Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

30 листопада 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що стратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що проживає та є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. 25 грудня 2015 року, на прохання відповідача, яка була знайомою його дружини, у вищезазначеному будинку він зареєстрував її постійне місце проживання. З часу реєстрації [PERSON] у будинку не проживає, її речей чи особистого майна у ньому також не має. Жодних перешкод у користуванні спірним майном відповідачу ніхто не чинив. У зв'язку з реєстрацію в житлі [PERSON] він позбавлений можливості розпоряджатися належним майном на власний розсуд. Просить суд постановити рішення, яким визнати, що відповідач [PERSON] втратила право користування будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], як така, що більше року не проживає без поважних причин у спірному житлі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просила його задоволити з вищенаведених підстав, не заперечили щодо заочного розгляду справи. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом опублікування судового виклику на офіційному сайті судової влади (а.с. 34). Суд, у відповідності до ст.280, ст.281 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. Свідки [PERSON] та [PERSON], кожен зокрема показали, що проживають по сусідству з позивачем і добре знайомі із сім'єю [PERSON]. У будинку за адресою: [ADDRESS], ні [PERSON], ні належного їй майна ні разу не бачили. Суд, заслухавши пояснення позивача, його представника, покази свідків: [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. Конституцією України, положеннями ст.316, ст.317, ст.319, ст.321 ЦК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який передбачає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.16, ст.386, ст.391 ЦК України, а об'єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, ст.382 ЦК України). Права власника житла визначені у ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01 червня 2017 року (а.с.11) та свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 березня 1989 року (а.с.9), належить житловий будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. У вищевказаному житлі зареєстроване постійне місце проживання відповідача [PERSON] (а.с.5-7). Згідно акту, складеного 20 жовтня 2017 року комісією у складі начальника ремонтної дільниці ЖЕК-3 Зінчука П.В., начальника Шевчук С.С. (а.с.4) у житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON] з 25 грудня 2015 року не проживає. Жодних доказів про те, що відповідач з поважних причин не проживає в спірному житлі у судовому засіданні не здобуто, однак встановлено, що перешкод у користуванні будинком [PERSON] ніхто не чинив. Враховуючи вищевикладені норми закону, з огляду на те, що позивачем доведено правомірність своїх вимог, суд приходить до висновку про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування спірним житлом, оскільки вона понад рік не проживає у спірному житлі та ним не користується. Враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача в користь позивача 640 грн. судового збору, сплаченого останнім при подачі позову до суду, що підтверджується документально (а.с.1).

Outcome: approved