Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

31 березня 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь кошти в розмірі понесених витрат 51099грн. та додатково понесені судові витрати, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. та судовий збір в розмірі 1378 грн. Позовна заява мотивована тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є [PERSON] було пошкоджено автомобіль [NUMBER], що належить [PERSON]. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України. Останнім 28 травня 2014 року було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 50000 грн., також позивачем понесені витрати в розмірі 1099грн. на проведення оцінки матеріального збитку. На даний час [PERSON] не компенсував Моторному (транспортному) страховому бюро України понесених витрат. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу без участі представника позивача. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09 грудня 2013 року о 12:15 годині [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по другорядній дорозі, не надав перевагу в русі автомобілю [NUMBER], яким керував [PERSON], і як результат автомобілі отримали механічні пошкодження, чим [PERSON] порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України. Вказані обставини встановлені постановою Київського районного суду м.Донецька від 17 лютого 2014 року, згідно якої відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, тому у відповідності до ч. 4 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була. Згідно звіту про оцінку транспортного засобу № 320 від 26 лютого 2014 року вартість матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження транспортного засобу «Skoda», реєстраційний № [NUMBER], становить 70452 грн. 82 коп. 28 лютого 2014 року потерпілий [PERSON] звернувся з заявою до МТСБУ про виплату відшкодування. У зв'язку з настанням страхового випадку, позивачем сплачено страхове відшкодування за ремонт автомобіля «Skoda», державний номерний знак [NUMBER] кошти у сумі 50000 грн., що підтверджується наказом про відшкодування шкоди № 2781 від 26 травня 2014 року, платіжним дорученням № 6345 від 28 травня 2014 р. Згідно положень Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачена діяльність Моторного ( транспортного ) страхового бюро України, яке являється гарантом виплати відшкодування потерпілим від дорожньо-транспортної пригоди особам. Відповідно до п. а ст. 41 вказаного Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. У відповідності з вимогами Закону МТСБУ виконало покладений на нього обовязок щодо виплати відшкодування [PERSON] відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу у розмірі 50000 грн. Згідно платіжного доручення № 5804 від 03 квітня 2014 року позивачем було сплачено товариству з обмеженою відповідальністю «Експерт» за послуги аварійного комісара у розмірі 1099 грн. Згідно з ст. 38.2.1 Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов \~до\~\~ власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону (Учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності). МТСБУ проводить регламентні виплати виключно на підставі ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не укладає зі страхувальниками жодних договорів, оскільки виплати відбуваються виключно на підставі закону, а не договору. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. При цьому законодавець не визначає обовязок МТСБУ відмовити у проведенні виплати з підстав недотримання триденного строку на повідомлення МТСБУ про настання страхового випадку. Враховуючи, що позивачем було відшкодовано матеріальну шкоду, яка заподіяна відповідачем, а цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вимоги в частині відшкодування витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно частин 1, 3 ст. 87 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ст.87 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Як вбачається з матеріалів справи, 05 березня 2013 року позивачем було укладено з фізичною-особою підприємцем [PERSON] контракт № 83 про надання правової допомоги. Також, 14 березня 2016 року між сторонами контракту було укладено додаткову угоду, за змістом якої позивачем передано завдання на ведення справи [PERSON], розмір послуг визначено у сумі 2000 грн. Відомостей щодо оплати вказаної суми замовником матеріали справи не містять. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що фізична-особа підприємець [PERSON], який надавав правову допомогу, має право на зайняття адвокатською діяльністю або є іншим фахівцем в галузі права, що згідно вказаних норм закону є підставою для стягнення витрат на правову допомогу. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. Також, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1378 грн., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial