Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

30 серпня 2016 р. позивач орган опіки та піклування Доманівської райдержадміністрації звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення з них аліментів та позбавлення батьківських прав відносно їх малолітньої дитини: [PERSON] через ухилення їх від виконання батьківських обов'язків. Позов мотивований тим, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Батько [PERSON] не вважає себе батьком дитини, нею не цікавиться взагалі, не бере участі ні в його вихованні ні утриманні. З [PERSON] не проживає. Мати [PERSON] також без поважних причин ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Сім'я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом. Проте позитивних наслідків проведена профілактична робота не дала, мати дитиною як не піклувалася, так і не піклується. Питання неналежного виконання батьківських обов'язків [PERSON] та [PERSON] розглядалося на засіданнях інспекції у справах дітей при виконкомі Богданівської сільської ради та районної комісії з питань захисту прав дитини Доманівської РДА, проте позитивних змін не сталося. Малолітній [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей Доманівської РДА, як дитина, що опинилися у складних життєвих обставинах через неналежне виконання батьками батьківських обов'язків. У жовтні 2015 р. до Богданівської сільської ради надійшло повідомлення сусідів про те, що [PERSON] три дні була відсутня дома, залишивши п'ятимісячного сина на співмешканця. Дитина була влаштована до дитячого відділення Доманівської ЦРЛ. 23 жовтня 2015 р. на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини прийняте рішення про влаштування малолітнього [PERSON] до Миколаївського обласного будинку дитини за заявою матері [PERSON] З 09 грудня 2015 р. дитина перебуває у Миколаївському обласному будинку дитини. За час перебування малолітнього [PERSON] у будинку дитини батьки жодного разу не відвідали його, не спілкувалися з ним та не цікавилася його долею, фактично самоусунулися від своїх обов'язків. Питання доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав було предметом розгляду як на засіданні органу опіки та піклування Богданівської сільської ради, так і на засіданні районної комісії з питань захисту прав дитини при Доманівській РДА, обидва органи вважають за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав. Зважаючи на те, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків, позбавлення їх батьківських прав, на думку позивача, відповідатиме інтересам дитини. З цих підстав позивач просить суд позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх дитини і стягнути з них аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. У судовому засіданні представник позивача Чернюк Є.М. позов підтримав повністю, просив позбавити відповідачів батьківських прав відносно дитини та стягнути з них аліменти на його утримання. Пояснив суду, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків, самоусунулися від участі у вихованні та утриманні дитини, з моменту влаштування дитини до будинку дитини та протягом часу розгляду справи долею дитини не цікавилися, а тому задоволення позову відповідатиме інтересам дитини. Представник третьої особи - Богданівський сільський голова Шкурченко Р.Л. позов підтримав повністю, просив задовольнити його, пояснив суду, що відповідачі вихованням сина не займаються, ним не цікавляться. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання з розгляду справи по суті жодного разу не з'явилися, хоча про час та місце слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, причину неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі не надсилали, а тому зі згоди представника позивача суд відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст.164 ч.1 п.2 того ж Кодексу мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У ході судового розгляду позивач довів обґрунтованість позовних вимог та ухилення відповідачів від виконання батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав відносно сина. Ухилення відповідачів від виконання батьківських обов'язків підтверджене поясненнями свідків та письмовими матеріалами. Так, допитана у судовому засіданні свідок - [PERSON] - соціальний працівник Богданівської сільської ради, суду пояснила, що відповідачі разом не проживають. Хлопчик до вилучення проживав з матір'ю [PERSON] У будинку, де вони проживали, відсутні умови для повноцінного проживання та розвитку дитини. З матір'ю постійно проводилася профілактична робота, але позитивного результату немає. Свідок [PERSON], лікар - педіатр Доманівської ЦРЛ, суду пояснила, що [PERSON] був вилучений із сім'ї та поміщений 16.10.2015 р. у дитяче відділення Доманівської ЦРЛ в незадовільному стані: дитина була голодна, брудна, з попрілостями на тілі. Мати одного разу приїхала в лікарню, після того, як її викликали, проте на дитину не реагувала, не взяла її навіть на руки. У [PERSON] абсолютно відсутні навички догляду за дитиною, попередню свою дитину вона залишила у пологовому будинку, відмовившись від неї. [PERSON] вона забрала з пологового будинку, проте його доглядом не займалася. Про батька дитини свідок нічого не знає. Свідок [PERSON] - односельчанка [PERSON] пояснила, що [PERSON] після народження дитини з пологового будинку була виписана після того, як вона дала розписку про те, що вона допомагатиме їй доглядати дитину. Свідок допомагала купати дитину, оскільки [PERSON] самостійно цього робити не могла. Вона могла прибрати у кімнаті тільки після того, як їй про це скажуть, сама цього не робила. Необхідні для дитини речі купувала свідок, а [PERSON] повертала їй кошти. Свідок підтвердила факт залишення матір'ю п'ятимісячної дитини на співмешканця. Де була [PERSON], залишивши дитину на співмешканця, їй невідомо. На теперішній час дитина з матір'ю не проживає. Свідок [PERSON], односелець [PERSON], також пояснював про те, що мав місце випадок залишення [PERSON] своєї дитини на співмешканця, після чого дитину в неї забрали. [PERSON] проживає зі співмешканцем, вони не займаються веденням домашнього господарства, присадибна ділянка не обробляється. Ухилення відповідачів від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, крім усних пояснень представників позивача та третьої особи, свідків, підтверджене письмовими матеріалами. Зокрема, з актів обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 19.10.2015 р., 22.10.2015 р., 29.10.2015 р., 02.11.2015 р., 11.11.2015 р., 20.01.2016 р., 24.02.2016 р., 14.03.2016 р., 30.03.2016 р., 25.04.2016 р., 18.07.2016 р., вбачається, що умови її проживання є неналежними для проживання дитини: санітарний стан у будинку незадовільний, у будинку темно, брудно, присадибна ділянка (город) необроблена. Зазначені акти обстежень свідчать про те, що навіть після вилучення дитини у матері, вона не вжила заходів для виправлення та повернення сина, умови для його проживання не створила, що вказує на свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Відповідач [PERSON] проживає у сестри [PERSON], що вбачається з актів обстежень від 29.10.2015р. та 18.07.2016 р., не вважає себе біологічним батьком дитини, а тому і не має бажання його виховувати. Обидва відповідачі негативно характеризуються за місцем проживання: зловживають спиртним, не зареєстровані як безробітні, що підтверджене характеристиками Богданівської сільської ради та відповідями Доманівського РЦЗ від 21.04.2016 за №№391, 392. З виписки Доманівської ЦРЛ від 09.12.2015 р. вбачається, що [PERSON] був доставлений 16.10.2015 р. в дитяче відділення у супроводі медпрацівника та поліції, так як мами не було вдома. За час знаходження хлопчика у лікарні мати з'явилася лише 1 раз, проте інтерес до дитини не проявила. [PERSON] тимчасово влаштований до Миколаївського обласного будинку дитини на підставі Розпорядження голови Доманівської РДА №284 від 03.12.2015 р. За час перебування дитини у Миколаївському обласному будинку дитини з 09.12.2015 р. і по теперішній час, батьки ним не цікавилися, про що свідчать довідки закладу за №03-517-04 від 23.05.2016 р., №03-556-04 від 30.05.2016 р., №03-428-01 від 22.04.2016 р. З відповідачами проводилися заходи щодо зміни їх поведінки по відношенню до дитини, про що свідчать протокол засідання інспекції у справах неповнолітніх при виконкомі Богданівської сільської ради від 19.07.2016 р.; витяг з протоколу №13 засідання комісії з питань захисту прав дитини Доманівської РДА від 23.10.2015 р. За висновками органу опіки та піклування Богданівської сільської ради та Доманівської райдержадміністрації, як органів опіки та піклування позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно дитини є доцільним та таким, що відповідатиме інтересам малолітнього [PERSON]. Згідно п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 п.16 тієї ж Постанови визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Виходячи з вимог ст.166 СК України та п.15 Постанови, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Оцінивши досліджені у ході судового розгляду письмові докази в сукупності з усними поясненнями сторін, свідків, суд приходить до висновку, що позивачем доведене ухилення відповідачів [PERSON] та [PERSON] без поважних на те причин від виконання батьківських обов'язків по відношенню до сина [PERSON]. Вжиті позивачем та відповідними службами до подачі позову заходи щодо зміни поведінки [PERSON] та [PERSON] по відношенню до дитини на краще позитивних результатів не дали. За час розгляду справи судом [PERSON] та [PERSON] відношення до дитини також не змінили. За такого позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини є виправданою мірою, спрямованою на необхідність захисту прав дитини, які мають пріоритетне значення при вирішенні справи. Невизнання відповідачем [PERSON] себе біологічним батьком дитини, про що зазначено у характеристиці та актах обстеження умов його проживання, не звільняє його від відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків, оскільки ним батьківство по відношенню до дитини у визначеному законом порядку не оспорене, тобто він не довів суду відсутність біологічного споріднення з [PERSON], а тому відповідач юридично є батьком цієї дитини. У відповідності з вимогами ч.2 та ч.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Ст.183 цього ж Кодексу передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи із зазначених норм, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів їх заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так як після позбавлення відповідачів батьківських прав малолітній [PERSON] набуває статус дитини, позбавленої батьківського піклування, суд відповідно до ч.3 ст.60 ЦК України передає їх для подальшого влаштування органу опіки та піклування Доманівської районної державної адміністрації Миколаївської області. Стягненню на користь Доманівського районного суду з відповідачів підлягають в силу ст.88 ЦПК України судові витрати на загальну суму 2756 грн., в тому числі: 1378 грн. - за вимогою про стягнення аліментів, 1378 грн. - за вимогою про позбавлення батьківських прав відносно дитини, виходячи зі ставок судового збору, що діяли на день подачі позову до суду.

Outcome: approved