Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

31.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 31.01.2014 року ним було надано відповідачу по справі [PERSON] грошові кошти у розмірі 7000 грн. з 10% ставкою щомісяця за користування грошима. 12.02.2014 року ним було надано відповідачу грошові кошти у розмірі 3000 гривень з 15 % ставкою щомісяця за користування грошима. Відповідач [PERSON] написав розписку, в якій зобовязався повернути борг з урахуванням процентів у сумі 13150 гривень. До теперішнього часу відповідач борг не повернув. На прохання про добровільну сплату боргу відмовився. Просить стягнути з відповідача борг у розмірі 28764,69 гривень з урахуванням індексу інфляції, судовий збір у розмірі 243,60 гривень та витрати на допомогу адвоката у розмірі 3400 гривень. За заявою позивача справа розглянута без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про день слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст.ст. 1047, 1048 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Ст. 548 ЦК України передбачено, що виконання зобов»язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] 31.01.2014 року взяв у борг у позивача грошові кошти у розмірі 7000 грн. з 10% ставкою щомісяця за користування грошима. 12.02.2014 року взяв у борг грошові кошти у розмірі 3000 гривень з 15 % ставкою щомісяця за користування грошима. ( а.с. 11-12) Вказані обставини підтверджуються розписками відповідача від 31.01.2014 року та 12.02.2014 року. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] взяв у позивача в борг кошти. До теперішнього часу відповідач не виконав умови договору, в зв»язку з чим з відповідача підлягає стягненню борг в сумі 28764,69 гривень з урахуванням індексу інфляції. Також з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 243,60 грн. на користь позивача, який було ним сплачено при подачі позовної заяви до суду (а.с.1). Понесені позивачем витрати за юридичні послуги в сумі 3400 гривень стягненню не підлягають, оскільки відповідно до ст.. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» компенсація витрат особі, яка надавала правову допомогу, сплачується за участь вказаної особи у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Компенсація витрат за інші юридичні послуги чинним законодавством не передбачена.

Outcome: partial