Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

29 червня 2016 року [PERSON] звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з дійсним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй належить, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, квартира [ADDRESS]. [PERSON] її знайомий, був зареєстрований в її квартирі ще 12 листопада 1991 року, але фактично не проживає у вказаному будинку з 10 грудня 1991 року по теперішній час. Вона не зверталася до [PERSON] з проханням, щоб він добровільно виписався з належної їй квартири, оскільки останнє відоме їй місце його проживання це за адресою розташування її квартири. Просила визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме належною їй квартирою №2 в будинку №2 по вул.Кірова в м.Словянськ. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити її позовні вимоги, пояснення надала аналогічні викладеним у заяві, не заперечувала проти постановлення заочного рішення.. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 26 червня 2016 року (а.с.5), в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON], просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, відомостей про причини неявки суду не надав, про дату та час судового засідання був повідомлений через судові повістки (а.с.20) та оголошення у пресі (газета центральних органів виконавчої влади України «Урядовий Курєр» №167 від 07 вересня 2016 року) (а.с.31). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Так, у ході судового розгляду достовірно встановлено, що [PERSON] з грудня 1991 року не проживає за адресою: [INFO], що підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] відповідно до довідки голови квартирного комітету мікрорайону «Центр-1» від 17 червня 2016 року (а.с.8). Відповідно до облікової книги для реєстрації громадян, проживаючих в [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстрований за вказаною адресою з 12 листопада 1991 року (а.с.9-11). Як вбачається зі свідоцтва про право власності за заповітом від 05 травня 1988 року, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с.12). Зазначене підтверджується зведеним актом від 25 липня 2008 року, викопіюванням та поетажним планом (а.с.13, 14, 15). Викладене в акті також підтверджується показаннями свідків допитаних в судовому засіданні. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що вона мешкає в квартирі [ADDRESS] з 1990 року. Даний будинок на двох госодарів та вони з [PERSON] живуть в окремих його частинах, проте, мають одну домову книгу. Вона бачила, що там зазначений [PERSON] на що [PERSON] їй поясняла, що це її знайомий, який попросив зареєструватися в її частині будинку. Їй достовірно відомо, що він з 1990 року ніколи не мешкав там та близько 13-14 року [PERSON] мешкає там одна. Свідок [PERSON] показала, що вона мешкає в будинку №4 по вул.Кірова м.Словянськ та з 1985 року [PERSON] є її сусідкою, яка приблизно з 2000 року мешкає одна. Вона часто буває в неї на подвірї. Речей [PERSON] в квартирі [PERSON] немає, вона їх не бачила. У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Проте, відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сімї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Згідно до ч.2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що з грудня 1991 року відповідач [PERSON] в спірному будинку не мешкає, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей у домоволодінні не має, згідно ч.1 статті 158 ЖК України договір найму житлового приміщення з власником житла не укладав, участі у витратах по утриманню будинку не приймає, спірним житлом не цікавиться, перепон у користуванні будинком йому ніхто не чинив. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації понесених ним судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved