Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

31.07.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Обґрунтовуючи свій позов [PERSON] зазначив, що 26.12.2001 року він уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири, що розташована в [ADDRESS] , даний договір зареєстрований Товарною Біржею «Торг-Інвест» у відповідності з діючим на той час законодавством. На теперішній час виникла необхідність у розпорядженні даним майном, проте зазначений правочин нотаріально не посвідчений, що унеможливлює реєстрацію права власності в Департаменті реєстраційних послуг. Відповідно до Тимчасового положення «Про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно» на теперішній час договір купівлі-продажу, укладений на товарній біржі, не є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно. Товарна біржа «Торг-Інвест», як юридична особа припинила свою діяльність 15.03.2012 року. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири та визнати за ним право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . 24.09.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.10.2019 року первісного відповідача [PERSON] , у зв`язку зі смертю останнього було замінено на належного відповідача - територіальну громаду в особі Запорізької міської ради. 19.11.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що [PERSON] не надано до суду доказів того, що квартира за адресою: [ADDRESS] є предметом договору купівлі-продажу від 26.12.2001 року і станом на той час (2001 рік) відносилась до товарів, допущених до обігу на товарній біржі, а сторони цього договору дійсно були членами Запорізької Товарної Біржи «Торг-Інвест». Вважають, що доводи позивача, що правочин відповідав діючому на той час законодавству є хибним, а посиланням на ст. 128 УК УРСР є некоректними. Оскільки, предметом договору купівлі-продажу від 26.12.2001 року було нерухоме майно, такий договір мав бути нотаріально посвідченим та підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, проте цього зроблено не було. Просять у позові відмовити. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, суду пояснила, що 26.12.2001 року [PERSON] було набуто у власність квартиру за адресою: [ADDRESS] , договір купівлі-продажу посвідчений на товарній біржі. Відтепер існує необхідність реалізації даного майна, проте зазначений правочин нотаріально не посвідчений, що унеможливлює реєстрацію права власності в Департаменті реєстраційних послуг. Представник територіальної громади в особі Запорізької міської ради до суду не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Суд, заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов до такого. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до положень ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Власником квартири [ADDRESS] , на підставі довідки виданої ЖСК № 12 «Машинобудівник» з 27.11.1998 року, був [PERSON] , що підтверджується копією технічного паспорта на квартиру (а.с.9-11). 26.12.2001 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, зареєстрований Запорізькою Товарною Біржою «Торг-Інвест» за реєстраційним №Н-2787, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Оригінал вказаного договору було досліджено судом під час судового розгляду. За умовами вказаного договору - продавець продав, а покупець придбав однокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 28 кв.м, житловою площею 14,80 кв.м. Балансова ціна квартири становила 13 995 гривень, які продавець отримав повністю до підписання вказаного договору. Сторони домовились відносно усіх істотних умов договору купівлі-продажу, про предмет договору і ціну та відбулося повне виконання договору як збоку покупця, який здійснив оплату, так і з боку продавця, який прийняв оплату та передав у володіння і користування [PERSON] , квартиру, тобто виконали всі істотні умови договору купівлі-продажу. Укладений договір сторонами нотаріально не посвідчувався, факт вчинення правочину посвідчено Президентом Запорізької Товарної біржі «Торг-Інвест» та зареєстровано в журналі реєстрації за номером № Н-2787. 15.03.2012 року, Запорізька Товарна Біржа «Торг-Інвест» припинила свою діяльність (номер запису 11031720003021953) (а.с. 12-14). Згідно актового запису про смерть № 1401, [PERSON] помер (а.с.56). Відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу Української PCP, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з ст. 47 Цивільного кодексу Української PCP, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, договір не містить умов, які б суперечили закону, а отже є вчиненим у встановленому законом порядку і відповідно дійсним. Аналізуючи надані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача [PERSON] щодо визнання правочину дійсним, оскільки, у судовому засіданні встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджено письмовими доказами, якими є вищезазначена біржова угода; відбулося повне виконання договору та вищевказана квартира передана позивачу; за договором купівлі-продажу до [PERSON] перейшло право власності на квартиру. З моменту укладення договору та по теперішній час жодна із сторін не заявила про недійсність правочину купівлі-продажу квартири. Таким чином, суд приходить до переконання, що визнання правочину договору купівлі-продажу квартири дійсним не призведе до порушення прав будь-яких інших осіб та у позивача відсутній інший шлях захистити свої права. Суд не має сумніву у достовірності документів, наданих позивачем, як доказів.

Outcome: approved