Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

29 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 11 липня 2014 року помер його дід [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,812 га, яка знаходиться на території Верхосульської сільської ради. За життя дід склав заповіт, яким заповів все своє майно йому та [PERSON] в рівних частинах. В установлений законом строк він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після діда, а [PERSON] - про відмову від спадщини за заповітом на його користь. Однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном він не може у звязку з тим, що державний акт на вказану земельну ділянку не зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після діда [PERSON], який помер 11 липня 2014 року, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,812 га, яка знаходиться на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії І-СМ №038259. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився. Представник останнього за довіреністю [PERSON] подала заяву, в якій уточнила підставу позову, просила визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, посвідчену державним актом на право приватної власності на землю серії І-СМ №038259, в порядку спадкування за заповітом і розглянути справу без її участі (а. с. 66). Представник відповідача Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, з позовом згодні (а. с. 46). Представник третьої особи Улянівської державної нотаріальної контори Білопільського району Сумської області, будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив (а. с. 51). Третя особа - [PERSON] у судове засідання також не зявилася без повідомлення причин, про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 40). У звязку з неявкою сторін, третіх осіб, суд розглянув справу на підставі наявних у ній доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Судом встановлено, що 11 липня 2014 року в с. Верхосулка Білопільського району Сумської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №223419 (а. с. 6). Згідно з наявною в матеріалах справи копією державного акту серії І-СМ №038259, виданого 23 квітня 2002 року Верхосульською сільською радою на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 19 березня 2002 року №90, [PERSON] у приватну власність передана земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,812 га в межах згідно з планом, розташована на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 4). Відповідно до заповіту, посвідченого 01 липня 2010 року секретарем Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за №52, [PERSON] заповів все своє майно своїм онукам: [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах (а. с. 11). Згідно з довідкою Верхосульської сільської ради від 22 вересня 2016 року [PERSON] до дня смерті 11 липня 2014 року проживав та вів спільне господарство у с. Верхосулка Білопільського району Сумської області разом із онуком [PERSON]. [PERSON] належала земельна ділянка, посвідчена державним актом на право приватної власності на землю серії І-СМ №038259. Від імені [PERSON] виконавчим комітетом Верхосульської сільської ради посвідчено заповіт за №52 від 01 липня 2010 року на користь онуків [PERSON] та [PERSON]. Вказаний заповіт не відмінявся (а. с. 12). З матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2014 року [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від належної їй часки спадкового майна за заповітом, яке залишилось після смерті [PERSON], на користь [PERSON]. За заявою останнього 22 грудня 2014 року у Спадковому реєстрі заведено спадкову справу №56934067 після [PERSON], який помер 11 липня 2014 року (а. с. 57-64). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 0,812 га в межах згідно з планом, яка знаходиться на території Верхосульської сільської ради Білопільського району Сумської області в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], який помер 11 липня 2014 року. Однак, він позбавлений можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з тим, що державний акт на право приватної власності на землю серії І-СМ №038259 не зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, а відтак, право позивача підлягає захисту в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved