Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

31.07.2017 року позивач [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності: - на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]; - на ? частину земельної ділянки площею 0,145 га, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]( а.с.1а-4). Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувають у шлюбі з 08 жовтня 1976 року, на даний час спільних неповнолітніх дітей не мають. Також зазначає, що під час шлюбу за спільні кошти ними було придбано земельну ділянку площею 0,145 га у с.Чубинське, Бориспільський район, Київська область, кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. На придбаній земельній ділянки за спільні кошти збудували житловий будинок з надвірними будівлями. Право власності на земельну ділянку та житловий будинок оформлено на ім.»я відповідача. Вказує, що відповідач вважає придбане та збудоване спільне майно своєю індивідуальною власністю та не визнає за нею права на частку у спільному майні подружжя. Поскільки, відповідач порушує її право на частку у спільному майні подружжя, тому звернулася до суду. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.11.2017 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ТОВ «ФК «Авістар». У судовому засіданні позивач та її представник-адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі, та не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання, заяв та заперечень щодо позову до суду від відповідача не надійшло. Представник третьої особи у судовому засіданні заперечував щодо позову та просив у його задоволенні відмовити. Відповідно до вимог ст. ст. 223,280,281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що сторони у справі: [PERSON] та [PERSON].(дошлюбне прізвище-[PERSON]) уклали шлюб 08 жовтня 1976 року у міському відділі ЗАГСу м.Чернівці, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №1903, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с.5). Як встановлено з пояснень позивача та позовної заяви, сторони спільних неповнолітніх дітей не мають . Під час шлюбу, а саме 29 серпня 2005 року відповідач [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,145 га000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка розташована в с.Чубинське, Бориспільський район, Київська область, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 29.08.2015 року приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 3567(а.с.6,7). На підставі зазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки на ім'я відповідача був виготовлений та 12.09.2005 року виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №372 (а.с.147). У 2007 році на вказаній земельній ділянці, за адресою: [ADDRESS], сторонами був побудований житловий будинок загальною площею 917,9 кв.м., житловою-468,10 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами. У подальшому, 02 червня 2008 року КП «Бориспільське районне бюро технічної інвентаризації» було зареєстровано право власності за [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS], в книзі 4 номер запису: 1363, що підтверджується копією Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно № 19044919 від 02.06.2008 р. та копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 844 від 02.06.2008р. (а.с.8,9). Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.355 та ч.1 ст.368 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя Відповідно до правової позиції (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 червня 2015р. № 6-38цс15), належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як зазначено у правовій позиції у справі № 6-612цс15, норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Будь-яких належних і допустимих доказів того, що спірне майно набуте відповідачем за особисті кошти, суду надано не було. З у рахуванням викладеного, не зважаючи на ту обставину, що право власності на спірну земельну ділянку та побудований житловий будинок були зареєстровані лише на ім'я відповідача [PERSON], як одного з подружжя, це майно вважається спільним з позивачем майном. Частки кожного із співвласників в праві власності на вищевказане спільне майно при укладенні договорів купівлі-продажу не були визначені, інші обставини, які б давали суду підстави відійти від рівності часток подружжя у спільно нажитому майні, судом не встановлено, відповідних вимог відповідачем заявлено не було, а отже слід визнати, що частки є рівними. Одночасно судом встановлено, що 01 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Правекс банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії № 575-003/08Ф, за умовами якого останній отримав у тимчасове користування грошові кошти 700 000 доларів США строком з 01.09.2008 р. по 01.09.2013 р. зі сплатою 14,99 відсотків річних. (а.с. 30-34) Також, 02.09.2008 між АКБ « Правекс банк» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 575-003/08Ф, за умовами якого в забезпечення виконання зобов'язання за вищезазначеним кредитним договором, [PERSON] передав в іпотеку спірне нерухоме майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями по [ADDRESS]; земельну ділянку , площею 0,145 га, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Великоолександрівська сільрада, с.Чубинське, цільове призначення-для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер [NUMBER] (а.с.50-53) Виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 22 травня 2009 року було звернуто стягнення на житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями по [ADDRESS] та земельну ділянку , площею 0,145 га, що розташована за адресою: Київська область, Бориспільський район, Великоолександрівська сільрада, с.Чубинське, цільове призначення-для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер [NUMBER]. За рахунок отриманих коштів від реалізації задовольнити вимоги АКБ «Правекс банк» на загальну суму заборгованості еквівалентну 752787 доларів США та стягнути збір за вчинення напису в розмірі 1700 гривень. З відмітки на виконавчому написі вбачається, що його виконання закінчено 30.06.2010р на підставі п.9 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.53-на звороті-54). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.1.2017 р. іпотекодержателем вказаних житлового будинку та земельної ділянки є ТОВ «ФК « Авістар», яке відповідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 26.05.2017 року набуло від ПАТ КБ «Правекс Банк» права вимоги за кредитними договором та договорами забезпечення, зокрема, але не виключно, за Кредитним договором № 290RNZS123120001 (575-003/08Ф) від 01.09.2008року( а.с.58-94). Право власності на спірне майно на момент судового розгляду зареєстроване за відповідачем [PERSON], що підтверджується долученою до матеріалів справи Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.86-92), і дана обставина повністю визнана в судовому засіданні представником третьої особи ТОВ «ФК «Авістар». Відповідно до ст. 17, 23 Закону України «Про іпотеку», визнання права на частку в спільному майні подружжя, яке є предметом іпотеки, не є підставою для припинення іпотеки, що спростовує заперечення представника ТОВ «ФК « Авістар» проти позову. З урахуванням викладеного, а також, враховуючи, що відповідач не подав відзив на позовну заяву та не надав будь-яких доказів на спростування викладених позивачем обставин позовної заяви, а також враховуючи, що права та інтереси інших осіб не порушуються, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При зверненні до суду з позовом позивач сплатила судовий збір в сумі 8000,00 гривень (а.с.1), який підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved