Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

31 жовтня 2014 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати за позивачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS], що складається з двох житлових кімнат житловою площею 47,10 кв.м., жилою площею 31,00 кв.м. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем з 18.08.2001 року. Рішенням суду від 06.06.2014 року шлюб було розірвано. Як зазначає позивачка, під час перебування в шлюбі та за спільні кошти було придбано спірну квартиру. А тому, так як квартира є спільним сумісним майном подружжя, іншої домовленості між сторонами щодо поділу квартири не існувало, тому позивач просить визнати за нею право власності на ? частину квартири в порядку поділу майна подружжя. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Крім того, позивачка та її представник просили стягнути половину судового збору з відповідача та 400,00 грн. за проведену оцінку Представник відповідача в судовому засіданні визнав заявлені вимоги в частині визнання права власності на частину квартири та стягнення судового збору в розмірі 1 827,00 грн. Що стосується вимог про стягнення 400,00 грн. за проведену оцінку представник відповідача не визнав та просив відмовити в їх задоволенні так як вони не обґрунтовані та підстав для стягнення немає. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог з наступних підстав. Стаття 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (ч.1). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.2). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України). Частина 1 статті 70 СК України визначає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони в судовому засіданні не надали суду копію свідоцтва про реєстрацію шлюбу. На підтвердження реєстрації шлюбу та його розірвання позивач надала копію рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06.06.2014 року, яке набрало законної сили, про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 18.08.2001 року Сумським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Сумського обласного управління юстиції за актовим записом №933. За договором купівлі-продажу квартири від 22.10.2004 року [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 31,00 кв.м. В судовому засіданні представник відповідача не заперечував, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя. Отже, так як квартира набута відповідачем за час шлюбу, вона є спільним сумісним майном подружжя, між сторонами не існує іншої домовленості щодо поділу квартири, тому суд приходить до висновку про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 31,00 кв.м. в порядку поділу майна подружжя. На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1 827,00 грн. Крім того, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 400,00 грн. витрат, понесених позивачем за виготовлення експертної оцінки спірного майна, так як зазначена сума не є судовими витратами. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved