Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

31.05.2016 року позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Свої вимоги мотивує тим, що 18.02.1995 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадського стану Ніжинського міськвиконкому Чернігівської області, актовий запис № 75. За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. В грудні 2015 року вона з відповідачем остаточно роз'їхалися і з цього часу проживають окремо, оскільки втратили почуття любові та поваги одне до одного. Зараз кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами, спільного господарства не ведуть. Сім'я розпалася остаточно і шлюб існує тільки формально, тому примирення неможливе, просила шлюб між ними розірвати. З часу окремого проживання, відповідач матеріально утримувати дітей не допомагає, не цікавиться наявністю у неї коштів на утримання дітей. Розмір доходу відповідача їй не відомий, тому вважає за доцільне стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно. Вказаний розмір аліментів обґрунтовує тим, що окрім витрат на забезпечення елементарних фізичних потреб дітей, дочці необхідне виправлення неправильного прикусу і тривале ортодонтичне лікування. А тому позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, дітей залишити їй на виховання та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 1000,0 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 26.07.2016 року було доручено Ніжинському міськрайонному суду Чернігівської області провести допит відповідача по суті пред'явленого до нього позову. 30.08.2016 року на адресу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області надійшли матеріали отримані в ході виконання судового доручення, зокрема заява [PERSON], в якій він вказав, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає та не заперечує проти задоволення позову в цій частині. Позовні вимоги про стягнення аліментів визнає частково, згідний сплачувати аліменти на утримання двох дітей по 500 грн. на кожну дитину щомісячно. Вказав, що посилання позивачки на те, що він не допомагає утримувати дітей не відповідає дійсності, оскільки він регулярно переводить на картковий рахунок кошти на утримання дітей, на підтвердження чого надав фіскальні чеки. Він не працює, тому представити суду довідку про місце роботи та про середньомісячний заробіток позбавлений можливості. Інших стягнень по виконавчих листах не має. Зазначив, що позивачкою не надано суду належних, допустимих та обґрунтованих доказів спроможності і можливості стягнення з нього по 1000,0 грн. на кожну дитину. Тому виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, він спроможний сплачувати аліменти в розмірі по 500 грн. на кожну дитину кожного місяця. Згідний на розгляд справи за місцем проживання позивачки у його відсутності. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, однак подала до суду письмову заяву про зменшення позовних вимог, в якій вона просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. В решті позовні вимоги підтримала, просила прозов з врахуванням зменшених позовних вимог задовольнити та справу розглянути без її участі. Додатково просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, який виконував судове доручення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області, подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає частково та просив розгляд справи провести у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов, з врахуванням зменшення позовних вимог, підлягає до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що 18.02.1995 року між Позивачкою та Відповідачем у відділі реєстрації актів громадського стану Ніжинського міськвиконкому Чернігівської області зареєстровано шлюб (а.з. № 75), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 15). За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 5), де в графі «Батько» вказано [PERSON] (відповідач). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що Відповідач та Позивачка шлюбних відносин не підтримують, протягом останніх місяців разом не проживають, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам Позивачки, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам Позивачки і даний шлюб слід розірвати. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім'ю не бажають, суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи письмову заяву Позивачки, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Окільки, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], досягли 14 років, вони мають право вільно обирати своє місце проживання. Згідно довідки № 82 від 14.07.2016 року, виданої ТзОВ «Лігос», [PERSON] (позивачка) дійсно працює в ТзОВ «Лігос» на посаді бухгалтера, і їй за період з січня 2016 року по червень 2016 року нарахована заробітна плата, в т. ч. у натуральній формі: січень - 2000,0 грн., лютий - 2000,0 грн., квітень - 2000,0 грн., травень - 2300,0 грн., червень - 2120,45 грн., а разом 12420,45 грн. (а.с. 43). Згідно направлення Приватної стоматологічної практики «Медіум» [PERSON], 2008 р.н., направлено на ортодонтологічне лікування (а.с. 8). Відповідно до наданих [PERSON] (відповідач) суду фіскальних чеків: 23.12.2015 року поповнено картковий рахунок на 400,0 грн., 12.01.2016 року - на 400,0 грн, 19.01.2016 року - на 396,01 грн., 16.02.2016 року - на 400,98 грн., 18.03.2016 року - на 400,0 грн., 07.04.2016 року - на 400,0 грн., 27.04.2016 року - на 300,0 грн. (а.с. 59, 59 зворот). Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей. При ухиленні від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки,сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Врахувавши часткове визнання відповідачем позовних вимог та те, що позивачка зменшила позовні вимоги в частині розміру стягнення аліментів, з`ясувавши обставини, які згідно ст. 182 СК України враховуються при визначенні розміру аліментів, оцінивши матеріальне становище сторін по справі, в тому числі матеріальне становище позивачки, яка офіційно працевлаштована та відповідача, який офіційно ніде не працює, підприємницькою діяльністю не займається, тобто його дохід носить нерегулярний характер, суд вважає, що зменшені вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання двох дітей підлягають до задоволення, а тому з відповідача слід стягувати на користь позивачки аліменти у твердій грошовій сумі на утримання двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць належить допустити до негайного виконання. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у встановленому законодавством розмірі за позовною вимогою про стягнення аліментів. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч. 3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 160 180-182, 184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved