Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

29 січня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло. У квартирі зареєстрована відповідач, яка з 2017 року не мешкає у належній їй квартирі. Речей відповідача у квартирі немає. Позивачу важко сплачувати комунальні послуги, так як у квартирі є зареєстрована особа, яка значний проміжок часу у ній не мешкає. Вважає, що вона втратила право користування вказаним житлом, просила визнати її такою. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала суду письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] , будучи у встановленому порядку повідомлена про час і місце розгляду справи, шляхом надіслання судової повістки за місцем реєстрації у судове засідання не прибула, відзиву на позов чи будь-яких інших заяв по суті справи не надала. З урахуванням наведених обставин суд вважає за можливе постановити рішення в порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на житло, виданого згідно з розпорядженням, посвідченого Управлінням міського майна. Згідно до договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Т.С.Борисевич 17 листопада 2012 року, [PERSON] подарував [PERSON] 1/3 частку квартири [ADDRESS] . Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01 вересня 2018 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [INFO] помер [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис № 1467. Згідно із даними Лівобережного відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з акту, посвідченого ОСББ «Полтавчанка-3» 27 січня 2019 року, відповідач по справі зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , однак не проживає в ній з лютого 2017 року, особистих речей у квартирі немає. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Відповідач, не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності зв`язку із спірним жилим приміщенням, і тим самим його не оспорює. Отже, враховуючи, що понад встановлені законодавством строки відповідач відсутня за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши пред`явлений позов по суті. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 133, 141 ЦПК України, позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, тому суд стягує з відповідача [PERSON] на користь держави витрати з оплати судового збору у сумі 768,40 гривень. На підставі п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved