Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

30.12.2015 року позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулися до суду з цим спільним позовом до відповідача [PERSON] міської ради, в якому зазначили, що 21.02.2014 року помер відповідно їх син та батько [PERSON], який за життя на підставі договору про розподіл спільного майна (колишнього) подружжя від 04.09.2010 року мав у власності магазин промислових товарів «1000 дрібниць», що розташований по вул. Леніна, 9/1 в м. Новий Буг Миколаївської області. Втім, оскільки за життя [PERSON] не зареєстрував набуте ним за вказаною угодою право власності у відповідних органах реєстрації нерухомого майна, нотаріус відмовляється видати їм, як спадкоємцям за законом першої черги після його смерті, свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, у звязку з чим просили ухвалити судове рішення про визнання за кожним з них права власності на 1/3 частину вищевказаної нежитлової будівлі магазину, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивачі [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] при судовому розгляді справи посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити у повному обсязі. Інша позивачка [PERSON] в судове засідання на виклик суду не з'явилася, втім направила на адресу суду письмову заяву про можливість розгляду справи без її участі, свою частину позоних вимог підтримала і просила їх задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] міської ради Миколаївської області, [PERSON], в судове засідання не зявився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за своєї відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог позивачів. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд приходе наступного висновку. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору про розподіл спільного майна (колишнього) подружжя, укладеного між [PERSON] та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] 04.09.2010 року за р./№1431, у власність [PERSON] перейшов магазин промислових товарів «1000 дрібниць» разом із земельною ділянкою для комерційного використання, що розташовані по вул. Леніна, 9/1 в м. Новий Буг Миколаївської області (а.с. 24-25). При перевірці законності набуття спадкодавцем [PERSON] права власності на вищезазначене нерухоме майно суд виходить з наступного. Згідно положень ст. 328 ЦК України\~(в редакції чинній\~на час укладення вказаного правочину, 20.08.2010 року) право власності\~\~набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності\~\~вважається\~\~набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність права\~\~власності\~\~не встановлена судом. За аналогією положень ЦК України, які визначають форму договорів про відчуження земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, такі правочини укладається у письмовій формі і підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно вимог ч. 4 ст. 334 ЦК України, в редакції 20.08.2010 року, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Разом з тим, в супереч положенням цього Закону та вимог п. 8 укладеного договору, [PERSON] за своє життя так і не зареєстрував у відповідних органах, що проводили у той час державну реєстрацію прав на нерухоме майно, набуте ним за вищезгаданою угодою право власності на нежитловий будинок магазин, про що свідчить відповідне повідомлення [PERSON] філії ММ БТІ від 16.12.2015 року за № 2 (а.с. 39). 12.05.2015 року [PERSON] помер (а.с. 15), після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Як вбачається з матеріалів справи, позивачами, які є спадкоємцями за законом першої черги ([PERSON] та [PERSON]Ю діти спадкоємця, [PERSON] його мати), вже були успадковані у рівних частках, по 1/3 частці кожним, інше майно спадкодавця, зокрема, житловий будинок, гараж, вантажопасажирський автомобіль, а також земельна ділянка, площею 0,0120 га для комерційного використання, на якій розміщений магазин «1000 дрібниць», на який і претендують позивачі (а.с. 7, 9, 10, 13,14, 66-70). Згідно постанови приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] від 19.1.2014 року, зазначеним спадкоємцям у видачі свідоцтва про право на успадкування магазину промислових товарів «1000 дрібниць», розташованого по вул. Леніна, 9/1 в м. Новий Буг Миколаївської області було відмовлено з тих підстав, що спадкоємцями не було надано оригіналу правовстановлюючого документу, зареєстрованого у встановленому порядку, який свідчив би про набуття спадкодавцем [PERSON]. права власності на це нерухоме майно. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зважаючи на те, що договір про розподіл спільного майна (колишнього) подружжя від 04.09.2010 було посвідчено у відповідності до вимог законодавства, яке діяло на момент його укладення, а тому [PERSON] набув право власності на вказане нерухоме майно на законних підставах, при цьому як за життя, так і після його смерті, це право ніким не оспорювалося, а відтак, внаслідок смерті останнього відкрилася спадщина, в тому і на це нерухоме майно (магазин «1000 дрібниць»). Однак відсутність реєстрації такого права власності на імя спадкодавця згідно вимог ч. 4 ст. 334 ЦК України, в редакції 20.08.2010 року,унеможливлює прийняття спадщини після його смерті спадкоємцями за законом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] шляхом подачі ними заяв до нотаріальної контори, тому право останніх підлягає захисту в судовому порядку. Аналізуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують право позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] згідно вимог ч. 1 ст. 1261 та ч. 1 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємців за законом після смерті [PERSON], на успадкування належного спадкодавцеві майна, а тому вважає за можливе задовольнити позов позивачів та визнати за ними право власності на 1/3 частину за кожним, на вищезгадану нежитлову будівлю - магазин. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачами на оплату судового збору, останні не заявляли, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved