overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

30 вересня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачка не виконує свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення, позовні вимоги підтримав (а.с. 53). Належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи (про що свідчить поштове повідомлення (а.с. 60) відповідачка не з`явилася до суду, не повідомила про причини неявки. З'ясувавши позицію позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких міркувань. 14.12.2012р. між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір № б/н, за яким відповідачці був наданий кредит у розмірі 4000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов договору кредиту позивач виконав свої зобов'язання з надання кредиту. Через невиконання [PERSON] своїх зобов'язань виникла заборгованість в розмірі 13269,65 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Оскільки відповідачка станом на 21.08.2016р. заборгувала ПАТ КБ «Приватбанк» 13269,65 грн., та добровільно не сплачує борг, то з метою захисту прав позивача, як сторони кредитного договору, з [PERSON] на його користь необхідно стягнути вказані кошти в примусовому порядку, а також понесені ним у справі судові витрати у виді судового збору в розмірі 1378 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

30 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1405. Від даного шлюбу сторони дітей не має. Шлюбні відносини припинені з липня 2016 року в звязку з тим, що подружжя має різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаєморозуміння, почуття поваги та кохання одне до одного. Питання про поділ майна не ставиться. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Наполягав на постановленні по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. 27 грудня 2016 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-БК №290745 (а.с.7). З\~ матеріалів справи вбачається, що подружні\~ стосунки\~ сторони\~ фактично припинили з липня 2016 року. Суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини припинення сімейних стосунків, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що причина розладу подружніх\~ відносин між сторонами є\~ справжньою, глибинною, подружжя фактично припинили спільне проживання і сімейне життя з поважних\~ причин, а також встановлено у судовому засіданні, що сторони не підтримують сімейних\~ відносин, в звязку з чим суд\~ прийшов\~ до\~ висновку, що у даний час шлюб носить формальний\~ характер,\~ подальше спільне\~ життя\~ сторін і\~ збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому\~\~ вважає, що\~ шлюб між сторонами\~ повинний\~ бути\~ розірваний. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

30 вересня 2016 року позивач [PERSON]\~\~звернулася\~\~до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею і знаходиться на її утриманні, у розмірі 1/4 частини з всіх доходів відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня ухвалення рішення суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, в наданій суду письмовій заяві просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Наполягала на постановленні по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. 27 грудня 2016 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов до висновку, що позов обґрунтований, підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що сторони мають від спільного проживання неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5,26). Згідно ст. 180 СК України батьки повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів, суд\~\~відповідно до ст. 182 СК України, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та відомості про відповідача, а тому вважає, що на користь позивача можливо стягнути аліменти\~\~у\~\~розмірі 1/4\~\~частини з всіх видів доходів відповідача. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

30 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на час навчання, посилаючись на те, що вона є дочкою відповідача та на даний час продовжує навчання на денній формі в Житомирському технологічному коледжі та потребує матеріальної допомоги зі сторони батька, який не надає матеріальної допомоги на її утримання, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач позов підтримала із підстав зазначених в ньому та просила стягувати аліменти в розмірі 550 гривень. Відповідач [PERSON] позов визнав та не заперечив проти задоволення позову. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 22 серпня 1998 року в м.Житомирі в свідоцтві про народження якої в графі «батьки» записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до довідки від 06 вересня 2016 року №1-583 [PERSON] дійсно навчається на 2 курсі денної форми навчання в Житомирському технологічному коледжі з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2018 року (а.с.6). Згідно ч.1 ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Оцінивши надані докази на умовах змагальності і в межах заявлених позовних вимог, суд задовольняє позов про стягнення аліментів на час навчання повнолітньої дочки [PERSON], оскільки вона продовжує навчання після досягнення повноліття, не досягла 23 річного віку та потребує матеріальної допомоги. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

30 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 14.06.2014 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції у Вінницькій області. Від даного шлюбу у подружжя дітей немає, проте відповідач відмовляється від добровільного розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу одне до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сім'ї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем та змінити її прізвище на дошлюбне - «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилася, в позовній заяві вказала, що просить розглядати справу без її участі, строк на примирення просила не надавати. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав, строк на примирення просив не надавати. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 14.06.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ямпільського районного управління юстиції у Вінницькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], актовий запис № 46. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із матеріалів справи сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть, вважають примирення неможливим, позивач наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

30 вересня 2016року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що 29 липня 2005року у Міському відділі РАЦС Миколаївського МУЮ він уклав шлюб з відповідачем. Позивач зазначив, що від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON], 02.10.2011року народження. Позивач вказав, що в останній час шлюбні відносини між подружжям погіршились і фактично припинились через постійні сварки, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, втрату почуття любові та взаємоповаги. Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та вказала що позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2005року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФП №003376 виданим Міським відділом РАЦС Миколаївського МУЮ 29 липня 2005року. Сторони мають спільного сина [PERSON], 02.10.2011року народження, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинилися з вересня 2014року, позивач на примирення не згоден та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача. За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Оскільки при реєстрації шлюбу відповідач не змінювала прізвище то після його розірвання підстав для його зміни відповідно до ст.113 СК України немає.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-27 00:00:00

30 вересня 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. У судовому засіданні 10.11.2016 року судом надавався судом двомісячний строк на примирення сторін за клопотанням відповідача. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Наполягала на розірванні шлюбу. Зазначила, що більше двох років відповідач вже не проживає з нею, не надає жодної допомоги. За час, наданий судом для примирення, жодних дій до примирення відповідач не вчиняв і вона категорично заперечує щодо можливості збереження шлюбу. Відповідач\~у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив надати ще два місяця на примирення, оскільки зараз перебуває в суді на розгляді справа по їх квартирному питанню. Заперечує проти розірвання шлюбу, оскільки в нього немає іншого місця проживання, він зареєстрований в її квартирі і бажає проживати в цій квартирі, а після розірвання шлюбу вона зможе його зняти з реєстрації. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 18 грудня 2012 року. Сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси. Однієї сім'єю не проживають з травня 2015 року , що підтверджується матеріалами справи. Вжиті судом заходи щодо примирення подружжя результату не дали.Заперечення відповідача стосовно місця реєстрації та його проживання у квартирі позивачки не має правового значення для вирішення питання щодо розірвання шлюбу у сімейних правовідносинах сторін. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути половину судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

30 вересня 2016 року позивач звернувся з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. У судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, до суду надіслав заяву про визнання ним позову та розгляд справи без його участі. Представник органу опіки та піклування подав заяву про розгляд справи без його участі та зазначив за доцільне позбавити батьківських прав відповідача, оскільки це буде в інтересах дитини. Фіксуванння судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст . 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком доньки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). Відповідач спільно не проживає з дитиною, вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, долею доньки не цікавиться та не намагався вжити заходів до спілкування з дитиною. Згідно з норми ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідач написав нотаріально посвідчену заяву, в якій не заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до дочки (а.с. 9). Вищевикладене знайшло своє підтвердження в матеріалах справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Деснянської районної у місті Чернігові ради відповідача доцільно позбавити батьківських прав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

30 вересня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 03.03.2000 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано в судовому порядку 16.06.2016 р. Від шлюбу мають дітей, а саме, сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. Вказала, що відповідач не працює, однак має періодичні заробітки, але не надає грошові кошти, і вона змушена сама утримувати дітей. Просила суд постановити рішення, за яким стягувати з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 459 грн 1/3 частки з усіх видів заробітку. У подальшому, до початку розгляду справи по суті позивач уточнила свої вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі по 500 грн щомісячно на кожну дитину до їх повноліття. В судове засідання позивач не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі, а справу розглянути за її відсутності. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час та місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин не зявився. У своїй заяві позивач погодилася в разі відсутності відповідача на постановлення рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню виходячи з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 березня 2000 р., який розірвали у судовому порядку 05 серпня 2016 р. В період шлюбу, а саме, 18 грудня 1999 р. у них народився син [PERSON], 20 листопада 2001 р. народилася донька [PERSON], а 03 травня 2007 року донька [PERSON], батьком яких є відповідач. Встановлено, що сторони з травня місяця 2016 р. проживають окремо. Діти залишилися проживати з матірю і знаходяться на її утриманні. Відповідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК). Судом зясовано, що відповідач має задовільний стан здоровя і інших обовязкових платежів не має. Постійної роботи не має, отже має нерегулярний, мінливий дохід. За такого, суд, з урахуванням обставин визначених ст. 182 СК України, виходячи з принципу розумності, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей до досягнення ними повноліття в твердій грошовій сумі в розмірі визначеному позивачем. Відповідно з вимогами ст. 191 СК України аліменти підлягають стягненню з відповідача з моменту подачі до суду позову, тобто з 30 вересня 2016 року і на підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України підлягають обовязковому негайному стягненню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved