Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

30 червня 2015 року [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду із даним позовом та просить ухвалити судове рішення, яким визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №26 у будинку 10 по вул. 50 років Комсомолу в м. Жовті Води Дніпропетровської області. Позивач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявився. У своїй письмовій заяві просить розглядати справу без його участі. Позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідачі виклик яких у судове засідання провадився у визначеному законом порядку, з урахуванням положень ч.5,9 ст.74 ЦПК України, у судове засідання не зявляються, оскільки відсутні у останньому відомому місці реєстрації. Окрім того, відповідно до положень Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року в редакції Протоколу від 28 березня 1997 року, вимог Цивільного процесуального кодексу України та розділу 2 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02 липня 2008 року за № 573/15264, Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області направляв судове доручення компетентному суду Республіки Білорусь (суду Логойского району м. Логойск Мінської області) про вручення відповідачам [PERSON], [PERSON], яка діє також і в в інтересах неповнолітнього [PERSON] копії позовної заяви та опитування їх по суті позову. Згідно протоколу судового засідання вищевказаного суду, вони, кожен окремо позовні вимоги визнали та не заперечують проти задоволення позову, бути присутніми у судовому засіданні не бажають. Представник служби у справах дітей також участі у судовому засіданні не приймав, в наданій суду заві просить справу розглядати без його участі не заперечує, щодо визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до\~ ст.317 ЦК України\~ власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1\~ ст.321 ЦК України\~ право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. За змістом \~ ст. 72 ЖК України дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до ч.2\~ст.107 ЖК України\~член сім'ї, який вибув на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до\~ст.150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися\~\~цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.2\~ст.167 ЖК України\~у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Як зазначено в п.11\~постанови Пленуму Верховного Суду від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», відповідно до\~ст.107 ЖК України\~наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (бувша вул. 50 років Комсомолу) в м. Жовті Води Дніпропетровської області, відповідно до рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2006 року (а.с. 13) та паспорту на придбану квартиру (а.с.14-15). В зазначеній вище квартирі позивач зареєстрований та проживає з березня 1999 року. Крім нього, з травня 2011 року в спірній квартирі, з його дозволу, зареєстровані його колишня дружина [PERSON] шлюб з якою розірвано 29.09.1999 року (а.с.6), та їх спільні діти [PERSON], [INFO] та непоінолітній син [PERSON], [INFO]. В червні 2013 року відповідач [PERSON] разом з дітьми виїхала з м. Жовті Води Дніпропетровської області на постійне місце проживання до Республіки Білорусь так як вони є громадянами [PERSON] Республіки (а.с. 8-10), а також мають там своє приватне житло в якому зареєстровані, але з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS] вони не знялись. Їх реєстрація створює позивачу перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні квартирою в повному обсязі. Позивач, ставлячи питання про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] ( бувша вул. 50 років Комсомолу) в м. Жовті Води посилаєтья на те, що відповідачі в спірній квартирі не мешкають понад два роки, а він змушений оплачувати комунальні послуги за осіб, які фактично не проживають і не користується житлом, також позивач позбавлений можливості оформити субсидію, так як при її обчисленні враховуються доходи всіх зареєстрованих на житловій площі осіб, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Відповідно до положень Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року в редакції Протоколу від 28 березня 1997 року, вимог Цивільного процесуального кодексу України та розділу 2 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 02 липня 2008 року за № 573/15264, Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області направляв судове доручення компетентному суду Республіки Білорусь (суду Логойского району м. Логойск Мінської області) про вручення відповідачам [PERSON], [PERSON], яка діє також і в в інтересах неповнолітнього [PERSON] копії позовної заяви та опитування їх по суті позову. Згідно протоколу судового засідання вищевказаного суду, відповідачі, кожен окремо пояснили, що позовні вимоги вони визнають в повному обсязі, та не бажають бути присутніми при розгляді справи в Жовтоводському міському суді Дніпропетровської області та просить розглядати справу у їх відсутність (а.с.39). Пердставник органу опіки та піклування [PERSON], у письмовій заяві пояснив, що не заперечує, щодо визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втатив право користування житловим приміщенням. Оскільки відповідачі, не являючись власниками житла, не проживають і не користуються житловим приміщенням, а саме, квартирою №26 у будинку 10 по вул. Козацької Слави в м. Жовті Води Дніпропетровської області, що є приватною власністю позивача, не виявили наміру проживати у квартирі вчиненням відповідних дій, позовні вимоги визнали в повному обсязі, неповнолітній [PERSON] окрім реєстрації в спірній квартирі зареєстрований проживаючим за адресою [INFO], Республіка Біларусь (а.с.12 на звороті), суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню і [PERSON], [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] слід визнати такими, що втратили право користування \~жилим приміщенням. При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідачі зверталися до суду або до правоохоронних органів (до звернення позивачки до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. \~ Згідно ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved