Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

30 серпня 2017 року позивач звернувся з позовом до суду в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 16\~472, 22 грн. за кредитним договором від 15.11.2016 року № б/н. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 15.11.2016 року відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт [PERSON] отримала кредит в розмірі 14019, 94 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13, 00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Взятих на себе зобов'язань [PERSON] не виконала і станом на 14.08.2017 року має заборгованість в розмірі 16472 грн. 22 коп. Позивач зазначає, що він виконав умови договору в повному обсязі, проте відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав, у звязку з цим позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь зазначену\~заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] позов не визнала частково та просила відмовити в його задоволенні. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приват Банк» назва якого підтверджується Статутом, який має право надавати банківські послуги згідно банківської ліцензії, зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та [PERSON], 15.11.2016 року було укладено Генеральну угоду б/н, згідно якої відповідачу було надано кредит у розмірі 14019,94 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.11.2017 року. Пунктом 2.1 Генеральної угоди передбачено обов'язок позичальника по погашенню заборгованості з «1» по «25» число кожного місяця у сумі 1252,22 грн. для погашення заборгованості по кредиту, процентам, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.11.2017 року. \~\~\~\~Згідно розрахунку сума заборгованості по Генеральній угоді станом на 14.08.2017 року становить 16 472 грн. 22 коп., яка складається із заборгованості за кредитом 11620, 62 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 827, 61 грн., заборгованості за пенею та комісією 2324, 10 грн., штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди 1699, 89 грн. Згідно до п. 2.5 Генеральної угоди, позичальник зобов'язується повертати суму кредиту, відсотками, винагороду відповідно до умов Генеральної угоди та Умов та правил. Відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує штраф у розмірі1699, 89 грн. Представник позивача надав суду оригінали заяви та Генеральної угоди, відповідач не спростовує факт їх підписання. Таким чином, підпис відповідача на заяві та Генеральній угоді підтверджує її згоду на умови договору, які визначені в заяві. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (не належне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з 2\~ст. 1050 Цивільного кодексу України\~якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 625 Цивільного кодексу України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В даному випадку позивач надав суду достатньо доказів про невиконання відповідачем умов кредитного договору, що знайшло своє підтвердження в матеріалах справи, відповідач в свою чергу не спростував доводи позивача викладені в позовній заяві. Як вбачається з розрахунку заборгованості від 14.08.2017 року, [PERSON] з 31.03.2017 року припинила сплату коштів із погашення кредиту. Починаючи з 31.03.2017 року щомісячно їй нараховувались штраф за прострочку кредиту, проценти за прострочений кредит та проценти за користування кредиту, що підтверджується наданою випискою по рахунках. У звязку з цим в неї перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 14.08.2017 року виникла заборгованість у сумі 16\~472, 22 грн. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). При вирішенні позовних вимог про стягнення штрафу суд керується наступним. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, згідно Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 жовтня 2017 року № 6-1374 цс17. Тому суд, дотримуючись норм закону та всебічного і повного дослідження матеріалів справи та враховуючи, що на час розгляду справи в суді сторонами Генеральна угода №б/н від 15.11.2016 року не була припинена, [PERSON] в добровільному порядку не виконала свої зобов'язання перед банком, що є істотним порушенням договору внаслідок якого позивач позбавлений можливості отримати суму кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, на що розраховував при укладенні договору, вважає, що даний позов є обґрунтований на доведений належними доказами, тому підлягає до часткового задоволення. Позивач, як сторона, на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~на стягнення з відповідача понесені ним і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1600 грн. Враховуючи вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за доцільне, стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1600 грн. На основі вищевикладеного,

Outcome: partial