Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

8 лютого 2011 року Шаргородська районна державна адміністрація Вінницької області, як орган опіки та піклування звернулася до суду із позовом, в інтересах дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] (далі - відповідач) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей. У позові зазначено, що в службі у справах дітей Шаргородської РДА на обліку дітей, що перебувають в складаних життєвих обставинах перебувають малолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Мати дітей - [PERSON] вихованням дітей не займається. Батьком дітей записано [PERSON], відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 21 червня 2016 року малолітніх дітей поміщено в КП «Жмеринський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», де на даний час і перебувають. Під час обстеження матеріально-побутових умов проживання відповідача, яке проводилось органом опіки та піклування, встановлено, що остання проживає разом зі своїм співмешканцем [PERSON], та малолітніми дітьми. Матеріально-побутові умови незадовільні, в будинку брудно, відсутні продукти харчування. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської РДА від 23 червня 2016 року № 41 вирішено сім'ю [PERSON] взяти під соціальний супровід. За час соціального супроводу відповідач на шлях виправлення не стала, не створила належних умов для проживання та виховання своїх малолітніх дітей. Згідно з висновком органу опіки та піклування Шаргородської районної держвної адміністрації Вінницької області від 7 лютого 2017 року №01.1-38/429 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON]» орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити її батьківських прав відносно її малолітніх дітей. Посилаючись на зазначене вище, а також на те, що [PERSON] вихованням дітей не займається, життям та здоров'ям дітей не цікавиться, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, Шаргородська райдержадміністрація просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], передати їх органу опіки та піклівання Шаргородської райдержадміністрації для вирішення питання про їх подальше влаштування та стягнути на користь дітей аліменти на їх утримання в розмірі 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з для звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Представник позивача - Органу опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Сербіна М.В. у судовому засіданні, позов підтримала, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Зазначила, зокрема, що оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, то згідно з пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України є підстави позбавити її батьківських прав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вказала, що спробує виправити становище, яке склалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та пояснення відповідача, показання свідків [PERSON] та [PERSON], всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. [PERSON] є матір'ю малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження Серії [NUMBER], № [NUMBER], № [NUMBER] відповідно (а.с. 6-8). Наказами начальника служби у справах дітей від 3 червня 2016 року № 027-029, малолітіх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON] було поставлено на облік як дітей, що опинилася в складних життєвих обставинах (а.с. 21-23). Наказом №04-19/013 від 23 червня 2016 року комісією з питань захисту прав дитини сім'ю [PERSON] було взято під соціальний супровід (а.с. 46). Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Шаргородської районної державної адміністрації від 8 грудня 2016 року № 04-19/021 припинено соціальний супровід сім'ї [PERSON], у зв'язку із тим, що остання не змінила способу життя, не виконувала план соціального супроводу, довівши, що не бажає виправлятися (а.с. 51). У листі від 26 січня 2017 року № 20, КЗ «Жмеринський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» зазначено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] поступили в заклад 21 червня 2016 року. За останні два місяці [PERSON] жодного разу не відвідувала дітей та не цікавилася їх життям (а.с. 31). Згідно з характеристикою, наданою Виконавчим комітетом Пасинківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 18 січня 2017 року, [PERSON] зареєстрована та проживає на території Пасинківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Сім'я багатодітна, з низьким матеріальним забезпеченням. [PERSON], як мати, не проявляє ніякого прагнення для покращення умов проживання своєї сім'ї. Не приділяє належної увиги вихованню дітей. Діти недоглянуті та неохайні. Запаси продуктів харчування відсутні (а.с. 36). Відповідно до рішення від 2 лютого 2017 року № 7, комісія з питань захисту прав дитини Шаргородської районної державної адміністраціївважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON]відносно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO](а.с. 71-73). Згідно з висновком від 7 лютого 2017 року № 01.1-38/429, орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON]відносно її малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO](а.с. 74-77). Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини та Сімейним кодексом України (надалі - СК України). Так, згідно зі ст. 19 Конвенції про права дитини держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У пункті 49 рішення від 18 грудня 2008 року Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06) зазначено, що Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем. Отже, судом установлено на підставі переконливих доказів, що відповідач свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню своїх дітей, що порушує їх право на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку їх матері [PERSON], а тому порушене право підлягає судовому захисту, шляхом позбавлення останньої батьківських прав відносно дітей. Ухвалення цього рішення не позбавляє відповідача права, передбаченого у ст. 169 СК України за певних умов звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Отже, на думку суду, з відповідача слід стягувати аліменти на дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved