Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

3 вересня 2008 року АКІБ (нині ПАТ) «УкрСиббанк» уклало з [PERSON] кредитний договір № 11390476000, яким надав кредит в сумі 17170,21 доларів США під 14% річних строком по 2 вересня 2013 року. 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, наданими ПАТ «УкрСиббанк», на користь АТ «Дельта Банк». Посилаючись на те, що за цим договором ПАТ «Дельта Банк» отримало право вимоги з [PERSON] за наведеним кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 70894 грн. 47 коп. заборгованості за тілом кредиту та 32227 грн. 45 коп. заборгованості за відсотками. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов і пояснила, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 21 лютого 2011 року. Відповідач та його представник пояснили суду, що позивачем не враховано 53750 грн., сплачених відповідно до квитанцій № 22 від 6 липня 2009 року, № 43 і № 46 від 15 липня 2009 року та № 12 від 1 лютого 2010 року. Виписка про рух коштів на його рахунку по кредитному договору № 11390476000, надана на запит суду Черкаським РУ ПАТ «УкрСиббанк», не відповідає наявним у нього квитанціям про сплату коштів за кредитом як щодо сплачених сум, так і щодо дат внесення коштів. Оскільки в позасудовому порядку [PERSON] погодив з ПАТ «Дельта Банк» остаточну суму боргу в 4300 доларів США, відповідач погодився сплатити банку цю суму. Позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. У відповідності з п.п. 1.2.1, 1.2.2, 1.2.6, 1.2.7 договору про надання споживчого кредиту № 11390476000 від 3 вересня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк» надав [PERSON] кредит в сумі 17170,21 доларів США під 14% річних терміном з 3 вересня 2008 року по 2 вересня 2013 року. 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с. 64-101). Відповідно з актом прийому-передачі документації за цим договором від 6 лютого 2012 року (а.с. 63) та додатком № 1 до договору (а.с. 165) ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги з [PERSON] за кредитним договором № 11390476000 від 3 вересня 2008 року. Згідно з ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. На підтвердження розміру заборгованості відповідача позивач надав суду виписку по кредитному договору [PERSON] за період з 3 вересня 2008 року по 25 січня 2012 року, зроблену ПАТ «УкрСиббанк» (а.с. 50-54). Однак ця виписка не є первинним документом, на підставі якого здійснювалось зарахування коштів. Під час розгляду справи суд одержав з ПАТ «УкрСиббанк» виписку про рух коштів на рахунку №3739111390476 за період з 3 вересня 2008 року по 11 вересня 2013 року (а.с. 111, 112). Судом встановлено, що ця виписка суперечить наданим відповідачем квитанціям про здійснення платежів на погашення заборгованості за кредитним договором (а.с. 135-150). Згідно з наданою відповідачем квитанцією № 27 від 6 липня 2009 року, в цей день він сплатив банку 25000 грн. (а.с. 140). Відповідно до квитанцій № 43 і № 46 від 15 липня 2009 року було сплачено 3000 грн. і 24700 грн. (а.с. 141). У виписці про рух коштів на а.с. 50-54 в ці дні ніякі суми [PERSON] не зараховані. В той же час за 22 липня 2009 року зараховано 4 платежі на загальну суму 3557,94 доларів США, хоча в цей день відповідач платежів не здійснював. 10 серпня 2009 року за квитанцією № 40 [PERSON] сплатив ПАТ «УкрСиббанк» 890 грн. (а.с. 142). У виписці про рух коштів в цей день платіж не зазначений, однак зараховано 2 платежі за 3 серпня, 4 платежі за 12 серпня і 1 платіж за 19 серпня 2009 року на загальну суму 162,88 доларів США, яких [PERSON] не здійснював. Замість 1100 грн., сплачених відповідачем згідно з квитанцією № 29 від 7 вересня 2009 року (а.с. 142) банком 9 вересня 2009 року було зараховано 135,12 доларів США. 3000 грн., сплачених квитанцією № 8 від 19 жовтня 2009 року (а.с. 143), у виписці про рух коштів відсутні, але банком зараховано платежі від 1 і 21 жовтня 2009 року на суму 130,77 доларів США, яких відповідач не здійснював. Аналогічно банк зарахував платежі від 2 і 19 листопада 2009 року на суму 395,12 доларів США замість 3000 грн., сплачених відповідачем згідно з квитанцією № 25 від 16 листопада 2009 року (а.с. 143). Характерно, що суми, сплачені відповідачем в ці місяці, не відповідають еквіваленту платежів у гривнях, зазначених ПАТ «УкрСиббанк» в останній колонці виписки про рух коштів на рахунку №3739111390476 за період з 3 вересня 2008 року по 11 вересня 2013 року У відповідності з принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Встановивши неузгодженість між первинними документами по сплаті кредиту і випискою ПАТ «УкрСиббанк» про рух коштів, суд ухвалою від 7 березня 2014 року зобов'язав позивача надати розрахунок боргу [PERSON] з урахуванням платежів, щодо яких відповідачем надано квитанції. Позивач не зміг зробити такого розрахунку. Ухвалою від 14 березня 2014 року суд повторно зобов'язав позивача зробити зазначений розрахунок, а також направити в судове засідання представника, який зможе надати пояснення щодо цього розрахунку та пояснити суду, чому платежі [PERSON] від 6 та 15 липня 2009 року і 1 лютого 2010 року не були зараховані банком в погашення кредиту (як пояснив представник позивача), а здійснені 10 серпня, 7 вересня, 19 жовтня і 16 листопада 2009 року та 20 грудня 2010 року були зараховані. Позивач не надав суду такого розрахунку, а представник позивача не зміг пояснити причин зарахування чи не зарахування зазначених платежів. Для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань в галузі науки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 143 ЦПК України суд повинен призначити експертизу за заявою осіб, які беруть участь в справі. Суд неодноразово роз'яснював сторонам зміст ст. 143 ЦПК України та їх обов'язки, визначені ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України. Незважаючи на це представник позивача не просила суд призначити експертизу з метою встановлення суми заборгованості відповідача за кредитом та відсотками. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Правильність розрахунків позивача та врахування в розрахунках сум, щодо сплати яких відповідач надав квитанції, можуть бути встановлені лише висновком експерта. У відповідності з наведеним вище суд вважає, що позивач не довів наявності і суми боргу відповідача. На підставі ст.ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України позовні вимоги не підлягають до задоволення. Однак відповідач визнав позовні вимоги на суму 4300 доларів США відповідно до протоколу № 5129-2 засідання кредитного комітету АТ «Дельта Банк» від 23 січня 2014 року. Оскільки таке визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів інших осіб, гідно з вимогами ст. 174 ЦПК України позовні вимоги в частині визнання позову належить задоволити. Сторони погодили, що на час розгляду справи сума в 4300 доларів США еквівалентна 46225 грн. На підставі ст.ст. 512, 514, 526, 625, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved