Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

31 січня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що після смерті його дружини [PERSON], відкрилася спадщина, яка складається з земельних ділянок: -площею 4,5909 га, кадастровий № [NUMBER], розташованої на території Григорівської сільської ради Барвінківського району Харківської області; -площею 0,5570 га, кадастровий № [NUMBER], розташованої на території Григорівської сільської ради Барвінківського району Харківської області; -площею 0,1326 га, кадастровий № [NUMBER], розташованої на території Григорівської сільської ради Барвінківського району Харківської області; -площею 1,7990 га, кадастровий [NUMBER], розташованої на території Григорівської сільської ради Барвінківського району Харківської області. Проте державний нотаріус Другої краматорської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно позивачу відмовила, у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на вказані земельні ділянки. Позивач посилаючись на те, що отримати іншим шляхом правовстановлюючі документи на земельні ділянки, а також оформити спадщину не має можливості, просив позов задовольнити. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. На задоволенні позову наполягає. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Згідно ч.1.4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. На підставі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується фотокопією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], виданим 30 жовтня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції Донецької області ( а. с. 7). З наданих Відділом у Барвінківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № [NUMBER] від 17 серпня 2018 року, [NUMBER] від 17 серпня 2018 року, [NUMBER] від 17 серпня 2018 року, [NUMBER] від 17 серпня 2018 року вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належать земельні ділянки, розташовані на території Григорівської сільської ради Барвінківського району Харківської області: -площею 4,5909 га, кадастровий № [NUMBER]; -площею 0,5570 га, кадастровий № [NUMBER]; -площею 0,1326 га, кадастровий № [NUMBER]; -площею 1,7990 га, кадастровий [NUMBER]. Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] є чоловіком померлої [PERSON], а отже спадкоємцем першої черги за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України (а.с.6). В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача стосовно того, що державний нотаріус Другої краматорської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельні ділянки відмовила, оскільки у [PERSON] відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки (а.с.5). Таким чином, судом достовірно встановлено, що право власності на зазначені вище земельні ділянки належали спадкодавцю, але документи, що підтверджували її право, втрачені, а тому вказана спадщина все рівно є предметом спадкування після смерті [PERSON] в зв'язку з чим право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, прийнята спадщина визначається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року за № 19/32-319 - у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника повинно вирішуватись в судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінивши, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved