Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

31 липня 2012 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову посилається на те, що з 01 грудня 2008 року до 03 березня 2009 року вона працювала у Дніпродзержинському водопровідно-каналізаційному управління КП ДОР «Аульський водовід» на посаді юрисконсульта 1 категорії групи з претензійно-позовної роботи та виконання судових рішень юридичної служби. 03 березня 2009 року була звільнена по переводу в Комунальне виробниче підприємство Дніпродзержинської міської ради «Дніпродзержинськводоканал» згідно наказу № 205 від 03 березня 2009 року. Але при звільненні відповідач не виплатив їй заробітну плату за період з 01 лютого 2009 року по день звільнення, і не нарахував та не виплатив грошову компенсацію за невикористану відпустку. 26 травня 2009 року вона звернулася до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою про стягнення з відповідача заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. 26 жовтня 2010 року судом ухвалено рішення у цивільній справі, яким в задоволенні її позову було відмовлено. Але 14 липня 201 року за її апеляційною скаргою, зазначене рішення суду було скасоване, і Апеляційним судом Дніпропетровської області ухвалено нове рішення, яким з відповідача на її, позивача, користь стягнута заборгованість по заробітній платі за період з 01 лютого по 03 березня 2009 року в розмірі 3605,12 грн., компенсація за невикористану відпустку в розмірі 685,20 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (з 04 березня 2009 року по 13 липня 2011 року включно) в розмірі 8000 грн. та моральну шкоду в сумі 500 грн. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області був встановлений факт її роботи у відповідача з 01 лютого 2009 року по 03 березня 2009 року, факт непроведення відповідачем в останній робочий день остаточного розрахунку при звільненні, факт невиплати їй відповідачем заробітної плати в розмірі 3605,12 грн., факт невиплати відповідачем грошової компенсації за невикористані нею дні щорічної відпустки в розмірі 685,20 грн., розмір її середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці, що передували звільненню, в сумі 167,50 грн. Але відповідач протягом тривалого часу не виконував рішення суду і не виплачував їй всіх сум, що належали до виплати при звільненні, а саме: не виплачував заборгованість по заробітній платі в сумі 3605,12 грн та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 685,20 грн. Заборгованість по заробітній платі їй була перерахована лише 11 січня 2012 року, при тому, що рішення суду в цій частині підлягало негайному виконанню, компенсація за невикористану відпустку в розмірі 685,20 грн. була перерахована відповідачем 13 липня 2012 року. Зазначені суми були перераховані відповідачем на її рахунок [NUMBER] у ПАТ «Ощадбанк» України. Таким чином, фактичний розрахунок проведено з нею 13 липня 2012 року. А тому відповідач повинний сплатити їй середній заробіток за період затримки розрахунку з 14 липня 2011 року по день фактичного розрахунку - 13 липня 2012 року, тобто за 251 робочий день, в сумі 42042,50 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 липня 2011 року по 12 липня 2012 року в сумі 42042,50 грн. До судового розгляду справи від відповідача надійшли письмові заперечення роти позову, в яких відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки КП ДОР «Аульський водовід» повністю погасив заборгованість перед позивачем, розмір сум належних відповідачу під час звільнення був з'ясований тільки під час судового розгляду справи. Також зазначає, що після відкриття виконавчого провадження 10 листопада 2011 року, відповідачем на користь позивача було сплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 3605,12 грн., а згодом і компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 685,20 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 8000 грн. 30 червня 2011 року господарським судом порушено провадження у справі про банкрутство відповідача, в зв'язку з чим було зупинено виконавче провадження в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку в розмірі 685,20 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8000 грн. Вважає, що відсутня вина відповідача у не проведенні відділом ДВС стягнення по компенсації за невикористану відпустку в розмірі 685,20 грн. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8000 грн. Крім цього, вважає неспівмірними та несправедливими вимоги позивача за цим позовом із сумами, що не були виплачені при звільненні позивача. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні її позовних вимог . 20 січня 2014 року позивач надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що підтримує свої позовні вимогами в повному обсязі, і вважає, що відповідач винний у невиплаті на її користь стягнутих за рішенням суду сум заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, оскільки заборгованість по заробітній платі була виплачена відповідачем лише 11 січня 2012 року, а компенсація за невикористану відпустку 13 липня 2012 року, зважаючи на ухвалення рішення апеляційною інстанцією 14 липня 2011 року. З цим позовом до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська вона звернулася протягом тримісячного строку з дня виконання відповідачем повного розрахунку. Вважає, що порушення провадження у справі про банкрутство не звільняє відповідача від обов'язку виплатити всі належні їй суми, оскільки дія мораторію на задоволення вимог кредитора не поширюється на виплату заробітної плати, до складу якої включаються виплати за виконану роботу, а також гарантії та компенсації за невідпрацьований час, а посилання відповідача на відсутність грошових коштів не виключає його відповідальності, як роботодавця. В судовому засіданні, яке відбулося 20 січня 2014 року, позивач підтримала свої позовні вимоги по суті та за обставинами справи, пояснила суду, що вважає доведеним факт вини відповідача у несвоєчасній виплаті їй всіх належних сум при звільненні, просить її позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь 42042,50 грн. за час затримки розрахунку при звільненні. В судовому засіданні, яке відбулося 20 січня 2014 року, представник відповідача Передерій О.С., позов по суті та за обставинами справи не визнав, заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки під час виконання судового рішення з позивачем був виконаний кінцевий розрахунок, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач [PERSON] 07 лютого 2014 року в судове засідання не з'явилася, до судового розгляду справи надала суду заяву, в якій зазначила, що свій позов по суті та за обставинами справи підтримує в повному обсязі, просить ухвалити рішення про задоволення позову. Представник відповідача Передерій О.С. 07 лютого 2014 року в судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. ст. 75, 76 ЦПК України, що підтверджується розпискою про повідомлення часту та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав. З увагою на те, що представник відповідача надав суду свої письмові заперечення проти позову, був присутнім при судовому розгляді справи, надав суду свої особисті пояснення по суті позову, висловив свою позицію про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON], клопотань та нових доказів перед закінченням судового розгляду справи суду не надав, суд вважає за можливе ухвалити рішення без заочного розгляду справи на підставі наявних у ній даних та доказів, з урахуванням пояснень представника відповідача, так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін. Судом досліджені такі докази по справі: - копія паспорту позивача (а.с. 5), якою підтверджується її особа громадянина України; - рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2011 року (а.с. 5-6), яким підтверджується факт стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 3605,12 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 685,20 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8000 грн., моральної шкоди в сумі 500 грн., - книжка ВАТ «Державний Ощадний банк України» на ім'я [PERSON] ( а.с. 8), якою підтверджується факт зарахування на рахунок позивача грошових сум: 11 січня 2012 року - 3605,12 грн., 13 липня 2012 року - 685,20 грн.; - листи Міністерства праці та соціальної політики України від 25 серпні 2010 року № 9111/0/14-10/13 та від 23 серпня 2011 року № 8515/0/14-11/13 (а.с. 9), якими підтверджується норми тривалості робочого часу на 2011 рік та на 2012 рік; - повідомлення Відділу ДВС Криничанського районного управління юстиції від 03 червня 2012 року (а.с.11), яким підтверджується факт перерахування позивачу 06 січня 2012 року заборгованості по заробітній платі в сумі 3605,12 грн., та факт зупинення виконавчого провадження в частині стягнення компенсації за невикористану відпустку в сумі 685,20 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 8000 грн., моральної шкоди в сумі 500 грн. на підставі п.8 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»; - ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 10 серпня 2012 року (а.с.15), яким підтверджується факт порушення провадження у справі про визнання КП ДОР «Аульський водовід» банкрутом; - повідомлення Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 20 листопада 2013 року № 5352 (а.с.112), яким підтверджується факт зарахування на особовий рахунок позивача грошової суми в розмірі 678,35 грн. 13 липня 2012 року від платника «Аульський водовід» з призначенням платежу відшкодування заборгованості згідно рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2012 року по справі 22ц-5105/11 на рахунок [NUMBER] [PERSON]; - постанова про відкриття виконавчого провадження від 10 листопада 2011 року ВП № 29696029 (а.с. 123), якою підтверджується факт відкриття ВДВС Криничанського районного управління юстиції виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-181/2011 про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати в сумі 3605,12 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 685,20 грн., розрахунку при звільненні в сумі 8000 грн., моральної шкоди в сумі 500 грн., а всього на суму 12790,32 грн. та факт повідомлення відповідача про добровільне виконання рішення суду до 16 листопада 2011 року; - постанова про поновлення виконавчого провадження від 17 квітня 2013 року ВП № 29696029 (а.с. 125), якою підтверджується відновлення виконавчого провадження ВДВС Криничанського районного управління юстиції з примусового виконання виконавчого листа № 2-181/2011 про стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати в сумі 3605,12 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 685,20 грн., розрахунку при звільненні в сумі 8000 грн., моральної шкоди в сумі 500 грн., а всього на суму 12790,32 грн.; - платіжне доручення від 14 листопада 2011 року № 1575 (а.с. 127), яким підтверджується факт перерахування з рахунку відповідача на рахунок Криничанського відділу ДВС грошової суми в розмірі 3605,12 грн. у відшкодування заборгованості за постановою Криничанського ВДВС згідно виконавчого листа від 13 вересня 2011 року, [PERSON]; - платіжне доручення від 09 липня 2013 року №859 (а.с. 128), яким підтверджується факт перерахування з рахунку відповідача на рахунок Криничанського відділу ДВС грошової суми в розмірі 8000 грн. у відшкодування боргу на користь [PERSON]; - платіжне доручення від 11 липня 2012 року №517 (а.с. 129), яким підтверджується факт перерахування з рахунку відповідача на рахунок позивача у ВАТ «Ощадбанк» грошової суми в розмірі 685,20 грн. у відшкодування заборгованості згідно рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2011 року. Вислухав сторони, вивчивши докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, 14 липня 2011 року апеляційним судом Дніпропетровської області було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Аульський водовід» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Цим рішенням було скасоване рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 26 жовтня 2010 року і стягнуто з КП ДОР «Аульський водовід» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за період з 01 лютого 2009 року по день звільнення 03 березня 2009 року в розмірі 3605,12 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 685,20 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 березня 2009 року по 13 липня 2011 року включно в розмірі 8000 грн. та моральну шкоду в сумі 500 грн. (а.с.5-6). Цим же рішенням встановлені такі факти: робота [PERSON] у Дніпродзержинському водопровідно-каналізаційному управлінні КП ДОР «Аульський водовід» з 01 грудня 2008 року до 03 березня 2009 року; непроведення відповідачем з позивачем в день її звільнення остаточного розрахунку; невиплата відповідачем позивачу заробітної плати в сумі 3605,12 грн., грошової компенсації за невикористану відпустку в сумі 685,20 грн.; розмір середньоденної заробітної плати за останні два календарних місця, що передували звільненню, в сумі 167,50 грн. Зазначені факти є встановленими рішенням суду, що набрало законної сили, а тому не підлягають доказуванню. Не зважаючи на обов'язковість виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2011 року, яке набрало законної сили, відповідач в добровільному порядку рішення суду не виконав, тому 10 листопада 2011 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Криничанського районного управління юстиції Дніпропетровської області було відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області на підставі виконавчого листа № 2-181/2010, виданого 13 вересня 2011 року (а.с.123). Цією ж постановою ВДВС запропонував КП ДОР «Аульський водовід» добровільно виконати рішення суду в строк до 15 листопада 2011 року. Але відповідач ніяких дій щодо добровільного виконання рішення суду не виконав, і тому 14 листопада 2011 року відділом ДВС з рахунку відповідача на рахунок Криничанського ВДВС було перераховано 3605,12 грн. у відшкодування заборгованості згідно виконавчого листа № 2-281/2010 від 13 вересня 2011 року на користь [PERSON] (а.с. 127 - платіжне доручення), яка 11 січня 2012 року була перерахована на особовий рахунок позивача, відкритий в ПАТ «Ощадбанк» (а.с.8). Компенсація за невикористану відпустку в розмірі 685,20 грн. була перерахована відповідачем на рахунок позивача, відкритий в ПАТ «Ощадбанк», лише 13 липня 2012 року (а.с. 8), що свідчить про триваюче правопорушення прав позивача з боку відповідача, яке припинилося саме в день остаточного розрахунку - 13 липня 2012 року. Таким чином, судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем відповідач виконав 13 липня 2012 року, і позивач дійсно отримала право протягом трьох місяців звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час, що минув з моменту ухвалення рішення апеляційним судом Дніпропетровської області 14 липня 2011 року до дня повного розрахунку 13 липня 2012 року, тобто за 251 робочий день. Кількість робочих днів, за які відповідач повинний сплатити позивачу середній заробіток в зв'язку із затримкою остаточного розрахунку при звільненні, розрахований позивачем згідно листів Міністерства праці та соціальної політики України від 25 серпні 2010 року № 9111/0/14-10/13 та від 23 серпня 2011 року № 8515/0/14-11/13 (а.с. 9). Цей розрахунок досліджений та перевірений судом і визнаний таким, що відповідає дійсності. З урахуванням середньоденного заробітку позивача в сумі 167,50 грн., розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 липня 2011 року по 12 липня 2012 року становить 42042,50 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Суд вважає, що відсутній спір про розмір належних для виплати позивачу сум при звільненні, про розмір середньоденної заробітної плати позивача, оскільки спір про розмір цих суми рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2011 року був вирішений на користь позивача. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача щодо відсутності вини КП ДОР «Аульський водовід» у непроведенні відділом ДВС стягнення по компенсації за невикористану відпустку в сумі 595,40 грн. та середнього заробітку в сумі 8000 грн., оскільки суд вважає, що дії виконавця є діями з примусового виконання рішення суду, що свідчить про відмову відповідача добровільно виконати рішення суду, а отже саме по собі відкриття виконавчого провадження є заходом державного органу для примусу відповідача виконати рішення суду. А отже звернення до виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2011 року не звільнило відповідача від відповідальності виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Не приймає суд до уваги і пояснення представника відповідача щодо порушення у відношенні КП ДОР «Аульський водовід» справи про банкрутство, так як згідно ч..6 ст.12 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції до 18 січня 2013 року) дія мораторію на задоволення вимог кредитора не поширюється на виплату заробітної плати, до складу якої, згідно зі ст.2 Закону України «Про оплату праці» включаються виплати за виконану роботу, а також гарантії та компенсації за невідпрацьований час. Крім цього, суд вважає, що пояснення відповідача щодо відсутності у підприємства коштів для виплати позивачу стягнутих за рішення суду грошових коштів не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через період часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день його звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розмір належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день він не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведене відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 КЗпП України, невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд доходить до висновку, що з відповідача на користь позивача належить в повному обсязі стягнути середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 липня 2011 року по 12 липня 2012 року в сумі 42042,50 грн. В зв'язку із задоволенням позову, заявленого позивачем, яка звільнена від сплати судового на підставі ст. 81 ЦПК України, судовий збір на користь держави в сумі 420,43 грн. належить стягнути з відповідача у справі. На підставі рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», ст. ст. 94, 115, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 8, 10, 57, 59, 60, 82, 88, 158, 169, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved