Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

31.03.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ТОВ «ФК «Фінанс інновація», треті особи: приватний нотаріус КМНО Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ярошенко К.Ю., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 10.07.2019 року між ним та відповідачем було укладено договір № 190710-8119-1 в електронному вигляді, за умовами якого йому було надано грошові кошти в розмірі 3000 грн. строком на 30 днів, зі сплатою відсотків у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування. З вказаним відсотками позивач не погоджується посилаючись на положення Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Закону України «Про захист прав споживачів». Також зазначає, що під час укладання договору позивач був військовослужбовцем Збройних Сил України. Відповідно до чинного законодавства військовослужбовці звільняються від сплати штрафних санкцій, пені, а також процентів за користуванням кредитів наданих підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами під час дії особливого періоду. Приватним виконавцем Ярошенком К.Ю. було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису № 1724, виданого 29.01.2020 року приватним нотаріусом КМНО Баршацьким І.В. Відповідно до виконавчих документів позивач зобов`язаний сплатити 3000 грн. простроченої заборгованості за сумую кредиту (тіло кредиту), 11\~130 грн. простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 1200 грн. за вчинення нотаріального напису, 200 грн. мінімальних витрат виконавчого провадження та 1533 грн. основної винагороди виконавця. Вважає такі дії неправомірними, адже повністю сплатив тіло кредиту в розмірі 3000 грн., а дії приватного нотаріуса вважає незаконними, оскільки останній під час оформлення документів брав до уваги лише документи, надані відповідачем, та не повідомляв позивача щодо вчинення виконавчого напису. Позивач зазначає, що пізніше він дізнався про те, що його було внесено до Єдиного реєстру боржників, що обмежує його в праві виїзду за кордон та вчинення нотаріальних дій. Командування військової частини, де позивач проходить службу, в телефонному режимі повідомили, що з його грошового забезпечення щомісячно буде здійснено відрахування для погашення зобов`язання. Посилається на те, що він є єдиним годувальником в сім`ї, на даний час виконує завдання за призначенням безпосередньо на лінії зіткнення, від яких змушений відлучатися для вирішення даної ситуації. Відчуває моральні страждання у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього з боку Товариства та приватного нотаріуса. Зазначає, що зважаючи на дану ситуацію не міг спокійно спати та нервував. Враховуючи викладене, просить суд: 1. визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1724 від 29.01.2020 року, вчинений приватним нотаріусом КМНО Баршацьким І.В.; 2. зобов`язати приватного виконавця Ярошенка К.Ю. виключити його із Єдиного реєстру боржників; 3. у разі відрахування частини грошей з його грошового забезпечення, зобов`язати відповідача повернути стягнуті кошти; 4. стягнути з відповідача компенсацію за моральну шкоду у розмірі 50\~000 грн. та сплачений судовий збір. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.04.2020 року позовну заяву залишено без руху. 26.05.2020 року від позивача засобами поштового зв`язку до суду на виконання вимог ухвали від 02.04.2020 року надійшло клопотання про прийняття позовної зави до розгляду та відкриття провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29.05.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. В ухвалі про відкриття провадження у справі учасникам справи було визначено строк на подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 21.08.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що відповідно до укладеного електронного договору № 190710-8119-1 від 10.07.2019 року між сторонами, позивач отримав кредит у розмірі 3000 грн. строком на 30 днів шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] , емітовану АТ «КБ «Приватбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення. Позивач не повернув своєчасно відповідачу суму кредиту та нараховані відсотки, що має відображення у розрахунку заборгованості. У зв`язку з цим, станом на 19.08.2020 року заборгованість за договором становить 4161,88 грн., яка складається з: 3000 грн. заборгованість за кредитом, 1161,88 грн. заборгованість за нарахованими процентам, 1200 плата за вчинення виконавчого напису. Станом на 07.12.2019 року нарахування процентів позивачу було зупинено та зафіксовано розмір заборгованості, який не змінився з дати вчинення виконавчого напису. Лише відбулося погашення боргу в рамках виконавчого провадження № 61430254. Таким чином, вважає, що були всі обґрунтовані підстави на звернення стягнення на грошові кошти позивача шляхом вчинення виконавчого напису. Надані додатки до відзиву підтверджуються безспірність суми заборгованості за вказаним договором та законність дій щодо стягнення заборгованості на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Баршацького І.В. від 29.01.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1724. Оскільки позивач у встановленому законом порядку не спростував належними і допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою, ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, вважає, виконавчий напис є таким, що підлягає виконанню. Наведені доводи позивача зводяться до переоцінки доказів. Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди сторона відповідача зазначає, що позивачем не надано детального розрахунку суми розміру завданої шкоди у розмірі 50\~000 грн. і докази її обґрунтування. Треті особи пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, не подавали. Так як розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, сторони у судове засідання не викликалися. Суд вважає за можливе розглянути справу за матеріалами наявними у справі. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 10.07.2019 року між ТОВ «ФК «Фінанс інновація» та [PERSON] був укладений договір № 190710-8119-1. 29.01.2020 року приватним нотаріусом КМНО Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1724, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінанс інновація» заборгованості за Договором № 190710-8119-1 від 10.07.2019 року, укладеним між сторонами, за період з 10.07.2019 року по 23.01.2020 року в сумі 14 130 грн., а також плату за вчинення виконавчого напису в розмірі 1200 грн. Позивач вважає вказаний виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений з порушенням вимог законодавства. Згідно положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 18 цього Кодексу встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 цього Закону (у редакції, чинній на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні положення містяться також в главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Згідно з п.п. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів,\~затвердженим постановою\~Кабінету Міністрів\~України від\~29.06.1999\~року №\~1172. У 2014 році дійсно до вказаного Переліку були внесені зміни, затверджені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662, якими, зокрема, доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так,\~документом,\~за яким\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріуса,\~є кредитні\~договори,\~за якими\~боржниками допущено\~прострочення платежів\~за зобов`язаннями. Для\~одержання виконавчого\~напису додаються: а)\~оригінал кредитного\~договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, в справі № 826/20084/14 постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 року, зокрема, в частині, наведеній вище. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського\~апеляційного адміністративного\~суду від\~22.02.2017\~року залишено без змін. За положеннями п. 10.2 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Спірний виконавчий\~напис був\~вчинений приватним\~нотаріусом 29.01.2020\~року,\~тобто на\~момент коли\~вже були\~скасовані внесені постановою\~КМУ від\~26.11.2014\~року №\~662\~зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Відповідно до п.п. 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Оспорюваний виконавчий напис стосується стягнення з позивача заборгованості за договором № 190710-8119 від 10.07.2019 року. В матеріалах справи містяться надані сторонами копії зазначеного договору, з яких вбачається, що такий договір не є нотаріально посвідченим. Приватний нотаріус КМНО Баршацький І.В. жодних документів та пояснень суду не надавав. Таким чином, вбачається, що приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис з порушення вимог чинного на момент вчинення виконавчого напису законодавства. Крім того, слід зазначити, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, досліджене судом вищої інстанції (постанова від 05.07.2017 року по справі № 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 року по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 року по справі № 486/388/16-ц; від 06.06.2019 року № 750/1627/18). Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Так, у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 вказано, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Тобто, підсумовуючи викладене, під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що за укладеним між сторонами договором, позивачу були надані грошові кошти в розмірі 3000 грн. Сторони погодили проценту ставку за користування кредитом 1,7 % від суми кредиту за кожний ден користування кредиту у межах встановленого строку. Строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів. Строк надання кредиту може бути продовжений. Сума заборгованості за виконавчим написом визначена за період з 10.07.2019 року по 23.01.2020 року в сумі 14 130 грн., що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 3000 грн.; простроченої заборгованості по несплаті відсотків за користування кредитом 11 130 грн. Згідно наданого відповідачем розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відсотків здійснювалося до 07.12.2019 року. Разом з тим, за висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12) право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У цій\~же постанові\~зазначено,\~що у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050\~ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Доводи позивача про те, що відповідачем всупереч вимогам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» були нараховані проценти за кредитним договором суд не бере до увагу з огляду на те, що, як вбачається з матеріалів справи, позивач перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] з 09.04.2019 року по теперішній час. Договір на отримання кредитних коштів з відповідачем був укладений 10.07.2019 року. Однак жодного\~доказу на\~підтвердження того,\~чи повідомляв\~позивач відповідачу\~про зазначену\~обставину суду\~не надано.\~Крім того,\~слід зазначити,\~що позивач\~як військовослужбовець\~також не\~може зловживати\~наданими йому\~правами та\~пільгами,\~тому при укладенні договору з метою уникнення непорозумінь не був позбавлений можливості надати одразу такі документи. Суд вважає, що за таких обставин, вирішення питання про правомірність чи неправомірність нарахування процентів за користування кредитними коштами у зв`язку з спеціальними нормами законодавства не може бути досліджена в рамках даного позову, з огляду на предмет доказування. Питання наявності та/або відсутності заборгованості та конкретної її суми позивача перед відповідачем за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватним нотаріусом\~було вчинено\~виконавчий напис\~з порушення\~вимог чинного\~законодавства та не є безспірною заборгованість, що підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК\~«Фінанс інновація» за вчиненим 29.01.2020 року виконавчим написом приватного нотаріуса КМНО Баршацького І.В. за договором № 190710-8119-1 від 10.07.2019 року за період з 10.07.2019 року по 23.01.2020 року в сумі 14 130 грн. У своїх вимогах позивач також просить у разі відрахування частини грошових коштів з його грошового забезпечення, зобов`язати відповідача повернути стягнуті кошти. До позовної зави позивачем додано копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 61430254 від 03.03.2020 року, копію постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 03.03.2020 року та копію постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 03.03.2020 року. Разом з тим, позивач не зазначає, яка саме сума коштів була з нього стягнута в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, не надає жодних доказів на підтвердження зазначених обставин, не зазначає про неможливість їх подання та не подає відповідного клопотання про їх витребування. За положеннями\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України\~учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи викладене, суд вважає що вимога про стягнення безпідставно стягнутих з позивача коштів задоволенню не підлягає з огляду на її недоведеність. Слід також відмовити в задоволенні вимоги позивача про зобов`язання приватного виконавця Ярошенка К.Ю. виключити відомості стосовно позивача із Єдиного реєстру боржників, оскільки: по-перше, приватний виконавець не є відповідачем по справі, тому будь-які вимоги до нього є безпідставними, а по-друге, процедура включення та відповідно виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників врегульована спеціальними нормативно-правовими актами. Так, в розділі Х Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року № 2432/5 зазначено, що Єдиний реєстр боржників формується з метою оприлюднення в режимі реального часу інформації про невиконані майнові зобов`язання боржників та запобігання відчуженню боржниками майна. Система виключає\~відомості про боржника\~з Єдиного\~реєстру боржників\~одночасно з\~винесенням постанови,\~зокрема, про закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» За змістом\~п.\~5\~ч.\~1\~ст.\~36\~вказаного Закону\~виконавче провадження\~підлягає закінченню\~у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Про закінчення виконавчого провадження виконавець виносить відповідну постанову. Тобто, відомості з Єдиного реєстру боржників можуть бути виключені лише після вчинених приватним виконавцем впорядкованих дій і лише в разі порушення ним визначених законодавством норм його бездіяльність чи незаконні дії є підставою для подання позивачем відповідної скарги. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації за моральну шкоду у розмірі 50\~000 грн. вбачається наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно положень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В обґрунтування вимоги про завдання позивачу моральної шкоди він посилається на те, що відчуває моральні страждання у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього з боку Товариства та приватного нотаріуса. Зазначає, що зважаючи на дану ситуацію не міг спокійно спати та нервував. Жодних інших доводів та доказів на підтвердження своїх вимог суду не надає, жодним чином заявлений розмір моральної шкоди не обґрунтовує. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність душевних страждань, завданих внаслідок саме дій відповідача, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог в цій частині. З огляду на наведене позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial