Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

29 січня 2020 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача грошові кошти за позикою в сумі 1 324 880 (один мільйон триста двадцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят) гривень, індекс інфляції в сумі 91 544,93 (дев`яносто одна тисяча п`ятсот сорок чотири) гривні та 3% річних від суми заборгованості, суму судового збору за подання даного позову - 10 510 (десять тисяч п`ятсот десять) гривень та 420,40 (чотириста двадцять) гривень 40 коп. Позивач вказує, що 19 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, оформлений у вигляді розписки написаної власноруч позичальником про отримання від позикодавця грошової суми в розмірі 1 324 880 (один мільйон триста двадцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят) гривень. [PERSON] у позові зазначив, що фактична передача та отримання грошових коштів відповідачу підтверджується розпискою від 19 грудня 2018 року, за якою відповідач підтвердив отримання та обов`язок повернення коштів в загальній сумі 1 324 880 грн. в строк до 01 жовтня 2019 року (включно). Зазначену суму позичальник зобов`язувався повернути в строк до 01 жовтня 2019 року (включно). Також [PERSON] просить суд взяти до уваги, що на виконання вимог п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України ним вживались заходи досудового врегулювання спору, а саме направлялась відповідачу досудова вимога від 20 січня 2020 року. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 10 березня 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками. Відповідачу був наданий строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 30 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. На день ухвалення рішення відповідач своїм правом не скористався, відзив на позов не подав. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 15 липня 2020 року в справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач подав до суду заяву, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання назначене на 21.09.2021 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 19 грудня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, оформлений у вигляді розписки про отримання від позикодавця грошової суми в розмірі 1 324 880 (один мільйон триста двадцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят) гривень. Фактична передача та отримання грошових коштів відповідачу підтверджується розпискою від 19 грудня 2018 року, за якою відповідач підтвердив отримання та обов`язок повернення коштів в загальній сумі 1 324 880 грн. в строк до 01 жовтня 2019 року (включно). Позивачем 20.01.2020 було направлено досудову вимогу відповідачу про повернення боргу. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільний кодекс України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Верховний Суд вказав, що розписка позичальника є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що відповідач порушив зобов`язання, грошові кошти не повернув, тому позивач вправі вимагати від відповідача сплати процентів на підставі ст. 625 ЦК України. Згідно з наданим позивачем розрахунком у позовній заяві, розмір індексу інфляції за весь час прострочення відповідно до ст. 625 ЦК України становить 91 544,93 грн. та три відсотки річних становить 12 958,42 грн. (на день подання позову до суду -28.01.2020). Цей розрахунок також не було спростовано відповідачем відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України. Відповідно до позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача інфляційні витрати та три відсотки річних від суми заборгованості, нарахованих на суму боргу, станом на день ухвалення рішення - 21.09.2021: Розрахунок 3 % річних: Період розрахунку Кількість днів Сума боргу Процентна ставка Проценти 02.10.2019 - 31.12.2019 911 324 880,003,000%9 909,38 01.01.2020 - 31.12.20203661 324 880,003,000%39 746,40 01.01.2021 - 21.09.20212641 324 880,003,000%28 748,08 Разом721 78 403,86 Період розрахунку: з 02.10.2019 року по 31.12.2019 року - 91 день [Проценти] = 1 324 880,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 91 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 9 909,38 грн. Період розрахунку: з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року - 366 днів [Проценти] = 1 324 880,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 366 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 39 746,40 грн. Період розрахунку: з 01.01.2021 року по 21.09.2021 року - 264 дні [Проценти] = 1 324 880,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 264 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 28 748,08 грн. Розрахунок інфляційних витрат: Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,... ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) = 1.13567797 Інфляційне збільшення: 1 324 880,00 x 1.13567797 - 1 324 880,00 = 179 757,03 грн. Отже, станом на 21.09.2021 року загальна сума вимог становить 1 403 283,86 грн. та складається з: заборгованість за основним зобов`язаннями: 1 324 880,00 грн. інфляційні втрати - 179 757,03 грн. 3% річних - 78 403,86 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені у розмірі 10 510 грн. 00 коп. та 420 грн. 00 коп.

Outcome: approved