Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

30.04.2020 р. до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , за результатом розгляду якої позивач просить: визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Крім неї в квартирі зареєстрований також і відповідач, що приходиться позивачеві сином, однак у цій квартирі він не проживає вже більше шести років, оскільки разом із сім`єю виїхав на постійне місце проживання до Автономної республіки Крим та лише час від часу на декілька днів приїжджає у гості. Останній раз відповідач приїжджав у серпні 2018 року. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере його, особисті речі в квартирі відсутні. Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, оскільки вона вимушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Як на правові підстави заявленої вимоги позивач посилається на ст.. 41 Конституції України, ст. ст. 316,317,319,321,405 Цивільного кодексу України, статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Ухвалою суду від 21 травня 2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження; вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, справу призначено у підготовче судове засідання (а.с. 13-14). Ухвалою суду від 09 липня 2020 року зобов`язано Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надіслати інформацію про те, чи перетинав [PERSON] державний кордон України на в`їзд/виїзд, в період часу з 01 січня 2013 року по теперішній час. Підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 35-36). Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач по справі [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справі поштові відправлення № 69063 0209150 2, 69063 0223968 2 (а.с.32, 47) та оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме (а.с. 41). Причини неявки суду не повідомив, заперечень стосовно позовних вимог позивачки не надав. Відповідно до ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідачі повідомлені про час та місце слухання справи за адресою їх місцем проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явилися у судове засідання без поважних причин. Статтею 210 ЦПК України визначено, що суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Виходячи з зазначених нормативно-правових актів України, взявши до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився у судове засідання без поважних причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до статті 280 ЦПК України приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача по справі та ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказах. Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення позивача та представника позивача, надані у судовому засіданні, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2-1170, видане Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою 08.05.2005 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів майна щодо суб`єкта № 207813562 від 29.04.2020 року (а.с. 4) За відомостями Департаменту реєстраційних послуг ЗМР № 01-71/6254 від 15.05.2020 року [PERSON] , [INFO] зареєстрований з 22.09.2004 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). За даними Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України [PERSON] в період часу з 01 січня 2013 року по теперішній час перетинав державний кордон України 7 разів через пункт пропуску КПВВ Чонгар (Салькове). Останній раз він виїхав з України 09.06.2019 року (а.с. 48). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 2375 від 25.10.2019 року [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] одна, син не мешкає в зазначеній квартирі близько 6 років. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та ст..ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. ч Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовна вимога [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 840,80 грн. (а.с. 1), оскільки позов задоволено, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача по справі.

Outcome: approved