Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

29 січня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Єнакієвської міської ради про визнання права власності на самовільно перебудований об'єкт. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що є власницею квартири [ADDRESS]. У 2000 році позивач зробила реконструкцію квартири відповідно до проекту, внаслідок чого прибудувала балкон (веранду). Дана реконструкція була узгоджена відповідно до листа узгодження, виконана у відповідності до будівельних норм і правил та не несе загрозу життю та здоров'ю людей, про що свідчить технічний висновок. З метою оформлення права власності на переплановану квартиру позивач звернулася до Відділу Державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області, останній, розглянувши подані документи, відмовив у реєстрації реконструкції. Позивач вказує, що власники квартир у будинку [ADDRESS] в місті Єнакієве не заперечують проти узаконення права власності на реконструйовану квартиру. З огляду на викладене, не маючи іншої можливості захистити свої права власника, позивач вимушена звернутися до суду із даним позовом про визнання права власності на самовільно реконструйовану квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. 28 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Єнакієвської міської ради про визнання права власності на самовільно перебудований об'єкт, в якому просить визнати право власності на 1/3 частину самовільно реконструйованої квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], оскільки йому належить 1/3 частина даної квартири. Ухвалою Єнакіївського міського суду Донецької області від 05 червня 2014 року позовна заява [PERSON] до Єнакієвської міської ради про визнання права власності на самовільно перебудований об'єкт залишена без розгляду на підставі заяви [PERSON] про залишення позову без розгляду. 05 червня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Єнакієвської міської ради про визнання права власності на самовільно перебудований об'єкт, в якому просить визнати право власності на 1/3 частину самовільно реконструйованої квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], оскільки йому належить 1/3 частина даної квартири. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені ним у позовній заяві обставини, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] Суд, заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності по 1/3 частині квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва № 985 про право власності на житло від 30.09.1998 року (а.с. 30, 98). [PERSON] померла [INFO] року, про що 11.09.2013 року складено відповідний актовий запис № 1276 (а.с. 58). [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 76-78). Відповідно до звіту про проведення технічного огляду № 3-10-14/12-ТЗ від 2012 року, за результатами проведення технічного огляду прибудованої веранди до квартири [ADDRESS] встановлено її відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації і можливість її безпечної експлуатації (а.с. 9-25). З метою оформлення права власності на вказану веранду позивачі зверталися до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області з декларацією. Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області, розглянувши подані документи, повернула на доопрацювання декларацію, як таку, що оформлена з порушенням установлених вимог, про що повідомила [PERSON] листом від 07.08.2012 року за вих. № ДЦ 15312135584 (а.с. 29). Листом від 08.10.2012 року за вих. № К/1215 Інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області пояснила, що у примірниках декларації зауваження щодо її заповнення та оформлення, викладені у листі від 07.08.2012 року за вих. № ДЦ 15312135584, не усунуті (а.с. 28). 06.02.2012 року складений акт мешканцями будинку [ADDRESS] в місті Єнакієве, в якому мешканці квартир № 104, № 95, № 90, № 91, № 98 вказаного будинку не заперечують проти будівництва веранди до фасаду житлового будинку [ADDRESS], згодні на узаконення веранди квартири № 92 (а.с. 26). Будівництво самочинно добудованої веранди до квартири [ADDRESS] узгоджено з Єнакіївським ВУВКГ КП «Вода Донбасу»,Єнакіївським районом електричних мереж, Єнакіївським управлінням по газопостачанню та газифікації, ВО «Єнакієветепломережа», ВАТ «Укртелеком» (а.с. 27). Позивачі зазначають, що здійснене ними будівництво не порушує права держави та інших осіб. Актом від 14.04.2014 року, складеним Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області, встановлений факт реконструкції квартири [ADDRESS], а саме: прибудовано веранду за вищевказаною адресою без документів, які дають право на виконання будівельних робіт (а.с. 73). Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області 14.04.2014 року складений припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, виданий [PERSON] (а.с. 72). Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України закріплено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30.03.2012 року № 6, не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами: - про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема статтею 383 ЦК та відповідними нормами Житлового кодексу України щодо власників квартир; - про визнання права власності на самочинно збудовані тимчасові споруди; - про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ґанок, веранда, мансарда тощо). У п. 12 вказаної Постанови зазначено, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Пунктами 14-15 Постанови від 30.03.2012 року № 6 передбачено, що на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). Виходячи зі змісту частини третьої статті 376 ЦК, при доведенні визначених нею умов суд може визнати право власності на самочинно збудоване майно також за особою, яка його збудувала, якщо після закінчення будівництва земельну ділянку цій особі було передано у власність або надано у користування, або з власником земельної ділянки, на якій розміщено майно, укладено договір суперфіцію (частина перша статті 413 ЦК) відповідно до її цільового призначення. Вирішуючи справи такої категорії, суд має виходити з того, що надання земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно чи укладення договору суперфіцію може відбутися як до пред'явлення позову до суду, так і після цього. Судом встановлено, що позивачами здійснено будівництво веранди до квартири [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду жодних документів, що підтверджують те, що позивачам було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно, також позивачами не надано належних та допустимих доказів того, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією. Крім того, [PERSON] та [PERSON] не була отримана відмова Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області у прийнятті веранди до експлуатації. Виходячи із вищевикладеного, суд, аналізуючи пояснення сторін, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до відповідача Єнакієвської міської ради про визнання права власності на самовільно перебудований об'єкт не підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, у разі відмови позивачеві у позові судові витрати позивачу не відшкодовуються відповідачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed