Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

30.10.2019 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: ПрАТ «Київський страховий дім» в якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] відшкодування матеріальної шкоди (в тому числі франшизи) заподіяної внаслідок дорожньо- транспортної пригоди в розмірі 12691,33грн. та 6995 грн. моральної шкоди, 768,40грн. судового збору. Позовні вимоги мотивує тим, що 30.10.2016 сталася дорожнього-транспортна пригода за участю автомобіля Mitsubishi Lancer д.н.з. [NUMBER] та автомобілем BMW д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДПТ автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Про настання страхового випадку повідомлено ПАТ «Київський страховий дім». Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 26.12.2016 року у справі №466/9596/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На підставі протоколів огляду ПрАТ «Київський страховий дім» складений страховий акт №712-8351/1 від 20.03.2017 встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 16008,67грн. Дані кошти перераховані позивачу. Однак, після виконаних ремонтних робіт та закупки відновлюваних деталей кузова автомобіля, станом на 19.05.2017, вартість ремонту пошкодженого автомобіля Mitsubishi Lancer д.н.з. [NUMBER] склала 27700,00грн. Отже, позивачем понесена значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, аніж отримані страхові відшкодування, сума невідшкодованими залишилися 11691,33грн. При зверненні [PERSON] до ПрАТ «Київський страховий дім» щодо відшкодування різниці, йому повідомлено, що різниця у вартості ремонту до страхових виплат полягає в тому, що при розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійсненні ремонту деталі міняються на нові, а отже і різниця понесених витрат підлягає стягненню саме з особи, яка вчинила ДТП. Позивач звертався до відповідача про добровільне відшкодування понесених збитків, однак останній залишив її без задоволення, в зв`язку із чим позивач вимушений звернутися до суду. Відповідач скористався правом подачі письмового відзиву на позовну заяву і такий подано 23.01.2020. в обґрунтування відзиву зазначає, що позивач не надав належних та допустимих доказів понесених витрат на суму 11691,33грн. /чеки, квитанції, акт виконаних робіт тощо/. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа ПрАТ «Київський страховий дім» письмових пояснень на позовну заяву суду не надала. Ухвалою від 02.12.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити та пояснив, що в досудовому порядку він звертався до відповідача про оплату йому 1000 грн. франшизи, але відповідач не реагував на це, тому він подав позов про стягнення і матеріальної шкоди. Представник відповідача адвокат Шишка О.М., який діє на підставі ордеру серії ЛВ№143588 від 08.01.2020року /арк. спр.42/ у судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Представник третьої особи ПрАТ «Київський страховий дім» в судове засідання не прибув, причин неприбуття суду не повідомив, заяв про відкладення, письмових пояснень на позовну заяву подано не було. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши матеріали цивільної справи 466/8902/19, зібрані по справі докази суд дійшов такого. Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 26.12.2016 року у справі №466/9596/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП за те, що він 30.10.2016 року о 15:07 год. керуючи автомобілем марки «BMW» д.н.з. [NUMBER] на перехресті вул.Миколайчука та вул.Мазепи у м.Львові, проявив неуважність до дорожньої обстановки та не реагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості, не дотримав безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Lanser» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали технічні пошкодження, чим порушив вимоги п.п. 1.5,2.3 (б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху /арк.спр.7/. Згідно страхового акту №712-8351/1 від 20.02.2017 сума страхового відшко- дування до виплат потерпілому становить 16008,67грн і така платіжним дорученням №18126 від 29.03.2017 перерахована на платіжну картку [PERSON] /арк.спр.6,11/. Згідно ч.1 ст.76, ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до ч.5, 6 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем надано суду бланк замовлення деталей до автомобіля Mitsubishi Lancer, які підлягають заміні внаслідок пошкодження, що отримані внаслідок ДТП, вартість становить 17320,00 /арк.спр.10/. Судом не приймається такий доказ, оскільки такий ніким не засвідений та не доведеного, що перелік таких деталей необхідний був для ременту саме автомобіля позивача після ДТП, яка сталася 30.10.2016 року. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «Київський страховий дім» та відповідно до полісу страхування №АЕ-7781073 від 09.04.2016 розмір франшизи становить 1000грн. Даний факт визнаний позивачем та предсатвником відповідача в судовому засіданні. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Згідно з п.36.7 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як вбачається із розрахунку суми страхового відшкодування по страховому випадку, який трапився 30.10.2016 року за участю автомобіля, який належить на праві власності позивачу, розмір франшизи за договором страхування складає 1000,0 гривень. Враховуючи те, що сума франшизи за договором страхування складає 1000,0 гривень, а тому з [PERSON] слід стягнути суму франшизи у розмірі 1000,0 гривень, оскільки внаслідок його дій завдано шкоду потерпілому, що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. Не підлягають стягненню кошти у розмірі 11691,33 грн. як завдана матеріальна шкода з наступного. Як зазначалося вище, на підставі страхового акту №712-8351/1 від 20.02.2017 сума страхового відшкодування до виплат потерпілому становить 16008,67грн і така платіжним дорученням №18126 від 29.03.2017 перерахована на платіжну картку [PERSON] . Позивач з таким розрахунком страхової компанії погодився, більш як два роки його не оскаржував. На час звернення до суду не надав належних і допустимих доказів розрахунку додактових витрат на зазначену суму, не провів експертного досліждження автомобіля, з такими вимогами не звертався до відповідача і до моменту звернення до суду. Отже, вимоги майного характеру у розмірі 11691,33 грн. не доведені і не підлягають до задовлення. Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд приходить такого. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Виходячи зі змісту вказаних норм матеріального права та положень ст.81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач, заявляючи вимогу про відшкодування шкоди, повинен зокрема довести такі складові: протиправну поведінку відповідача; настання шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою; вину завдавача шкоди. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно роз`яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами та доповненнями),у позовній заяві про відшкодування моральної(немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної(немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями(бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Суд врахувує, що позивач зазнав душевних страждань у зв`язку із пошкодженням майна (п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України), що вимагало від нього докладати додаткових зусиль для відновлення своїх прав та ремонту автомобіля. Розглядаючи спір у суді, сторнони не заперечили і це підтверджується постановою суду, що відповідач 30.10.16 після вчинення ДТП зупинився, але одразу ж пояснив позивачу, що хоче йому відшкодувати кошти та залишив місце ДТП. Пр цьому з пояснень позивача вбачається, що в його автомобілі на момент ДТП перебувала дружина, яка через кілька днів народила дитину. Отже, позивач переніс душевні страждання, як повязані з небезпекою життю своєї дружини та майбутньо народженої дитини, пошкодженням майна. Визначаючи розмір грошової компенсації завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, глибину і тривалість душевних страждань позивача, ступінь вини відповідача, а також

Outcome: partial