Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

29.09.2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19.01.1969 року зареєструвала шлюб з [PERSON], з яким разом працювала в колгоспі, а потім в САТЗТ «Світанок». 27.03.1996 року [PERSON] видано сертифікат про право на земельну частку (пай) серії СМ № 024725, згідно якого він отримав право на земельну ділянку (пай) розміром 2,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району.18.06.1998 року [PERSON] помер. 30.03.2004 року головою Охтирської районної державної адміністрації прийнято розпорядження № 187 «Про затвердження площ земельних часток (паїв) та передачу їх у власність громадянам членам бувшого САТЗТ «Світанок» на території Чернеччинської сільської ради». Даним розпорядженням затверджено площі земельних ділянок (паїв) громадян та передано у власність власникам сертифікатів земельні ділянки (паї) загальною площею 2492,7092 га сільгоспугідь, в тому числі 2061,9859 га ріллі, 367,7233 га сіножаті для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також вирішено видати громадянам державні акти на право власності на землю. У списку громадян власників сертифікатів, яким передано у приватну власність земельні ділянки є [PERSON], номер ділянки на плані 1167, загальна площа 2,0281 га, в тому числі рілля 1,7085 га, сіножаті 0,3196 га та [PERSON], номер ділянки на плані 1168, загальна площа 2,0326 га, в тому числі рілля 1,7130 га, сіножаті 0,3196 га. 03.12.2014 року державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкоємцем права на земельну частку (пай) розміром 2,42 умовних кадастрових гектарів після смерті [PERSON] є дружина [PERSON] Оскільки, позивачка працювала в колгоспі та отримала на своє імя сертифікат на право на земельну ділянку (пай), то 22.03.2005 року Охтирською районною державною адміністрацією видано їй державний акт на право власності на земельну ділянку серія СМ № 095018, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,0327 га на території Чернеччинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка складається з двох ділянок: площею 0,3196 га, кадастровий номер 5920389200:01:002:3180 (сіножаті) та площею 1,7130 га, кадастровий номер 59203892000:01:002:3963 (рілля). На підставі отриманого свідоцтва про право на спадщину за законом позивачка замовила в ДП «Центр ДЗК» технічну документацію із землеустрою, згідно якого їй видали 08.04.2011 року два державних акти на право власності на земельну ділянку: державний акт серії СМ № 064511, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,7130 га на території Чернеччинської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5920389200:01:001:3180 (рілля) та державний акт серії СМ № 064512, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,3196 га на території Чернеччинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5920389200:01:001:3963 (сіножаті). 05.09.2014 року позивачка звернулася до Охтирського міськрайонного відділу СРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж) земельних ділянок в натурі (на місцевості), які успадкувала після свого чоловіка. 18.07.2017 року [PERSON] отримала відповідь, згідно якої земельні ділянки на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району площею 1,7130 га рілля, 0,3196 га сіножаті, які згідно державного акту на право власності на земельну ділянку (серія СМ № 064512 та серія СМ № 064511) вже передані у власність [PERSON], згідно державного акту на право власності на земельну ділянку (серія СМ № 095018) та відповідає матеріалам паювання, тому розробити технічну документацію із землеустрою неможливо. Така ситуація склалася внаслідок допущених помилок землевпорядної організації, яка розробляла технічну документацію із землеустрою у 2011 році. Просить визнати недійсним державний акт серії СМ № 064511 на право власності на земельну ділянку площею 1,7130 га, розташовану на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5920389200:01:001:3180, виданий [PERSON], 08 квітня 2011 року відділом Держкомзему в Охтирському районі Сумської області та скасувати його реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 592030001000388 та визнати недійсним державний акт серії СМ 064512 на право власності на земельну ділянку площею 0,3196 га, розташовану на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5920389200:01:001:3963, виданий [PERSON], 08 квітня 2011 року відділом Держкомзему в Охтирському районі Сумської області та скасувати його реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 592030001000387. Позивачка в судове засідання не зявилася, про розгляд справи повідомлена в установленому законом порядку. Представник позивачки за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що позивачка та її чоловік мають право на земельну ділянку (пай). В 1998 році чоловік позивачки помер, після смерті якого [PERSON] успадкувала право на земельну частку (пай). При виготовленні земельної документації позивачці було виготовлено два державних акти на її імя на одну і ту ж земельну ділянку. Така помилка допущена не з вини позивачки, її право порушено, тому просив позов задовільнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку, надали заяви про розгляд справи у відсутність їх представників. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Згідно ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ч. 1ст. 15\~ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 17 ЗК України землями сільськогосподарського призначення у межах району та за межами населених пунктів розпоряджаються районні державні адміністрації. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Судом встановлено, що розпорядженням голови Охтирської районної державної адміністрації від 30.03.2004 року за № 187 «Про затвердження площ земельних часток (паїв) та передачу їх у власність громадянам членам бувшого САТЗТ «Світанок» на території Чернеччинської сільської ради» затверджено площі земельних ділянок (паїв) громадян та передано у власність власникам сертифікатів земельні ділянки (паї) загальною площею 2492,7092 га сільгоспугідь, в тому числі 2061,9859 га ріллі, 367,7233 га сіножаті для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також вирішено видати громадянам державні акти на право власності на землю (а.с. 7). До списку громадян власників сертифікатів, яким передано у приватну власність земельні ділянки, який є додатком до вищевказаного розпорядження включені [PERSON], номер ділянки на плані 1167, загальна площа 2,0281 га, в тому числі рілля 1,7085 га, сіножаті 0,3196 га та [PERSON], номер ділянки на плані 1168, загальна площа 2,0326 га, в тому числі рілля 1,7130 га, сіножаті 0,3196 га (а.с.8). 03.12.2014 року державним нотаріусом Охтирської районної державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого спадкове майно, яке складається з земельної частки (пай) розміром 2,42 умовних кадастрових гектарів після смерті [PERSON], яка належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії СМ № 024725 від 27.03.1996 року на підставі розпорядження голови Охтирської райдержадміністрації від 19.03.1996 року № 105, зареєстрований 28.03.1996 року у Книзі реєстрації на право на земельну частку (пай) за № 792, виданий Охтирською районною державною адміністрацією, належить його дружині [PERSON], вказане свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 2220 (а.с.9). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія СМ № 095018, виданого 22.03.2005 року Охтирською районною державною адміністрацією [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,0327 га на території Чернеччинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка складається з двох ділянок: площею 0,3196 га, кадастровий номер 5920389200:01:002:3180 (сіножаті) та площею 1,7130 га, кадастровий номер 59203892000:01:002:3963 (рілля), який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів про право власності на землю та на право постійного користування, договорів оренди землі за № 010561500270 (а.с.10). На підставі отриманого свідоцтва про право на спадщину за законом позивачка отримала 08.04.2011 року два державних акти на право власності на земельну ділянку: державний акт серії СМ № 064511, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 1,7130 га на території Чернеччинської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5920389200:01:001:3180 (рілля) (а.с.20) та державний акт серії СМ № 064512, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,3196 га на території Чернеччинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 5920389200:01:001:3963 (сіножаті) (а.с.21). 05.09.2014 року позивачка звернулася до Охтирського міськрайонного відділу СРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» із заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж) земельних ділянок в натурі (на місцевості) (а.с.12) З листа до Охтирського міськрайонного відділу СРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» від 18.07.2017 року за № 432 вбачається, що земельні ділянки на території Чернеччинської сільської ради Охтирського району площею 1,7130 га рілля, 0,3196 га сіножаті, які згідно державного акту на право власності на земельну ділянку (серія СМ № 064512 та серія СМ № 064511) вже передані у власність [PERSON], згідно державного акту на право власності на земельну ділянку (серія СМ № 095018) та відповідає матеріалам паювання, тому розробити технічну документацію із землеустрою неможливо. Відповідно до ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 04 червня 2014 року у справі №6-46цс14 та від 06 лютого 2013 року у справі №6-103цс12, відповідно до статей 152,155 ЗК України\~державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень та цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Відповідно до ст.1 Закону «Про Державний земельний кадастр» від 7 липня 2011 року № 3613-VІ\~-державний земельний кадастр це єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. За ч.1ст. 11 Закону № 3613-VІ відомості про обєкти Кадастру під час внесення їх до Кадастру мають відповідати існуючим характеристикам обєктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Зміст відомостей про земельні ділянки, підстави та основні вимоги щодо внесення таких відомостей до Кадастру передбачені статтями15,21 зазначеногоЗакону. Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 12 травня 2015 року у справі № 21-119а15, формування Кадастру, як індивідуального спеціалізованого реєстру земельних ділянок потребує максимально точних геоінформаційних даних. Цього вимагають і норми Закону № 3613-VІ, який у цьому випадку є спеціальним за сферою регулювання відносин. Враховуючи викладене, суд, дійшов висновку, що фактично на одні й ті ж самі земельні ділянки площею 1,7130 га (рілля) та 0,3196 га (сіножаті) видано та зареєстровано два різних державних акти на позивачку, що суперечить вимогам чинного законодавства, тому враховуючи правові позиції Верховного суду України, положення діючого законодавства, суд дійшов висновку, що державний акт серії СМ № 064511 на право власності на земельну ділянку площею 1,7130 га та державний акт серії СМ 064512 на право власності на земельну ділянку площею 0,3196 га необхідно визнати недійсними, оскільки права позивачки порушені та в інший спосіб їх захистити неможливо. На підставі викладеного ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України,

Outcome: approved