Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

30 листопада 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 25 листопада 2010року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Позивач вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства протягом тривалого часу. Сторони не проживають разом з протягом останніх чотирьох місяців. Після розірвання шлюбу позивач просила залишити прізвище [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву в якій просила суд справу розглядати за її відсутності, а позов задовольнити . Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву в якій просив суд справу розглядати за його відсутності та вказав що позов визнає. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.11.2010року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] виданим Відділом ДРАЦС Новоодеського РУЮ Миколаївської області, актовий запис №81. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено і вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства протягом останніх чотирьох місяців. Позивач на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу оскільки перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Відповідач позовні вимоги визнав. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Клопотання позивача про залишення їй після розірвання шлюбу прізвища [PERSON] - підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення 50 відсотків судового збору, який підлягав сплаті при подачі позову.

Outcome: approved