Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

29.08.2019 [PERSON] звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Галицької районної державної адміністрації і просить ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітньої дитини, сина - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача аліменти у користь позивача на утримання малолітньої дитини, сина, [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, у розмірі по 2000 грн. на дитину щомісяця до досягнення ним повноліття, стягнення розпочати з часу пред`явлення позову. З протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2019 року, дана справа передана для розгляду судді Юсип І.М. Позовні вимоги мотивує тим, що 03 вересня 2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] . В шлюбі у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя у них не склалося, відповідач зловживав алкоголем, не піклувався про свою сім`ю, а з 2014 року фактично припинили свої шлюбні відносини, син залишився проживати з нею. Батько будь-якої участі у вихованні та утриманні сина не приймає, не цікавиться його життям, не забезпечує матеріально, не спілкуються з дитиною, відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Позивачка самостійно займається вихованням дитини, піклується про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, створює належні умови для розвитку її природних здібностей. Тому, позивачка просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Окрім того просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000, 00 грн. щомісячно з часу пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Шевчук Н.М. в судове засідання не з`явились, представник позивача подала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання викликів до суду, проте в судове засідання не з`явився, жодних заяв пов`язаних з рухом справи, відзиву на позов на адресу суду не скерував. Представник Служби у справах дітей Галицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області в судове засідання не з`явилася. Начальником сектору служби Думан Е. подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника та підтримує висновок комісії з питань захисту прав дитини. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судовогозасідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або безповідомлення причин; відповідачне подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст. 5 ЦПК України, визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 03 вересня 2012 року у Демешківській сільській раді Галицького району Івано-Франківської області, актовий запис № 9 (а.с. 17). У шлюбі народився син, [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцва про народження серії [NUMBER] від 10 квітня 2013 року (а.с. 18). Сторони проживають окремо з 2014 року, син проживає з позивачем, а відповідач жодної допомоги не надає, участі у вихованні не бере. Відповідач не відвідує дитину, не піклується про фізичний і духовний розвиток її, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків, а статтею 12 Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Відповідно до ст. 14 Закону діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року N 20, надано судам роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Галицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області від 17.01.2020 року, така вважає за недоцільне позбавити батьківських прав відповідача, [PERSON] щодо малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , оскільки позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі. Згідно ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За ч.2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). Подружнє життя між сторонами не склалося, а тому на сьогоднішній день проживають окремо більше п?яти років, малолітній син залишився проживати з матір`ю. Позивачка не має змоги самостійно повністю утримувати дитину, а відповідач допомоги на його утримання не надає. Дитину не навідує, подарунків, речей та продуктів, іграшок для сина не купляє, повністю самоусунувся від виховання та утримання дитини. Відзиву на позов від відповідача не надходило, будь-яких заперечень щодо розміру аліментів не подано. Враховуючи матеріальне становище платника аліментів, те що відповідач має дохід, оскільки працює на сезонних роботах, на утриманні у нього нікого іншого не має, те що дитина проживає з матір`ю, яка не має змоги повністю самостійно її утримувати, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій у розмірі по 2000, 00 грн. щомісячно починаючи з 29.08.2019 р. до досягнення ним повноліття. На підставі вищенаведеного, враховуючи те, що відповідач не виконує без поважних причин обов`язків по вихованню малолітньої дитини, оцінюючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини є підставним та підлягає до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір. На підставі вищенаведеного, ст.ст. 150, 155, 164, 166, 180, 181, 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved