overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

9 грудня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 5.12.2014р. о 15 год. 06 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 5.12.2014р. о 15 год. 06 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Д'ячук лікарні КП «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора агресивна, збуджена. У хворої безсоння, маячні ідеї переслідування, ворожіння. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

9 грудня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 6.12.2014р. о 14 год. 20 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 6.12.2014 р. о 14 год. 30 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Журавель Л.В. лікарні МЛ № 14. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий хворим себе не вважає, жалоб не виказує. Називає свої паспортні данні, місцезнаходження вірно, календарний час приблизно. Доступний формальному речовому контакту, багатомовний. Часом роздратований, дистанцію не має. Напружений, тривожний, гнівлив. В розмові замовкає, до чогось прислуховується. Виказує маячні ідеї відношення в адресу рідних, погрожує розправою. Критики до себе не має. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїдна форма, галюцінаторно-парноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

9 грудня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 8.12.2014р. о 23 год. 47 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 8.12.2014р. о 23 год. 47 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра лікарні КЗ «ДСМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий тривожний, напружений. Продуктивному контакту не доступний. Дома голодував, казав, що чув «голос» Бога. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

9 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить шлюб розірвати, посилаючись на обгрунтування викладені у позовній заяві. Позивач в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу без його присутності (а.с.14). Відповідачка в судове засідання не з'явилася, не повідомляючи про причини неявки, хоча про час і місце судового розгляду справи була повідомлена завчасно у встановленому законом порядку (а.с.15). З'ясувавши обставини справи, суд уважає за необхідне постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім`я сторін розпалася остаточно і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного із них. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

9 грудня 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 20 жовтня 2007 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просила їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивачка надала заяву з проханням провести розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду не заперечувала. Суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 20 жовтня 2007 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 599. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було змінено із Лесковець на [PERSON]. За час шлюбу в них народились доньки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їх дітей, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

9 грудня 2016 року [PERSON] звернулась в суд з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В заяві зазначила про те, що вона, [PERSON], є донькою Панто (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON], яка народилась 10 січня 1941 року в с. Клятви (Польща) та померла 23 вересня 2015 року в смт. Роздольне Роздольненського району Автономної Республіки Крим. Після смерті матері вона оформила спадкові права на належне їй майно 3/4 частини житлового будинку №48а на вул. Господарській в м. Львові. Власником іншої 1/4 частини цього будинку був [PERSON], рідний брат її матері, який народився 21 квітня 1933 року в с. Клятви Томашевського району Люблінської області та помер 29 травня 2015 року. Право власності на вказану частку будинку належить [PERSON] належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою львівською державною нотаріальною конторою 14 лютого 1984 року, у якому також спадкоємцем зазначена її мати, а також на підставі реєстраційного посвідчення №2103 від 17 лютого 1984 року, виданого Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації, та дублікату реєстраційного посвідчення, виданого Львівським обласним бюро технічної інвентаризації 21 серпня 1997 року. Спадкоємцем першої черги за законом на майно [PERSON] є його внучка, а її, заявниці, племінниця [PERSON], яка відповідно до закону має переваги у спадкуванні. Вона, [PERSON], відповідно до ст. ст. 1262, 1266 ЦК України за правом представлення є спадкоємцем другої черги за законом на майно [PERSON], як донька покійної сестри спадкодавця. Вони з [PERSON],

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

9 грудня 2019 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. Позов мотивовано тим, що позивач є наймачем квартири [ADDRESS] . У цій же квартирі зареєстрований, але не мешкає з 2014 р. відповідач. Оскільки відповідач тривалий час не мешкає в квартирі без поважної причини, позивач просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді\~від 18\~грудня 2019\~р.\~відкрито провадження\~у справі,\~розгляд справи\~вирішено проводити\~у порядку\~спрощеного позовного\~провадження з\~повідомленням сторін,\~встановлено строк\~для подачі\~сторонами заяв\~по суті\~позову. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягаючи на задоволені позову. Третя особа, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що вирішення спору залишає на розсуд суду. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, в засідання, призначені на 11 лютого 2020 р., 20 березня 2020 р. не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України проводить заочний розгляд справи, проти чого представеник позивача не заперечує. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому\~засіданні встановлено,\~що позивач\~є наймачем\~квартири [ADDRESS] на підставі ордеру на житлове приміщення №5930 серії АБ-1 від 11 грудня 1985 року. В квартирі також зареєстровані дружина позивача [PERSON] , діти [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 3) Згідно зі\~ст.\~71\~ЖК України\~при тимчасовій\~відсутності наймача\~або членів\~його сім`ї\~за ними\~зберігається жиле\~приміщення протягом\~шести місяців; якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] без поважної причини не мешкає у спірній квартирі понад 6 міс., що у відповідності зі ст. 72 ЖК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому\~суд приймає\~до уваги,\~що відповідно\~до ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»\~ зняття\~ з\~ реєстрації\~ місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

9 жовтня 2013 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 17 квітня 2010 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина – [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Шлюбні відносини фактично припинені з травня 2013 року через те, що в них виникають непорозуміння, конфлікти, що призводить до взаємного відчудження, а сам відповідач заявляє про не бажання з нею проживати. Вказані обставини стали причиною звернення позивача до суду з вказаним позовом. 7 листопада 2013 року ухвалою суду сторонам було надано строк для примирення (а.с.15). Позивач та відповідач в судове засідання не з’явилися, надіславши заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з’ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 квітня 2010 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина – [PERSON], [INFO] який проживає та проживатиме з позивачем (а.с.5). З травня 2013 року сторони припинили фактичні шлюбні відносини через те, що в них виникають непорозуміння, конфлікти, що призводить до взаємного відчудження. Відповідач в судовому засіданні також наголошував на тому, що він не бажає проживати разом з позивачкою та не має наміру підтримувати з нею стосунки. У відповідності до роз’яснень Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд застосовував передбачені ч. 1 ст. 111 СК України заходи щодо примирення подружжя. У пункті 10 вказаної Постанови зазначається, що якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Враховуючи зміст наведених вище норм права та встановлених в судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

9 жовтня 2014 року [PERSON], [INFO], звернулась в суд із заявою про надання їй права на шлюб, зазначивши, що за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. В судовому засіданні заявниця настоює на зазначених в заяві вимогах про надання права на шлюб, так як це відповідає її інтересам. В судовому засіданні законний представник заявника, [PERSON], підтримала заяву заявниці про надання їй права на шлюб, так як це відповідає її інтересам. Заінтересована особа, [PERSON], з яким заявниця має намір зареєструвати шлюб, просить задовольнити заяву [PERSON], так як це відповідає її та їхнім інтересам. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд вважає, що зазначені в заяві вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною першою статті 22 СК України передбачено, що шлюбний вік для жінки встановлюється у вісімнадцять років. Згідно паспорта громадянина України, [PERSON], [INFO], уродженка м.Костянтинівка Донецької області, як особа віком сімнадцять років, не досягла передбаченого ч.1 ст. 22 СК України шлюбного віку для жінок. Заявник [PERSON] просить надати право на шлюб з [PERSON], [INFO], так як це відповідає її інтересам, обґрунтовуючи право на шлюб довідкою Костянтинівської ЦРБ №354 від 7 жовтня 2014 року, згідно якої, вона перебуває на обліку у жіночій консультації з приводу вагітності строком 29-30 тижнів (а.с.9). Частинами 1,2 ст.23 СК України передбачено, що право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. За заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Під час розгляду справи встановлено, що заявниця [PERSON], як особа, яка досягла шістнадцяти років, просить надати право на шлюб з [PERSON], так як ч.1 ст.22 СК України шлюбний вік встановлюється для жінок у вісімнадцять років. Встановивши ту обставину, що [PERSON] вагітна, останній необхідно надати право на шлюб, так як це відповідає її інтересам, і зазначені в заяві вимоги в порядку ч.2 ст.23 СК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

9 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Він обґрунтовував свої вимоги тим, що 9 жовтня 2002 року у відділі РАГС Костянтинівського міського управління юстиції зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від спільного проживання вони мають сина [PERSON], [INFO], який після розлучення залишиться на вихованні у відповідачки. У червні 2005 року шлюбно-сімейні відносини між ним та відповідачкою були припинені через різні погляди на питання сімейного життя, виникаючи через це непорозуміння. Примирення з відповідачкою він вважає неможливим і просив шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідачка [PERSON] позов визнала повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує, примирення з позивачем вважає неможливим. З'ясувавши вказану позицію сторін, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 9 жовтня 2002 року у відділі РАГС Костянтинівського міського управління юстиції зареєстрували шлюб. Від спільного проживання вони мають сина [PERSON], [INFO], який після розлучення залишиться на вихованні у відповідачки. У червні 2005 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені. Подальші їхні дії свідчать про те, що відновляти сімейні відносини вони не мають наміру. Суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їхньої малолітньої дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

9 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вона обґрунтовувала свої вимоги тим, що 21 жовтня 2009 року у Червоногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розлучення залишиться у неї на вихованні. У лютому 2014 року шлюбно-сімейні відносини між нею та відповідачем були припинені через відсутність порозуміння, постійних суперечок з питань сімейного життя. Примирення з відповідачем вона вважає неможливим і просила шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Відповідач [PERSON] позов визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечує, примирення з позивачкою вважає неможливим. З'ясувавши у попередньому судовому засіданні вказану позицію сторін, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 21 жовтня 2009 року у Червоногвардійському відділі реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розлучення залишиться на вихованні у позивачки. У лютому 2014 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені. Подальші їхні дії свідчать про те, що відновляти сімейні відносини вони не мають наміру. Суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхньої малолітньої дитини.

Outcome: approved