Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

30.01.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних позовних вимог: Орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області про визначення місця проживання малолітньої дитини, обґрунтувавши свої вимоги тим, що з весни 2007 року до весни 2009 року він перебував з відповідачкою [PERSON] у цивільному шлюбі, від якого 10.03.2008 року народився син - [PERSON] Після припинення шлюбних відносин дитина залишилася проживати з матірю. На теперішній час [PERSON] вважає, що слід змінити місце проживання дитини, оскільки [PERSON] не працює, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Він, маючи постійне місце роботи і стабільний дохід та перебуваючи в цивільному шлюбі з [PERSON], має можливість створити належні умови для проживання сина [PERSON] та нормального розвитку дитини задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Позивач [PERSON], в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, навів доводи аналогічні викладеним в позовній заяві, просив їх задовольнити. суду пояснив, що після припинення фактичних шлюбних відносин в 2009 році їх сумісна дитина син [PERSON], [INFO] по спільній домовленості з відповідачкою залишився проживати з матірю оскільки він вважав, що дитина повинна виховуватися матірю. Підставою припинення шлюбних відносин стали зловживання відповідачем алкоголем та ведення нею аморального способу життя. Позивач вважає, що [PERSON] не займається вихованням дитини, про що свідчить та обставина, що наприкінці 2014 року відповідач, без повідомлення [PERSON], перервала навчальний процес та виїхала в м. Одесу. Також його хвилює матеріальна забезпеченість матері, яка не працює і не має бажання працевлаштуватися, [PERSON] не має коштів на утримання дитини, при цьому накопичується заборгованість за комунальні послуги, тепло-, водо- та газопостачання. На теперішній час дитина відвідує школу; позивач докладає зусиль для засвоєння пропущеного учбового матеріалу. Позивач вважає, що в нього маються суттєві переваги при визначені місця проживання дитини. Він працевлаштований, робочий день триває з 08 годин 00 хвилин до 17 годин 00 хвилин, тому він має час відводити дитину до школи, займатися з ним вечорами піклуватися про нього, має стабільний дохід - щомісячну заробітну плату та пенсію. Крім того, позивач [PERSON] проживає однією сім'єю в цивільному шлюбі разом з [PERSON] та її неповнолітньою донькою від попереднього шлюбу. [PERSON] за місцем роботи та проживання характеризується позитивно. В їх сім'ї склалися дружні сімейні стосунки, є взаємопорозуміння. Донька [PERSON] - [PERSON] та син [PERSON] - [PERSON] мають дружні стосунки, потоваришували, розуміють один одного. Цивільна дружина [PERSON] має бажання доглядати за сином позивача [PERSON], також вона має добрі стосунки з сином позивача. Позивач [PERSON] та його цивільна сім'я проживає у комфортабельній трикімнатній квартирі з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини, в цій квартирі обладнана кімната для [PERSON] - сина позивача у справі. Позивач [PERSON] постійно піклується про нього, допомагає матеріально. На протязі всього часу з моменту припинення відносин між позивачем та відповідачкою, їх син [PERSON] неодноразово виявляв бажання жити разом з [PERSON], у зв'язку з тим, що дуже прив'язаний до нього, йому подобається у нього. Натомість [PERSON] не працює, а тому немає можливості для матеріального забезпечення умов проживання сина. Відповідачка проживає разом з сестрою та їх сином [PERSON], за місцем проживання зарекомендувало себе з негативної сторони - вживає спиртні напої,постійно конфліктує з сусідами, веде аморальний спосіб життя. Від класного керівника сина, учня [INFO], йому стало відомо що [PERSON] приходить до школи без необхідного приладдя, часто хворіє, тому пропускає багато уроків, відстає у вивченні програмового матеріалу, у другому шкільному семестрі син позивача зовсім не приступив до навчання. Також класний керівник неодноразово проводила бесіду з відповідачкою [PERSON] з приводу погіршення контролю, виховання та навчання. Однак, відповідачка не реагує на зауваження, не приділяє достатньої уваги та навчанню та вихованню сина [PERSON] [PERSON] посилається на те, що під час зайнять з психологом було виявлено, що дитина [PERSON] почуває себе самотнім, потребує більше уваги та турботи. Позивач [PERSON] постійно цікавиться успішністю сина [PERSON] у класного керівника [PERSON] Позивач зазначає, що його сина [PERSON] приводили сторонні люди, бо відповідка [PERSON] залишала його десь самого, в той час як сама пиячила. [PERSON] неодноразово був змушений з приводу неналежного виховання з боку [PERSON], відносно сина [PERSON], звертатися до служби у справах дітей Краснолиманської міської ради для прийняття належних заходів, сприяння в розв'язанні цією проблеми у найвищих інтересах сина. В період з 2009 року по 2014 рік приймав безпосередню участь в вихованні дитини, забирав до себе у вихідні дні, також в зазначений період надавав відповідачу матеріальну допомогу грішми, перераховував гроші на ощадну книжку, чи передав особисто відповідачу. Надалі з жовтня 2014 року вирішив, що [PERSON] витрачає гроші не на потреби дитини та став надавати допомогу в натуральному вигляді, одягом та продуктами харчування. Підставою для припинення надання грошової допомоги став випадок коли до нього на роботу, раніше незнайома людина привела сина, який пояснив, що [PERSON], з якою він вживав алкогольні напої. перебуваючи в неадекватному стані кинула дитину. На думку позивача відповідачка не має можливості дати дитині належного виховання та розвитку, матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних умов безпечних для здоров'я дитини умов проживання. Тому наполягає на задоволенні позовних вимог встановлення місця проживання дитини з батьком. Відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог суду пояснила, що з [PERSON]В перебувала у цивільному шлюбі, від якого 10.03.2008 року народила сина [PERSON] Позивач [PERSON] визнав батьківство. В вересні місяці 2009 року шлюбні відносини були припинені. Причиною припинення шлюбних відносин стало психологічне та фізично насильство в сімї з боку позивача та зловживання ним спиртними напоями. За домовленністю з позивачем було визначено грошове утримання дитини сина [PERSON], яке він систематично надавав. В листопаді 2014 року в неї виникла можливість працевлаштуватись в м. Одеса. Вирішив, що там буде безпечніше для дитини прийняла рішення виїхати. Планувала вирішити питання з навчанням сина в школі після новорічних свят. Однак з роботою питання не було вирішене і вона повернулась в м. Красний Лиман. в [PERSON] дитина школу не відвідувала, але вона займалась з сином вдома. Проти зловживання алкоголю заперечувала, пояснив, що вживає іноді на свята. Син до неї прив'язаний, ділиться своїми проблемами и секретами, каже, що хоче жити з мамою, а до тата ходити коли захоче, проти чого вона не заперечує, але про батька згадує перед вихідними. Батько для нього авторитет. Зі слів дитини їй відомо, що співмешканка позивача грубо з ним поводиться. Микита часто залишається з нею коли батька подовгу знаходиться в гаражі. Мав місце випадок коли [PERSON] за те, що він не хотів їсти, штовхала його обличчям в тарілку з супом. На теперішній час [PERSON] займається пошуком роботи, існує за рахунок фінансової допомоги, яку надають родичі. Усі гроші та продукти харчування, які надаються позивачем, використовує виключно на дитину. Представник Органу опіки та піклування Краснолиманської міської ради Донецької області [PERSON], якій діє на підставі довіреності (а.с. 47) в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] просив їх задовольнити. Суду пояснив, що [PERSON] звертався у службу у справах дітей щодо неналежного виконання [PERSON] батьківських обовязків відносно малолітнього сина [PERSON] Так не маючи постійного місця проживання та роботи, відповідач перервала учбовий процес дитини та виїхала до м. Одеси. Зазначив, що до семирічного віку у дитини складається уявлення про сімю. Однак, в наслідок постійної зміни місця проживання, дитина не відчуває себе «приземленою», про свідчить висновок психолога. Не виконання матірю своїх обовязків має прояв в тому, що вона перешкоджає в отриманні дитиною повної середньої освіти. Вважає, що більш доцільним, комфортним і раціональним буде проживання дитини разом з батьком, що не буде перешкоджати в спілкуванні з матірю. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм сімейні правовідносини. які регулюються ст. 161 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 сімейного кодексу України батьками [PERSON] [INFO] є батько: [PERSON]. матір: [PERSON] (а.с. 32, 33). Відповідно до ст. 32 положення Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно зі ст. 51 Конституції України сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно частини 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Частиною 5 ст.19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку від 22.01.2015 року №02 вбачається, що виконавчий комітет Краснолиманської міської ради вирішив, що можливо визначити місце проживання малолітнього [PERSON] [INFO], спільно з його батьком [PERSON] Приймаючи зазначене рішення орган опіки і піклування виходив з того, що [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно, вживає спиртні напої, дуже часто знаходиться в стані алкогольного спяніння, к неї часто виникають конфліктні ситуації х сусідами, були скарги на аморальну на поведінку в побуті, не працює, вихованням сина не займається. З характеристики на малолітнього [PERSON], учня 1-В класу Краснолиманської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №4. на яку посилається орган опіки та піклування вбачається, що [PERSON] часто приходить до школи без необхідного приладдя (підручників, зошитів та іншого) дитина багато хворіє, тому пропускає багато уроків, шкільний матеріалу під час хвороби не надолужує, відстає у вивчені програмного матеріалу. В першому навчальному семестрі 2014-2015 навчального року [PERSON] пропустив 39 з 72 навчальних днів, у другому навчальному семестрі 2014-2015 навчального року на 20.01.2015 року , дитина до навчань не приступила, мати до школи приходить не систематично, батьківські збори не відвідує. Часто до школи [PERSON] приводила тітка [PERSON] Класним керівником проводилися неодноразові бесіди з матірю [PERSON] з приводу погіршення контролю, виховання і навчання , але мати не реагує на зауваження , не приділяє достатньої уваги навчанню та вихованню дитини (а.с 31). Батько дитини [PERSON], який виключно позитивно характеризується за місцем проживання і роботи, проживає з однією сімєю з [PERSON] та її малолітньою донькою [PERSON] [INFO]; створив необхідні умови для проживання малолітнього сина; постійно спілкується з класним керівником вина, цікавиться тим, як дитина навчається, яка в нього поведінка, хвилюється, що дитина дуже багато пропускає занять, відстає у вивченні програмного матеріалу, виділяє кошти на класні потреби (а.с. 35, 36, 37) В ході судового розгляду представником третьої особи [PERSON] надана службова записка, яка підтверджує факт звернення позивача до служби у справах дітей Краснолиманської міської ради щодо неналежного виконання батьківських обовязків [PERSON], відносно малолітнього [PERSON], що стало підставою для проведення обстеження умов проживання дитини, про що 22.10.2012 року був складений акт. Також на особистому прийом 08.04.2014 року [PERSON] надана консультація щодо прав і обовязків батька дитини, який проживає окремо (а.с.98). Свідок [PERSON] суду пояснила,що перебуває з [PERSON] в цивільному шлюбі близько 5-ти років. Проти проживання разом з нею малолітнього [PERSON] не заперечує конфліктних ситуацій у них не виникало. Згідно з актом від 14.01.2015 року умови поживання дітей в сімї [PERSON] - [PERSON] задовільні стосунки в сімї добрі є взаємопорозуміння (а.с 25) На підставі договору дарування від 28.05.2015 року двокімнатна квартира , що розташована за адресою [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 166- 167). Однак, на думку суду, у висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] [INFO], спільно з його батьком [PERSON]В не наведено фактичних обґрунтувань стосовно того, якими доказами, підтверджується усунення відповідача від утримання та виховання дитини та якими причинами це викликано, а також не зазначено ставлення неповнолітньої дитини до батька. Посилання у висновку на негативні характеристики відповідача за місцем проживання не можуть вважатись достатніми обставинами для визначення місця проживання з наведених вище підстав. Актом від 22.10.2012 року були зафіксовані задовільні умови проживання малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та доброзичливі, дружні сімейні стосунки (а.с. 99). до аналогічного висновку комісія прийшла до висновку під час складання акту обстеження умов проживання 23.03.2015 року (а.с 77). Суд не приймає до уваги доводи позивача та висновку органу опіки та піклування в частині, що відповідач не займається вихованням сина, не піклується про стан здоровя та навчання, оскільки таки доводи спростовуються не лише відповідачкою, але і пояснення свідків [PERSON] і [PERSON], висновками психологічних досліджень. Свідок [PERSON], класний керівник [PERSON], пояснила що [PERSON] навчався в школі з вересня по грудень 2014 року, а в період з грудня 2014 року по березень 2015 року не відвідував школу з невідомій їй причини. Характеризувала хлопчика як гіперактивну дитину, як більшість дітей, який не погано засвоював навчальний матеріал, але були випадки того, що приходив до школи без приходив без шкільного приладдя. В школу завжди приходив охайний, чистий, неголодний. Коли хворів мати телефонувала і дізнавалась про домашні завдання. Після одужання [PERSON] нормально входив в ритм навчання, що свідчило про те, що завдання виконувалися. До школи дитину приводила мати, а з початку грудня тітка у звязку з хворобою матері. На перших батьківських зборах [PERSON] була присутня; в грудні та лютому не відвідувала, оскільки її не було в м. Красний Лиман. Після повернення з м. Одеси приходить до школи кожного дня. Батько дитини інтересується навчанням дитини на рівні з матірю. Пояснення свідка [PERSON] спростовують викладені в характеристиці (а.с. 31) дані про відставання в навчанні та не приділення достатньої уваги навчанню та вихованню дитини з боку відповідача, тому суд не приймає ї до уваги. Свідок [PERSON] психолог загально освітньої школи І-ІІІ ступенів №4 м. Красний Лиман суду пояснила, що в рамках роботи загального психолога нею була проведена діагностична робота з учнем 1-в класу [PERSON], також [PERSON] входить до колекційній групи, як дитина, яка недостатньо адаптувалась до навчання в школі. Дитина є відкритою до спілкування і показує свої почуття, декілька підвищений рівень тривожності. Дитина відрізняється бадьорістю і здоровою активністю. Після повернення дитини з м. Одеси за проханням батька було проведена діагностична бесіда з дитино для встановлення її емоційного стану; будь яких відхилень, яки б потребували психологічного корегування не було встановлено, але в наслідок не відвідування школи певний час виникли труднощі з адаптацією. При проведення діагностичних досліджень з застосування проекційних методик не було встановлено будь якого агресивного поводження чи застосування насильства з боку батьків. Дитина не виявляла відсторонності, була розслаблена і спілкувалась на усі теми. Пояснення психолога [PERSON] підтверджується інформацією по результатам психологічного обстеження та протоколом результатів дослідження рівня адаптації першокласників (а.с. 119-121). За результати здійснення діагностичної роботи за проективною методикою: «Малюнок сімї» психолог [PERSON] ступенів №4 м. Красний Лиман [PERSON] прийшла до висновку, що «[PERSON] почав малювати першою маму, потім тата та наприкінці себе. Соромязливі та тривожні діти дуже часто себе малюють в останню чергу. Постаті на малюнку тримаються за руки, це може свідчити о потребі дитини в сімейних звязках, поєднанні, емоційній близькості також може бути відображанням бажаного. Всі члени сімї зображені в одній позі та з однаковими виразами обличчя, швидше за все це є проявом ідентифікації дитини з іншими членами сімї , приписування їм власних особливостей. Дитина намалювала людей ніби в повітрі, то це може свідчити про відірваність від реальності, схильність до фантазії, слабкий контакт з дійсністю. Микита в малюнку пропустив частини обличчя (вуха), це може вказувати а порушення в сфері спілкування» (а.с. 130-132). Суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять конкретних фактів неналежного виховання дитини з боку відповідача, а також фактів відсутності піклування, незабезпечення дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом, не створення умов для отримання освіти тощо, що за законом може бути розцінено як свідоме ухилення від виконання батьківських обов'язків. Головним чинником визначення місця проживання з батьком позивач зазначає зловживання відповідачем спиртними напоями, однак даних про переодичность і регулярність вживання алкоголю не має, вважає. що це підтвердили в судовому засіданні свідки. Аморальну поведінку [PERSON] позивач обґрунтовує її побутовим пияцтвом. Так двічі в осені 2014 року він забираючи дитину бачив [PERSON] в стані алкогольного спяніння, при цьому галасу з квартири не чув. Після повернення з м. Одеси таких випадків не траплялось. Пояснюючи конфліктність [PERSON] з оточуючими, [PERSON] посилався на спір який виник з сестрою відповідача про порядок користування квартирою. Про конфлікти з сусідами будь яких конкретних прикладів навести не зміг. Загрозу життю дитини обґрунтував тим, що людина в стані алкогольного спяніння веде себе неадекватно та може заподіяти шкоду дитині. В той же час зазначив, що відповідач не чинить перешкод в спілкуванні з сином, практично всі вихідні дні хлопчик знаходиться у батька позивач приділяє йому час, допомагає виконувати домашнє завдання. У нього не склалося враження, що син приходить до нього голодний; одяг не досить чистий, що пояснюється відсутністю у відповідача пральної машинки і гарячої води. 14.12.2014 року [PERSON] звертався з заявою до Краснолиманського МВ УМВС України в Донецькій області про розшук сина [PERSON], у зв'язку з тим що відповідачка [PERSON] забрала сина і виїхала в невідомому напрямку (а.с. 23) Свідок [PERSON], мати [PERSON] суду пояснила, що їй відомо, проте, що позивач близько двох років проживав однією сімєю з [PERSON], але в який саме час їй не відомо, їх життям вона не інтересувалася. Років пять тому приїжджала до них, [PERSON] вдома не було. Коли на території Краснолиманського району проводилась активна фаза АТО, [PERSON] разом з дитиною жила в неї в с. Кіровськ - палила, вживала алкоголь. Свідок [PERSON] суду пояснив, що в червні 2014 року випадково познайомився з [PERSON] з якою та іншими знайомими протягом 5-ти дні вживали спиртні напитки в неї вдома. В цей час дитина знаходилась вдома, дивилася телевізор. Після того як до нього підійшов [PERSON] і розповів, що його била мама по спині, він за проханням дитини відвів його до батька. В судовому засіданні [PERSON] заперечувала проти факту спільно вживання з [PERSON] алкоголю, та наполягала на тому, що останній без її відома забрав дитину з двору і відвід на роботу відповідача. Згідно інформації наданої Краснолиманським МВ ГУМВС України в Донецькій області щодо [PERSON] та [PERSON] відсутні дані про притягнення до адміністративної чи кримінальної відповідальності (а.с 156-158). З відповіді КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Словянська» вбачається що [PERSON] та [PERSON] на диспансерному обліку в закладі не перебувають (а.с 163, 165). Аналізуючи пояснення свідка [PERSON] та суперечливі пояснення свідка [PERSON] суд приходить до висновку про те що мали місце факти вживання [PERSON] спиртних напоїв, але вони не носять систематичного характеру. У матеріалах справи також відсутні докази того, що відповідач перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію або своєю поведінкою негативно впливає на виховання сина. До того ж встановлено, що до відповідача раніше не застосовувались заходи попередження про необхідність змінити ставлення до виховання сина. Також суд вважає, що не є підставою для зміни місця проживання дитини тимчасовий пропуск в навчанні дитини, оскільки після повернення з м. Одеси , [PERSON] активно включився до навчального процесу, пропусків школи без поважних причин не допускав, що підтверджується інформацією про відвідування школи (а.с 30, 155) Відповідно до ст. 111 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року «…Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків». Згідно з ст. 112 «Виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини…Держава надає батькам … допомогу у виконанні ними своїх обовязків щодо виховання дітей…, захищає права сімї». Відповідно до ст.114.«Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили». У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Принцип 6 декларації прав дитини, проголошений Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачає, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Як випливає з правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної в п. 95 рішення від 8 квітня 2004 у справі «Хаас проти Німеччини» (Haase v. Germany) сам по собі той факт, що дитина може бути поміщений в більш сприятливу для її виховання середу, не виправдовує примусові заходи по відібрання його у біологічних батьків; потрібна наявність інших обставин, що свідчать про необхідність такого втручання в право батьків на сімейне життя разом з їх дитиною, закріплене ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. В рішенні по справі «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) (Заява № 39948/06), яке 18 березня 2009 року набуло статус остаточного, Європейського суду з прав людини підкреслив, що при вирішенні питання про відібрання дітей від батьків необхідно чітко встановити, чим зумовлено незадовільність виховання дітей; чи є такі дії єдиним безальтернативним вирішення цієї проблеми та чи є достатньо виправданим таке серйозне втручання в сімейне життя. При цьому необхідно самим дітям надавати можливість висловлювати свою думку. Зясувавши думку шкільного психолога, сторін та інших осіб , які беруть участь у справі суд, з урахуванням віку дитини, прийшов до висновку про недоцільність зясування в судовому думки малолітнього [PERSON], щодо визначення місця його проживання з батьком чи матірю. Суд ставить під сумнів адекватність відповідної доказової бази для висновку про те, що матеріально-побутові умови дитини та поведінка матері були справді небезпечними для його життя і здоровя. Провадження у справі про визначення місця проживання малолітньої дитини, розпочате в січні 2015 року, завершилося 10 червня 2015 року, коли було ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Але, як свідчать матеріали справи, протягом зазначеного періоду не було подано жодного клопотання про вжиття тимчасових (проміжних) заходів і не було зафіксовано жодного факту завдання шкоди дитині. Крім того, конкретні висновки органу опіки і піклування про аморальну на поведінку [PERSON] в побуті, вживання спиртні напоїв, часте перебування в стані алкогольного спяніння, конфлікти з сусідами, а також те, що вона не займається вихованням сина не знайшли підтвердження в зазначений період. Суд приходить до переконання, що рішення про можливість зміни місця проживання дитини прийнято органом опіки та піклування виключно на підставі зібраних характеристик без перевірки реального ставлення [PERSON] до виховання дитини, причин зміни місця проживання, умов проживання дитини, без урахування висновку психолога, без проведення заходів з відповідного консультування батьків. За такого, відповідно до положень ч.6 ст.19 СК України суд вважає, що вищезазначений висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим. Беручи до уваги всі наведені вище міркування, суд доходить висновку, що, доводи позивача та надані докази не були достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя сторін, як зміну місця проживання малолітньої дитини, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed