Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

6 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який в подальшому змінила, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO] року в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної частки (паю) площею 2,4319 га, яка розташована на території Колоденської сільської ради Томашпільського району, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 25 січня 2003 року № 34 на ім'я [PERSON], майнового паю, посвідченого свідоцтвом про право на майновий пай [NUMBER] члена колективного сільськогосподарського підприємства «Мир» с.Колоденка Томашпільського району Вінницької області в загальному пайовому фонді підприємства, виданого 30 березня 2000 року на ім'я [PERSON]. Позов обґрунтовано наступним. [INFO] року в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON], який доводився позивачеві батьком. Після смерті батька відкрилася спадщина на належне йому майно, що складається із земельної частки (паю) площею 2,4319 га, яка розташована на території Колоденської сільської ради Томашпільського району, посвідченої державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 25 січня 2003 року № 34, майнового паю, посвідченого свідоцтвом про право на майновий пай [NUMBER] члена колективного сільськогосподарського підприємства «Мир» с.Колоденка Томашпільського району Вінницької області в загальному пайовому фонді підприємства, виданого 30 березня 2000 року. Позивач зазначає, що вона є спадкоємцем батька за законом, тому звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки нею пропущений встановлений законом шестимісячний строк подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а також у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця. Позивач зазначає, що вказаний строк нею пропущений з поважних причин, а саме в зв'язку з тим, що вона доглядає хворого батька, який є інвалідом ІІ групи, виховує двох малолітніх дітей, окрім того, на той час у неї був важкий матеріальний стан. Окрім того, позивач вказує, що дане спадкове майно її батькові заповіла його мати [PERSON], склавши відповідний заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Томашпільського районного нотаріального округу. Батько дану спадщину після смерті своєї матері фактично прийняв, однак не встиг переоформити його на своє ім'я. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак подала до суджу заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник Колоденської сільської ради в судове засідання не з'явився, однак селищний голова Вапнярської селищної ради надав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності їхнього представника, з позовними вимогами згідні (розпорядженням Вінницької обласної державної адміністрації від 26 лютого 2016 року № 105 «Про затвердження висновку щодо відповідності Конституції та законам України проекту рішення Вапнярської селищної ради Томашпільського району «Про добровільне об'єднання територіальних громад», затверджено даний висновок; згідно рішення Вапнярської селищної ради від 8 вересня 2016 року 1 сесії 8 скликання «Про реорганізацію юридичної особи Вапнярська селищна рада шляхом приєднання до неї юридичної особи Колоденської сільської ради», вирішено реорганізувати юридичну особу Вапнярську селищну раду, організаційно-правова форма-орган місцевого самоврядування шляхом приєднання до неї юридичної особи Колоденська сільська рада, організаційно-правова форма-орган місцевого самоврядування шляхом приєднання до юридичної особи Вапнярської селищної ради після завершення періоду окремого виконання бюджетів територіальних громад, що об'єдналися). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно ст.. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась [INFO] року в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] року в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.14). Згідно довідки виконкому Вапнярської селищної ради № 801 від 14 грудня 2016 року, після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, залишилося спадкове майно, що складається із земельної ділянки, розташованої на території Колоденської сільської ради, та майнового паю члена КСП «Мир» с.Колоденка; дане майно належить [PERSON], якою було складено заповіт на користь сина [PERSON], який фактично спадщину після смерті своєї матері прийняв; спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] залишилася дочка [PERSON], яка спадщину фактично прийняла; інших спадкоємців немає (а.с.18). Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем підтверджується копіями свідоцтва про народження та укладення шлюбу останньої, згідно яких вбачається, що [PERSON] записаний батьком у свідоцтві про народження [PERSON], яка уклала шлюб із [PERSON], після реєстрації шлюбу взяла прізвище [PERSON] (а.с. 6-7). Як вбачається із матеріалів справи, 28 грудня 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON], яка проживає в смт Вапнярка, і на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 25 січня 2003 року № 34 є власником земельної ділянки площею 2,4319 га у межах згідно з планом, що розташована на території Колоденської сільської ради Томашпільського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.15). 30 березня 2000 року комісією по реформуванню (реорганізації) підприємства було видано свідоцтво про право на майновий пай [NUMBER], згідно рішення зборів уповноважених членів КСП «Мир» від 17 березня 2000 року, протокол № 2, про те, що [PERSON] має право на майновий пай в загальному пайовому фонді підприємства; вартість майнового паю станом на 1 березня 2000 року складає 3459 гривень (а.с.16). Як вбачається із копії заповіту від 26 лютого 2003 року, [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона матиме право за законом своєму синові [PERSON] (а.с.12). Згідно копії свідоцтва про смерть, [INFO] року в смт Вапнярка Томашпільського району вінницької області померла [PERSON] (а.с.13). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Згідно відповіді державного нотаріуса на запит [PERSON], останній відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, оскільки нею пропущений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини та в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця (а.с.17). Судом встановлено, що строк подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини позивачем пропущено з поважних причин, а саме в зв'язку з важким матеріальним становищем, оскільки доглядає хворого чоловіка-інваділа ІІ групи та утримання двох малолітніх дітей. Так, згідно копії пенсійного посвідчення, чоловік позивачки-Закорченний О.В. отримує пенсію по інвалідності-2 група-інвалід армії (а.с.10). Згідно лікарського направлення на госпіталізацію, [PERSON] 26 жовтня 2015 року направлявся на госпіталізацію до лікарні ім..Ющенка в м.Вінницю (а.с.11). Згідно копій свідоцтв про народження, у [PERSON] є діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.8-9). Судом також встановлено, що спадкодавець [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка склала на нього заповідальне розпорядження, однак документів на своє ім'я не переоформив. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно узагальнення Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, найпоширенішою причиною звернення до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавця. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де перші власники не оформляли документів на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано у судовому порядку. Правильним було б врахувати при задоволенні позову спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права власності на житло або права власності на земельну ділянку, на якій розташований жилий будинок, висновку БТІ, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок. У відповідності зі ст.. 392 ЦК України власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема, у випадках, коли відсутній отриманий спадкодавцем державний акт або сертифікат на земельну частку (пай) на право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, розглядаються судами з урахуванням вимоги закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7, згідно яких відповідно до ст.. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на земельну ділянку або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з п.3.5 листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частику (пай), не передбачена. Відповідно ст.. 116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, в силу вимог ст.. 126 ЗК України, оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку успадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до с. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай), що отримують працівники, набувається ними на період з моменту прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) до завершення землевпорядних робіт, необхідних для виділення земельних часток (паїв) у натурі у вигляді земельних ділянок та видачі громадянам державних актів про право власності на землю. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, не заведена (а.с.22). Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд серед інших вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин,яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивач [PERSON] набула права та обов'язки спадкодавця, тобто спадщина після смерті її батька належить їй, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, аналізуючи все викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. Відповідно до ст.. 215 ЦПК України, у резолютивній частині рішення суду повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, враховуючи, що позивач в позовній заяві не просить стягнути судові витрати з відповідача по справі, суд, за таких обставин, вважає за можливе не стягувати понесені позивачем судові витрати з відповідача, залишивши судові витрати за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved