Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

29 березня 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про зняття заборони (арешту) з домоволодіння (житлового будинку) [ADDRESS]. В обґрунтування вимог зазначив, що 31 травня 2002 року за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу №2165 він придбав вказане нерухоме майно. Відомості про право власності було зареєстровано в БТІ міста Маріуполя за реєстраційним №12873792 від 22 листопада 2005 року. У 2015 році позивач вирішив продати вказаний будинок, однак при зверненні до нотаріуса дізнався про наявність у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна записів №2193787 та №2216403, згідно яких було накладено арешт на зазначене домоволодіння. У зв'язку із цим, з метою захисту своїх майнових прав, просить суд скасувати заборону відчуження належного йому будинку. Позивач та представник позивача у письмовій заяві, наданій суду заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити, судове засідання провести за їх відсутності. Відповідачем до суду були спрямовані письмові пояснення по справі, в яких зазначено, що проведені записи про обтяження нерухомого майна були перереєстровані у 2005 році автоматично у зв'язку зі зміною програмного забезпечення Реєстру. Так, відомості вносилися за період з 1997 року згідно інформації про накладені заборони, архівні дані про які вважалися діючими у зв'язку із відсутністю відміток про їх скасування. Сам факт проведення перереєстрації не є свідченням часу виникнення первинного обтяження. Просив суд розглянути справу без участі представника нотаріальної контори. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася у відповідності з вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні обставини. Згідно договору купівлі-продажу від 31 травня 2002 року №2165, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Рябоконь Ю.С., [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами подвір'я [ADDRESS]. Відомості про право власності [PERSON] на вказаний об'єкт нерухомості було зареєстровано в Маріупольському БТІ за реєстраційним №3666 від 31 травня 2002 року Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 04 жовтня 2005 року у справі №2-6697за позовом [PERSON] до Маріупольської міської ради про визнання права власності на самовільно зведену будівлю за [PERSON] визнано право власності на самочинно зведений будинок та споруди на території домоволодіння [ADDRESS]. Відомості про право власності [PERSON] на вказаний об'єкт нерухомості було зареєстровано в Маріупольському БТІ за реєстраційним №12873792 від 22 листопада 2005 року на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 04 жовтня 2005 року №2-6697, що вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 22 листопада 2005 року №9022081. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, на будинок [ADDRESS] Першою Маріупольською державною нотаріальною конторою було накладено арешт. Зокрема, у Реєстрі містяться два записи, а саме: 1) архівний запис №2216403, зареєстрований 25 липня 2005 року; підстава обтяження: «не вказано, Б/Н, 15.06.1998, Іллічівське відділення Ощадбанку №7461», власником зазначено [PERSON]; 2) архівний запис №2193787, зареєстрований 18 липня 2005 року; підстава обтяження: «не вказано, Б/Н, 18.08.1992, Нарсуд Жовтневого району м.Маріуполь», власником зазначено [PERSON] При цьому, як встановлено судом, існування другого вказаного обтяження безпосередньо пов'язано із розглядом цивільної справи №2-1015 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права на ? частину спадкового майна та розподіл житлового будинку, а також за зустрічним позовом про встановлення факту прийняття спадщини та розподіл будинку. Так, рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 27 вересня 1993 року за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на домоволодіння [ADDRESS]. Із пояснень по справі, наданих завідувачем Першої Маріупольської державної нотаріальної контори від 12 квітня 2016 року за вих.751/01-16 вбачається, що інформація щодо часу реєстрації вказаних обтяжень міститься в «Додаткових даних» відомостей з Реєстру. Факт проведення реєстрації не є свідченням часу виникнення первинного обтяження. До відома суду було доведено, що з 1998 року почалося формування електронної системи «Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна». В місті Маріуполі внесення архівних відомостей до електронної бази здійснювалося оператором ДП «Інформаційний центр Мін'юсту України» в приміщенні Першої Маріупольської державної нотаріальної контори. Дані до Реєстру вносилися за період з 1997 року згідно інформації про накладені заборони, архівні записи про які вважалися діючими у зв'язку із відсутністю відміток про їх скасування. Тобто, згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, два архівні записи про обтяження житлового будинку [ADDRESS], первинно зареєстровані Першою маріупольською державною нотаріальною конторою у 1998 та у 1999 році відповідно, автоматично були перереєстровані у базі даних Єдиного реєстру заборон як дійсні на той час. Наразі архівні документи за вказаний період, що були підставою обтяжень списані та знищені, деякі з них передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, на територію, що на даний час належить до тимчасово окупованих, отже доступ до них неможливий. Разом з тим, суду приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Рябоконь Ю.С. було надано довідку №929868-212 від 31 травня 2002 року, зі змісту якої відомо, що жилий будинок [ADDRESS], власниками якого були [PERSON], [PERSON] та [PERSON], станом на 31 травня 2002 року під забороною не перебував. З огляду на це, суд приходить до висновку, що на момент виникнення права власності [PERSON] на спірне домоволодіння, будь-які обтяження щодо майна були відсутні, архівні записи з приводу накладення на нього арешту було здійснено автоматично, що на даний час порушує права позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Відповідно до ст.316, ст.317, ст.321, ст.391 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює у відповідності з законом на свій розсуд, незалежно від волі інших осіб, при цьому власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність скасувати заборону (арешт) з житлового будинку [ADDRESS], зареєстрований в Єдиному реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №2193787 та №2216403. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved