Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

30 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 08 січня 2004 року померла її баба по лінії батька, [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 4,3623 га, яка знаходиться на території Павлівської сільської ради. За життя остання склала заповіт, яким сертифікат на земельну частку (пай) заповіла своєму сину, а її дядьку [PERSON], який спадщину фактично прийняв, але юридично не оформив. Останній помер 08 червня 2008 року. Після його смерті відкрилася спадщина на вищевказану земельну ділянку. Рішенням Білопільського районного суду від 28 жовтня 2016 року їй було визначення додатковий строк для прийняття спадщини після [PERSON]. Однак, отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном вона не може у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на вказані земельні ділянки втрачений. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,3623 га, розташовану на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, в порядку спадкування за законом після дядька, [PERSON], який помер 08 червня 2008 року. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася. Представник останньої за довіреністю [PERSON] подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує (а. с. 61). Представник відповідача Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника. З позовом згодні (а. с. 59). Представник третьої особи відділу Держгеокадастру в Білопільському районі Сумської області, будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин неявки не повідомив (а. с. 48). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не зявився. Завідувач держнотконтори [PERSON] надіслала листа про розгляд справи у відсутність їх представника. При ухваленні рішення покладаються на розсуд суду ( а. с. 51). Третя особа: [PERSON], у судове засідання не зявилася, надіслала заяву, в якій зазначила про те, що на спадщину після померлого 08 червня 2008 року дядька [PERSON] не претендує, позов [PERSON] підтримує, просить розглянути справу в її відсутність (а. с. 63). У звязку з неявкою сторін, третіх осіб, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що 08 січня 2004 року померла [PERSON], яка була бабою позивачки по лінії батька, [PERSON], померлого 24 березня 1999 року (а. с. 11, 13, 16, 24). [PERSON] також була матірю [PERSON], [INFO] рідного дядька [PERSON] позивачки у справі (а. с. 18). У відповідності до заповіту, посвідченого виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області 01 жовтня 2001 року, зареєстрованого в реєстрі за №123, [PERSON] заповіла [PERSON], [INFO] сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №0051260, виданий Білопільською районною державною адміністрацією 17 травня 1996 року (а. с. 19). За даними відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області на імя [PERSON] виготовлявся та видавався державний акт серії СМ №062017 на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,3623 (а. с. 21). З довідки Павлівської сільської ради Білопільського району від 25 липня 2016 року №777 вбачається, що [PERSON] на день смерті 08 січня 2004 року була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO] разом із чоловіком [PERSON] та сином [PERSON]. Заповіт від імені [PERSON] посвідчений 01 жовтня 2001 року за №123, не змінювався та не відмінявся (а. с. 22). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №46054566 від 06 грудня 2016 року вбачається, що спадкова справа після [PERSON], яка померла 08 січня 2004 року не заведена (а. с. 56). Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що [PERSON] у відповідності до ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті матері, [PERSON], шляхом постійного проживання. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-БП №265700 чоловік [PERSON] - [PERSON] помер 22 березня 2008 року (а. с. 14). [PERSON] помер 08 червня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП №269812 (а. с. 15). З довідки Павлівської сільської ради №778 від 26 липня 2016 року вбачається, що [PERSON], який помер 08 червня 2008 року, на день смерті був зареєстрований та проживав один за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Волине, вул. Привокзальна, 152. Заповіт від його імені останнього Павлівською сільською радою не посвідчувався (а. с. 23). Спадкова справа після померлого 08 червня 2008 року [PERSON] заведена за заявою позивачки [PERSON], що обєктивно підтверджується матеріалами справи (а. с. 25, 52-53). Частиною 3 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа (ч. 1 ст. 1265 ЦК України). У відповідності до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні обєкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд (ч. 2, 3 ст. 373 ЦК України). Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України) Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в порядку спадкування за заповітом після рідного дядька по лінії батька, [PERSON], який помер 08 червня 2008 року, позивачка має право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського товарного виробництва, площею 4,3623 га, розташовану на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ №062017, виданим на імя [PERSON], яка померла 08 січня 2004 року, однак вона позбавлена можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину і вільно розпоряджатися спадковим майном у звязку з втратою державного акту на вказану земельну ділянку. Таким чином, позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved