Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

30 травня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Дружківського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON], заінтересована особа орган опіки та піклування Дружківської міської ради про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітній дитині без згоди батька. У позові [PERSON] зазначила, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі з 06 вересня 2003 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який в даний час мешкає разом з позивачем. З січня 2012 року сторони однією сімєю не мешкають, а 04 квітня 2012 року шлюб між ними розірвано. В 2014 році відповідач [PERSON] виїхав до Російської Федерації і втратив звязок з дитиною. Зараз неповнолітній [PERSON] у звязку з захворюванням потребує оперативного лікування, яке призначено на 10 серпня 2016 року в Ярославській обласній дитячій клінічній лікарні. Позивач просить суд надати дозвіл на виїзд неповнолітнього сина [PERSON] у супроводі матері без згоди батька до Російської Федерації. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає. Представник позивача [PERSON] просив суд задовольнити позов [PERSON], оскільки неповнолітній [PERSON] хворіє і йому у м. Ярославлі Російської Федерації на серпень 2016 року призначено операцію. Відповідач [PERSON] позов визнав у повному обсязі, але просив суд конкретизувати дату тимчасового виїзду дитини до Російської Федерації. Він погодився надати дозвіл дитині для лікування та оздоровлення в літній період до 31 серпня 2016 року. Представник заінтересованої особи - органу опіки та піклування Дружківської міської ради у судове засідання не з'явився, надав клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 04 квітня 2012 року. Рішення набуло чинності 16 квітня 2016 року Сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21 лютого 1990 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Через відсутність можливості отримати відповідну згоду від відповідача позивач [PERSON] позбавлена можливості здійснювати тимчасовий виїзд з дитиною за кордон для лікування (оздоровлення) та відпочинку. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, виїзд та оформлення проїзних документів для виїзду за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Суд, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про надання дозволу неповнолітній дитині на виїзд за межі України без згоди одного з батьків до Російської Федерації. Суд вважає за необхідне встановити строк закінчення дії такого дозволу. Вважає за можливе надати такий дозвіл строком до 31 серпня 2016 року з дня набрання цим рішенням законної сили. Оскільки у рішенні вказана територія, до якої тимчасово виїжджає дитина, а також встановлений період, суд вважає, що права батька дитини щодо можливості спілкуватися з нею та брати участь у її вихованні, передбачені ст.ст. 153, 157 СК України, не порушені.

Outcome: approved