Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

29 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи вимоги тим, що відповідач з 2014 року не проживає у спірній квартирі, за цією адресою відсутні його особисті речі, поштова кореспонденція на його ім?я на цю адресу не надходить. Позивач [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, проте не використала свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі /а.с.28/. У позовній заяві зазначено, що позивач 24 листопада 2015 року купила квартиру [ADDRESS]. Колишнім власником цієї квартири є [PERSON], який і продав їй зазначену квартиру. Але у цій квартирі залишився зареєстрованим син колишнього власника [PERSON] З листопада 2014 року по теперішній час [PERSON] у зазначеній квартирі не проживає, там відсутні його особисті речі, поштова кореспонденція на його адресу не надходить. Враховуючи ту обставину, що відповідач більше 20 місяців не проживає у спірній квартирі, його місцезнаходження невідоме, на підставі ст.405 ЦК України, ст.ст. 71,72 Житлового кодексу України просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 68 у будинку № 1 по вул.Парковій у м.Словянську. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 13.06.2016 р., у судовому засіданні пояснив, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. У цій квартирі також зареєстрований син колишнього власника [PERSON], який фактично не проживає за місцем реєстрації. Просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України 01.07.2016 року за місцем реєстрації відповідача було надіслано повідомлення про виклик до суду на 05.07.2016 р., копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви із доданими документами /а.с.27/. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України 06.07.2016 року судом на адресу відповідача було спрямовано лист про необхідність явки до судового засідання, призначенного на 18.07.2016 р. відповідно, з роз?ясненням положення ч.4ст.169 ЦПК України /а.с.31/. Відповідач [PERSON], місце проживання якого на даний час невідоме, про час та місце розгляду справи, відповідно до положень частини 9 статті 74 ЦПК України був повідомлений судом шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження газеті «Урядовий курєр» /а.с.41/ та у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження газеті «Донеччина /а.с.40/. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового розгляду справи, у судове засідання не зявився, від нього не надійшло заяви про відкладення розгляду справи. Відповідно до положень статей 169, 224 ЦПК України та враховуючи згоду представника позивача, суд вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 48260126 від 24.11.2015 р. за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.11.2015 року зареєстровано право власності відносно квартири [ADDRESS] /а.с.17/. Як вбачається довідки про склад сімї від 25.05.2016 року, виданої начальником житлово-будівельного кооперативу [PERSON], у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO] /а.с.12/. Окрім того, факт реєстрації [PERSON] у зазначеній квартирі підтверджується реєстраційним штампом в його паспорті /а.с.19-20/. Згідно акту № 1444 від 10 червня 2016 року, складеного головою комітету самоорганізації населення мікрорайону «Артема-Лісний» [PERSON], в присутності свідків [PERSON], [PERSON], вбачається, що [PERSON] ,[INFO], фактично не проживає у [INFO] з листопада 2014 року. Особисті речі [PERSON] за зазначеною адресою відсутні, поштова кореспонденція на вказану адресу для [PERSON] не надходить, місце його фактичного проживання сусідам невідоме /а.с.11/. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 62486759 від 01.07.2016 р., квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24.11.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] /а.с.25/. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є родичами відповідача, у судовому засіданні підтвердили факт не проживання у спірній квартирі [PERSON] з листопада 2014 року. Додатково пояснили, що [PERSON] у листопаді 2014 року виїхав до Російської Федерації з метою працевлаштування і до теперішнього часу не повернувся, місцезнаходження його невідоме. Свідок [PERSON] ,яка є матірю відповідача, пояснила, що її син [PERSON] не проживав у квартирі задовго до її продажу позивачці. Свідок [PERSON], який є батьком дружини відповідача [PERSON], пояснив, що його донька розірвала шлюб з відповідачем до його відїзду ,а потім він виїхав до Російської Федерації. У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність повідомлених свідками обставин, які підтверджуються іншими доказами. Положеннями частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України передбачено, член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що домовленості між позивачем та відповідачем щодо користування спірним житловим приміщенням на було, відповідач [PERSON] із заявами щодо створення йому перешкод у користуванні житлом не звертався. Згідно положень статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені відповідно до положень ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] втратив право користування спірним житлом у звязку із тим, що більше одного року не мешкає в ньому без поважних причин. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов?язані із зверненням до суду і розглядом судової справи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved