Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

29 серпня 2017 року представник Комунального закладу охорони здоров'я «Обласний протитуберкульозний диспансер №3» Сергієнко С.М звернулася до суду із заявою про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу, заінтересована особа - [PERSON], в якій вказано, що у [PERSON], [INFO] зміни в легенях вперше виявлено 17.02.2011 року під час профілактичного огляду. 26.04.2011 року його було обстежено та центральною лікарсько-консультативною комісією встановлено діагноз вперше діагностований туберкульоз легень інфільтративний. з 06.04.2011 року по 20.05.2011 року [PERSON] проходив лікування в Комунальному закладі охорони здоров'я «Обласний протитуберкульозний диспансер №З». В подальшому хворий лікування припинив. За час перебування в стаціонарному відділенні [PERSON] порушував режим медичного закладу, вів себе агресивно по відношенню до медичних працівників, часто перебував в стані алкогольного сп'яніння. 13.12.2011 року [PERSON] вдалося госпіталізувати до КЗОЗ ОПД №3, а 14.12.2011 року його переведено до Обласної психіатричної лікарні №1 для примусового лікування на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 03.06.2011 року по справі №2-о-50/2011, де він перебував до 13.06.2012 року та закінчив лікування з позитивною динамікою. 19.06.2012 року [PERSON] встановлено діагноз остаточні зміни туберкульозу легень, фіброзно-осередкові зміни. 15.12.2012 року [PERSON] рішенням центральної лікарсько-консультативної комісії знятий з диспансерного обліку. 03.06.2017 року при профілактичному флюорографічному огляді у [PERSON] виявлені зміни в легенях. 26.06.2017 року його обстежено лікарем фтизіатром та призначено лікування. З 29.06.201 7 року по 09.07.2017 року хворий проходив курс лікування за місцем проживання. В зв'язку з тим, що лабораторним шляхом у хворого виявлені мікобактерії туберкульозу, то хворого неодноразово викликали для стаціонарного лікування. З 20.07.2017 року санітарною машиною хворого доставлено до ОПТД №3 та госпіталізовано до стаціонарного відділення для дообстеження та лікування, де він перебуває і до теперішнього часу. Після госпіталізації у [PERSON] встановлено діагноз рецидив туберкульозу легень інфільтративний. 21.07.2017 року [PERSON] консультований лікарем-наркологом, під час якого йому встановлено діагноз хронічний алкоголізм. Перебуваючи в стаціонарному відділенні диспансеру, хворий часто ухиляється від прийому протитуберкульозних препаратів, самовільно виходить за межі диспансер і тривалий час буває відсутнім в стаціонарному відділенні, зловживає алкогольними напоями. А отже своїми діями порушує режим медичного закладу. Пояснень ніяких щодо своєї відсутності та відмови від лікування хворий не надає. Оскільки [PERSON] створює загрозу розповсюдження заразної та небезпечної хвороби, не бажає добровільно приймати участь в лікуванні, що приводить до неефективного лікування хворого, заявник просить направити [PERSON] для примусового лікування строком на три місяці до КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1». Представник заявника Сергієнко С.М. у судовому засіданні підтримала подану заяву та наполягала на її задоволенні, посилаючись на обставини викладені у заяві. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав заяву в якій просив розгляд справи провести без його участі. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до висновку ЛКК ОПТД №3 від 22 липня 2017 року №6 та виписного епікризу з амбулаторної картки [PERSON] має діагноз - рецедив туберкульозу легень (інфільтративний), хронічний алкоголізм. [PERSON] страждає на розлад особистості та поведінки внаслідок вживання алкоголю, хронічний гепатит токсичного генезу, стадія нестійкої ремісії. Хворий є бактеріорозповсюжувачем, несе загрозу зараження для оточуючих. Потребує примусової госпіталізації для лікування заразної форми туберкульозу в умовах стаціонару КЗОЗ «Обласна психіатрична лікарня №1», терміном на три місяці (а.с. 6). Наявність захворювання на небезпечну форму туберкульозу, небажання [PERSON] проходити лікування та діагностику підтверджується випискою з його амбулаторної карти, етапним епікризом з історії хвороби, копією доповідного листа, з яких вбачається, що у [PERSON] виявлено рецедив туберкульозу легень, однак, останній ігнорує вимоги медперсоналу пройти лікування (а.с. 4-5, 7). Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 11 ЗУ «Про протидію захворюванню на туберкульоз», у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Таким чином, зважаючи на те, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу, ухиляється від лікування, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 і ухвалення рішення про примусову госпіталізацію хворого до Обласної психіатричної лікарні №1 для примусового лікування строком на три місяці.

Outcome: approved