Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

30.03.2021 року позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] після смерті якого залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Вона своєчасно подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Спірний будинок був збудований її батьком, але своє право власності на будинок останній не зареєстрував. В зв`язку з цим вона змушена звертатись до суду за захистом своїх прав. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на вказаний житловий будинок. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволені позову. Представник відповідача до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовної заяви не заперечував. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. З рішення про відвід для індивідуального будівництва земельної ділянки № 118 від 15.05.1963 року та договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 20.05.1963 року вбачається, що [PERSON] було надано дозвіл на будівництво приватного будинку на земельній ділянці яка знаходить за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14-16) З технічного паспорту інвентаризаційної справи № 169 КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ, вбачається, що основна частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , була побудована у 1967 році, а господарські споруди до 1988 року. Домоволодіння складається з житлового будинку А, сараю Б, вбиральні В, літньої кухні-сараю Г, сараю Д, сараю И, сараю Ж, літнього душу З, огорожі №1, водопроводу №2, (а.с.5-7). З \~Домової книги\~№ 26\~від 05.03.1964\~року вбачається, що у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , був прописаний [PERSON] та позивач [PERSON] (а.с. 9-13) З листа КП БТІ м Слов`янська № 174-18/0,45/01 від 28.01.2021 року вбачається факт зміни нумерації земельної ділянки з [ADDRESS] на [ADDRESS] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14.01.2010 року Виконкомом Райгородської селищної ради Слов`янського району Донецької області, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.4). Згідно з свідоцтвом про народження № 77 від 01.08.1956 року [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21.09.1974 року факт зміни прізвища позивачки на [PERSON] (а.с.17). Постановою державного нотаріуса Другої Слов`янської державної нотаріальної контори Грецької Т.П. від 23.03.2021 року було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька на спірний житловий будинок, у зв`язку з відсутністю документа, який посвідчує право власності на вищезазначений житловий будинок на ім`я спадкодавця (а.с.4). При цьому в 1967 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.1948 року), який втратив чинність відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Таким чином, відповідно до зазначених нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок на той час був сам факт збудування або купівлі ним будинку з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. 22.01.2021 року КП «Бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на вищевказаний житловий будинок, згідно якого вбачається, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] складається з житлового будинку А1 (площа 70.2 квадратних метри),прибудови а2, погрібу а3, ґанку а4, сараю Б1, вбиральні В1,літньої кухні-сараю Г1, сараю Д1, сараю И1, сараю Ж1, літнього душу 31, огорожі №1, водопроводу №2. (а.с.5-7). Таким чином, аналізуючи наведені докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] побудував зазначений будинок, однак за свого життя не оформив належним чином право власності на нього, не провівши його реєстрацію в органах БТІ та помер. Тобто [PERSON] , побудувавши в 1967 році житловий будинок набув статусу власника житлового будинку та набув право, в межах, установлених законом, володіння, користування та розпорядження цим майном. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, [PERSON] , як єдиний спадкоємець померлого [PERSON] , звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок не отримала через відсутність документа, який посвідчує право власності на вищезазначений житловий будинок на ім`я спадкодавця. Інших спадкоємців судом не встановлено. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (1950 р.) кожен має право на повагу до його приватного, сімейного життя та до житла. З огляду на зазначене, приймаючи до уваги факт визнання позову відповідачем та, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог, а тому, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved