Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

30.10. 2015 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] та Пустомитівська районна державна адміністрації Львівської області, як органу опіки та піклування, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та визнання житлового будинку особистою власністю. У позовній заяві, з урахування заяви про збільшення позовних вимог, позивач просить суд: визнати житловий будинок №12 по вул. Спортивній, 12, в с. Оброшино, Пустомитівського району, Львівської області та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер: [NUMBER], розташовану по [ADDRESS] її особистою власністю; усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення [PERSON] із житлового будинку [ADDRESS] що належить на праві власності [PERSON]; судові витрати покласти на відповідача. У позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог позивач як на підстави для задоволення заявлених вимог покликається на наступні обставини: 08.12.2001 року між нею та відповідачем [PERSON], було укладено шлюб. Вказаний шлюб розірвано на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.10.2015 року. Позивачеві на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0249 га, для обслуговування вказаного будинку та господарських споруд. У вказаному будинку зареєстровані та проживають позивач, її з відповідачем діти: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], а також її матір [PERSON]. Незважаючи на те, що відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS] він фактично проживає у належному їй житловому будинку. Вказані житловий будинок та земельна ділянка не є спільною власністю подружжя, незважаючи на те, що право власності на них було зареєстровано за час їхнього перебування у шлюбі, оскільки 22.03.2005 року матір'ю позивача [PERSON], позивачем [PERSON] та її з відповідачем дітьми, [PERSON] і [PERSON], в інтересах яких діяв [PERSON], було відчужено квартиру [ADDRESS], за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Білопольською І.Р. Внаслідок такого продажу ними було отримано грошові кошти у розмірі 28 250,00 грн., котрі були повністю спрямовані на придбання та ремонт, належного їй домоволодіння [ADDRESS]. Виручені кошти від продажу такого є їхніми з матір'ю та дітьми особистими коштами і саме за ці кошти було придбано спірне майно. Відповідач, проживаючи у будинку [ADDRESS] без відповідних правових підстав, регулярно вчиняє насильницькі дії, що полягають у фізичному впливі та психологічному тиску на позивача, їхніх дітей та її матір. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву, у якій просить позов задовольнити, а судовий розгляд проводити у його відсутності. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] та представник Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області, як органу опіки та піклування у судове засідання не з'явився. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: 08.12.2001 року між позивачем та відповідачем [PERSON], було укладено шлюб. Вказаний шлюб розірвано на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01.10.2015 року. Позивачеві на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] що стверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 11.04.2005 року та земельна ділянка площею 0,0249 га, для обслуговування вказаного будинку та господарських споруд, згідно державного акту серія [NUMBER] від 22.06.2006 року. У вказаному будинку [ADDRESS] зареєстровані та проживають позивач, відповідач, діти: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], а також її матір [PERSON]. Зазначені обставини підтверджені Довідкою № 628 від 12.06. 2015 року, видана Оброшинською сільською радою Пустомитівського району Львівської області та Довідкою № 1153 від 01.09. 2015 року, видана Оброшинською сільською радою Пустомитівського району Львівської області. 22.03.2005 року [PERSON], позивачем [PERSON] та її з відповідачем дітьми, [PERSON] і [PERSON], в інтересах яких діяв [PERSON], було відчужено квартиру [ADDRESS], за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Білопольською І.Р. Внаслідок такого продажу ними було отримано грошові кошти у розмірі 28250,00 грн., 23.03.2005 року між [PERSON] та позивачем було укладено договір купівлі-продажу цього будинку з земельною ділянкою, посвідчений приватним нотаріусом Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області, [PERSON] У відповідності із цим договором продаж житлового будинку із земельною ділянкою було вчинено за 9589,19 грн. Згідно положень ст. 57 ч.1 п. 3 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є зокрема майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Таким чином, житловий будинок [ADDRESS] земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер: [NUMBER], розташовану по [ADDRESS] є особистою власністю позивача, оскільки придбаний з кошти позивача. Встановлено, що відповідач, проживаючи у будинку [ADDRESS] регулярно вчиняє насильницькі дії, що полягають у фізичному впливі та психологічному тиску на позивача, їхніх дітей та її матір. Так, постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 25.12.2012 року, котра не оскаржувалася та набрала законної сили 07.01.2013 року, [PERSON] було притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч.1 КУпАП, оскільки він ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Окрім того, вказаною постановою підтверджено той факт, що він проживає у належному позивачеві житловому будинку. Позивач неодноразово зверталася до Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області із заявами про вчинення насильницьких дій відносно неї. Так, у постанові про відмову в порушенні кримінальної справи, складеній 01.07.2011 року старшим ДІМ Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області, зафіксовано ті обставини, що відповідачем вчинялися дії, що містять ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП. Аналогічні обставини вказані і у постанові про відмову в порушенні кримінальної справи, складеній 30.04.2012 року ДІМ Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області капітаном міліції Маковецькою І.Я. Дії відповідача також мали місце і у позивача на роботі, що зокрема підтверджено висновком ДІМ СДІМ Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області, Арутюнова Д.Д. від 02.10.2014 року, яким встановлено, що 26.09.2014 року відповідач прийшов до неї на роботу у відділення «Ощадбанку» по пр-ті. Вольського, 4, в с. Оброшино Пустомитівського району Львівської області, де виражався нецензурними словами і погрожував фізичною розправою, внаслідок чого на нього було складено протокол про офіційне застереження про недопустимість такої поведінки. Окрім того, відповідач грубо поводився із її матір'ю позивача та позивачем, у зв'язку із чим 01.10.2015 року позивач звернулася до Пустомитівського РВГУМВС України у Львівській області із відповідною заявою у якій просила вжити заходів для виселення відповідача із належного їй будинку, однак його було лише попереджено про необхідність припинення насильства в сім'ї та рекомендовано покинути вказане вище житлове приміщення. Положеннями ст. 157 ЖК Української РСР встановлено, що членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. У відповідності до ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідач систематично чинить психологічний тиск та насильство в сім'ї, це негативно впливає на їхніх малолітніх дітей, їхній психологічний стан та стан здоров'я загалом, що в свою чергу може негативно вплинути на їхній розвиток, комунікативні навики та подальше співжиття у соціальних групах, що є таким, що суперечить інтересам позивача, правам та законним інтересам їхніх з відповідачем дітей. У відповідності із положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі наведеного суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підставні, тому підлягають задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved