Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

30.03.2014 року позивач з [PERSON] уклали договір позики на суму 245 241 грн. За умовами договору [PERSON] передав відповідачеві грошові кошти у вказаній сумі, а він в свою чергу прийняв дані кошти та зобовязався повернути у повному розмірі цього ж дня, тобто в строк до закінчення дня 30 березня 2014 року. На підтвердження укладення даного договору відповідач власноручно 30.03.2014 року написав розписку про одержання коштів, якою фактично підтвердив передачу йому коштів цього ж дня в момент написання розписки. \~\~\~ Після 30.03.2014 року (остаточний термін погашення боргу), позивач неодноразово, звертався до позичальника з вимогою про повернення коштів, однак жодного платежу я не отримував. Станом на день звернення до суду [PERSON] покладені на нього договором зобовязання повернути до визначеної дати кошти не виконав, що привело до висновку про небажання його виконувати покладені договором зобовязання. \~ Враховуючи викладене, позивач \~[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить постановити рішення суду, яким стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в сумі 245 241 грн. на виконання договору позики від 30.03.2014 року та судові витрати. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та підтвердив, що дійсно 30.03.2014 року власноручно написав розписку, якою підтвердив укладення договору позики на суму 245 241 грн. Однак до даного моменту кошти не повернув. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що у відповідності до положень ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За правилами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Матеріалами справи підтверджено, що 30.03.2014 року [PERSON] власноручно написав розписку, якою підтвердив отримання від [PERSON] позики в сумі 245 241 грн. та зобов'язалась повернути кошти до кінця дня 30.03.2014 року. Факт написання відповідачем вказаної розписки підтверджений наявністю в матеріалах справи її оригіналу, а протилежне в судовому засіданні не встановлено (а.с.8). Крім того, даний факт окремому доказуванню не підлягає так, як визнається та підтверджується обома сторонами. Із викладеного вище вбачається наявність простроченого грошового зобов'язання відповідача у розмірі 245 241 грн. за борговою розпискою, що свідчить про законність і обґрунтованість вимог позову, як підставу для їх задоволення. Відповідно до п.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Ч.1 ст. 88 ЦПК України визначає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved