Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

31 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до [PERSON] , [PERSON] із позовом про визнання права власності на домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . 03 жовтня 2018 року [PERSON] подав зустрічний позов до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить встановити факт прийняття ним спадщини після смерті батьків, та визнати за ним право власності на Ѕ спадкове домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . В основу своїх позовних вимог позивачка-відповідачка [PERSON] зіслалася на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , а [INFO] померла її мати [PERSON] Згідно по господарських книг села Ілемня [PERSON] був власником домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] . Після його смерті власником вказаного домоволодіння стала мати [PERSON] У 1989 році стан здоров`я матері різко погіршився, вона доглядала її та фактично проживала з матір`ю на день смерті. Крім того, одразу після смерті матері вона вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном, зокрема після похорону забрала собі належне їй майно, в тому числі особисті речі, а також предмети домашнього вжитку, господарський інвентар тощо. Бажаючи скористатися своїм правом на спадкування за законом, вона звернулася в нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив в оформленні спадщини, мотивуючи тим, що відсутній документ про право власності на будинковолодіння на спадкодавця. При таких обставинах, вона не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушена звернутися в суд за захистом своїх законних прав та інтересів. Свої позовні вимоги відповідач-позивач [PERSON] мотивував тим, що доводиться рідним братом позивачки-відповідачки [PERSON] Після смерті їх батька [PERSON] він вступив у фактичне володіння та управління спадковим майном: забрав з господарства батька як спадщину ряд рухомого майна, здебільшого господарських інструментів. Після смерті матері він також забрав собі частину належного їй майна. Отже після смерті обох батьків він належним чином прийняв спадщину. Для оформлення своїх спадкових прав він звернувся в нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, мотивуючи тим, що відсутній документ про право власності на будинковолодіння. У судовому засіданні позивачка-відповідачка позовні вимоги уточнила, просила визнати за нею право власності на 1/3 частину спадкового домоволодіння, оскільки крім неї, спадщину після смерті батьків прийняли ще два її брати відповідач-позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Відповідач-позивач [PERSON] також уточнив позовні вимоги, просив визнати за ним право власності на 1/3 частину спадкового домоволодіння з цих же підстав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, направив до суду листа, в якому вказав що не може з`явитися до суду за станом здоров`я. [PERSON] та [PERSON] є його рідними братом та сестрою. Також у них був брат [PERSON] , який помер. Їх сім`я проживала в курній хаті. Спочатку помер батько, потім помер брат-інвалід, далі померла мати. Після смерті матері він жив у тій хаті сам ще три роки, потім одружився та перейшов проживати до своєї дружини. Також претендує на спадщину після смерті батьків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що будинок, в якому вона проживає, знаходиться по сусідству зі спадковим домоволодінням. Вона бачила як після похоронів [PERSON] та [PERSON] їх діти [PERSON] та [PERSON] забирали з господарства різні речі, предмети домашнього вжитку та господарський інвентар.Все це брали ск спадкове майно, а син покійних [PERSON] після смерті батьків ще деякий час жив у спадковому домоволодінні. Свідок [PERSON] дала в судовому засіданні аналогічні по суті показання. Вислухавши пояснення сторін та показання свідків, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Право громадян на власність, як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства, закріплено в Конституції України, стаття 41 якої передбачає, що кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно копій свідоцтв про народження та про одруження (а.с.9, 28), свідоцтв про смерть (а.с.10-12), враховуючи пояснення сторін, вбачаться, що [INFO] помер батько сторін [PERSON] , [INFO] помер їх брат [PERSON] , а [INFO] померла мати [PERSON] Довідкою №59 від 22 січня 2018 року (а.с.7), довідкою, яка видається у зв`язку з оформленням спадщини № 352 від 08 червня 2018 року (а.с.8), довідкою №60 від 22 січня 2018 року (а.с.27) та копіями аркушів з по господарських книг (а.с.62, 63) підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] були власниками житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті батьків. Постановами нотаріуса від 11 червня 2018 року № 153/01-16 та від 20 червня 2018 року № 166/01-16 (а.с.13, 26) підтверджено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці-відповідачці [PERSON] та відповідачу-позивачу [PERSON] відмовлено, у зв`язку з відсутністю документа власності на спадкове домоволодіння. До позовних вимог про визнання права власності підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК України 1963 р., спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.549 ЦК України 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно доданих до матеріалів справи документів та показань свідків встановлено, що відповідач [PERSON] на момент відкриття спадщини проживав разом з спадкодавцем та вступила в управління майном. Позивачка-відповідачка [PERSON] та відповідач-позивач [PERSON] також вступили в управління спадковим майном. Отже судом встановлено, що [PERSON] на день смерті була власником житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , сторони прийняла спадщину шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном, інших спадкоємців немає. Зважаючи на такі обставини, за позивачкою-відповідачкою [PERSON] та відповідачем-позивачем [PERSON] слід визнати право на спадщину, присудивши кожному по 1/3 частині спадкового домоволодіння.

Outcome: approved