Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

30.09.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та, уточнивши позовні вимоги просила стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], одноразову допомогу в розмірі 15000 грн. Також просила стягнути з відповідача судові витрати. Мотивувала свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20 червня 2009 року по 2013 рік. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких у свідоцтвах про народження записаний відповідач. Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 01 липня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 22 травня 2013 року до досягнення дітьми повноліття. Проте відповідач частково сплачує аліменти, в результаті чого станом на 01.09.2016 рік утворилася заборгованість. На даний час діти знаходяться на утриманні і вихованні позивачки. Але її матеріальне становище є скрутним. Діти потребують додаткових витрат на одяг, харчування, школу, але коштів не вистачає. На перше вересня 2016 року позивачка понесла додаткові витрати на дітей, які просить стягнути з відповідача. Позивач в судове засідання не з'явилася, до суду подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач викликаний до суду за зареєстрованим місцем проживання, відповідно до положень ст.74 п.5 ЦПК України, на розгляд справи не з'явився. Заперечень на позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що з сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 01 липня 2013 року (а.с.9). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьком яких у свідоцтвах про народження записаний відповідач ( а.с.6, 7). Як вбачається з рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 01 липня 2013 року, з відповідача [PERSON] стягнуто на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 травня 2013 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.11). Згідно довідки Новосанжарської селищної ради Полтавської області № 3458 від 2.09.2016 року, неповнолітні діти проживають з позивачкою (а.с.8). Статтею 185 СК України передбачена участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини. Так, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Також в пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів зазначено: передбачені ст. 185 СК України, додаткові витрати на утримання дитини, викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) можуть стягуватись лише з батьків і у разі фактичних витрат і їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Чинним законодавством України не передбачений вичерпний перелік таких додаткових витрат на утримання дитини. Підставою призначення додаткових витрати є особливі обставини, які можуть бути зумовлені, як негативними і так і позитивними фактами. Таким чином, витрати, на здобуття освіти і навчання дитини є додатковими витратами, які направленні на розвиток дитини та її здібностей, здобуття освіти тощо. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи, від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Як пояснювала в судовому засіданні позивачка, діти відвідують спортивну секцію, оплату за навчання в якій вона здійснює самостійно. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст.181,182 СК. У ході розгляду справи достеменно доведено, що позивачкою здійснені витрати, які були спрямовані на розвиток здібностей дітей і підтверджені документально, а саме: - товари для зайняття спортом - 509, 50 грн.; - сумка - рюкзак - 378,00 грн.; - сумка для взуття - 59,00 грн.; - ранець - 1060 грн.; - спортивний костюм - 680 грн.; - стіл 2 шт. по 850 грн. - 1700 грн.; - спортивне взуття - 1340 грн., а всього на суму 5726,50 грн., що підтверджується товарними чеками, наявними в матеріалах справи (а.с.12, 13, 14). Аналізуючи зібрані по справі докази та відповідно до вимог ст. 185 СК України суму до стягнення одноразово додаткових витрат на дітей, суд визначає в розмірі 5726,50 грн. від понесених позивачкою фактичних витрат. Тому, враховуючи, що утримувати дитину повинні обидва батьки, суд, вважає, що вимоги щодо стягнення з відповідача суми понесених додаткових витрат підлягають до часткового задоволення у розмірі 5726,50 грн. Що стосується витрат за правову допомогу, суд не вбачає підстав для задоволення, позаяк не додано доказів. Суд стягує з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі ст. 185 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial