Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

5 лютого 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до Шепетівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що її батькові [PERSON] на праві спільної часткової власності належало 21/100 частини домоволодіння по [ADDRESS], яку він отримав в спадщину, пізніше у зв'язку з добудовами його частка в будинку збільшилася до 35/100 частини. Отримавши дозвіл на добудову до будинку, батько побудував новий будинок, завершивши його будівництво у 1991 році, про що свідчать матеріали інвентаризації будинку. За життя батько не оформив правовстановлюючі документи на будинок, і склав на неї заповіт. На письмову заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок, їй було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності будинку спадкодавцеві. Оскільки правовстановлюючі документи на будинок відсутні, а оформлення та реєстрація права власності на будинок не можливі, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, з підстав, зазначених у ньому. Представник відповідача Піголь О.А. позов визнав. Зазначив, що батько спадкоємиці, отримавши дозвіл на добудову до будинку, фактично самочинно побудував новий будинок на земельній ділянці, що була надана в користування та відведена під будівництво. Будівництво будинку завершене в 1991 році. Відповідно до висновку експерта житловий будинок відповідає будівельним, архітектурним, санітарним та іншим нормам, не порушує прав інших осіб, відповідає вимогам добросусідства. Вказуючи на те, що позивачка іншим шляхом не зможе захистити своє право, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, представника КП «Шепетівське БТІ» Коваль С.І., дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки [PERSON] [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про його смерть (а.с.7) [PERSON] за життя самочинно побудував житловий будинок на земельній ділянці, на якій знаходилося 35/100 частини житлового будинку, що належали йому на праві власності. Будівництво завершено в 1991 році, у зв'язку з чим на земельній ділянці знаходиться два житлових будинки, що підтверджено довідкою №6 від 13.01.2014 року КП «Шепетіське БТІ» Після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №55472703, із заявою про прийняття спадщини звернулась дочка спадкодавця [PERSON] Заяву про прийняття спадщини за законом подано 12.12.2013 року, що підтверджено витягом із спадкового реєстру. Родинні відносини спадкодавця й спадкоємця підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], згідно якого батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] та свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], з якого слідує, що після одруження [PERSON] отримала прізвище [PERSON] (а.с.5) Таким чином, [PERSON] є дочкою [PERSON] і спадкоємцем за заповітом на майно спадкодавця. У відповідності до ст. 1223 право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, 5) Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК). Позивачка на день смерті проживала з батьком і вважається такою, що прийняла спадщину Ссвідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст. 1270, ст. 1276 ЦК, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини . Таким чином, аналіз норм права що регламентують порядок оформлення права на спадщину, що відкрилась після 1 січня 2004 року передбачає звернення спадкоємця як за законом так і за заповітом до нотаріуса і видачі ним відповідного свідоцтва. Відповідно до абз. 2-3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Державним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу 24 грудня 2013 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON], оскільки спадкоємцем не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно - житловий будинок по [ADDRESS]. З пояснень представника КП «Шепетівське БТІ» слідує, що спірний житловий будинок був завершений будівництвом у 1991 році, на той час прийняття будинку в експлуатацію не вимагалося. В разі звернення [PERSON] у визначеному порядку, вказане будівництво було б узаконене та видано свідоцтво про право власності, оскільки останній до них не звертався, свідоцтво не видавалось. На даний час змінився порядок оформлення права власності, а тому позивачка іншим чином не зможе захистити власне право. Зазначила, що при проведенні інвентаризації було встановлено, що будинок відповідає всім вимогам, його розташування не порушує правил добросусідства, не порушує прав та інтересів інших осіб. Будинок розташований на земельній ділянці, що була виділена в користування під житлове будівництво. Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 та ст. 392 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до статті 376 ЦК суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки. Самочинним вважається будівництво житлового будинку, якщо він збудований на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Судом встановлено, що земельна ділянка перейшла в користування спадкодавця [PERSON] внаслідок набуття ним права власності на 35/100 частини житлового будинку, що визнано сторонами та підтверджено поясненнями представника БТІ. Будинок завершений будівництвом в 1991 році, що підтверджується даними технічної інвентаризації. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 10/14 від 6 березня 2014 року будівництво житлового будинку з прибудовами, яке розпочато у 1978 році та завершене в 1991 році [ADDRESS] відповідає будівельним, пожежним, санітарним та технічним нормам, його розташування не порушує правил добросусідства ). Відповідно до ст. 331 ЦК до завершення будівництва майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то до моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, то до моменту державної реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає. Відповідно до ст.5 ч.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Судом встановлено, що позивачка, будучи спадкоємцем після смерті батька, в т.ч. прав забудовника, позбавлена можливості звернутись до компетентного органу для прийняття будинку в експлуатацію, з метою подальшого оформлення права власності, оскільки до 5 серпня 1992 року до затвердження постановою КМУ № 449 порядку прийняття в експлуатацію об'єктів недержавного замовлення, не передбачалося процедури введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. В ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем майна померлого [PERSON] в порядку встановленому статтями 1233-1236, 1268-1272 ЦК України звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. У видачі свідоцтва їй відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, тобто порушено її цивільне право на отримання спадщини, яке згідно до ст.16 ЦК України підлягає судовому захисту шляхом визнання права на спадкове майно.

Outcome: approved