Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

8 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку площею 3,71 га в порядку спадкування, яка розташована на території Любівської сільської ради. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 17 лютого 2009 року померла [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно земельна ділянка площею 3,71 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХР №048940. При житті [PERSON] склала заповіт, посвідчений 7 червня 2005 року Любівською сільською радою Краснокутського району Харківської області, в якому вона вищезазначену земельну ділянку заповідала позивачу. На даний час позивач виявила намір успадкувати майно, яке залишилось після смерті [PERSON], в звязку з чим звернулася до суду з даним позовом та прохає: поновити їй термін звернення до суду з позовом та визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після [PERSON]. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. Представник відповідача Любівської сільської ради Краснокутського району Харківської області в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про слухання справи у відсутність представника та про визнання позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно зясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла 17 лютого 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №203327, виданого 25 лютого 2009 року Любівською сільською радою Краснокутського району Харківської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на її майно, яка складається з земельної ділянки площею 3,71 га, розташованої на території Любівської сільської ради, що належала їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ - ХР №048940, копія якого мається в матеріалах справи. Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до вимог ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадщину мають особи, зазначені в заповіті. По Любівській сільській раді Краснокутського району Харківської області зареєстрований заповіт від 7 червня 2005 року, згідно якого [PERSON] належну їй земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ - ХР №048940 заповіла [PERSON]. Вказаний заповіт на день смерті заповідача [PERSON] не відмінений та не скасований. Інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку майна немає, про що свідчить відповідь Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області від 16.06.2016 року №926/01-16. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, \~ та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г \~ Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджується Державним актам на право приватної власності на землю серії ІІІ - ХР №048940. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Також суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо поновлення їй строку на звернення до суду з позовною заявою, оскільки суд вважає, що позивачем строк звернення до суду з позовною заявою пропущено з поважних причин. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надала суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON], як спадкоємець після смерті заповідача [PERSON], має законне право на право на земельну ділянку в порядку спадкування. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved