Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

5 грудня 2013 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаїва із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в [ADDRESS] в звязку з непроживанням без поважних причин протягом останніх трьох років. Ухвалою суду від 20.08.2014 року скасоване заочне рішення по справі від 27.02.2014 року , призначено справу до судового розгляду. Позивачка та представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримують в повному обсязі. Суду пояснили, що позивачка є єдтиною спадкоємицею всього житлового будинку [ADDRESS]. В будинку залишилася проживати її рідна тітка ( донька спадкодавиці) [PERSON] разом з родиною, в тому числі сином [PERSON] Відповідач з 2011 року після одруження забрав свої речі та не проживає в будинку за власним бажанням. [PERSON] є власником тієї частини будинку, в в якій проживають її родичі та зареєстрований відповідач, що перешкоджає їй розпоряджатися власністю. Домоволодіння в цілому складається з двох окремих житлових будинків , які мають чотири квартири з окремими входами. Дві квартири вона вже продала третім особам, а в інших залишилися проживати рідна мати та брати відповідача. Треті особи в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та підтвердили викладені в позові обставини . Суду пояснили, що родичі відповідача ведеуть антисуспільний спосіб життя, зловживають спиртними напоями, що робить майже неможливим спільне проживання в одному дворі. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Суду пояснили, що [PERSON] народився і виріс в спірному домоволодінні, зареєстрований в ньому від народження. На теперішній час сама позивачка, яка є його двоюрідною сестрою та власником будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі, там не проживає. Та частка домоволодіння , в якій проживав він з матір'ю та двома братами не має каналізації, водопостачання, в ній проживають брати, які дійсно інколи зловживають спиртними напоями. Оскільки він одружився, у дружини була малолітня донька, і в 2012 році народився спільний син, а для проживання з новонародженою дитиною в спірному будинку взагалі не було ніяких умов, він вимушений був проживати з сім'єю на тимчасово запропонованій тещею житловій площі . Заявив, що не втрачав зв'язку з своїм житлом, регулярно відвідував своїх родичів за цією адресою, залишив там свої речі. Представник Управління Державної міграційної служби Миколаївської області у минулому судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 29 квітня 2005 року [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно за рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради (свідоцтво про право власності видано замість свідоцтва про право на спадщину від 17.08.1988 року р.№1-241), є власником житлового будинку літ.А житловою площею 57,9 кв.м., загальною площею 92,7 кв.м., житлового будинку літ.Б житловою площею 21,8 кв.м., загальною площею 27,7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS]. 28 липня 2005 року позивач продала,а [PERSON] купила 35/100 часток домоволодіння в [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу. 30 червня 2008 року позивач продала,а [PERSON] купила 27/100 часток домоволодіння в [ADDRESS]. Таким чином, на час розгляду справи, позивачу належить 38/100 часток домоволодіння [ADDRESS]. 15 грудня 1983 року відповідач, який є двоюрідним братом позивачки, був зареєстрований у домоволодінні [ADDRESS]. Згідно Довідки УДМС В Центральному районі, станом на час розгляду справи, в спірному домоволодінні зареєстровані , в тому числі, відповідач, його мати [PERSON], [INFO], брати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] 27 квітня 2012 року [PERSON], уклав шлюб з [PERSON], [INFO] у нього народилася дитина [PERSON]. Як стверджує позивачка, і не заперечує відповідач, наприкінці 2011 року- початку 2012 року [PERSON] виїхав з житлового будинку і по сьогоднішній день не проживає за місцем своєї реєстрації. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг позивач сплачує самостійно, ніякої допомоги від відповідача не отримує. Факт непроживання відповідача в житловому будинку [ADDRESS] підтверджується листом за матеріалами перевірки Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області від 12 листопада 2013 року на підставі опитування сусідів. Як пояснили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], відповідач дійсно не проживає в спірному будинку з часу свого одруження, але його непроживання є вимушеним. В будинку відсутнє водопостачання, водопровідною колонкою в дворі неможливо користуватися, відсутня каналізація, сусіди створюють несприятливі умови для проживання, з позивачкою неприязнені відносини склалися, отже щонайменше до поновлення водопостачання з дитиною неможливо там проживати . Достеменні докази того, що відповідач втрачав та переривав свій інтерес до вказаного житлового приміщення в справі відсутні. За такого, твердження позивача, що відповідач з 2011 року зібрав свої речі та за власним бажанням змінив своє місце проживання спростовуються матералами справи. Частиною 3 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і у порядку, передбачених законом. Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, при розгляді справ про визнання члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності понад встановлені законом строки. Відповідно до ст. 71 ЖК України, п. 10 постанови Пленуму ВСУ від 12 квітня 1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності понад встановлені законом строки. Відповідач був прописаний в будинку як член сім'ї правопопередника власника - за місцем проживання матері. Заперечуючи проти позову відповідач наполягав на тому, що його непроживання в будинку робумовлене поважними причинами , а за відсутності у нього власного житла він не має можливості зареєструвати своє місце проживання за іншою адресою. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні з поважних причин через відсутність порозуміння з родичами, які проживають також у спірному домоволодінні , та відсутністю необхідних побутових умов для догляду за малолітньою дитиною. За таких обставин та виходячи із меж заявлених вимог, положень п. 7 ст. 8 ЦПК, ст. 405 ЦК України, суд не вбачає підстав для задоволення позову. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed