Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

6 листопада 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому зазначив, що з 1995 року по 2013 рік він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] 19 листопада 2012 року, під час їх спільного проживання та ведення господарства, [PERSON] придбала за договором купівлі-продажу житловий будинок по [ADDRESS]. Проте, перехід права власності відповідачі, змовившись між собою, оформили під виглядом договору дарування. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить визнати удаваним, як таким, що приховує договір купівлі-продажу, договір дарування укладений відповідачами 19 листопада 2012 року. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON], а також представник відповідачів позов не визнали, пояснивши, що договір дарування від 19 листопада 2012 року укладений [PERSON]та [PERSON] на законних підставах та не є удаваним. Заслухавши пояснення сторін,їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази,суд прийшов до висновку про безпідставність позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідачка [PERSON] з 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі,який розірвано у 2013 році за рішенням суду. 19 листопада 2012 року [PERSON] за нотаріально посвідченим договором подарувала [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS]. 9 грудня 2012 року здійснена державна реєстрація права власності на вказаний житловий будинок за [PERSON] Відповідно до статей 10, 59, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно із частиною 1 статті 218 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частини може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. За змістом вказаних норм не може підтверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (стаття 717 ЦК України). Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. В той же час, для визнання правочину удаваним необхідно встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо. Судом встановлено, що позивач не був стороною оспорюваного договору, а допустимих доказів на підтвердження наміру відповідачів укласти саме договір купівлі-продажу спірної квартири та доказів, які б свідчили про досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов такого договору, а також того, що умовою оспорюваного договору була сплата відповідних коштів, він не надав, що є підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому суд, відповідно до статті 218 ЦК України, не бере до уваги показання допитаних у судовому засіданні свідків, оскільки такі докази є недопустимими. Крім того, оскільки позивач не був стороною спірного договору, до цих правовідносин не можуть бути застосовані положення статті 235 ЦК України, які містять правові наслідки удаваного правочину, який сторони правочину насправді вчинили для приховання іншого правочину, і стосуються тільки сторін договору.

Outcome: dismissed