Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

31.05.2017 року до суду надійшла позовна заява Державного підприємства «Антонов» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В позовній заяві позивач просить: солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача суму заборгованості за надані за період з 01.05.2015 року по 31.12.2015 року житлово-комунальні послуги у розмірі 2638 грн. 83 коп., інфляційні втрати за період з 21.05.2015 року по 31.12.2016 року у сумі 481 грн. 74 коп., а також суму трьох відсотків річних за період з 21.05.2015 року по 31.12.2016 року, що складає 108,19 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі зареєстровані та постійно проживаю у квартирі за адресою: [ADDRESS], є споживачами житлово-комунальних послуг, але не в повному обсязі сплачують плату за комунальні послуги та послуги за утримання будинку. Так, за час проживання у вказаній квартирі відповідачам надавались комунальні послуги, а саме: холодне водопостачання, гаряче водопостачання, користування тепловою енергією, постачання газу, вивезення побутових відходів, водовідведення, а також інші послуги з утримання будинку та прибудинкової території, проте такі послуги відповідачами сплачені не в повному обсязі внаслідок чого утворився борг за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015, що складає - 2638,83 грн., а оскільки відповідачі у добровільному порядку борг не погашають, позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням з врахуванням інфляційних та трьох процентів річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. 19 вересня 2017 року до суду представник позивача подав уточнену позовну заяву, яка прийнята судом та просив стягнути заборгованість з [PERSON]. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, згідно відповідних договорів Державне підприємство «Антонов» в особі житлово-комунального управління (далі - Позивач) надає послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS], та веде облік водовідведення, холодного водопостачання, гарячого водопостачання, опалення, газопостачання. [PERSON] зареєстрований в квартирі за адресою: [ADDRESS] з 31 січня 2013 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач постійно проживає в зазначеній квартирі, що підтверджується довідкою форми № 3, а відповідно і користується зазначеними послугами, проте не сплачує кошти, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку боргу по квартирній платі та платі за комунальні послуги, заборгованість за період з січня 2015 року по грудень 2015 року становить - 2638,83 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, не надав суду доказів, що заборгованість є меншою чи відсутня. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 27.03.2103 року № 6-6цс13, фактичне надання споживачу відповідних послуг свідчить про існування між сторонами фактичних договірних відносин, що є підставою для стягнення боргу по оплаті отриманих комунальних послуг. Згідно зі ст. 322 ЦК України тягар утримання майна покладається на власника, а саме: власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.ст. 151, 162 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. У відповідності до ч.2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Одним із обов'язків споживача є здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Також, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору та забезпечення допуску представника виконавця-виробника до приміщення для проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 2 638,83 грн., інфляційні втрати за період з 21.05.2015 року по 31.12.2016 року в сумі 481,74 грн., а також три відсотки річних за період з 21.05.2015 року по 31.12.2016 року, що складає 108,19 грн. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved