Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

31.07.2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 15.09.2007 року Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис № 116. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем сімейне життя фактично припинилось, шлюб має формальний характер. На сьогоднішній день, вони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть, у кожного свої інтереси, тривалий час існують як стороні друг другу люди. Від шлюбу мають двоє дітей. У зв'язку із чим, просила розірвати шлюб, судові витрати залишити за нею. 20.09.2018 року відповідно до ухвали суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] надав суду заяву, в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі. Справу просив розглядати за його відсутності. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Як вбачається зі Свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER], 15.09.2007 року між [PERSON] та [PERSON] Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 116. (а.с. 3) Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. (а.с.7) Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). З матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, примирення та збереження шлюбу неможливе, відповідач визнав позов та не заперечує проти його задоволення, шлюб носить формальний характер, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 СК України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved