Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

29 травня 2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав щодо їхньої малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 2-4). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з березня 2009 року вона спільно проживала без реєстрації шлюбу з [PERSON] і [INFO] в них народилася дочка [PERSON] . Однак, спільне життя з [PERSON] не склалося, а тому з лютого 2011 року вона з дочкою переїхала проживати до своїх батьків в с. Воробіївка Білогірського району Хмельницької області. Зазначає, що з моменту, коли вона та її дочка переїхали в с. Воробіївку Білогірського району, [PERSON] перестав спілкуватися з дочкою, жодного разу не провідав дочку, не поцікавився її розвитком, життям та здоров`ям, окрім аліментів, які стягуються за рішенням суду, іншої допомоги не надавав. В зв`язку з чим, в 2015 році вона звернулася до Білогірського районного суду Хмельницької області з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] . Рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 14 грудня 2015 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно дочки [PERSON] , однак рішенням Хмельницького апеляційного суду від 10 лютого 2016 року вказане рішення суду І інстанції було скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні її позовних вимог та попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дочки [PERSON] та покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Проте, незважаючи на рішення суду апеляційної інстанції, [PERSON] своє ставлення до дочки не змінив, жодного разу не намагався з нею зустрітися, познайомитися, налагодити батьківські стосунки та в подальшому приймати участь у вихованні дочки. При цьому, до цього часу ухиляється від обов`язків виховання дитини, не виявляє щодо неї батьківської турботи, не піклується про неї, не цікавиться її життям та здоров`ям, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчування, медичний догляд, що негативно впливає на її фізичний розвиток, взагалі не спілкується з дитиною, не забезпечує доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Крім того, після ухвалення судових рішень, намагався чинити перешкоди, зокрема відмовився надати дозвіл на вивіз дитини за кордон, коли виникла в неї необхідність поїхати за кордон та оздоровити дочку на морі. Вказує, що [PERSON] ніколи не ставився до дочки прихильно, не виявляв до неї батьківської любові та турботи, не рахував її своєю дочкою, більше того, він почав стверджувати, що не є біологічним батьком дитини, а відтак 10 грудня 2015 року звернувся до суду з позовом про виключення з актового запису про народження дитини запису про його батьківство. В березні 2018 року вона в черговий раз звернулася до органу опіки та піклування із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] і лише після цього [PERSON] згадав про існування дочки та ніби знову виявив бажання спілкуватися з дитиною, однак, не зважаючи на рішення органу опіки та піклування про надання йому можливості відвідувати дитину у вихідні дні та приймати участь у її вихованні, [PERSON] лише два рази приїхав до дитини додому. Згідно висновку органу опіки та піклування Білогірської районної державної адміністрації від 24 травня 2018 року прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , проте вона вважає такий висновок недостатньо обґрунтованим та таким, що не відповідає інтересам дитини, так як з моменту складення даного висновку [PERSON] жодного разу не намагався зустрітися з дочкою, навіть в дні її народження [INFO] та [INFO] , як і у всі попередні, не згадав про її існування, не виявив бажання привітати дочку особисто або ж по телефону. Крім того, після візиту [PERSON] , який відбувся до дочки 07 квітня 2018 року, остання рознервувалася і відмовилася з ним зустрічатися, що зумовило її звернутися до психолога з проханням провести індивідуальне діагностичне обстеження. Вказує, що з моменту складення висновку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини, останній не прикладає жодних зусиль для того, щоб налагодити відносини з дитиною, звинувачує її, позивача, в тім, що вона чинить йому перешкоди в спілкуванні з дитиною, при цьому не вчиняє жодних дій, щоб приймати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Для своїх особистих цілей і для того, щоб чинити на неї та дочку психологічний тиск, в липні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, за результатами розгляду якого ухвалено рішення про відмову в задоволенні даного позову. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, просили його з підстав, зазначених в позовній заяві, задовольнити. Позивач пояснила, що відповідач, як батько малолітньої [PERSON] , своїх обов`язків по утриманню і вихованню дочки не виконує, дитина проживає біля матері і перебуває на її вихованні. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає і її фізичним, духовним та моральним розвитком не цікавиться. Вона зверталася до органу опіки та піклування про вжиття відповідних дій, врахувавши вищезазначені обставини, проте орган опіки та піклування ухвалив висновок, згідно якого вважав позбавлення батьківських прав [PERSON] недоцільним, однак в березні 2020 року члени органу опіки та піклування, враховуючи відсутність позитивних змін у ставленні відповідача до дитини, змінили свою позицію та надали висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав, що відповідає інтересам дитини. Позивач та її представник вважають висновок органу опіки та піклування від 13 березня 2020 року обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи, а тому просили суд позбавити відповідача батьківських прав. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, відповідач подав відзив на позов (а.с. 47). При цьому, [PERSON] пояснив, що від виконання своїх батьківських обов`язків він не ухиляється, а позивач сама чинить йому перешкоди у можливості бачитися та спілкуватися з дитиною, налаштовує дочку проти нього. Він відвідував дочку в школі та за місцем її проживання в с. Воробіївка, проте позивач після кожного з його відвідувань влаштовувала скандали. Що ж стосується утримання дочки, то він має належний заробіток та вчасно сплачує на утримання дитини аліменти. Пояснив, що дочку не відвідував часто, оскільки весь час знаходився на заробітках за кордоном. Просив суд не позбавляти його батьківських прав. Представник органу опіки та піклування Білогірської районної державної адміністрації - Загоруйко О.С. в судовому засіданні пояснила, що висновок органу опіки та піклування від 13 березня 2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] є таким, що відповідає інтересам дитини. Заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, які викликалися в судове засідання за клопотанням позивача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , психолога Ямпільської ЗОШ [PERSON], та свідків, які викликалися в судове засідання за клопотанням відповідача: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] мають спільну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Згідно довідки Ямпільської селищної ради Білогірського району Хмельницької області від 27 травня 2019 року № 125 малолітня [PERSON] проживає біля матері [PERSON] по [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні (а.с. 7). У відповідності до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У відповідності до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків і ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Так, із довідки Ямпільської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 22 березня 2018 року слідує, що відповідач [PERSON] протягом навчання дочки [PERSON] , яка навчається в 2-Б класі, не цікавився шкільним життям дитини: не відвідував батьківські збори, виховні заходи, уроки, не провідував дитину в школі (а.с. 9). Разом з тим, в судовому засіданні встановлено й те, що [PERSON] виключно позитивно характеризується за місцем проживання, надає матеріальну допомогу, сплачуючи аліменти на утримання дочки [PERSON] , про що свідчить відсутність заборгованості по їх сплаті, що підтверджується характеристикою з місця проживання та посвідченням учасника бойових дій (а.с. 54, 55, 57), довідкою-розрахунком відділу ДВС від 11 липня 2019 року № 7717 та довідкою-розрахунком відділу ДВС від 11 липня 2019 року № 7718 про сплату аліментів (а.с. 58-59). При цьому, з матеріалів справи та показань допитаних в судовому засіданні свідків не вбачається, що [PERSON] характеризується негативно, зловживає алкоголем чи вживає наркотичні засоби. Крім того, висновком органу опіки та піклування Білогірської районної державної адміністрації Хмельницької області від 24 травня 2018 року № 50/22-02-15-411/2018, який був наданий позивачем до позовної заяви на підтвердження своїх позовних вимог, визнано недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] (а.с. 15). При цьому, суд критично оцінює висновок органу опіки та піклування Білогірської районної державної адміністрації Хмельницької області від 13 березня 2020 року № 50/22-02-15-70/2020 (а.с. 178) та не приймає його до уваги, оскільки в даному висновку не наведено нових достатніх підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а в більшості містяться посилання на обставини, які вже були предметом судового розгляду і за якими ухвалені судові рішення Білогірським районним судом Хмельницької області від 14 грудня 2015 року, апеляційним судом Хмельницької області від 10 лютого 2016 року та Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року (а.с. 10-14). До того ж, починаючи з дня останнього засідання комісії з питань захисту прав дитини від 27 березня 2018 року та надання органом опіки та піклування висновку від 24 травня 2018 року про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по день засідання комісії з питань захисту прав дитини від 11 березня 2020 року та надання органом опіки та піклування висновку від 13 березня 2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , вказаною комісією жодних рішень, які б свідчили про невиконання [PERSON] батьківських обов`язків, не приймалося, що підтверджується даними повідомлення представника Білогірської районної державної адміністрації від 12 лютого 2020 року (вх. № 1235/19 від 16 березня 2020 року) (а.с. 159) та поясненнями в судовому засіданні представника органу опіки та піклування Загоруйко О.С. Європейський суд з прав людини в справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Так, відповідач [PERSON] категорично заперечує проти позову про позбавлення його батьківських прав щодо дочки [PERSON] , окрім того на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Білогірської районної державної адміністрації від 27 березня 2018 року, на якому слухалося питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, останній повідомляв членам комісії, що він проти позбавлення батьківських прав і має бажання бачитися, спілкуватися з дочкою та забирати її до себе додому на канікули, а позивач [PERSON] повідомила членів комісії, що вона заперечує проти побачень [PERSON] з дитиною, що підтверджується витягом з протоколу № 3 від 27 березня 2018 року (а.с. 8). Крім того, 16 травня 2018 року [PERSON] звертався до Білогірського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дочкою [PERSON] (а.с. 60-61). Також, 31 січня 2019 року [PERSON] звертався до комісії з питань захисту прав дитини Білогірської районної державної адміністрації із заявою, в якій повідомляв про перешкоди з боку матері щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною (а.с. 161). Виходячи з характеру поведінки особи батька дитини, конкретних обставин справи та наведеної вище практики Європейського суду з прав людини, суд вважає, що відповідач [PERSON] не втратив батьківського інтересу до дочки [PERSON] та не є байдужим до наявних у нього батьківських прав щодо неї. Більше того, після ухвалення апеляційним судом Хмельницької області рішення від 10 лютого 2016 року, яким попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дочки [PERSON] та покладено на орган опіки та піклування здійснювати контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків, через більш ніж два роки висновком органу опіки та піклування Білогірської районної державної адміністрації Хмельницької області від 24 травня 2018 року визнано недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , тому суд вважає, що [PERSON] , як батько, змінив своє ставлення до дитини, на необхідності чого наголошував суд апеляційної інстанції. Таким чином, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку відповідача [PERSON] щодо ухилення від участі у вихованні дочки [PERSON] , про умисне і свідоме нехтування обов`язками батька, суд вважає, що відсутні правові підстави для позбавлення його батьківських прав, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed