Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

5 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилася після смерті його баби [PERSON], яка померла 16 квітня 2006 року. Позов обґрунтовано наступним. 16 квітня 2006 року померла [PERSON], яка доводилася позивачеві бабою. Після смерті баби відкрилася спадщина на належне їй майно, що складається із земельної ділянки площею 1,1 га, яка розташована на території Марківської сільської ради Томашпільського району. Позивач зазначає, що він є єдиним спадкоємцем майна баби за заповітом, який баба склала за життя у Марківській сільській раді, однак при зверненні до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спадщину, нотаріусом йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки пропущений строк звернення до нотаріальної контори. Позивач зазначає, що строк звернення до нотаріальної контори ним пропущений з поважних причин, а саме в звязку з тим, що він проживав за межами Вінницької області. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Представник Марківської сільської ради в судове засідання не зявився, однак сільський голова сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності їхнього представника, позовні вимоги визнають повністю, не заперечують проти їх задоволення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що16 квітня 2006 року в с. Кароліно-Бугаз Овідіопольського району Одеської області померла [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки Марківської сільської ради № 632 від 12 жовтня 2016 року, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки, що розташована на території Марківської сільської ради, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 8921191; спадкоємцем за заповітом залишився онук [PERSON], який спадщину на протязі шести місяців фактично прийняв, інших спадкоємців у спадкодавця не має (а.с.10). Згідно заповіту від 15 листопада 2005 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, яким державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 821191, виданий 15 листопада 2005 року, заповіла внуку [PERSON] (а.с.7). Як вбачається із матеріалів справи, 15 листопада 2005 року Томашпільською районною державною адміністрацією [PERSON], жительці в с.Антопіль, було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 821191, згідно якого останній підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 26 липня 2004 року № 304 є власником земельної ділянки площею 1,1000 га, що розташована на території Марківської сільської ради, цільове призначення земельної ділянки - ведення особистого селянського господарства (а.с.8). Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на заяву позивача, останньому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з пропущенням шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини (а.с.9). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду, спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с.14). Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, оскільки відповідачем позов визнано, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом на майно своєї баби [PERSON], що підтверджується довідкою Марківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, строк звернення до нотаріальної контори [PERSON] пропущений з поважних причин, обставини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини сторонами не оспорюються, суд вважає визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та вважає поновити [PERSON] такий строк. На підставі викладеного,

Outcome: approved