Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

29 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Червоногвардійському районі м. Макіївки Донецької області (далі - відділення виконавчої дирекції Фонду) про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що він перебував у трудових правовідносинах з Шахтою ім. Орджонікідзе відповідно до наказу № 95 к від 14 березня 1994 року, згідно якого був прийнятий на роботу гірничим робітником очисного вибою 5 розряду та був звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України за власним бажанням відповідно до наказу № 292 к від 25 червня 1996 року. При виконанні трудових обов'язків він отримав виробничу травму, а саме: забиту рану голови, забій поперекового відділу хребта, струс головного мозку та за первинним висновком МСЕК від 13 липня 2004 року йому було встановлено 50% втрати професійної працездатності, при останньому огляді 07 червня 2010 року було встановлено 70% втрати професійної працездатності та встановлена 2 група інвалідності безстроково. Вважає, що внаслідок отриманої ним виробничої травми йому спричинена моральна шкода, яка виражається не тільки у тривалому фізичному болю, а й в емоційних переживаннях, вважає себе неповноцінною людиною: не може займатися своїми улюбленими заняттями, відчуває біль у попереку, обмежено рух у попереку, розладнався психічний стан, відчуває головні болі, запаморочення. У зв'язку з триманою травмою, відчуває почуття незручності, сорому, безпорадності від такого становища, з'явилося безсоння, дратівливість. Як наслідок, знизилася працездатність та він змушений додавати додаткових зусиль для ведення нормального образу життя. Враховуючи тяжкість отриманого ним захворювання, позивач оцінює спричинену йому моральну шкоду у розмірі 18000 гривен, яку просить стягнути на його користь з відповідача. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, відповідно до якої, позовні вимоги він підтримує у повному обсязі. Представник Відділення виконавчої дирекції Фонду в Червоногвардійському районі м. Макіївки Донецької області Асєєва Г.В., що діяла на підставі довіреності, позов не визнала, пославшись на його безпідставність, заперечуючи проти позову, стверджувала, що позивач безпідставно посилається на норми Закону «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», оскільки частина третя статті 34 цього Закону виключена законом України від 23 лютого 2007 року № 717-V, тому не містить норм, які регулюють обов'язок Фонду з відшкодування моральної шкоди при настанні страхового випадку. На думку представника відповідача, відповідно до статті 5 ЦК України акт цивільного законодавства - Закон № 717-V від 23.02.2007 року скасував цивільну відповідальність Фонду щодо виплати моральної шкоди застрахованим особам. У позивача є право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця), який не створив безпечних умов праці. Крім того, вважає, що позивачем не надано ніяких доказів, які б могли підтвердити факт спричинення йому моральної шкоди. Посилаючись на викладене, представник відповідача вважає, що законних підстав для відшкодування компенсації моральної шкоди [PERSON] районним відділенням виконавчої дирекції Фонду немає, тому просить у задоволенні його позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. Приписами статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] тривалий час працював на Шахті ім. Орджонікідзе, що підтверджується копією трудової книжки позивача. 25 червня 1996 року був звільнений за власним бажанням у відповідності зі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, відповідно до наказу № 292к від 25 червня 1996 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.8-9). Судом встановлено, що відповідно до акту № 66 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 11 червня 1994 року (а.с.6-7), [PERSON] отримав травму пов'язану з виробництвом, у зв'язку з незадовільним утримуванням робочих місць і недоліками в їх організації. За первинним висновком МСЕК [PERSON] 13 липня 2004 року було встановлено 50% втрати працездатності, але при останньому огляді, відповідно до довідки МСЕК серії ДОН-04 № 023336 від 07 червня 2010 року, [PERSON], у зв'язку з одержаною травмою, встановлено 70% втрати професійної працездатності та 2 група інвалідності безстроково, рекомендовано лікування у психіатра, терапевта (а.с.4-5). Відповідно до виписок з історії хвороби за період з 10 листопада 1994 року по 23 листопада 1994 року (а.с.16) [PERSON] знаходився на лікуванні у нейрохірургічному відділенні ГБ №1 з приводу забитої рани голови, забиття поперекового відділу, струсу мозку. Крім того, з історії хвороби № 120 за період з 01 червня 2001 року по 01 серпня 2001 року (а.с.14), з історії хвороби № 2763/18 за період з 30 грудня 2003 року по 15 січня 2004 року (а.с.12-13), з історії хвороби № 156 за період з 21 травня 2004 року по 21 червня 2004 року (а.с.15), з історії хвороби № 18 за період з 16 січня 2004 року по 22 січня 2004 року (а.с.10), з історії хвороби № 850/141 за період з 16 квітня 2004 року по 06 травня 2004 року (а.с.11), позивач [PERSON] хворіє багато років на органічний галюциноз, який виразився у головних болях, дратівливості, поганому сні, почутті невпевненості у собі тощо. Наведені факти і обставини визнані сторонами в судовому засіданні, тому відповідно до правил частини першої статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV«Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV, набрав чинності з 1 квітня 2001 року) в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин встановлено, що у разі настання страхового випадку Фонд зобов'язаний у встановленому законодавством порядку згідно статті 21 Закону надати соціальні послуги і провести виплати, передбачені цією нормою права, зокрема своєчасно та в повному розмірі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я, виплачуючи йому: е) грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування майнової втрати відповідно до статті 1 Закону було одним із