Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

31.08.2015 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить встановити конкретний порядок користування квартирою [ADDRESS] виділивши їй в користування житлову кімнату площею 11,80 кв. м, а відповідачам, [PERSON], [PERSON], [PERSON], - житлову кімнату площею 18,00 кв.м., місця загального користування (кухню площею 7,5 кв. м, коридор площею 3,2 кв.м, ванну кімнату площею 3,0 кв. м) - залишити в спільному користуванні сторін. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником 1/2 частини спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23.06.1999, посвідченого держаним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Лазаревою Л.І. Власником іншої 1/2 частини спірної квартири є відповідач [PERSON] Він проживає в даній квартирі разом зі своєю дружиною - відповідачкою [PERSON] та їх донькою [PERSON] На даний час у неї з відпоідачем виник спір щодо порядку користування квартирою, порядку оплати житлово-комунальних послуг. Спірна квартира складається з двох житлових кімнат приблизною площею 18 кв. м та 11,8 кв. м відповідно, кухні площею 7,5 кв. м, коридору площею 3,2 кв. м, ванної кімнати площею 3,0 кв. м. Вона бажає виділити собі в користування житлову кімнату 11,8 кв. м, в якій вона на даний час і проживає, а в користування відповідачів - житлову кімнату площею 18 кв. м, в якій вони і проживають. Кожна з кімнат є ізольованою та має окремий вхід з коридору. Вважає, що такий порядок користування спірною квартирою з подальшим відкриттям окремого особового рахунку для неї та відповідачів не буде погіршувати прав та законних інтересів сторін та відповідатиме фактичному порядку користування, який існує на даний час. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини своєї неявки суд до відома не поставили, з заявою про розгляд справи у їх відсутності до суду не зверталися. При таких даних, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 23.06.1999, посвідченого держаним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Лазаревою Л.І. та зареєстрованого в реєстрі за №22-3467, є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних частинах. Згідно довідки №3223, виданої ЖЕД №903 структурним підрозділом КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» вбачається, що у спірній квартирі зареєстровані позивачка [PERSON], яка є власником особового рахунку, відповідач [PERSON], відповідачка [PERSON], малолітня [PERSON] У відповідності до технічного паспорту на спірну квартиру, остання розташована на 1 поверсі 5-ти поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 29,8 кв. м, у тому числі 1-а кімната - 19,5 кв. м, 2-а кімната - 10,3 кв. м, кухні площею 6,9 кв. м, ванної кімнати поєднаної із вбиральнею - 2,2 кв. м, коридору 1,6+1,7 кв. м, вбудованої шафи - 1,3 кв. м. Загальна площа квартири 43,5 кв. м. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. За ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільної частковою власністю. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як встановлено з матеріалів справи, та підтверджено представником позивача у судовому засіданні, житлові кімнати, які підлягають виділенню позивачці та відповідачам відповідно до запропонованого позивачкою порядку користування квартирою, є суміжними, при чому кімната, яку позивачка просить виділити у користування відповідачів є прохідною до кімнати, яку позивачка просить виділити у власне користування. Від так, запропонованим позивачкою варіантом порядку користування квартирою порушуються рівні із позивачем права іншого співвласника квартири - відповідача [PERSON], згоди з яким з приводу користування квартирою у запропонованому позивачем варіанті, не досягнуто. У такому випадку право відповідача на користування його часткою у спільній частковій власності буде порушено та не буде відповідати засадам змісту права власності, здійснення права власності та непорушності права власності, визначених статтями 317, 319, 321 ЦК України. З урахуванням наведених вище обставин справи, враховуючи, що встановлення запропонованого позивачкою порядку користування спірною квартирою призведе до порушення законних прав іншого співвласника квартири, суд приходить до висновку про неможливість його встановлення, відповідно вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed