Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

31.08.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі вказує, що вона є власником зазначеного будинку на підставі Договору дарування житлового будинку від 08.08.2005 року. У даному будинку зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON], який вселився до цього будинку 26.02.2004 року як член сім'ї попереднього власника [PERSON] Відповідач з моменту набуття позивачем права власності на житловий будинок у ньому не проживає. Його фактичне місце перебування не відоме. Позивач вважає, що реєстрація відповідача у будинкуперешкоджає їй повною мірою користуватися та розпоряджатися своїм майном. Ухвалою суду від 17 вересня 2018 року будо відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідачем відзив в строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, не поданий. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судовим розглядом встановлено, що на підставі Договору дарування житлового будинку від 08 серпня 2005 року, позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], що також вбачається із Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.08.2005 року. Із будинкової книги для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 25.02.2004 року. Однак відповідач [PERSON] не проживає у будинку за місцем своєї реєстрації з дати реєстрації, що підтверджується актом обстеження, складеним 20.08.2018 року депутатом Балаклійської міської ради Харківської області Коноваловою О.В. у присутності [PERSON] та [PERSON], та письмовими поясненнями свідків. Враховуючи викладене, суд приходить висновку про достовірність та правдивість фактів, що містять матеріали справи, а також доводів, наведених позивачами у позовній заяві на підтвердження своєї правової позиції. Реєстрація відповідача у будинку, що належить позивачу, безперечно обмежує його права власника. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved