Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

31 березня 2015 року [PERSON], звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить суд визначити місце проживання його малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], з ним, за місцем його проживання в [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що після розірвання шлюбу із відповідачкою [PERSON], згідно до рішення Олевського районного суду Житомирської області від 12.10.2012 року дітей залишено проживати із [PERSON] Однак після винесення рішення суду про розірвання шлюбу син [PERSON] залишився проживати із позивачем за місцем його проживання, а дочка [PERSON] проживає з матір'ю - [PERSON] У будинку де проживає [PERSON], із дочкою [PERSON] збираються особи з аморальною поведінкою, де систематично вживають алкогольні напої, бешкетують. Неодноразово відповідачка залишала дочку без нагляду. Останнім часом дочка [PERSON], проживала разом з ним та своїм братом [PERSON], оскільки [PERSON], зловживає спиртними напоями та не виконує своїх батьківських обов'язків. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, відповідачка проти задоволення позову заперечила, але у судових дебатах визнала заявлені вимоги частково. Представник Органу опіки та піклування Кам'янської сільської ради Олевського району Житомирської області у судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи про, що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. Заяви щодо розгляду чи відкладення розгляду справи до суду не подав. Суд, заслухавши пояснення сторін та представника третьої особи - Органу опіки та піклування Олевської міської ради Житомирської області, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], (позивач по справі) та [PERSON], (відповідач по справі) зареєстрували шлюб 21.12.2007 року, й [INFO] у них народився син [PERSON], а затим [INFO] народилася дочка [PERSON], що підтверджується копією рішення Олевського районного суду Житомирської області від 12.10.2012 року «Про розірвання шлюбу» та копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.2,3,11-12). З 09.12.2012 року сторони проживають окремо. Від початку окремого проживання син [PERSON] проживає разом із позивачем в [ADDRESS] в будинку його батьків, а дочка [PERSON] проживала із матір'ю [PERSON], до лютого місяця 2015 року, а затим з 03.02.2015 року позивач забрав дочку [PERSON] до себе, за місцем свого проживання та проживання її брата [PERSON], оскільки [PERSON], вела не обтяжений моральними принципами спосіб життя, вихованням дітей не займалася. Дочка [PERSON] проживала разом з позивачем та її братом в с.Кам'янка Олевського району до квітня місяця 2015 року, що стверджується довідкою Кам'янської сільської ради Олевського району № 477 від 11.03.2015 року (а.с.4), а після цього й до теперішнього часу-разом з відповідачкою в будинку матері її співмешканця, що в [ADDRESS]. Зазначені обставини сторонами не заперечувались. Статтею 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. В той же час ст.161 цього ж Кодексу, яка регулює питання у випадку спору між матір'ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач в судовому засіданні пояснив, що відповідачка після розірвання шлюбу стала зловживати алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, ніде не працює, за місцем свого проживання збирає осіб з аморальною поведінкою, де вони систематично вживають алкогольні напої, бешкетують. Крім того 03.02.2015 року його син [PERSON] будучи за місцем проживання матері [PERSON], по [ADDRESS], обурившись поведінкою матері, яка перебувала у стані алкогольного сп'яніння викликав працівників міліції. У таких умовах позивач вважає діти не можуть виховуватися, оскільки відповідачка не займається їх належним вихованням та утриманням, а ті умови в яких проживають діти та те виховання, яке надає відповідачка дітям суперечить будь-яким моральним нормам та вимогам суспільства. Внаслідок чого, оскільки мати зовсім не приділяла дітям уваги їхній спільний син [PERSON] перейшов жити до нього, а спільна дочка [PERSON] залишилася з матір'ю [PERSON], Але мати дочці [PERSON] ніякої уваги та піклування про неї не проявляла то він забрав дочку [PERSON] до себе, де створив всі необхідні умови для проживання обох дітей, придбав дитячий одяг та іграшки, син [PERSON] ходить до Кам'янського дошкільного навчального закладу № 9 Олевського району. Він працює, має відповідний заробіток, крім того отримує пенсію як інвалід ІІІ-ї групи, має підсобне господарство, земельну ділянку, таким чином має можливість належним чином виховувати і утримувати дітей. Однак, в квітні місяці 2015 року, в той час, коли він був на роботі, син [PERSON] перебував у дошкільному навчальному закладі, а дочка [PERSON] знаходилась під наглядом його батька, до них додому приїхала відповідачка, влаштувала сварку та забрала дочку [PERSON] із собою. Представник третьої особи, якого було залучено до участі у справі судом - Органу опіки та піклування Олевської міської ради Житомирської області Саковець Л.В., в судовому засіданні пояснила, що працюючи на посаді провідного спеціаліста Олевської міської ради Житомирської області, за запитом Олевського районного суду, вона у складі комісії міськради 14.05.2015 року проводили обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] Місцем її епізодичного проживання є будинок [ADDRESS] який утримується в неналежному санітарно-гігієнічному стані. Решту часу відповідачка проживає у будинку матері свого співмешканця в с.Радовель Олевського району, ніде не працює. Крім того, представником зазначено, що при її спілкуванні з дитиною сторін [PERSON], стосовно із ким вона бажає проживати, остання зазначала про те, що бажає проживати лише з батьком та братом [PERSON]. Представником також вказано, що відповідачка притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання обов'язків щодо виховання дітей: сина [PERSON] та дочки [PERSON]. Щодо участі позивача у піклуванні за дітьми то дана інформація в Органі опіки та піклування Олевської міської ради відсутня, оскільки позивач проживає на території Кам'янської сільської ради Олевського району, при цьому зазначила, що [PERSON], має постійне місце роботи в ПП «Будпослуги № 2» м.Олевськ, де отримує заробітну плату, окрім того отримує пенсію як інвалід ІІІ-ї групи, алкогольні напої не вживає та піклується про дітей. Мати за час знаходження дітей, зокрема дочки [PERSON] за місцем проживання батька - позивача по справі жодного разу не провідувала них. Відповідач підтвердила всі викладені позивачем та представником третьої особи факти, зазначивши при цьому, що її лише один раз «зловила» міліція стосовно неналежного нею виконання батьківських обов'язків щодо виховання своїх малолітніх дітей. Вважає, що вона не зловживає алкогольними напоями, на даний час проживає у будинку матері свого співмешканця в с.Радовель Олевського району, ніде не працює, перебивається випадковими заробітками, її співмешканець ходить до лісу. Відповідно до ч.2 ст.161 Сімейного Кодексу України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Як роз'яснено у п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що відповідачка сама не заперечувала того факту, що вона тривалий час регулярно вживає алкогольні напої й на даний час не має самостійного доходу, ніде не працює, притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьками обов'язків щодо виховання дітей, суд дійшов висновку про те, що слід погодитись з висновком органу опіки та піклування Кам'янської сільської ради Олевського району Житомирської області від 20.02.2015 року та місцем проживання дітей визначити місце проживання їхнього батька. Суд дійшов даного висновку з урахуванням також того, що син [PERSON] після розірвання шлюбу між сторонами проживає за місцем проживання батька, а дочка [PERSON] з 03.02.2015 року проживала разом з батьком, а мати забрала доньку на проживання до себе лише після звернення позивача до суду із позовом про визначення місця проживання малолітніх дітей. Згідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Outcome: approved