Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

31 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з дійсним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вони перебувають у шлюбі з 22 квітня 2005 року, від якого мають дитину - доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. З червня 2016 року вони з [PERSON] не мешкають однією сім'єю, в період їх спільного проживання між ними змінилися відносини, зникла любов та взаєморозуміння. У них з'явилися різні погляди на життя, їх сім'я фактично розпалася, [PERSON] почав постійно її ображати, наносити їй тілесні пошкодження в присутності доньки та виганяти її та їх доньку з квартири. На теперішній час в нього є інша жінка. У зв'язку з викладеним вважає, що подальше збереження їх сімейного життя неможливе. Просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву з проханням розгляд справи провести за її відсутності, позов задовольнити (а.с.21). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, зазначив, що проти задоволення позову не заперечує (а.с.24). Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено в судовому засіданні, 22 квітня 2005 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Миколаївської міської ради Донецької області, актовий запис № 14, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.4). Відповідно до положень ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст.112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON] та збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Крім того, у відповідності зі ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Отже, з відповідача на користь позивача, також, підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду у розмірі 551 грн. 20 коп. Згідно викладеного,

Outcome: approved