Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

29.12.2015 позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому проситься стягнути з відповідача матеріальні збитки, завдані йому у результаті порушення його права власності на автомобіль [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 06.05.2015 з вини відповідача, який допустив порушення правил дорожнього руху, сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій було пошкоджено зазначений автомобіль у результаті зіткнення з автомобілем [NUMBER], яким керував відповідач. В наслідок ДТП його автомобілю було завдано пошкодження, а йому як власнику матеріального збитку, який визначений у звіті №295, складеному оцінювачем ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» Нестеренком В.І. як вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] у розмірі 212 494, 91 грн., при цьому фактичні затрати на ремонт автомобіля відповідно до рахунку ТОВ «Інтерциклон» від 27.05.2015 №IBP0003255 складають 240 825, 38 грн., з яких 50 000, 00 грн. відшкодовано страховою компанією ПАТ «Брокбізнес», у якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача згідно полісу обов'язкового страхування. Крім того, з метою відновлення свого порушеного права ним понесено ряд додаткових витрат, в тому числі витрати пов'язані з розглядом справи про адміністративне правопорушення відносно відповідача, а саме: оплата на користь ТОВ «ОЛЛІ ТРАНС» 1 188, 00 грн. та 594, 00 грн. за надання відеозапису, який використаний в подальшому для доведення вини відповідача; витрати пов'язані із залученням оцінювача у розмірі 1 400, 00 грн.; витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 16 056, 00 грн. Оскільки відповідач є особою відповідальною за завдані збитки, позивач просить стягнути з нього зазначені додаткові витрати, та основну суму збитку у розмірі 190 825, 38 грн. Крім того, як вказує позивач, до моменту пошкодження його автомобіля, останній використовувався ним як суб'єктом підприємницької діяльності для отримання прибутку. Зокрема, позивач посилається на те, що 01.04.2015 між ним та [PERSON] укладено договір оренди транспортного засобу, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у користування [PERSON] автомобіль [NUMBER], а [PERSON] зобов'язався сплачувати орендну плату у розмірі 700, 00 грн. в день. Однак порушення його прав з боку відповідача потягло за собою неналежне виконання зобов'язання за договором оренди транспортного засобу перед [PERSON], у зв'язку з чим ним, по-перше, не було отримано доходу у вигляді орендної плати в сумі 21 700, 00 грн., по-друге, були понесені додаткові витрати у вигляді сплати неустойки та штрафу у загальному розмірі 21 000, 00 грн. Крім того, як вказує позивач, у зв'язку з перебуванням його пошкодженого автомобіля на стоянці СТО ним у відповідності до рахунку ТОВ «Інтерциклон» №IBP0003902 понесені витрати станом на 14.12.2015 у розмірі 11 348, 13 грн. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить стягнути з відповідача збитки у загальному розмірі 244 048, 13 грн., витрати пов'язані із залученням оцінювача у розмірі 1 400, 00 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 16 056, 00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, про причини своєї неявки не повідомив. Через представника надав письмові заперечення, у яких стверджує про відсутність підстав для задоволення позову, з мотивів недоведеності та необґрунтованості заявлених вимог. За таких обставин, оскільки відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в даному судовому засіданні, в заочному порядку, проти чого не заперечував позивач та його представник. Заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи і оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.05.2015 в м. Києві на пл. Тульській відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER], під керуванням [PERSON], та CHEVROLET AVEO д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], в наслідок якої автомобілі зазнали механічних ушкоджень. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача [PERSON], що вбачається із постанови Оболонського районного суду м. Києва від 18.11.2015, відповідно до якої винні дії відповідача виразилися в порушенні п.п. 10.1, 16.5 ПДР України, який перед початком руху, не переконався, що дозволено рух та не надав дорогу транспортному засобу, що завершував рух через перехрестя, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Позивач [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER], що вбачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. У результаті ДТП автомобіль позивача отримав ряд механічних ушкоджень, характер та локалізація яких відображені в довідці відділу ДАІ Оболонського РУ ГУМВС України в м. Києві, протоколі огляду транспортного засобу, складеного оцінювачем ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» Нестеренком В.І. від 18.05.2015, приєднаних до справи фотоматеріалах. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що в результаті винних та протиправних дій відповідача, пошкоджено належне позивачу майно, та відповідно завдано збитків та матеріальної шкоди. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно положень ст.ст. 1187, 1188 ЦК України діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Положеннями ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, з урахуванням вищевикладеного вбачається, що у результаті вчинення відповідачем правопорушення у останнього виник обов'язок відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду. При цьому межі цивільно-правової відповідальності визначаються її компенсаційним характером, і у зв'язку з цим необхідністю еквівалентного відшкодування потерпілому завданої йому шкоди чи збитків, так як кінцева ціль застосування цивільно-правової відповідальності полягає у відновлені майнової сфери потерпілої сторони. Так, з доданого до матеріалів справи звіту від 28.05.2015 №295, складеного оцінювачем ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» Нестеренком В.І., права та фахова кваліфікація якого на проведення оцінки автотранспортних засобів засвідчені кваліфікаційним свідоцтвом оцінювача від 01.11.2003 МФ №634, свідоцтвом про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 12.01.2004 №954, сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності від 16.09.2013 №15177113, вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП складає 171 008, 86 грн. Крім того, відповідно до калькуляції доданої до звіту вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] визначена у розмірі 212 494, 91 грн., відповідно до представленого позивачем рахунку від 27.05.2015 № IBP0003255, виставленого ТОВ «Інтерциклон», вартість ремонту автомобіля [NUMBER] на СТО складає 240 825, 38 грн. Разом з цим, умовами покладення обов'язку по відшкодуванню шкоди (майнової відповідальності) є неправомірність дій заподіювача, наявність між ними і шкодою безпосереднього причинного зв'язку, а також вина зазначеної особи. В той же час, п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Стаття 56 ЦПК України встановлючи вимоги до належності доказів визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України на кожну сторону покладено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що у справі відсутні докази, які б давали суду підстави стверджувати, що для усунення порушень права власності позивача, тобто, у даному випадку відновлення його пошкодженого автомобіля до стану, який той мав до моменту отримання механічних пошкоджень, завданих з вини відповідача, необхідним є виконання всіх робіт, перелік яких наведений у калькуляції до звіту від 28.05.2015 №295 та у рахунку від 27.05.2015 № IBP0003255, виставленому ТОВ «Інтерциклон». Також у справі відсутні докази, які б давали суду підстави стверджувати, що проведення всіх робіт із заміною всіх відповідних складових, зазначених у калькуляції оцінювача та рахунку ТОВ «Інтерциклон», є необхідним для усунення саме тих пошкоджень, які завдані в результаті протиправних дій відповідача. Виходячи із зазначеного, суд дійшов висновку, що калькуляція оцінювача та рахунок від 27.05.2015 № IBP0003255 не є належним доказом для обгрунтування розміру матеріальної шкоди, заданої позивачу в результаті пошкодження його автомобіля. За таких обставин, суд приймає до уваги звіт від 28.05.2015 №295, складений оцінювачем ТОВ «Незалежна експертно-асистуюча компанія» Нестеренком В.І., та виходить з того, що розмір матеріального збитку завданого позивачу в результаті його пошкодження автомобіля [NUMBER] становить 171 008, 86 грн. Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована страховою компанією ПАТ «Брокбізнес». На виконання зобов'язання за договором страхування ПАТ «Брокбізнес» сплачено на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 50 000, 00 грн. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що у відповідності до положень ст.ст. 1166, 1192, 1194 ЦК України, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду у розмірі 121 008, 86 грн. У зв'язку з цим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди належить задовольнити частково у зазначеному розмірі. Згідно ст. 22 ЦК України, передбачено право особи на відшкодування збитків, завданих у результаті порушення її цивільного права. Відповідно до зазначеної норми права, збитками є 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На основі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що в результаті протиправних дій відповідача, які призвели до порушення права власності позивача, останньому завдано збитків, що вбачається з наступного. 01.04.2015 між [PERSON], як фізичною особою-підприємцем та [PERSON], як фізичною особою-підприємцем, укладено договір оренди транспортного засобу, відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у тимчасове платне користування [PERSON] автомобіль [NUMBER], а [PERSON] зобов'язався сплачувати орендну плату у розмірі 700, 00 грн. за один день користування. У зв'язку із пошкодженням відповідачем належного позивачу автомобіля, останнім не виконано зобов'язання за вказаним договором оренди транспортного засобу. 03.06.2015 ФОП [PERSON] до позивача пред'явлено претензію з вимогою сплати штрафних санкцій за порушення зобов'язання, передбачених п. 9.2 договору оренди транспортного засобу. 18.06.2015 позивачем на користь ФОП [PERSON] сплачено 7 000, 00 грн. штрафу за прострочення більше ніж на 15 календарних днів виконання зобов'язання по передачі предмету оренди в користування та 14 000, 00 грн. неустойки за 28 календарних днів прострочення виконання вказаного зобов'язання, що підтверджується платіжним дорученням ПАТ «Універсал банк» від 08.06.2015 № [NUMBER]. Так як виконання ФОП [PERSON] свого обов'язку по внесенню орендної плати, обумовлене виконанням позивачем свого обов'язку по передачі транспортного засобу, пошкодження відповідачем належного позивачу автомобіля обумовило неможливість отримання останнім доходу від передачі майна в оренду у розмірі 21 700, 00 грн., що відповідає періоду 31 календарний день оренди. Крім того, як свідчать матеріали справи, позивачем понесені витрати пов'язані із залученням оцінювача у розмірі 1 400, 00 грн., що підтверджується квитанцією від 02.06.2015 №ПН580231. Таким чином, оскільки в результаті протиправних дій відповідача, які призвели до порушення права власності позивача, останньому завдано зазначених збитків, відповідач зобов'язаний відшкодувати їх у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування збитків у цій частині належить задовольнити. Разом з цим, у справі відсутні докази, які підтверджують, що у зв'язку з перебуванням пошкодженого автомобіля на стоянці СТО позивачем у відповідності до рахунку ТОВ «Інтерциклон» №IBP0003902 понесені витрати станом у розмірі 11 348, 13 грн., як про це стверджується останнім. Оскільки позивачем пред'явлено вимоги до відповідача про відшкодування зазначених витрат, але не надано доказів, які підтверджують, що такі витрати були фактично понесені, суд дійшов висновку, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з їх недоведеністю. З вищевикладеного вбачається, що в цілому позов [PERSON] до [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 121 008, 86 грн. та стягнення збитків у розмірі 44 100, 00 грн., що у сукупності складає 165 108, 86 грн. З урахуванням того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу. Відповідно до п. 47 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Відповідно до п. 48 згаданої постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання даного позову сплачено 2 605, 06 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією від 28.12.2015 №ПН401596. Тому, з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 651, 08 грн. Окрім того, 07.05.2015 між позивачем та його представником - адвокатом [PERSON] укладено договір про надання адвоктських послуг. Відповідно до вказаного договору позивач сплатив 16 098, 00 грн., що підтверджується квитанцією від 03.06.2015 №45, квитанцією від 11.10.2016 №68. Розрахунок зазначених витрат на правову допомогу підтверджуються відповідною калькуляцією, копія якої долучено до матеріалів справи. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 16 098, 00 грн., які визнаються судом підтвердженими та доведеними. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial