляхом публікації оголошення про виклик на сайті судової влади. Представник органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради в судовому засіданні позов підтримала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника органу опіки і піклування та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 13 жовтня 2009 року, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №365 (а/с 9). Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а/с 8). Позивач у судовому засіданні пояснила, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, вихованням дитини не займається, не цікавиться життям сина, не відвідує його ні вдома, ні у школі, не проявляє жодної ініціативи щодо зустрічі з сином, фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Крім того, позивач навіть не знає теперішнє місце перебування відповідача, оскільки з 2009 року він проживає в місті Єнакієве Донецької області, що на даний час знаходиться на непідконтрольній Україні території, що підтверджується довідкою Головного управління Національної поліції (а/с 7). Про те, що існує батько та яке в нього ім'я дитина навіть не знає, оскільки з 2009 року він з сином не спілкувався, не вітав зі святами, не цікавився взагалі життям дитини. Згідно довідки Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 30 Чернігівської міської ради Чернігівської області від 10 жовтня 2017 року вбачається, що [PERSON] навчається у 4-Г класі (а/с 6). Згідно акту від 27 листопада 2017 року, посвідченого керуючим ОЖБК м. Чернігова, зі слів [PERSON] та [PERSON], позивач разом зі своїм сином - [PERSON] мешкають без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а/с 5). З наданої позивачем довідки від 11.10.2017 № 1405, виданої Виконкомом Анисівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області вбачається, що позивач та її син зареєстровані в [ADDRESS], але за вказаною вище адресою не проживають (а/с 6). Таким чином, відповідач вихованням та матеріальним утриманням сина не займається, не цікавиться станом здоров'я дитини, її фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Вихованням та утриманням дитини займається позивач, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради своїм висновком, що затверджений рішенням виконкому Деснянської районної у м. Чернігові ради від 29 травня 2018 року № 117, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до пункту 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких підстав, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини, суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно неї. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved