Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

31.05.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем, її свекрухою [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , право власності на: - земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 072636, виданий 28.08.1998 року Ізмаїльською міською радою, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 731); - житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Відповідно до заповіту від 26.11.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І., зареєстрованого в реєстрі за № 8356 [PERSON] заповів належний йому на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, який знаходиться в [ADDRESS] , все майно у цьому будинку, а також грошовий внесок, який зберігається в АК АПБ «Україна» в м. Ізмаїлі по рахунку [NUMBER] на його ім`я з належними до нього відсотками [PERSON] . Особою, яка має право на обов`язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), являється син спадкодавця [PERSON] . Спадкоємці прийняли спадщину у встановленому законом порядку. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з: 7/9 часток житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 7/9 часток земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Відповідно до заповіту, посвідченого 17.05.2011 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 2235, [PERSON] , заповіла усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, [PERSON] , [INFO] . [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, і таким чином прийняла спадщину. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з: 2/9 часток житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; 2/9 часток земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Заповіту спадкодавець не залишив. Спадкоємцем за законом першої черги являється мати спадкодавця [PERSON] , яка на момент відкриття спадщини постійно проживала разом із сином, і таким чином прийняла спадщину. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено, у зв`язку з тим, що нею пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просить справу розглянути за його відсутністю. Вислухавши думку представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1000 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 072636, виданого 28.08.1998 року Ізмаїльською міською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 731. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21.01.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, [PERSON] помер [INFO] . За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Частиною 1 статті 524 ЦК УРСР (1963 року) визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР (1963 року) - кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до заповіту від 26.11.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І., зареєстрованого в реєстрі за № 8356 [PERSON] заповів належний йому на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою, який знаходиться в [ADDRESS] , все майно у цьому будинку, а також грошовий внесок, який зберігається в АК АПБ «Україна» в м. Ізмаїлі по рахунку [NUMBER] на його ім`я з належними до нього відсотками [PERSON] . Згідно витягу з реєстру (заповіти/спадкові договори) наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, заповіт [PERSON] від 26.11.1993 року, зареєстрований за № 8356 не змінювався та не скасовувався. Згідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Особою, яка має право на обов`язкову частку в спадщині, незалежно від змісту заповіту відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року), являється син спадкодавця [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30.05.2019 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (копія додається). Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Встановлено, що [PERSON] вступила у володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини, постійно проживала та була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем, що підтверджується будинковою книгою на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.07.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М., спадщину прийняла [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] на 7/9 часток спадкового майна, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.07.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Черненко С.М., спадщину прийняв [PERSON] , [INFO] , що проживає в [ADDRESS] на 2/9 спадкового майна, яке складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21.12.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 7/9 часток житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 21.07.2000 року; 7/9 часток земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 072636, виданого 28.08.1998 року Ізмаїльською міською радою, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 731, яку [PERSON] успадкувала після його смерті. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 17.05.2011 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфіменко М.Д., зареєстрованого в реєстрі за № 2235, [PERSON] , заповіла усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, [PERSON] , [INFO] . Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), № 39017753 від 27.11.2014 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І., заповіт [PERSON] від 17.05.2011 року, зареєстрований за № 2235 не змінювався та не скасовувався. Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, особи, які мають право на обов`язкову частку відсутні. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звернулась до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно до ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] мешкала разом зі спадкодавцем, її свекрухою [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто станом на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що показами допитаного в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , який пояснив, що [PERSON] проживала разом із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , більше року. Тобто, [PERSON] відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21.06.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з: 2/9 часток житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.07.2000 року; 2/9 часток земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована на території [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яку [PERSON] успадкував після смерті батька. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлого [INFO] - відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється: - мати [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 30.05.2019 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Встановлено, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено будинковою книгою на вищевказаний житловий будинок, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимової Т.І. №532/01-16 від 27.11.2014 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що нею пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у зв`язку з тим що, право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв`язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved