Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

31 січня 2020 року та уточнено 17 серпня 2020 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Сітісервіс-КР» (далі ТОВ «Сітісервіс-КР») звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги. Позовна заява\~мотивована тим,\~що з\~01.02.2014\~по теперішній\~час,ТОВ «Сітісервіс-КР» здійснює надання послуг з управління та утримання багатоквартирних будинків в Інгулецькому районі, на підставі договору укладеного з Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради. У період з 01.07.2016 по 01.12.2019 позивач надавав відповідачу послуги у порядку визначеному Законом України «Про житлово-комунальні послуги», наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 150 від 10.08.2004 «Про затвердження Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд»; наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 7860,09 грн. Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідачу нараховано суму інфляційних втрат в розмірі 997,53 грн., та 3% річних від простроченої суми в розмірі 255,76 грн. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі. 15 травня 2020 року відповідач надав суду відзив на позов, як на підставу заперечень посилався на те, що до складу нарахованих комунальних послуг позивача включені послуги, які не мають відношення до нього як до власника окремого нежитлового приміщення та не надаються йому, а саме: обслуговування систем диспетчеризації, обслуговування димових та вентиляційних каналів, технічне обслуговування систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньо-будинкових інженерних систем, витрати з освітлення місць загального користування і підвальних приміщень та підкачування води. Крім того, позивач пропустив трирічний строк позовної давності, оскільки до суду звернувся в березні 2020 року, а заборгованість просить стягнути за період з липня 2016 року. Представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримала у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні визнав уточнений позов. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 18.11.2013 було укладено договір про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Інгулецькому районі (об`єкт № 1) між управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради та ТОВ «Сітісервіс-КР» (а.с.7). Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , та споживачем житлово-комунальних послуг які надаються ТОВ «Сітісервіс-КР» за вказаною адресою (а.с.9). Згідно\~ст. 162 Житлового кодексу України, плата за користування житловим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строк внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату ї плату за комунальні послуги. Статтею 13\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» визначено, що\~залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до наданого розрахунку суми заборгованості за адресою: [ADDRESS] , в період з 01.07.2016 по 01.06.2019 відповідачем не здійснювалася оплата за отримані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що призвело до утворення заборгованості в розмірі 7860,09 грн. (а.с.39). Між сторонами не було укладено письмового договору про надання та отримання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Пунктом 1 частини 1\~статті 20 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» \~передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а пунктом 5 частини 3 тієї ж статі Закону передбачений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Постановою Верховний Суд України від 30.10.2013 № 6-59цс13, у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території по справі визначено, що не укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у письмовій формі не звільняє боржників від обов`язку оплачувати надані послуги». Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний проводити оплату наданих послуг, однак не виконував належним чином зобов`язання, тому заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій підлягає стягненню у примусовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 625\~ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідача на його користь інфляційні втрати в розмірі 997,53 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 255,76 грн. (а.с.40). Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги є грошовими зобов`язаннями у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509\~ЦК України), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Передбачена п. 10 ч. 3 ст. 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625\~ЦК України. Вказана позиція узгоджена з\~постановою Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12, та від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13. Враховуючи те, що неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, узгоджується з положеннями ч. 2\~ст.\~625\~ЦК України та також підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, та для позивача при зверненні до суду з даним позовом, станом на 2020 рік, складала 2102 грн., та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved