Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

31 січня 2017 року до суду надійшла заява завідуючого 2-м відділенням Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» [PERSON] про продовження госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON] без її усвідомленої згоди, у зв'язку з наявністю у останньої психічного розладу. Необхідність продовження примусової госпіталізації [PERSON] підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів Першої обласної спеціалізованої лікарні, що дало підстави звернення до суду. У судовому засіданні лікар-психіатр Комунального закладу 1 ОСЛ [PERSON] заяву підтримав, просив її задовольнити та продовжити [PERSON] госпіталізацію в психіатричному закладі у примусовому порядку. Особа, яка надає правову допомогу, прокурор не заперечували проти задоволення даної заяви. Заінтересована особа в судове засідання не зявилася. [PERSON] в судовому засіданні мовчала. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до паспортних даних [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: м. Суми, вул Фрунзе, 9/1(а.с. 8). З рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 595 від 26.09.2002 р. вбачається, що [PERSON] згідно рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21.04.2002 р. визнана недієздатною, і її опікуном призначено [PERSON] (а.с.6). Відповідно до довідки КЗ СОР «1 ОСЛ» № 01-55/585 від 30 січня 2017 р. [PERSON] хворіє психічним захворюванням з 1960 р., багато разів, тривалий час знаходилася на стаціонарному лікуванні в 1 ОСЛ, остання госпіталізація з 30.03.2016 р. по теперішній час (а.с. 5). Рішенням Роменського міськрайонного суду від 01 серпня 2016 р. госпіталізація [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку була продовжена строком на 6 місяців (а.с. 7). За висновком комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу від 30 січня 2017 р. [PERSON] страждає на «Шизофренію, параноїдної форми, безперервний тип » (F 20.00), на момент огляду виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок чого не може задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність; ненадання психіатричної допомоги може призвести до неочікуваних наслідків, смерті пацієнта; потребує продовження примусової госпіталізації (а.с.3). Відповідно до\~ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені\~статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Суд вважає, що висновок лікарів психіатрів належним чином не обґрунтований, в судовому засіданні він не був належним чином обґрунтований лікарем-психіатром. В судовому засіданні не встановлено, що [PERSON], 29.12.1938, є особою, яка вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. У висновку комісії лікарів-психіатрів від 30.01.2017 р. зазначено, що [PERSON] по своєму стану є безпорадною, не може задовольняти життєві потреби на достатньому рівні, але вказане суд розцінює критично, вважає, що такий стан особи викликаний не психічним станом, а її віком. Судом встановлено, що [PERSON] має опікуна, яка відповідно до чинного законодавства зобовязана дбати про підопічну, про створення їй необхідних побутових умов, забезпечення її доглядом та лікуванням та вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічної. Заявником в судовому засіданні не було доведено та не надано доказів, як того вимагає ч. 1 ст. 60 ЦПК України, що розлади, вказані в експертизі, не можна лікувати амбулаторно, а лише в умовах стаціонару. Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Суд вважає, що продовження госпіталізації [PERSON] за таких обставин призведе до порушення її прав, передбачених ст. 29 Конституції України. Потреби в подальшій госпіталізації [PERSON] не має, а психіатричну допомогу вона може отримувати амбулаторно, поза межами психіатричного закладу, перебуваючи під наглядом опікуна. Тому заява лікаря-психіатра [PERSON] є не обгрунтованою і задоволенню не підлягає. На основі викладеного,

Outcome: dismissed