Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

30 березня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання їхньої спільної дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю позивачем [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . Відповідні обставини позивач обґрунтовує тим, що вона з 17 червня 2017 року по 23 листопада 2018 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.11.2018 року. Після розірвання шлюбу в 2018 році сторони не можуть в добровільному порядку дійти згоди щодо визначення місця проживання дитини, що призводить до постійних конфліктних ситуацій, з огляду на що, позивач просить її вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 07 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без його участі, у випадку неявки відповідача не заперечила, щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання також не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відзив на позов не надсилав, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради, в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, під час ухвалення судом рішення по справі просила врахувати висновок органу опіки та піклування №1683/01-31 від 09.07.2020 року. Із згоди позивача суд ухвалив здійснити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів відповідно до ст.ст.280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2017 року по [INFO] . У шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23.11.2018 року, їхня спільна донька [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю позивачем [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , де і проживає по даний час, що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання управління з питань реєстрації Хмельницької міської ради про реєстрацію місця проживання особи №9226 від 07.05.2019 року. Проте, відповідач [PERSON] заперечує визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, внаслідок чого у сторін виникають постійні конфлікти, що призвело до необхідності встановлення місця проживання дітей у судовому порядку. Згідно з ч.ч.2, 8, 9, ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом враховується висновок орану опіки і піклування щодо визначення місця проживання [PERSON] №1683/01-31 від 09.07.2020 рок, згідно якого орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] . Таким чином, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, надавши належну правову оцінку доказам, поданими сторонами, письмовим поясненням, їх спільної дитини [PERSON] суд, дотримуючись принципу найкращих інтересів дітей, приходить до висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Доводів, які б свідчили про те, що є обставини, які суперечать такому висновку суду, відповідачем [PERSON] не надано та не встановлено судом під час розгляду справи. Судові витрати по справі становлять 840 грн. 80 коп., які відповідно до ст..141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved