Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

29.08.2017 р. позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в травня 2017 року позивач замовила послуги по купівлі та встановленню домашнього кінотеатру у [PERSON] Письмовий договір щодо встановлення домашнього кінотеатру не укладався, оскільки відповідач на момент замовлення працював у знайомого позивача. При замовленні [PERSON] надав попередній проект робіт. 05.03.2017 р. позивач сплатила відповідачу передоплату в сумі 2700,00 доларів США, що еквівалентно 68 715,00 грн. та підтверджується розпискою. Однак, майже 4 місяці замовлення не виконується, спочатку відповідач скаржився на стан здоров'я, стверджував, що перебуває в лікарні, а наразі взагалі уникає зустрічі з позивачем, на телефонні дзвінки не відповідає. З урахуванням вищевикладеного, позивач просить суд: 1)розірвати договір від 03.05.2017 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо купівлі і встановлення домашнього кінотеатру; 2) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] збитки - оплачені та ненадані товари і послуги в сумі 68 715, 00 грн. Ухвалою суду від 13.09.2017 р. відкрито провадження в справі та призначено до розгляду. У судовому засіданні представник позивач підтримав заявлений позов та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Не заперечував щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач [PERSON] тричі в судове засідання не з'являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово та належним чином. Поштова кореспонденція повернулась за закінченням встановленого строку зберігання. Відзиву, заяв, клопотань від відповідача на адресу Деснянського районного суду м. Києва не надходило. Тому згідно з ст. 223 ЦПК України суд вважає, що неявка у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, можливо слухати у його відсутності. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди представника позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що в травні 2017 року позивач замовила у відповідача [PERSON] послуги по купівлі та встановленню домашнього кінотеатру. Письмовий договір по встановленню домашнього кінотеатру не укладався. При замовленні [PERSON] надав попередній проект робіт від 28.02.2017 р. (а.с.2). 03.05.2017 р. позивач сплатила [PERSON] передоплату в сумі 2700,00 доларів США, що еквівалентно 68 715,00 грн., що підтверджується розпискою (а.с.3). Однак, на момент звернення позивача до суду та розгляду справи в суді відповідач замовлення по купівлі та встановленню домашнього кінотеатру не виконав. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ст. 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.905 ЦПК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобов'язання визначенні статтею 611 ЦК України, якою передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановленні договором або законом, зокрема, розірвання договору. Крім того, статтею 907 ЦК України встановлено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Суд вважає, що неможливість позивача як споживача отримати своєчасно оплачені послуги з купівлі та встановленню домашнього кінотеатру, свідчать про порушення відповідачем вимог закону. З моменту укладення договору не виявлено будь-яких претензій або вимог від відповідача щодо неналежного виконання позивачем своїх зобов'язань по договору, які б могли стати перешкодою для надання послуг відповідачем. У такому випадку вимоги позивача про розірвання договору та стягнення сплачених коштів в розмірі 68 715,00 грн. ґрунтуються на законі та умовах договору. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дані обставини справи стверджуються матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved