Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

6 серпня 2009 року між сторонами укладено договір безстрокової фінансової позики на суму 850000 грн. Додатковою угодою № 1 від 4 вересня 2009 року сума безпроцентної фінансової позики була визначена сторонами в розмірі 1 700 000 грн. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 2 квітня 2013 року по справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Сміла Енергопромтранс» про стягнення заборгованості та штрафних санкцій затверджено мирову угоду сторін, згідно якої ними визначена загальна сума боргу 1797016,57 грн., сума неповернутої фінансової позики в розмірі 1 320 000 грн., сума інфляційних збитків - 180820 грн., сума 3% річних за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань - 137227,41 грн., сума пені - 154298,76 грн., витрати по оплаті судового збору - 4670,40 грн., а також встановлений порядок погашення вказаних сум, а саме: до 16 квітня 2013 року - в сумі не менше 297,066,57 грн., до 16 травня 2013 року - в сумі не менше 300000 грн., до 16 червня 2013 року - в сумі не менше 300000 грн., до 16 липня 2013 року - в сумі не менше 300000 грн., до 16 серпня 2013 року - в сумі не менше 300000 грн., до 16 вересня 2013 року - в сумі не менше 300000 грн. Крім того п. 3.1 передбачено сплату відповідачем штрафу в сумі 10000 грн. за кожен день прострочення графіку погашення заборгованості, визначеного мировою угодою. Позивач, посилаючись на те, що відповідач з 16 травня 2013 року перестав належним чином виконувати умови мирової угоди, а саме графік погашення заборгованості, просив відповідно до її п. 3.1 стягнути з нього штраф за період з 17 травня по 4 липня 2013 року в сумі 470000 грн. Рішенням Смілянського міськрайсуду від 30 липня 2013 року, яке залишено в законній силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23 вересня 2013 року, в позові було відмовлено. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 грудня 2013 року судові рішення по справі скасовано та вона направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. На підтримку своїх вимог позивач та його представник посилались на те, що [PERSON] мав намір придбати виробничий підрозділ, а тому для нього були важливими саме перші 2 платежі за мировою угодою. Проте відповідач порушив її умови, де відповідальність була передбачена і за часткове їх невиконання. Відповідно до ч.5 ст. 11 ЦК України судове рішення, до якого відноситься і ухвала суду, є договором, а тому за його невиконання настає відповідальність у вигляді неустойки, яку позивач і просить стягнути. Крім того відповідач не оскаржував мирову угоду, а тому повинен виконувати її умови, і будь-які негативні виробничі ситуації, які до того ж не були доведені в суді, не звільняють його від цього обов'язку. Представники відповідача позов не визнали повністю, посилаючись на те, що мирова угода не може розглядатись як договір у цивільно-правовому розумінні, а тому не може бути підставою виникнення цивільно-правових відносин, за порушення яких може наставати відповідальність, передбачена ст. 611 ЦК України, в тому числі і у вигляді стягнення неустойки. Крім того невірним є посилання позивача та його представника на ст. 625 ЦК України, оскільки проценти, що нараховуються відповідно до неї на суму боргу, не являються неустойкою, а є платою за користування грошима. Крім того представники відповідача посилались на те, що в роботі установки ТЕЦ виникла аварійна ситуація про що вони повідомили позивача з проханням відтермінувати на незначний строк часткову сплату щомісячного платежу, а тому затримка виникла з поважних причин про що [PERSON] був повідомлений письмово. Представник Смілянської міської ради в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про час розгляду справи був повідомлений належним чином. Прокурор позов не визнав повністю, посилаючись на те, що мирова угода виконувалась, прострочення чергових платежів були викликані об'єктивним обставинами через несправність турбіни та її ремонт, на день звернення до суду вся прострочена заборгованість була виплачена та в подальшому платежі здійснювались згідно графіку. Безпідставне стягнення вказаної суми може негативно вплинути на здійснення відповідачем господарської діяльності, яка полягає також у наданні послуг з теплопостачання населенню міста та соціальним закладам. Заслухавши позивача, представників сторін та прокурора, дослідивши докази по справі суд приходить до наступного. Згідно довідки відділення № 139 АТ «Укрсиббанк» від 3 липня 2013 року на картковий рахунок позивача від ТОВ «Смілаенергопромтранс» зараховано кошти: 16 квітня 2013 року - 297066,57 грн., 16 травня - 100000 грн., 17, 20 травня - по 50000 грн., 21 травня - 20000 грн., 3,11 червня - по 10000 грн., 4 червня - 20000 грн., 20 червня - 40000 грн., 25,26 червня - по 50000 грн., 1 липня - 100000 грн., 2 липня - 50000 грн. Таким чином у травні всього сплачено 220000 грн., у червні - 180000 грн., у липні - 150000 грн. З платіжних доручень відповідача вбачається, що 3 липня перераховано кошти в сумі 20000 грн., 4 липня - 30000 грн., 16 липня - 300000 грн., 16 серпня - 300000 грн., 16 вересня - 300000 грн. Згідно довідки відповідача № 761 від 18 вересня 2013 року мирова угода ним повністю виконана, чого не заперечував і позивач по справі. Крім того на час звернення до суду з даним позовом поточна заборгованість була погашена повністю та виплати проводились в подальшому згідно умов мирової угоди. В обґрунтування позовних вимог позивач та його представник посилались на те, що за ч.5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають в тому числі і з рішення суду, яким є ухвала про затвердження мирової угоди, до цивільно-правових зобов'язань застосовуються загальні правила цивільного Кодексу України, в зв'язку з чим сторони мають право на свободу договору, в тому числі і щодо визначення виду забезпечення зобов'язання. На підставі цього в мировій угоді відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України були передбачені штрафні санкції за невиконання її умов. Разом з тим ст. 11 ЦК України визначає підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, до яких також відносить і договори та інші правочини. Не оспорюючи факту, що всі вони породжують цивільно-правові обов'язки, за своєю суттю вони є різними підставами їх виникнення, в тому числі і щодо способу їх укладення. Крім того судові рішення не обов'язково повинні бути зобов'язального характеру. Відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін і предмету позову. Тому не можна погодитися з посиланням представника позивача на те, що між сторонами була свобода договору також і при визначенні виду забезпечення зобов'язання, оскільки мирова угода не являється по своїй суті договором, в якому зазначаються його істотні умови, а також санкції за його неналежне виконання. При цьому суд враховує також, що мирова угода була укладена по справі за позовом між тими ж сторонами про стягнення заборгованості та штрафних санкцій, тобто предметом спору був саме договір позики та санкції за його неналежне виконання. Для вирішення даного спору, з врахуванням відшкодування кредитору всіх втрат по договору була укладена мирова угода, щодо якої законодавством встановлений порядок виконання, в тому числі і примусовий через органи державної виконавчої служби. Разом з тим вона не являється договором, а тому не повинна була передбачать штрафних санкцій за її невиконання, хоча позивач мав право на відшкодування втрат через неналежне виконання грошового зобов'язання. Позивач та його представник в судовому засіданні уточнили свої вимоги, пояснивши, що посилання на ст. 625 ЦК України було помилковим, а на даний час вони просять задоволити позов на підставі ч.1 ст. 549 ЦК України, за якою неустойкою є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Проте вказана норма закону є загальною та не встановлює порядку визначення неустойки та її виплати. Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, а ч.ч. 2,3 ст. 549 ЦК України визначений порядок її обчислення. Мирову угоду, яка затверджена судом не можна вважати договором, хоча вона і укладається на підставі взаємних поступок та домовленостей сторін по справі. Також її не можна визнати актом цивільного законодавства, оскільки встановлення ним розміру неустойки повинно стосуватися значного кола учасників цивільно-правових відносин і не може одноразово стосуватися лише конкретно взятих правовідносин між визначеними особами. Посилання представника позивача на висновки Європейського суду з прав людини за справою Шмалько проти України в частині того, що виконання рішення є частиною судового захисту особи, суд не може прийняти до уваги, оскільки в даному випадку мова йде не про порушення права позивача на виконання судового рішення, а про порядок стягнення штрафних санкцій в разі неналежного виконання зобов'язання. При винесені рішення суд також враховує, що на момент звернення позивача до суду зобов'язання відповідачем були виконані в повному об'ємі, більша частина належної до сплати щомісячної суми також була перерахована позивачу, строк затримки є незначним, про затримку відповідач письмово повідомляв позивача, та вона була викликана об'єктивними обставинами та штрафні санкції становлять майже четверту частину всієї суми боргу. На підставі викладеного суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. Ухвалою Смілянського міськрайсуду від 7 лютого 2014 року задоволено клопотання позивача та його представника щодо накладення арештів на два рахунки відповідача з метою забезпечення позову. Відповідачем було подана заява, підтримана його представниками в ході розгляду справи, про скасування заходів забезпечення позову, оскільки це негативно впливає на здійснення господарської діяльності та в разі задоволення позову відповідач беззаперечно виконає судове рішення. Відповідно до ст. 154 ЦПК України суд одночасно з винесенням рішення може скасувати заходи забезпечення позову. Оскільки в позові відмовлено, вказана заява підлягає задоволенню. Вимоги про відшкодування витрат по справі сторонами заявлені не були. На підставі ст. ст. 11, 549, 551, 611, 625 ЦК України,

Outcome: dismissed