Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

30.05.2014 (згідно з датою на штампі поштового відділення) Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить: -\~стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №\~157/МК13/2007-840 від 17.10.2007 року розраховану станом на 27.05.2014, а саме: заборгованість по кредиту в розмірі 8\~556,54 доларів США, заборгованість по процентам в розмірі 316,90 доларів США, а всього 8\~873,44 доларів США, а також стягнути з них заборгованість по сплаті неустойки за порушення умов вказаного кредитного договору, розраховану станом на 27.05.2014, а саме, заборгованість по сплаті пені в розмірі 6\~060,94 гривень, заборгованість по сплаті штрафу в розмірі 456,17\~гривень, а всього 6\~517,11 гривень; -\~у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 157/МК13/2007-840 від 17.10.2007 в розмірі 8873, 44 доларів США та 6\~517,11 гривень звернути стягнення на квартиру № 89, що знаходиться у м.\~Умані Черкаської області, по вул. Більшовицькій, будинок № 5\~Б, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 20.08.2008 року) ПАТ\~«КБ «НАДРА» з укладанням від імені [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «КБ «НАДРА» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для реєстрації і продажу предмету іпотеки, та початкову ціну продажу вказаної квартири встановити за згодою між [PERSON], [PERSON] та ПАТ «КБ «НАДРА», а у разі недосягнення згоди, на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність; -\~виселити [PERSON], [PERSON] із квартири № 89, що по вулиці Більшовицькій, будинок № 5-б, у місті Умані Черкаської області. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, але подав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника ПАТ «КБ «Надра», зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. У зв'язку зі смертю 05.01.2015 відповідача [PERSON] суд ухвалою від 12.10.2015 залучив до участі в справі його правонаступника [PERSON], [INFO], який є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], повідомлені про місце, день і час судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності чи письмових заперечень проти позову суду не подали. Відповідач [PERSON], повідомлена про місце, день і час судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не подала. До суду від неї надійшов відзив на позов банку від 24.02.2015, в якому відповідач, посилаючись на норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №\~1304-VII від 03.06.2014, враховуючи, що квартира, передана в іпотеку банку, є постійним місцем проживання іпотекодавця [PERSON], вказала, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки не можуть бути задоволені у примусовому порядку в період дії вказаного Закону, і на підставі цього просить відмовити в задоволені позов банку повністю (а.с. 71). У зв'язку з вказаними обставинами суд ухвалив вирішити справу на підставі наявних у ній доказів ухвалити заочне рішення у справі, відповідно до положень статей\~224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 17.10.2007 ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», та [PERSON] уклали в письмовій формі [PERSON] кредитної лінії №\~157/МК13/2007-840 (далі в тексті кредитний договір). За цим кредитним договором відповідачу [PERSON] була відкрита кредитна лінія в сумі 35\~000 доларів США, терміном на 84 місяця з 17.10.2007 по 20.10.2014 на умовах платності 14,4 % річних, забезпеченості. Також п. 1.3, 1.4 кредитного договору передбачають, що видача кредиту здійснюється окремими траншами, сума кожного траншу, термін його повернення, процентна ставка по ньому, а також інші умови обумовлюються окремими додатковими угодами. У якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, можливих штрафних санкцій розділом 2 договору передбачено, що майнові поручителі ([PERSON], [PERSON]) передають в іпотеку банку квартиру [ADDRESS], що оформляється відповідним договором іпотеки. Також з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором банк уклав з [PERSON] [PERSON] поруки від 17.10.2007, відповідно до якого останній взяв на себе обовязок відповідати всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами за належне виконання Позичальником зобовязань за Договором кредитної лінії №\~157/ МК13/2007840 від 17.10.2007 у тому числі: повернення кредиту в сумі 35000 дол. США до 20.10.2014 року, сплати відсотків за користування кредитом, сплати можливих штрафних санкцій (штраф, пеня). Поручитель повинен був виконати зобов'язання у тому ж порядку, який встановлений для позичальника кредитним договором. Поручитель відповідає перед банком у повному обсязі, солідарно із позичальником (розділ 1 договору поруки) (а.с.\~22). 17.10.2007 між Банком та [PERSON] укладена Додаткова угода № 1 до Договору кредитної лінії № 157/МК13/2007-840 від 17.10.2007, відповідно до якої останній надано транш (кредит) у розмірі 35\~000,00 доларів США, з терміном користування з 17.10.2007 по 20.10.2014, із сплатою 14.4% відсотки річних по терміновому кредиту (28.8% відсотки річних по простроченому кредиту), повернення траншу мало здійснюватися згідно з графіком, встановленим у додатку № 1 до цієї Угоди. 17.10.2007 між позивачем (іпотекодержатель) та [PERSON] і [PERSON] (іпотекодавці, майнові поручителі) укладений [PERSON] іпотеки (далі договір іпотеки), відповідно до якого останні передали в іпотеку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], предмет іпотеки. На момент укладення договору іпотеки визначена сторонами вартість предмета іпотеки складала 226690,00 грн., що в еквіваленті при перерахуванні на долари США по офіційному курсу НБУ складало 44\~889,11 доларів США. Цей договір укладений з метою забезпечення зобов'язань позичальника [PERSON] за кредитним договором. Позивач ПАТ «КБ «Надра» свої зобовязання за кредитним договором перед відповідачем [PERSON] щодо надання кредитних коштів виконав в повному обсязі, що підтверджується заявою про видачу готівки № 201 від 17.10.2007 (а.с. 33). У Додатковій угоді № 1 до кредитного договору (розділ 8) сторони погодили, що: 1)\~за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом відповідач сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня; 2) за порушення строків повернення кредиту відповідач сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми прострочених зобовязань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня; 3) за порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за існування кредитом відповідач сплачує Банку штраф у розмірі 5% від суми заборгованості поверненню кредиту та/чи сплати відсотків, вказаних у графіку і визначених на дату прострочення. 03.09.2009 банком і позичальник [PERSON] уклали Додаткову угоду №\~2 до Договору кредитної лінії №\~157/МК13/2007-840 від 17.10.2007 (далі додаткова угода №\~2), якою сторони домовилися викласти кредитний договір у новій редакції. При цьому, лишилися незмінними умови щодо суми кредиту, процентної ставки за користування кредитними коштами, забезпечення кредиту та кінцевого строку повернення кредиту. Зміни стосувались того, що: 1) у разі прострочення Позичальником строків сплати відсотків та комісій,визначеним цим договором, а також строків повернення кредиту останній сплачує пеню у розмірі 1\~% відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період невиконання зобов'язань за цим договором (пп. 4.2); 2) у разі порушення Позичальником протягом більше ніж 30 днів вимог пп. 3.3.7. цього договору, він сплачує банку штраф у розмірі 0,5 % відсотки від суми невиконаного (простроченого) зобовязання за кожний випадок (пп. 4.3.1). Позичальник [PERSON] порушує взяті на себе зобовязання щодо своєчасного і в повному обсязі повернення кредиту та сплати нарахованих процентів за користування кредитним коштами. Згідно з розрахунком ПАТ «КБ «Надра» станом на 27.05.2014 заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором № 157/МК13/2007-840 від 17.10.2007 становить 8\~873,44 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту 8\~556,54 доларів США, заборгованість по процентам 316,90 доларів США. Також у зв'язку з порушеннями умов кредитного договору станом на 27.05.2014 нарахована неустойка в загальній сумі 6\~517,11 гривень, з яких: пеня 6\~060,94 гривень, штраф 456,17\~гривень. У зв'язку з тим, що позичальник [PERSON] несвоєчасно і не в повному обсязі виконувала взяті на себе грошові зобов'язання, ПАТ «КБ «Надра» направило відповідачам письмові вимоги про погашення наявної заборгованості і дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення від 13.05.2014 за вих. № 8/16 (а.с. 37, 38). На час розгляду справи відомостей про те, що позичальник або поручителі погасили заборгованість за кредитом, суду сторони не надали. Курс валюти, встановлений НБУ на 23.02.2016, становить 2701,4507 гривень за 100 доларів США. Правовідносини сторін врегульовані такими правовими нормами. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 1049, 1054 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч.\~2 ст.1\~050 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватись порукою. Частиною 1 ст. 547 ЦК України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язань вчиняється у письмовій формі. Згідно з вимогами ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; і поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено субсидіарну відповідальність поручителя; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України). Звернення стягнення на предмет застави, згідно з ч. 1 ст. 590 ЦК України, здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою цієї статті передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Нормами статей 526, 527, 530 ЦК України визначено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.\~610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Також статті 15, 16 ЦК України містять норми про те, що особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтями 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 17.10.2007, укладеного між позивачем і [PERSON], [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом його продажу іпотекодержателем, суд, окрім наведеного вище, враховує таку правову позицію Верховного Суду України, висловлену в постанові від 2.05.2015 у справі №6-57цс15. Згідно з пунктом 1 Закону України від 03.06.2014 № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі [PERSON] №\~1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). [PERSON] № 1304-VII не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредитора, а є підставою для невиконання (відстрочення виконання) рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII. На підставі встановлених обставин та норм закону, наведених вище, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачами [PERSON] як позичальником, [PERSON] як поручителем, [PERSON]М, який є правонаступником [PERSON] (помер 05.01.2015), та [PERSON] як іпотекодавцями існують грошові зобов'язання, що виникли на підставі Договору кредитної лінії № 157/МК13/2007-840 від 17.10.2007 та Договору поруки від 17.10.2007, Договору іпотеки від 17.10.2007. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а після нього і [PERSON], не виконали належним чином і в установлений строк свої зобов'язання за вказаними договорами щодо своєчасного та у повному обсязі повернення суми кредиту, сплати нарахованих процентів, та нарахованих пені, штрафу за користування кредитом. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги банку до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення з них суми боргу за кредитним договором, та до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими, підтвердженими належними і допустимими доказами та підлягають задоволенню. Позовна вимога ПАТ «КБ «Надра» про виселення [PERSON], [PERSON] з квартири №\~89, що по вул.\~Більшовицька, 5-б, м.\~Умань Черкаської області, не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з відомостями відділу житлового господарства КП «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління № 3» (а.с. 32) та записами в будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в будинку (а.с. 30-31) в квартирі [ADDRESS]\~Б, м.\~Умань Черкаської області, зареєстровані такі особи: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Як зазначалося вище, відповідач [PERSON], [INFO], помер 05.01.2015, а місце проживання його правонаступника [PERSON] зареєстроване [INFO]. [PERSON] відсутні фактичні підстави для вирішення питання про примусове виселення [PERSON] із квартири. Згідно з Договором іпотеки від 17.10.2007 предмет іпотеки квартира № 89 в м.\~Умані Черкаської області по вул.\~Більшовицька, 5Б, належить іпотекодавцям [PERSON] (правонаступник відповідач [PERSON]М.) і [PERSON] на праві спільної сумісної власності згідно зі Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Відділом житлового господарства Уманської міської ради 02.09.1993. Відповідно до Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек від 02.03.2015, Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб'єкта від 02.03.2015 (а.с. 91-97, 98) відповідач [PERSON] окрім вказаної квартири іншого житла, яке їй належить на праві власності чи на яке вона має право на інших законних підставах, не має. Доказів можливості виселення [PERSON] до іншого постійного житлового приміщення позивач суду не надав. За змістом ч.1 ст. 575 ЦК України та ст.\~1 закону «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим законом. Згідно з ч. 3 ст.\~33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1 ст.\~40 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст.\~109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом ч.\~2 ст.\~40 Закону України «Про іпотеку» та ч.\~3 ст.\~109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.\~2 ст.\~109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із житлових приміщень, одночасно надається інше постійне житлове приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на житлові приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. Постійне житлове приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. На підставі зазначених вище правових норм Верховний Суд України в постанові від 30.09.2015 по справі №\~6-1892цс15 зробив правовий висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі норм Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення ст.\~40 цього Закону, так і норма ст.\~109 ЖК УРСР. У разі встановлення судом, що в іпотеку передано житлове приміщення, яке не було придбане за рахунок отриманих кредитних коштів, висновок про наявність передбачених законом підстав для виселення мешканців із такого житла без надання їм іншого постійного житла є помилковим. Відповідно до ч.\~1 ст.\~88 ЦПК України суд стягує з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частинах на користь позивача судові витрати на сплату судового збору в сумі 1\~099,90\~грн.

Outcome: partial