Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

31.08.2021 представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 39 223,98 грн та судового збору в розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] звернулася до Банку (позивача) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 01.03.2007 та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачка отримала у користування кредитну картку із початковим кредитним лімітом, зазначеним у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2 400,00 грн, на підставі п. 3.2, 3.3 договору. Банк свої зобов`язання за договором, а саме надання відповідачу можливості розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору та в межах встановленого кредитного ліміту, виконав, а відповідачка [PERSON] в порушення умов договору своєчасно не погасила заборгованість за кредитом. У зв`язку з цим, станом на 31.07.2021 заборгованість [PERSON] становить 39 223,98 грн, яка складається з наступного: 2 257,06 грн - заборгованість за тілом кредиту; 36 181,44 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 172,79 грн - нарахована пеня; 612,69 - нараховано комісії. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08.09.2021, відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін, надано відповідачу термін на подання відзиву до суду. Ухвалою Монастирищенського районного суду Черкаської області від 09.11.2021 вирішено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» в судові засідання не з`явився, подав клопотання, згідно якого просить справу розглядати у відсутності представника банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 5). Відповідачка [PERSON] в судові засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлена за місцем своєї реєстрації. Клопотання про відкладення розгляду справи не подавала. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову, на підставі ст. 280-282 ЦПК України. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 1. Статуту АТ КБ «ПриватБанк» (нова редакція) Банк було створено відповідно до установчого договору від 07.02.1992 у формі ТзОВ КБ «ПриватБанк», 06.07.2000 реорганізовано у ЗАТ КБ «ПриватБанк», а згідно рішення зборів акціонерів від 30.04.2009 змінено найменування на ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками ЗАТ КБ «ПриватБанк». В подальшому, за рішенням єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування на АТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником за всіма правами та обов`язками ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 41 - 42) та проведено державну реєстрацію зміни найменування, що підтверджується випискою з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 (а.с. 40). Як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідно до укладеного [PERSON] з АТ КБ «ПриватБанк» договору б/н від 01.03.2007, шляхом підписання Анкети-заяви, відповідно до виявленого бажання [PERSON] банком відкрито кредитний рахунок та встановлено на нього початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 2 400,00 грн. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України (Договір приєднання). Відповідно до заяви від 01.03.2007, що міститься в матеріалах справи, [PERSON] звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 01.03.2007 (а.с. 24). Згідно даної заяви [PERSON] виявила бажання отримати кредитну карту, тип карти: [NUMBER] , валюта: гривня, тип кредитного ліміту: фінансовий, сума кредитного ліміту: 800 грн, базова процентна ставка: 22,8 % із розрахунку 360 днів в році, розмір комісії за кредитне обслуговування 1% від суми заборгованості, строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії карти, порядок погашення заборгованості: щомісячні платежі в розмірі 7% від суми заборгованості, погашення заборгованості по кредитному ліміту може відбуватись як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетної карти № [NUMBER] . [PERSON] своїм підписом засвідчила, що вона ознайомилась та згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були їй надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Вона виразила свою згоду, що дана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею і Банком Договір про надання банківських послуг (а. с. 24). Таким чином, за змістом позовних вимог та документів наявних у справі доказом укладення між Банком та [PERSON] договору про надання банківських послуг слугують заява від 01.03.2007, Пам`ятка клієнта, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи. Пам`ятку клієнта та Тарифи банку матеріали справи не містять. Положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Банк свої зобов`язання перед позичальником виконав належним чином - відкрив кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку [PERSON] за договором (а.с. 17 - 21) та встановив початковий кредитний ліміт, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON] (а.с. 22), що підтверджує фактичне використання кредитної картки позичальником. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] та виписки за договором по рахунку [PERSON] 09.02.2007 - встановлено кредитний ліміт у розмірі 2 000 грн, який в подальшому був збільшений, з 01.03.2007 - здійснювалось зняття готівки, погашення платежів, погашення заборгованості за кредитом та інші операції. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] після отримання картки здійснювала дії щодо користування карткою, отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Дані обставини свідчать про наявність між сторонами у справі кредитних правовідносин. Факт підписання сторонами заяви та отримання коштів відповідачем не спростовано, а тому суд вважає укладеним кредитний договір між сторонами шляхом підписання заяви від 01.03.2007. При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості за договором та виписки по рахунку [PERSON] (а.с. 8 - 16, 17 - 21) заборгованість за кредитом (тілом кредиту) відповідачем не погашена. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку з позичальника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 257,06 грн. Щодо тверджень позивача, що відповідач при підписанні заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між Банком та позичальником Договір про надання банківських послуг та є договором приєднання суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок про те, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. З урахуванням викладеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору із [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим Банком у період з моменту виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, які є найбільш сприятливими для задоволення позову. З огляду на вказане, а також за відсутності належних та допустимих доказів про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи обслуговування кредитної карти, Умови та Правила банківських послуг, які б містили підпис відповідача, враховуючи, що надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, тому суд не може вважати Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил складовою кредитного договору, укладеного між сторонами 01.03.2007. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 36 181,44 грн. Як встановлено вище, суд вважає узгодженими між сторонами умови договору, що містяться в заяві від 01.03.2007. У наданій позивачем копії заяви позичальника від 01.03.2007 між сторонами узгоджено базову відсоткову ставку у розмірі 22,8 (двадцять дві цілих вісім десятих) відсотків із розрахунку 360 днів у році. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.03.2007, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] станом на 31.07.2021 (а.с. 8 - 16) заборгованість відповідача за відсотками складає 36 181,44 грн. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Сторони досягли угоди про сплату відсоткової ставки у розмірі 22,8 (двадцять дві цілих вісім десятих) відсотків із розрахунку 360 днів у році. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором заборгованість [PERSON] , зокрема, складається із заборгованості за відсотками нарахованими за відсотковою ставкою з 01.03.2007 до 31.12.2012 у розмірі 22,8%, з 01.01.2013 до 01.06.2019 у розмірі 30%. За змістом договору, що складає заява від 01.03.2007 передбачена базова відсоткова ставка за кредитом у розмірі 22,8%, проте умов про сплату заборгованості за відсотками у розмірах, що містяться в розрахунку заборгованості за договором (30%) договір від 01.03.2007 не містить. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором заборгованість за нарахованими відсотками станом на 31.12.2012 (станом на дату узгодженого розміру процентів) складає 2 060,60 грн. Крім того, нарахування заборгованості за відсотками поза межами строку кредитування (строку дії картки - лютого 2013 року) до задоволення не підлягає. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками підлягають до часткового задоволення, а саме у розмірі 2 060,60 грн, інша частина заборгованості по відсотках в сумі 34 120,84 грн є недоведеною та задоволенню не підлягають. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за комісією у розмірі 612,69 грн. Як встановлено вище, суд вважає узгодженими між сторонами умови договору, що містяться в заяві від 01.03.2007. У наданій позивачем копії заяви позичальника від 01.03.2007 між сторонами узгоджено розмір комісії за користування кредитом у розмірі 1 (один) відсотків від суми заборгованості. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01.03.2007, укладеного між ПриватБанком та клієнтом - [PERSON] станом на 28.02.2013 (дату завершення строку кредитування, що відповідає строку дії картки) заборгованість за комісією складає 612,69 (а.с. 8 - 16), що відповідає комісії нарахованій позивачем. Оскільки, за змістом договору, що складає заява від 01.03.2007 між сторонами узгоджено розмір комісії, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в судовому порядку з позичальника заборгованості за комісією 612,69 грн. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, пеню у розмірі 172,79 грн. Як встановлено вище, суд вважає узгодженими між сторонами умови договору, що містяться в заяві від 01.03.2007. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором заборгованість [PERSON] складається, зокрема, із заборгованості за пенею у розмірі 2 3755,84 грн та у розмірі 172,79 грн (а.с. 8 - 16). Згідно описової та прохальної частин позовної заяви, позивач просить стягнути пеню в саме в розмірі 172,79 грн. Як вбачається з наданої позивачем копії заяви позичальника від 01.03.2007, підписаної сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. А тому вимоги про стягнення пені у розмірі 172,79 грн є неузгодженими та задоволенню не підлягають. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором від 01.03.2007, а саме: 2257,06 грн- заборгованість за тілом кредиту, 2 060,60 грн - заборгованості за відсотками, 612,69 грн - заборгованості за комісією, всього 4930,35 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у сумі 4 930,35 грн (тобто 12,57 % від заявленої вимоги), то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 285,34 грн, а судовий збір у сумі 1 984,66 грн суд покладає на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial