Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

2 березня 2015 року на адресу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя надійшла заява від [PERSON] про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, в якій заявник посилався на те, що при винесенні рішення 10 листопада 2014 року суд не вказав за заявленими позивачем позовними вимогами, що необхідно проводити стягнення боргу в національній валюті відносно до іноземної валюти, Євро, в розмірі 30 000 Євро, при проведенні стягнення боргу з боржника на день платежу. При цьому в мотивувальній частині рішення суд наводить підстави для проведення стягнення боргу в такому порядку, однак у резолютивній частині рішення такої вказівки немає. Таким чином просив суд ухвалити додаткове рішення та стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 30 000 Євро в еквіваленті до національної валюти на день проведення платежу боржником. У судовому засіданні представник заявника, яка діє на підставі довіреності, [PERSON], на задоволенні заяви [PERSON] про ухвалення додаткового рішення наполягала, надавши пояснення суду аналогічні тим, що викладені у відповідній заяві. Зазначила також, що [PERSON] був отриманий на підставі рішення суду від 10 листопада 2014 року виконавчий лист, який однак не було пред'явлено до примусового стягнення. Додавала також, що [PERSON] до тепер не здійснено жодних заходів для проведення повернення [PERSON] отриманих ним коштів за договором позики від 25 квітня 2011 року. Відповідач, [PERSON], та третя особа, [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з'явились за невідомих суду причин. За змістом ч. 3 ст. 220 ЦПК України присутність сторін, повідомлених про розгляд в судовому засіданні питання судом щодо ухвалення додаткове рішення, не є обов'язковою. Вислухавши учасників процесу, що з'явились, суд вважає за необхідне заяву [PERSON] про ухвалення додаткового рішення задовольнити, виходячи з наступних міркувань. За п. 2 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню. На підставі ч. 2 ст. 220 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд встановив, що [PERSON] суду були заявлені позовні вимоги про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики в розмірі 30 000 Євро. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 листопада 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] були задоволені шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 543387,75 грн., що дорівнювало 30 000 Євро за офіційним курсом НБУ на момент ухваленні рішення, а також зі стягненням з [PERSON] на користь [PERSON] витрат по сплаті судового збору в сумі 3775,80 грн. Натомість при розгляді вказаної справи суд дійшов того, що [PERSON] заборгував за договором позики від 25 квітня 2011 року [PERSON] 30 000 Євро в еквіваленті до національної валюти. Також судом було встановлено, що сума, яка підлягає поверненню за вказаним договором позики повинна була визначатись у національній валюті за курсом НБУ до Євро на день платежу. При цьому в мотивувальній частині рішення суду мається посилання на положення ст. 533 Цивільного кодексу України, за ч. ч. 1, 2 якої зазначено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, а якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Таким чином при вирішенні позову [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, яким було передбачено повернення боргу в національній валюті за курсом НБУ до Євро на день такого платежу, що відповідає змісту ст. 533 ЦК України, суд, фактично вирішивши питання про право за рішенням від 10 листопада 2014 року, не зазначив точної суми грошових коштів, що підлягають стягненню за цим рішенням. На підставі наведеного суд дійшов переконання про необхідність задоволення поданої [PERSON] заяви шляхом ухвалення додаткового рішення з вказівкою, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 25 квітня 2011 року в гривнях відповідно до грошового еквіваленту в розмірі 30 000 Євро за офіційним курсом Національного Банку України до Євро на день платежу, та в іншій частині залишивши зміст резолютивної частини рішення від 10 листопада 2014 року без змін.

Outcome: approved