Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

4.06.2010 р. [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « Український промисловий банк» в особі Запорізької філії ТОВ « Укрпромбанк» ( далі по тексту - ТОВ « Укрпромбанк» ) про внесення змін до п. 1.1 кредитного договору № 82-0111009/ФКВ-08 від 09.09.2008 р., посилаючись на істотну зміну обставин. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2011 р. до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору , залучена [PERSON] ( а.с.18). Ухвалою Ленінського суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2011 р. зазначену справу передано за підсудністю на розгляд до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ( а.с.39). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 08 серпня 2011 р. справу прийнято до провадження. ( а.с.41). До початку розгляду справи по суті, у жовтні 2011 р., позивач надав суду змінену позовну заяву, в якій остаточно просив суд визнати недійсним кредитний договір № 82-01110098/ФКВ -08 від 9 вересня 2008 р., укладений між ТОВ « Укрпромбанк» та [PERSON] В обґрунтування позовної вимоги зазначив, що 09 вересня 2008 року між ним та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено кредитний договір № 82 0111009/ФКВ-08 про надання кредиту в сумі 64600,00 доларів США під 12,4 % річних. Кредит був наданий строком до 08 вересня 2023 року. Посилаючись на допущені банком під час укладення договору порушення прав споживача, зокрема, невизначеність порядку повернення кредиту, порушення банком обов'язків щодо наведення детального розпису загальної вартості кредиту, надання споживачеві інформації щодо методики визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час здійснення платежів за кредитним договором, попередження про валютні ризики позичальника, а також встановлення комісій всупереч вимогам п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 р., просив визнати зазначений кредитний договір 2008 року недійсним ( а.с.50-55). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2011 року позовна вимога [PERSON] задоволена : кредитний догвір № 82 0111009/ФКВ-08 від 09 вересня 2008 року, укладений між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON], визнано недійсним ( а.с. 101-106). За заявою АТ «Дельта Банк», яке набуло прав вимоги за кредитним договором № 82 0111009/ФКВ-08 від 09 вересня 2008 року та відповідними договорами забезпечення на підставі Договору про передачу Активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банк, посвідченого 30 червня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2258 ( а.с.139-142), ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя суду від 10 жовтня 2013 року заочне рішення суду по цій справі від 23 листопада 2011 року по скасоване, справа призначена до розгляду в загальному порядку ( а.с. 182-183). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2013 р. до участі в цій справі в якості співвідповідача залучене Публічне акціонерне товариство « Дельта Банк». ( далі по тексту - АТ « Дельта Банк») ( а.с.210-211). В суді представник позивача позовну вимогу свого довірителя підтримала з підстав, викладених по тексту зміненого позову, просила її задовольнити. Представник відповідача - АТ « Дельта Банк» в суді проти позову заперечує, посилаючись на те, що перед укладанням кредитного договору, на виконання вимог до п. «д» ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позичальнику була надана повна і достатня інформація про умови кредитування, що посвідчується підписом позичальника у заяві-анкеті від 05 серпня 2008 року. Додаток № 1 до кредитного договору «Графік платежів за Договором» складено у відповідності до форми, рекомендованої Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 р. Крім того, розміри, порядок нарахування та строк сплати платежів за кредитним договором визначені п.п. 1.6, 1.7, 2.4, 2.6, 2.7, 2.10, 2.11, а комісія за видачу кредиту встановлена у відповідності до ч. 5 ст. 1 та ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Додатково зазначила, що розбіжності в тлумаченні змісту правочину є підставою для звернення до суду у відповідності до ст. 213 ЦК України, а тому вимога з цих підстав визнання правочину недійсним є необґрунтованою. З огляду на викладені обставини, просила суд у задоволенні позовної вимоги відмовити. Представник відповідача ТОВ « Укрпромбанк», третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причина неявки суду не відома. Будь-яких заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надходило. З урахуванням думок всіх учасників процесу, кожного в окремості, справа розглядається по суті за відсутності вищезазначених учасників процесу. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09 вересня 2008 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Укрпромбанк» було укладено кредитний договір № 82 0111009/ФКВ-08 про надання кредиту в сумі 64600,00 доларів США під 12,4 % річних. Кредит був наданий строком до 08 вересня 2023 року ( а.с. 83-90). У відповідності до п. 2.4 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 358,89 дол. США по 20 (двадцяте) число включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Згідно п.п. 2.6, 2.7 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. При розрахунку процентів за користування кредитом використовується метод факт/факт, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 20 (двадцяте) число (включно) кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасним поверненням кредиту. Пунктом 1.6 кредитного договору встановлено комісію за надання кредиту в розмірі 1,5% від суми кредиту ; згідно п. 2.11 кредитного договору сплата комісії за видачу готівкових коштів здійснюється у день надання кредиту у гривневому еквівалентів за офіційним курсом НБУ на день сплати. Пунктом 1.7 кредитного договору також передбачено комісію за управління кредитом в розмірі 0,1% від суми кредиту, що у відповідності до п. 2.10 договору нараховується щомісячно у гривневому еквіваленті по офіційному курсу НБУ на день нарахування і сплачується позичальником у національній валюті по 20 (двадцяте) число (включно) кожного наступного місяця, що слідує за місяцем її нарахування та одночасно з остаточним поверненням кредиту. Розрахунок платежів, що підлягають нарахуванню та сплаті за кредитним договором наведено в Додатку № 1 до кредитного договору («Графік платежів за договором»), який складено у відповідності до форми, рекомендованої Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 р., та підписано сторонами правочину ( а.с. 91-92). Перед укладанням договору позичальнику було надано інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту у відповідності до затверджених Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007 року Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, про що свідчить підпис позичальника на заяві-анкеті від 05 серпня 2008 року, в тексті якої зазначено, що «шляхом підписання цієї заяви-анкети я підтверджую факт письмового ознайомлення з умовами кредитування ТОВ «Укрпромбанк» та отримання Листа-повідомлення про умови кредитування ТОВ «Укрпромбанк», а також підтверджую те, що всі умови зрозумів, повністю з ними згоден, заперечень, зауважень та запитань не маю та зобов'язуюсь їх виконувати». Аналогічні підтвердження факту письмового ознайомлення з умовами кредитування містяться в п. 7.1 підписаного позичальником кредитного договору. Достовірність підпису свого довірителя на вказаних документах представник позивача в суді не заперечувала. Таким чином, матеріалами справи спростовуються посилання позивача на порушення банком ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Протягом розгляду справи не знайшли підтвердження й посилання позивача на невизначеність розміру платежів за кредитним договором. Суд також вважає, що висновки позивача про неузгодженість строків здійснення платежів зумовлені хибним ототожненням понять «нарахування» та «здійснення» платежів. Так, сума щомісячного платежу по тілу кредиту та строк його оплати встановлено п. 2.4 кредитного договору, розмір комісії за управління кредитом визначено п. 1.7 кредитного договору, при цьому наведені платежі нараховуються щомісяця, за період з першого по останній день кожного календарного місяця (п.п. 2.6, 2.10 кредитного договору), а сплачуються по 20 (двадцяте) число (включно) кожного наступного місяця за місяцем нарахування (п. 2.4, 2.7, 2.10). Суд дійшов висновків, що встановлення комісій за надання кредиту (1,5% від суми кредиту) та за управління кредитом (0,1% від суми кредиту) не суперечить положенням чинного законодавства, оскільки, у відповідності до ч. 5 ст. 1 та ст. 4 закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відкриття рахунку, здійснення розрахунково-касового обслуговування, обслуговування кредитної заборгованості, тощо, є супутніми фінансовими послугами, що надаються банком споживачеві при отриманні ним споживчого кредиту, і з огляду на положення ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», надання таких послуг здійснюється суб'єктами господарювання на підставі договору. З приводу посилань позивача на порушення п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту щодо попередження споживача про валютні ризики споживача під час виконання зобов'язань за кредитним договором, надання інформації щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, суд приймає до уваги наступне. Пунктом 2.5 кредитного договору передбачено, що кредит повертається лише в тій валюті, у якій він був наданий. Пунктами 2.6 та 2.7 кредитного договору також зазначено, що проценти за користування кредитом нараховуються та сплачуються у валюті кредиту. Таким чином, належне виконання позичальником обов'язку з повернення кредиту та сплати відсотків не передбачає обов'язкового здійснення супутніх валюто-обмінних операцій. Конвертація сум, що зараховуються в погашення заборгованості за кредитом і відсотками у валюту зобов'язання передбачена лише п. 2.15, 2.16 кредитного договору на випадки договірного списання коштів з рахунків позичальника, відкритих в банку та його філіях у разі відсутності або недостатності коштів в валюті наданого кредиту. Разом із тим, вказаними пунктами передбачено, що еквівалент заборгованості визначається за курсом, що склався на міжбанківському валютному ринку України на дату проведення списання. В гривневому еквіваленті підлягають сплаті нараховані за договором комісії, але при цьому положеннями договору визначено, що розрахунок цих сум здійснюється за офіційним курсом НБУ на день нарахування (п.п. 2.8, 2.9, 2.10, 2.11, 2.12 кредитного договору). Відповідно до ст. 36 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Під час укладання кредитного договору позичальник був повідомлений з умовами кредитування і чітко розумів, що курсові коливання гривні можуть настати, при цьому він свідомо обрав валютою кредитування саме долари США та взяв на себе зобов'язання повернути кредит в іноземній валюті. Неприйнятними суд вважає посилання позивача як на підставу позовних вимог на порушення валютного законодавства і відсутність індивідуальної ліцензії на укладання кредитного договору в іноземній валюті й використання іноземної валюти як засобу платежу. Згідно із статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Частиною 2 ст. 192 ЦК України встановлено, що іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках та порядку встановлених законодавством. Частина 3 ст. 533 ЦК України допускає можливість використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями у випадках, порядку та на умовах, встановлених законодавством. Випадки, порядок та умови здійснення банками операцій в іноземній валюті врегульовано Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про Національний банк України» та Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», відповідно до яких банки здійснюють свою діяльність з коштами від свого імені, на власних умовах та на власний ризик на підставі виданих НБУ ліцензій. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кошти -це гроші у національній або іноземній валюті. Статті 47 та 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Відповідно до пункту 5 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою правління Національного банку України від 17.07.2001 р. № 275, письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15 93 від 19.02.1993 р. Відповідно до пункту 2.3 зазначеного Положення за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями по залученню та розміщенню іноземної валюти на валютному ринку України. З вищевикладеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). 13.12.2001 р. Національним банком України видано ТОВ «Український промисловий банк» банківську ліцензію № 67 на право здійснювати банківські операції, в тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, та надано письмовий дозвіл № 67-5 від 26.06.2006 р. на право здійснювати операції з валютними цінностями. Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій отриманої у встановленому порядку. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Отже, правочин може бути визнано недійсним, якщо: 1) його зміст суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства; 2) при укладенні договорів у сторін не було необхідного обсягу дієздатності; 3) волевиявлення учасника договору не було вільним і не відповідало його внутрішній волі; 4) правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 5) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) суперечать правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, у кредитному договорі № 82-01110098/ФКВ-08 від 09 вересня 2008 року, додержані всі вимоги, які є необхідними для чинності правочину , тож передбачені чинним законодавством України для визнання його недійсним відсутні.

Outcome: dismissed