Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

29.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого теплопостачання в порядку п.2 ст.101 ЦПК України, мотивуючи свій позов тим, що відповідач, який проживає за адресою: [INFO], ухиляється від сплати коштів за спожиті послуги з централізованого теплопостачання. Як наслідок виникла заборгованість за надані послуги, яка станом на 30.11.2016 року становить 25\~567,30 грн. За весь період прострочених платежів відповідачу нараховано: -11\~819,63 грн. інфляційних; -1\~592,88 грн. 3% річних. Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 38\~979,81 гривень. У добровільному порядку боржник сплатити борг відмовляється, у звязку з чим позивач терпить матеріальні збитки, що зумовило звернення позивача до суду з позовом. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити з підстав, що наведено в позовній заяві, вказала, що 28.11.2014 року було подано заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості, якою було перервано строк позовної давності і жодні вимоги позивача не перебувають поза межами трирічного строку позовної давності, передбаченого законом. Стосовно акту претензії від 21.11.2011 року пояснила, що температурний режим у кімнатах позивача відповідає нормам, що наведено в додатку до Порядку, що затверджено постановою КМУ від 17.02.2010 року №151, п.4 постанови вказує, що строк ремонтних робіт не повинен перевищувати 12 годин, з відповідного акту вбачається, що ремонтні роботи з перевищенням вказаного допустимого строку не проводилися. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, оскільки позивач не виконував вимоги ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не робив профілактику, не обстежував мережі, не ремонтував їх, не вів облік вимог споживачів послуг, вказав, що він звертався до позивача 1 раз 21.11.2011 року, коли було зафіксовано, що у відповідача холодна батарея, більше не звертався, так як не вважав за доцільне. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а межах заявлених ними вимог. Ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.2 ст.60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання комунальних послуг регулюються\~ЖК України\~та ЗУ «Про житлово-комунальні послуги». Закон України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 1875- IV від 24 червня 2004 року) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками,\~виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки. Згідно\~ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Судом встановлено, що КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» є організацією що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до умов визначених «Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення та постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року за №630 та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року за №1875. Квартира №1 за адресою: м. Вінниця, вул. П. Тичини, буд. 10 забезпечується послугами централізованого теплопостачання, що надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго». Відповідач у справі [PERSON] в судовому засіданні визнав, що він є єдиним споживачем послуг позивача за вказаною адресою, оскільки доступ до квартири має лише він. В силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставина того, що саме відповідач є споживачем послуг позивача не підлягає доказуванню, оскільки визнана відповідачем по справі. Згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг ВМР відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.13-14). Відповідно до копії особового рахунку №001401 за адресою: [ADDRESS] проживає та зареєстрований [PERSON], [INFO] (а.с.5). 01.08.2003 року між ДП «Вінницькі теплові мережі» та [PERSON] укладено договір №660361 про надання населенню послуг по теплопостачанню за адресою: [ADDRESS] (а.с.26). Зазначений договір вступив в силу з моменту підписання, та діє протягом одного року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення. П. 24 вказаного Договору містить положення, згідно якого встановлено: Якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодна зі сторін не висловила наміри внести в нього зміни або доповнення, він вважається щорічно пролонгованим на наступний термін. Згідно п.1 цього Договору споживач зобовязався вчасно здійснювати оплату за споживання та користування послугами на умовах цього Договору. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №880 від 24.02.1994 року співвласниками квартири [ADDRESS] були [PERSON] та [PERSON] (аркуш інв.справи 22). За загальним правилом цивільного законодавства частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки частки співвласників [PERSON] та [PERSON] в свідоцтві про право власності не визначено, то частка кожного з них була рівною, тобто кожному зі співвласників належало по 1/2 частці у праві власності на квартиру. Після смерті [PERSON] її спадкоємці [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого кожен з них є спадкоємцями померлої у рівних частках кожний (аркуш інвент. справи 37, а.с.62), з чого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] успадкували кожен по 1/4 частці в праві власності на квартиру [ADDRESS] та, як наслідок, [PERSON] стало належати 3/4 часток у праві власності на вказану квартиру (1/2+1/4). Зазначене додатково підтверджується копією довідки характеристики, складеної КП «ВООБТІ» 30.12.2004 року (аркуш інв. справи 97). Згідно матеріалів спадкової справи №257/2013 до майна померлої 05.09.2013 року [PERSON] остання заповіла все належне їй майно онуку [PERSON] (а.с.88). 23.10.2013 року [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.77). Заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої 10.08.2013 року подала також її донька [PERSON], громадянка РФ (а.с.76). Матеріали спадкової справи не містять доказів щодо того чи було видано спадкоємцям свідоцтво про право на спадщину. Відповідач таких доказів суду теж не надав. Разом з тим, наведені обставини не спростовуються факту того, що саме [PERSON] в розумінні закону є споживачем послуг позивача, оскільки саме він має доступ до вказаної квартири, саме він нею користується, та є юридичним власником більшої її частки, а тому саме він повинен нести тягар утримання вказаного майна. Право інших осіб на відповідну частку у вказані квартирі станом на час розгляду справи не посвідчено. Відповідач визнав ту обставину, що [PERSON] не проживала і не проживає в [INFO], споживачем послуг позивача вона не являється. Згідно з ч. 4\~ст. 319 ЦК України\~власність зобовязує. Відповідно до\~ст.322 ЦК України\~власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно\~ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. З викладеного вбачається та не заперечується відповідачем, що споживачем послуг теплопостачання до квартири [ADDRESS] є лише відповідач. Згідно оборотної відомості особового рахунку №26001401 за період з 11.2009 року по 11.2016 року та розрахунку позовних вимог заборгованість [PERSON] за надані послуги з теплопостачання становить 38\~979,81 гривень, з яких: -25\~567,30 гривень - заборгованість за спожиті послуги з централізованого теплопостачання; -11\~819,63 гривень сума втрат від інфляції; -1\~592,88 гривень 3% річних (а.с.6-8). Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Відповідно до пунктів 25, 26, 30 пункту 3 Правил № 630 відключення споживача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Відповідно до статті 1 Закону України «По теплопостачання» місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача. Згідно пункту 22 Правил № 630 точками розподілу у багатоквартирному будинку, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення від виконавця споживачеві є відгалуження від стояків у межах квартири. Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином КП Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» виконало свої зобовязання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобовязаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання. Вище зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 р. у справі №6-1192цс15. Стосовно посилання відповідача на те, що обовязок з оплати послуг за централізоване теплопостачання в нього не виник, так як відповідні послуги йому надавалися неналежної якості, а в розрахунках не враховані періоди тимчасового ненадання цих послуг, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила) споживач дійсно має право зменшення розміру плати у разі\~надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання. Разом з тим, Правилами встановлено порядок перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг (пункти 33-39). У разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв'язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі. У повідомленні зазначається прізвище, ім'я та по батькові, точна адреса проживання споживача, а також найменування виду неналежно наданої або ненаданої послуги. Повідомлення споживача незалежно від його форми (усна або письмова) обов'язково реєструється представником виконавця у журналі реєстрації заявок споживачів. Представник виконавця зобов'язаний повідомити споживачеві відомості про особу, яка прийняла повідомлення (прізвище, ім'я та по батькові), реєстраційний номер повідомлення та час його прийняття. За результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг (далі акт-претензія), який підписується споживачем та представником виконавця згідно з\~додатком 2. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця. Згідно доказів, наявних в матеріалах справи, відповідач звертався до позивача щодо неналежного надання послуг 1 раз 21.11.2011 року. Відповідно до акту-претензії про належне надання чи ненадання послуг від 21.11.2011 року [PERSON] було висловлено претензію щодо якості надання послуг постачання, які полягають в тому, що при температурі на вулиці в +40С в квартирі була наступна температура: на кухні-+210С, в кімнаті +190С, в кімнаті +210С, в кімнаті +210С, (батарея холодна) (а.с.47). Механізм проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості врегульовано Порядком проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року №151. Згідно з даним Порядком у разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, виконавець проводить перерахунок розміру плати за фактично надані послуги шляхом зменшення розміру плати за надання послуг з урахуванням вимог, наведених у додатку. Згідно вказаних вимог якісним показником теплопостання є температура повітря в жилих приміщеннях (за умови їх утеплення) відповідає діючим нормам і правил - +180С (у наріжних кімнатах +200С ). Отже температурні показники, зазначені [PERSON] в акті-претензії від 21.11.2011 року, не є відхиленням від якісних показників, а тому підставою для перерахунку вартості наданої послуги бути не можуть. Також, згідно записів журналу щодо відключення теплопостачання в період з січня 2015 року по грудень 2016 року теплопостачання до будинку №10 по вул. П.Тичини в опалюваний сезон припинялося 4 рази, щоразу на строк не більше 12 годин, що відповідає вимогам, зазначених в додатку до вищезазначеного Порядку (а.с.46). На підставі викладеного твердження відповідача, що позивачем надаються неякісні послуги, судом відхиляються, так як залишились не доведеними належними засобами доказування. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із положеннями ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом враховано, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими зобовязаннями, у яких, серед інших прав і обовязків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України), вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, суд вважає правомірним застосування до даних правовідносин, враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати житлово-комунальних послуг, відповідальність передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вище зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 30 жовтня 2013 р. у справі №6-59цс13. Враховуючи викладене та ту обставину, що відповідач в добровільному порядку не розраховується з позивачем за надані послуги з постачання електричної енергії, суд дійшов висновку про доведеність вимог позивача та наявність заборгованості відповідача перед позивачем саме в розмірі, зазначеному в розрахунку, тобто 38\~979,81 гривень, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до положень ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1 378 гривень згідно платіжних доручень №2805 та №5 від 06.07.2016 року та від 09.12.2016 року відповідно. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позов задоволено в повному обсязі з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1\~378 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: approved