Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

29.11.2019 виконавчий комітет Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської областізвернувся до суду із позовом, в якому просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачі являються біологічними батьками цих дітей, однак, впродовж тривалого часу неналежним чином виконували батьківські обов`язки, на попередження не реагують, зловживають спиртними напоями, не створюють належних умов для виховання дітей в родині. З 28.05.2019 діти перебувають у Комунальній установі «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради, однак, за весь час мати лише один раз 04.07.2019 відвідала дітей, при цьому від неї був відчутний запах алкоголю. Позивач вважає, що повернення дітей до батьків не можливе, так як за час перебування дітей в дитячій установі відповідачі не змінили своє ставлення до дітей, не змінили спосіб життя, не покращили умови проживання в будинку та фінансовий стан сім`ї, протягом тривалого часу не здійснюють жодних дій, спрямованих на виконання своїх батьківських обов`язків, свідомо нехтують ними, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою від 19.12.2019 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання, залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача КУ «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради, відповідачам встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву та третій особі для надання письмових пояснень (а.с.41). Ухвалою суду від 11.02.2020 за клопотанням представника позивача продовжено строки проведення підготовчого провадження у справі та відкладено підготовче засідання на 10.03.2020 (а.с.63). Ухвалою суду від 10.03.2020 закрито підготовче засідання у справі та призначено до судового розгляду справи по суті на 20.03.2020, про що сторони повідомлено належним чином (а.с.73,74). Представник позивача в судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.78). Належним чином повідомлені про дату та час судового засідання відповідачі в судове засідання не з'явилися, в матеріалах справи знаходяться їх заяви про розгляд справи без їх участі, позов не визнають (а.с.70,71,79). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в постанові за № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема п.п. 15, 16, роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] являються батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7,9). Відповідно до Актів обстеження матеріально-побутових умов проживання неповнолітньої дитини від 08.02.2019, від 09.04.2019, малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , проживають разом із батьками [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] , санітарний стан житла задовільний, в будинку відсутня електроенергія, діти були в брудному одязі, батьки не мають постійної роботи та під час обстеження знаходилися в стані алкогольного сп`яніння, батькам рекомендовано влаштуватися на роботу (в селі знаходиться три фермерських господарства та пилорама), вирішити питання підключення електроенергії, приділяти увагу дітям та покращити умови для їх проживання, виховання та розвитку (а.с.13,14). В Акті обстеження матеріально-побутових умов проживання неповнолітньої дитини від 13.01.2020 комісією зафіксовано незадовільний стан житла, будинок зовні виглядає як непридатний до житла, електроенергія відсутня, під час перевірки вдома був [PERSON] , який поводив себе агресивно, в будинок комісію не впустив, діти знаходяться в КУ «Сонячний дім», батьки їх не відвідують, причини - не пояснив (а.с.60,61). Рішенням виконавчого комітету Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області № 33 від 29.10.2018 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] (а.с.5), а з тексту письмового Висновку комісії з питань захисту прав дитини від 29.10.2018 вбачається, що рішенням виконкому Вишевицької сільської ради № 32 від 29.10.2018 діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , взяті на облік як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах, їх батьки зловживають спиртними напоями, неналежно виконують свої батьківські обов`язки, хоча неодноразово попереджалися про необхідність належного догляду за дітьми, проте на зауваження, рекомендації та поради - не реагують, відповідно до характеристики ніде не працюють, на життя заробляють тимчасовими заробітками, батько дітей [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності (а.с.59). Виконавчим комітетом Вишевицької сільської ради Радомишльського району Житомирської області 27.11.2019 прийнято рішенням № 41 про звернення до Радомишльського районного суду Житомирської області з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно їх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Із матеріалів справи вбачається, що близькими родичами малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , являються: дядько [PERSON] , 1963 року народження, проживає в с. Межирічка, та тітка [PERSON] , проживає в Херсонській області (а.с.15,16). В психолого-педагогічній характеристиці [PERSON] , [INFO] , зазначено, що відвідуючи дитячий садочок дитина відчуває труднощі у спілкуванні через вади мовлення, обсяг словника не відповідає віковій нормі, утруднюється називати предмети, що виходять за рамки побутової лексики, при цьому хлопчик доброзичливий, із задоволенням складає пазли, любить слухати казки, виконує доручення. Батьки приділяють неналежну увагу вихованню сина, часто без поважних причин дитина не відвідує садочок (а.с.23). Згідно психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , [INFO] , учня 3-го класу Межиріцької загальноосвітньої школи І ступеня, останній має навчальні досягнення достатнього рівня, однак, не повністю використовує свій потенціал, має логічне мислення, швидко запам`ятовує учбовий матеріал, може висловлювати свою думку, проявляє лідерські якості, має загострене почуття справедливості. Періодично відчуває емоційний стрес, що пов`язаний із сімейними обставинами, до школи часто приходить пригніченим, неспокійним, агресивним, збудженим і замкнутим. До уроків систематично не готується, часто пропускає уроки без поважних причин. Батьки не приділяють достатньо уваги вихованню, навчанню і зовнішньому вигляду дитини, не цікавляться шкільним життям сина, рідко відвідують батьківські збори (а.с.24). Із Довідки за № 368 від 28.11.2019 Комунальної установи «Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Сонячний дім» Житомирської обласної ради вбачається, що у вказаній установі з 28.05.2019 перебувають діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , мешканці с. Межирічка Радомишльського району. За час перебування дітей у закладі їх мати [PERSON] відвідувала дітей лише 1 раз - 04.07.2019, при цьому від матері був відчутний запах спиртних напоїв, батько [PERSON] дітей жодного разу не відвідував (а.с.33). Звертаючись до суду із позовом про позбавлення відповідачів батьківських прав, позивач посилається на те, що відповідачі покладених на них батьківських обов`язків виховувати та утримувати своїх дітей не виконують протягом тривалого часу, не здійснюють жодних дій, спрямованих на їх виконання. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року. № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав. За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Як передбачено ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Як випливає з Рішення Європейського суду з прав людини справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. За роз`ясненнями п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р., позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. За змістом п. 16 вищевказаної Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судове засідання відповідачі не надали жодного доказу або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення їх батьківських прав та відсутності їх вини у невиконанні своїх обов`язків по вихованню дітей, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх малолітніх синів у зв`язку з невиконанням відповідачами своїх батьківських обов`язків, причиною чого являється зловживання останніми алкогольних напоїв. Неявка відповідачів в судові засідання також свідчить про їх байдужість до долі дітей. З огляду на наведене, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідачі свідомо нехтують своїми обов'язками стосовно своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , не піклуються про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечують їх необхідним вихованням, навчанням, доглядом, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідачів належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дітей та займатись їх вихованням. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачам, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, згідно із ст. 169 СК України, мають право звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, та згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За таких обставин, суд також вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь особи, в якої будуть знаходитися діти, або на користь установи, в якій перебуватимуть діти, аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з дня пред?явлення позову до суду 29.11.2019 і до досягнення старшим сином повноліття, тобто до [INFO] , а потім, якщо ніхто з тих осіб чи установ, де буде перебувати дитина не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину, аліменти стягувати за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення меншим сином повноліття до [INFO] . На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved