Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

30 липня 2015 року ПАТ «КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В ході розгляду справи було встановлено, що [PERSON] помер 13 січня 2015 року (а.с. 37). 03 лютого 2016 року ПАТ «КБ «Приватбанк» було подано уточнений позов до [PERSON], як до спадкоємця померлого [PERSON] З урахуванням уточненої позовної заяви від 14 липня 2016 року ПАТ «КБ «Приватбанк» просило стягнути з [PERSON] на користь Банку заборгованість у розмірі 33159 грн. 03 коп. за кредитним договором б/н від 30 серпня 2013 року, а також судові витрати у розмірі 382 грн. 68 коп. В обгрунтування своїх позовних вимог до [PERSON] ПАТ «КБ «Приватбанк» зазначено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) від 30 серпня 2013 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 22281 грн. 99 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку - починаючи з «1» по «25» число кожного місяця [PERSON] надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умовами та Правилами надання банківських послуг». Відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та Правил надання банківських послуг» - позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у т.ч. простроченого Кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. Власник карти зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно з п. 2.1.2.7 «Умов та Правил надання банківських послуг». Відповідно до п. 2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг» - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. ПАТ «КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором та Угодою виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором. [PERSON] не надавав своєчасно Банку кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов Договору, отже зобовязання за вказаним Договором не виконав. У звязку з порушенням [PERSON] зобовязань за кредитним Договором у нього, станом на 13 січня 2015 року (день смерті [PERSON]Ю.), утворилася заборгованість у розмірі 33159 грн. 03 коп., яка складається із: 1) заборгованості за кредитом 21282,84 грн.; 2) заборгованості по процентам за користування кредитом 2,25 грн.; 3) заборгованості по комісії за користування кредитом 2553,93 грн.; 4) штрафу, відповідно до п. 2.2 Генеральної Угоди 9319,94 грн. [PERSON], [INFO], помер 13 січня 2015 року. Згідно довідки Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області, на день смерті [PERSON] і по теперішній час за адресою: Харківська обл., Зміївський район, с. Українське, вул. Українська, буд. 49, зареєстровані: мати померлого - [PERSON], [INFO]; брат померлого - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на норми Цивільного кодексу України, зокрема, ст. ст. 608, 1218, 1219, 1221, 1268, 1282, ПАТ «КБ «Приватбанк» зазначало, що [PERSON] був власником житлового будинку № 49, розташованого по вул. Українська в с. Українське Зміївського району Харківської області, вартість якого становить значно більшу суму, ніж сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 33159 грн. 03 коп. [PERSON] проживала разом із померлим на день смерті останнього, а отже фактично прийняла спадщину хоча і не отримала Свідоцтва про право на спадщину. Відтак саме [PERSON] є відповідачем по даній справі та повинна задовольнити вимоги Банку в повному обсязі. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, також відповідач просила відмовити ПАТ «КБ «Приватбанк» у задоволенні позовної заяви в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях. Так, [PERSON] зазначала, що у своєму позові позивач не доводить та не надає жодних доказів того, що відповідач на момент смерті проживала разом із померлим [PERSON]. [PERSON] не приймала спадщину від померлого [PERSON] та не володіє на праві власності його майном, а тому позов предявлений до неї за зобовязаннями іншої особи є незаконним. Також, Банк не конкретизує які саме права і обовязки існували на момент відкриття спадщини і що входить до складу спадщини, яку відповідач наче б то прийняла, не визначено яке саме майно [PERSON] успадкувала від померлого, яка його вартість, при цьому, спадкоємець має задовольнити вимоги кредитора лише в межах вартості успадкованого майна. ПАТ «КБ «Приватбанк» не предявив до [PERSON] вимог, як того вимагає ст. 1281 ЦК України, протягом шести місяців від дня коли дізнався про відкриття спадщини. Крім того, [PERSON] вказувала на те, що Генеральна угода від 30 серпня 2013 року, на яку посилається ПАТ «КБ «Приватбанк», не була підписана [PERSON] Позивачем взагалі не надано доказів щодо фактичної видачі [PERSON] кредитних коштів та доказів отримання ним суми кредиту. У генеральній угоді є посилання на договори: Договір - 1 та Договір - 2, однак такі договори не було надано до суду. [PERSON] вважала, що предявлений до неї ПАТ «КБ «Приватбанк» позов не підлягає задоволенню, у звязку із недоведеністю факту існування боргу, а також у звязку із пропуском річного строку на предявлення кредитором вимог до спадкоємців боржника. У звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку: Судом встановлено, що 30 серпня 2013 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] було підписано Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода), відповідно до якої [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 22281 грн. 99 коп. на строк 6 місяців, з 30 серпня 2013 року до 28 лютого 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку - починаючи з «1» по «25» число кожного місяця [PERSON] надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом (а.с. 9-10, 106-107). У звязку з порушенням [PERSON] зобовязань за кредитним Договором у нього, станом на 13 січня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 33159 грн. 03 коп., яка складається із: 1) заборгованості за кредитом 21282,84 грн.; 2) заборгованості по процентам за користування кредитом 2,25 грн.; 3) заборгованості по комісії за користування кредитом 2553,93 грн.; 4) штрафу, відповідно до п. 2.2 Генеральної Угоди 9319,94 грн. (а.с. 7-8, 104-105, 181-182). 13 січня 2015 року [PERSON] помер копія актового запису від 14 січня 2015 року № 763 (а.с. 37). За інформацією Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області від 06 жовтня 2015 року вих. № 02-19/472 на день смерті [PERSON] і по теперішній час за адресою Харківська обл., Зміївський район, с. Українське, вул. Українська, 49 зареєстровані мати померлого - [PERSON] та брат померлого - [PERSON] (а.с. 50). ПАТ «КБ «Приватбанк», посилаючись на положення ст. 1268 ЦК України, стверджувало, що [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON], яка шляхом проживання разом із померлим фактично прийняла спадщину після смерті сина. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. ПАТ «КБ «Приватбанк» предявив претензію до спадкоємця [PERSON] [PERSON] безпосередньо шляхом предявлення до неї позову. За інформацією Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 43/2015 за претензією кредитора ОТП «Факторинг Україна». Із заявами про прийняття або відмову від спадщини у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався (а.с. 35, 92-95). З матеріалів справи вбачається, що до складу спадкової маси після смерті [PERSON] входить лише житловий будинок, розташований за адресою Харківська обл., Зміївський район, с. Українське, вул. Українська, 49, який належав померлому на підставі Свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Геніївської сільської ради 14 липня 2008 року. На вказаний будинок накладено арешт на підставі постанови ВДВС Зміївського РУЮ від 17 жовтня 2008 року (а.с. 61, 67, 70, 71, 79-80, 84-87, 168, 169). Представником позивача [PERSON] надано на розсуд суду висновок про вартість вказаного вище будинку, яка складає 284715 грн. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Представник ПАТ «КБ «Приватбанк» [PERSON] стверджував, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], вартість спадкового майна житлового будинку, значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором від 30 серпня 2013 року, а отже відповідач повинна задовольнити вимоги Банку. Суд не погоджується з даними твердженнями з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 статті 1222 ЦК України визначено поняття спадкоємців, а саме спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Численні судові рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ свідчать про те, що сформувалася судова практика при розгляді справ про спадкування, в ході розгляду яких вирішується питання про наявність підстав для спадкування за ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а саме коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК\~порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини\~та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Зокрема, з Ухвали Верховного Суду України від 03 листопада 2010 року вбачається: «Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини». Згідно до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України від 24 січня 2011 року «Таким чином саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою місця проживання спадкодавця». Позивачем не доведено той факт, що [PERSON] дійсно не тільки була зареєстрована за однією і тією ж адресою разом із [PERSON], а і постійно мешкала разом з ним на день смерті останнього. В той же час, [PERSON] надано суду виписку з амбулаторної карти хворого [PERSON], а також [PERSON], з яких вбачається, що [PERSON] з 2008 року і по день смерті фактично мешкав за адресою [ADDRESS] (а.с. 188, 204). Аналіз норми ст. 1282 ЦК України дає підстави дійти висновку, що саме спадкоємці, які належним чином прийняли спадщину, зобов'язані задовольнити вимоги кредитора. Наявні в справі докази свідчать про те, що [PERSON] не прийняла спадщину після смерті [PERSON], а, відповідно не є особою, яка повинна задовольняти вимоги Банку. З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк».

Outcome: dismissed