засобів захисту особистих немайнових прав працівника. Обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим, як це було передбачено підпунктом 1 частини першої статті 21, частиною третьою статті 28 Закону, покладався на установи Фонду. Частиною третьою статті 34 цього Закону передбачено, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується Фондом соціального страхування від нещасних випадків за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат. Сума страхової виплати за моральну (немайнову) шкоду визначається в судовому порядку. При цьому сума страхової виплати не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, незалежно від будь-яких інших страхових виплат. Рішенням від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 (пункт 4.1) Конституційний Суд України роз'яснив про обов'язок відшкодування Фондом моральної (немайнової) шкоди, заподіяної умовами виробництва, в інших випадках, коли здійснення права відшкодування моральної (немайнової) шкоди має забезпечуватися Фондом на підставі статей 1,5,6,13, 21 та частини третьої статі 28 цього Закону. Положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу 3 пункту 10, пункту 11 розділу І Закону України від 23 лютого 2007 року № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-ХІV. Таким чином, суд визнає наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Червоногвардійському районі м. Макіївки Донецької області. На час виникнення у [PERSON] права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України порядок її відшкодування регулювався Законом «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Приймаючи до уваги, що право на відшкодування моральної шкоди у [PERSON] виникло з 13 липня 2004 року, а покладення відшкодування Фондом моральної шкоди працівникові відповідно до вимог законодавства не залежить від часу звернення, твердження представника відповідача у цій частині суд не бере до уваги. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач [PERSON] у позові зазначив, що в результаті отримання ним професійної травми було первинно було встановлено 50% втрати професійної працездатності, але при останньому переогляді встановлено 70 % втрати професійної працездатності та друга група інвалідності безстроково. У зв'язку з втратою працездатності, та враховуючи характер отриманої [PERSON] професійної травми, а саме: забитої рани голови, забиття поперекового відділу, струсу мозку, а також виниклим внаслідок травми захворюванням: органічний галюциноз, позивач постійно переносить фізичні та моральні страждання, оскільки він відчуває фізичний біль, вимушений постійно лікуватися з приводу вказаного захворювання, що підтверджується наданими виписками з історій хвороби у лікувальних закладах та виписками з амбулаторної карти, унаслідок цього порушені його звичайні соціальні зв'язки, він знаходиться у постійній нервовій напруженості, що впливає на його психологічний стан. Компенсація моральної шкоди оцінюється позивачем у розмірі 18000 грн. Представником відповідача у судовому засіданні в порядку статті 60 ЦПК України не надано будь-яких доказів неспричинення [PERSON] моральних і фізичних страждань унаслідок отримання професійного захворювання при виконанні трудових обов'язків. Посилання представника виконавчої дирекції Фонду на відсутність об'єктивних доказів спричинення моральної шкоди, у зв'язку з ненаданням позивачем висновку медико-експертної комісії щодо встановлення факту моральної шкоди, судом визнаються неспроможними, оскільки позивачу унаслідок нещасного випадку спричинена стійка втрата професійної працездатності. Необхідність надання довідки МСЕК про наявність моральної шкоди згідно положень частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», передбачалась у випадку заподіяння шкоди умовами виробництва, яка не спричинила стійкої втрати потерпілим працездатності. Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992р. /з наступними змінами/ відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разу смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Разом із тим, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп, за громадянами залишилося право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця). Тобто, у позивачки залишається право вимагати відшкодування моральної шкоди як з роботодавця, так і з відділення виконавчої дирекції Фонду в Червоногвардійському районі м. Макіївки Донецької області. Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року № 1317, питання визначення спричинення моральної шкоди працівникам при отримання професійного захворювання не входить до прав і обов'язків комісії (пункт 11). У пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання [PERSON] професійного захворювання, яка призвела до стійкої втрати професійної працездатності - 70% та інвалідності 2 групи, необхідність постійного лікування, суд визнає, що професійна травма зумовила порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, негативно відобразились на його фізичному та психічному стані, змусили змінити спосіб життя, таким чином [PERSON] завдана моральна шкода. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини травми та захворювання, ступінь їх тяжкості, характер та глибину пов'язаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності та справедливості, встановлює суму відшкодування у розмірі 15000 грн. Моральна шкода, як вказано в частині 4 статті 23 ЦК України, відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Правилами частини першої статті 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення помісячних платежів. Позивачем при зверненні до суду за захистом порушеного права не понесені судові витрати. У зв'язку з тим, що відповідно до положень підпункту 18 пункту 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» органи Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України звільнені від сплати судового збору, суд вважає за необхідне компенсувати їх за рахунок держави. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial