Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

31 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фагор» про стягнення заборгованості за договором поворотної безпроцентної фінансової допомоги в розмірі 131 025, 68 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 19.05.2016 року між позивачем та третьою особою «ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» був укладений договір поворотної безпроцентної фінансової допомоги, відповідно до змісту якого позивач передав, а третя особа прийняла грошові кошти в сумі 129 093, 62 грн., які зобов'язувалося повернути до 01.07.2016року. Позивач у позовній заяві вказував, що після закінчення строку дії договору і до цього часу «ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» грошові кошти не повернуло. 04 липня 2016 року ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» сплатило кошти у розмірі 1000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача № [NUMBER] у ПАТ «Платинум банк». Призначенням платежу було вказано виконання зобов'язання згідно договору передачі боргу БН від 20 травня 2016 року. Позивач, посилаючись на п. 5.1 Договору за яким Позивач надає згоду на заміну Третьої особи у його зобов'язаннях за договором іншою юридичною особою (переведення боргу з повернення грошових коштів Третьої особи на іншу юр. особу), яка є фінансовою установою та визначається Третьою особою на власний розсуд, та невиконання відповідачем обов'язків щодо повернення коштів за договором, просить суд стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від загальної суми за кожний місяць прострочення. Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явилися про час та дату розгляду справи повідомлялися судом належним чином за місцем їх реєстрації, проте судова кореспонденція на адресу суду повернулась з довідкою поштового відділення на конверті, у якій вказано причину повернення за закінченням терміну встановленого строку зберігання. Зі згоди представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами ст.. ст.. 224-226 ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, 19.05.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» був укладений договір поворотної безпроцентної фінансової допомоги, відповідно до змісту якого позивач передав, а третя особа прийняла грошові кошти в сумі 129 093, 62 грн., і зобов'язувлася повернути їх до 01.07.2016 року. Згідно п.1.1. договору Позивач передає у власність третьої особи грошові кошти у сумі 129 093.62 грн., а третя особа зобов'язується повернути Позивачу таку ж суму грошових коштів. Згідно умов даного договору не передбачається нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування грошовими коштами. П. 1.4. договору передбачено, що на підтвердження укладення договору не вимагається надання розписки ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» або іншого документа, який посвідчує передання Позивачем грошових коштів. Таким чином, факт підписання договору між позивачем та третьою особою свідчить про передання грошових коштів у сумі 129 093,62 грн. позивачем - третій особі. В судовому засіданні встановлено, що грошові кошти за вищезазначеним договором позивачу були повернуті частково 04 липня 2016 року у розмірі 1000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку позивача № [NUMBER] у ПАТ «Платинум банк». Грошові кошти на рахунок позивача були сплачені відповідачем. Призначенням платежу було вказано виконання зобов'язання згідно договору передачі боргу БН від 20 травня 2016 року. Як зазначив Верховний суд України в постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-269гс16, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Згідно п. 5.1. договору Позивач надає згоду на заміну ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» у його зобов'язаннях за договором іншою юридичною особою (переведення боргу з повернення грошових коштів Третьої особи на іншу юр. особу), яка є фінансовою установою та визначається ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» на власний розсуд. Про переведення боргу ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда» повинна повідомити Позивача протягом 30 днів з моменту переведення боргу. Таким чином, відповідач, сплачуючи 04 липня 2016 року 1 000,00 грн. за договором поворотної безпроцентної фінансової допомоги від 19 травня 2016 року, на рахунок позивача № [NUMBER] у ПАТ «Платинум банк» фактично повідомив про переведення боргу та визнав свою заборгованість перед позивачем. Враховуючи наявні докази, суд приходить до висновку про доведеність факту укладення договору про передачу боргу між третьою особою та відповідачем. Отже, станом на сьогоднішній день божником за договором поворотної безпроцентної фінансової допомоги від 19 травня 2016 року виступає відповідач (враховуючи факт визнання боргу та укладення договору про передачу боргу). Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в стягненні коштів на його користь з відповідача засновані на законі та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 311,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved