Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

29.12.2016 року громадянин [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що народився 22-го вересня 1994 року у місті Запоріжжі, його матірю у Свідоцтві про народження зазначена [PERSON], відповідач по справі. У 1999 році він разом із відповідачкою по справі прийняв участь у безоплатній приватизації квартири [ADDRESS] на умовах Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та згідно Свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1999 року №1742, виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, сторони по справі отримали вказану квартиру у спільну часткову власність по 1/2 частки кожному. У 2009 році позивач за згодою відповідача переїхав на постійне проживання до [PERSON] Федерації (м. Якутськ) до сестри відповідача громадянки РФ, [PERSON], яку Розпорядженням заступника Голови міського округу «місто Якутськ» №449зр від 03.08.2009 року було призначено піклувальником над неповнолітнім [PERSON], [INFO], позивачем по справі. На підставі рішення УФМС Росії по Республіці Саха (Якутія) від 23.03.2010 року позивач прийняв громадянство [PERSON] Федерації згідно пункту «В» частини 6 статті 14 Федерального закону [PERSON] Федерації від 31.05.2002 року №62-ФЗ «Про громадянство [PERSON] Федерації» (у звязку із встановленням піклування на підставі заяви піклувальника). В 2013 році мати позивача, відповідачка по справі, змінила прізвище з «Данилова» на «Данілова». У своєму позові позивач зазначив, що на даний час він не може довести належність, зокрема, йому Свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1999 року №1742 для підтвердження свого права власності на 1/2 частку у квартирі [ADDRESS], оскільки у вказаному Свідоцтві співвласником квартири значиться [PERSON], який є громадянином України. При цьому у Свідоцтві не зазначено число, місяць та рік народження цього [PERSON]. До того ж, відповідачка по справі, його рідна мати не визнає його право власності на 1/2 частку в квартирі. У звязку з вищевказаним, з метою захисту своїх порушених прав, позивач був вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявився, постійно проживає в РФ, просить розглянути справу за участі його представника за нотаріально посвідченою довіреністю, на позові наполягає у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON], який діє в інтересах громадянина РФ [PERSON], позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить визнати за позивачем право власності на ? частку спірної квартири за рішенням суду. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала у повному обсязі, про що надала суду письмову заяву. Пояснила, що позивач є її сином, який разом з нею брав участь у безоплатній приватизації квартири [ADDRESS] на умовах Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», та згідно Свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1999 року №1742, виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, їй та позивачу на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частці квартири кожному. Підтвердила, що у 2009\~році позивач за її згодою переїхав на постійне проживання до [PERSON] Федерації (м. Якутськ) до її сестри громадянки [PERSON] Федерації [PERSON] та набув громадянства [PERSON] Федерації. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що з позовом звернувся [PERSON], [INFO], який є громадянином [PERSON] Федерації. Згідно копії його паспорту, позивач народився в Україні у місті Запоріжжі /а.с.7/. Паспорт громадянина [PERSON] Федерації серії 9814 номер 565484, виданий МРВ (міжрайонним відділом) УФМС Росії по Республіці Саха (Якутія) в місті Якутську 20.10.2014 року, код підрозділу 140-002, адреса реєстрації місця проживання позивача: [PERSON] Федерація, Республіка Саха (Якутія), м.\~Якутськ, вул. Кржижановського, будинок 65. Згідно даних, які містяться на сторінці 19 вказаного паспорту, попередній паспорт позивача громадянина [PERSON] Федерації: серії 9810 номер 285137, код підрозділу 140-002, виданий 15.07.2010 року /а.с.7-8/. Згідно Свідоцтва про народження позивача серії І-ЖС №256436, виданого 05.10.1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м. Запоріжжя встановлено, що позивач народився 22.09.1994\~року у м. Запоріжжі, його матірю є [PERSON] /а.с.10/. Згідно листа Дніпровського районного відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області від 20.12.2016 року №2313/6536, відповідачка по справі - громадянка України, [PERSON], [INFO], була документована паспортом громадянина України СЮ №304916, виданим Ленінським РВ у м.\~Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області 27.06.2013 року у звязку з уточненням написання прізвища «Данилова» на підставі наданого повторного свідоцтва про шлюб І-ЖС №124219, виданого Ленінським ВРАЦС м.\~Запоріжжя 21.05.2013\~року, а/з 1131 /а.с.9/. Згідно довіреності громадянки України [PERSON], [INFO], виданої на імя своєї сестри, громадянки РФ, [PERSON], засвідченої 03.06.2009 року (зареєстровано в реєстрі за №2с-1215) тимчасово виконуючої обовязки нотаріуса Якутського нотаріального округу [PERSON], встановлено, що [PERSON], як законний представник неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], уповноважила її представляти інтереси свого неповнолітнього сина [PERSON], зокрема, у Відділі Управління ФМС Росії по території Республіки Саха Якутія з питання оформлення та отримання неповнолітнім сином [PERSON] громадянства [PERSON] Федерації, а також паспорта громадянина [PERSON] Федерації у звязку із досягнення 14-річного віку /а.с.14,15/. З дослідженого у судовому засіданні розпорядження заступника Голови міського округу «місто Якутськ» від 03.08.2009 року №449зр встановлено, що громадянку РФ [PERSON] призначено піклувальником над неповнолітнім [PERSON], [INFO] /а.с.16/. Згідно листа Міжрайонного відділу Управління Федеральної міграційної служби по Республіці Саха (Якутія) в м. Якутську від 21.04.2010 року №6869 встановлено, що [PERSON] згідно рішення УФМС Росії по Республіці Саха (Якутія) від 23.03.2010\~року прийняв громадянство [PERSON] Федерації на підставі пункту «В» частини 6 статті 14 Федерального закону [PERSON] Федерації від 31.05.2002 року №62-ФЗ «Про громадянство [PERSON] Федерації», тобто у звязку із встановленням піклування на підставі заяви піклувальника /а.с17/. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, громадянин РФ, [PERSON], [INFO] (паспорт громадянина [PERSON] Федерації серії 9814 номер 565484, виданий МРВ (міжрайонним відділом) УФМС Росії по Республіці Саха (Якутія) в місті Якутську 20.10.2014 року, код підрозділу 140-002, адреса реєстрації місця проживання: [PERSON] Федерація, Республіка Саха (Якутія), м. Якутськ, вул. Кржижановського, будинок 65), є сином відповідача [PERSON]. На підставі Свідоцтва про право власності на житло від 08.12.1999 року №1742, виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: 69121, [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності в рівних частках громадянам: [PERSON] 1/2 частка, [PERSON] - 1/2 частка /а.с.18/. Також у судовому засіданні досліджені документи, які надані позивачу листом Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 16.12.2016 року №04/01-25/2480, а саме: засвідчену копію розпорядження голови Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради від 08.12.1999\~року №4004; засвідчену копію розрахунку вартості надлишкової загальної площі квартири, що приватизується, затвердженого розпорядженням голови Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради від 08.12.1999 року №4004; засвідчену копію заяви громадянки [PERSON] на імя керівника органу приватизації голови Ленінської рай адміністрації [PERSON] про передачу у приватну спільну часткову власність квартири від 04.11.1999\~року; Довідку ЖЕД №37 ВРЕЖО №7 Ленінського району м. Запоріжжя про склад сім?ї наймача ізольованої квартири (69121, [ADDRESS])(одноквартирного будинку) та займані ними приміщення від 04.11.1999 року №607 /а.с.20-23/, з яких встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: 69121, [ADDRESS], передана у власність саме [PERSON], [INFO], та її сину [PERSON], [INFO]. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач, громадянин РФ, [PERSON], [INFO], є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS], як майна, набутого в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» згідно розпорядження голови Ленінської районної адміністрації Запорізької міської ради від 08.12.1999\~року, на підставі якого було видане Свідоцтво про право власності на житло від 08.12.1999 року №1742. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи вимоги частини 4 статті 174 ЦПК України, зважаючи на те, що шляхом дослідження у судовому засіданні доказів судом встановлені обставини, які вказують, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частку у квартирі є законними та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, приймаючи до уваги письмову заяву відповідача про визнання ним позову у повному обсязі, суд вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до вимог статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Законодавством України не передбачено, що в разі набуття громадянином України іншого громадянства він втрачає право власності на обєкт нерухомого майна. Як зазначив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 37 своєї постанови від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, зокрема, шляхом звернення до суду. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України як спосіб захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Outcome: approved