Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

31.05.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом до про зняття заборони з нерухомого майна до відповідача Верхньодніпровської державної нотаріальної контори ,третя особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська районна державна адміністрація Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03.06.2019 року відкрите провадження у справі. Справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні з викликом сторін на 19.08.2019 року. 19.08.2019 року в судовому засіданні оголошено перерву за клопотанням позивача для уточнення позовних вимог, справу призначено до розгляду на 30.08.2019 року. 20.08.2019 року позивачем уточнені позовні вимоги. В якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору залучені: [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] . Згідно заявлених позовних вимог за позовною заявою позивач просить зняти обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна, а саме з будинку за адресою: [ADDRESS] підстава обтяження: договір довічного утримання, реєстровий номер 1-929 від 08.05.1996 року Верхньодніпровська ДНК, реєстраційний номер обтяження: 3843185 і виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис реєстратора Верхньодніпровської державної нотаріальної контори від 05.10.2006 року № 3843185 про заборону на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] , який на праві спільної сумісної власності належить йому і членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: 02 квітня 2002 року він набув право власності на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] згідно розпорядження №2278 від 02 квітня 2002 року виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради. Вказаний будинок приватизований ним згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». З наміром приведення документів на житло у відповідність до вимог чинного законодавства та подальшого відчуження будинку, котрий належить йому і членам його сім`ї на праві спільної сумісної власності він звернувся до Верхньодніпровської районної державної адміністрації для державної реєстрації права власності. Однак отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав і їх обтяжень за підставами наявності зареєстрованих обтяжень речових прав на належне йому нерухоме майно (заборона на нерухоме майно № 3843185). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на будинок за адресою: [ADDRESS] накладено заборону в відчуження, реєстраційний номер обтяження: 3843185. Зареєстровано: 05.10.2006 року за № 3843185, реєстратор Верхньодніпровська ДНК, внесено як архівний запис, власником вказаний [PERSON] , [PERSON] . З викладеного вбачається, що запис про заборону відчуження будинку за адресою: [ADDRESS] був внесений до реєстру як архівний в 2006 році і на той час власником житлового будинку був він та члени його сім`ї Для зняття заборони відчуження він звернувся до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, але отримав відповідь про те, що немає можливості зняти (припинити) вищевказану заборону, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його в відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач проти задоволення заявлених позовних вимог заперечував посилаючись на те, що є неналежним відповідачем у справі, оскільки відповідно до п. 52 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при посвідченні договору відчуження нерухомого майна перевіряється відсутність заборон відчуження або арешту за даним майном, а такий договір був укладений набувачами майна за договором довічного утримання [PERSON] ,, і [PERSON] з Верхньодніпровською міською радою. Договір купівлі - продажу за адресою: [ADDRESS] був посвідчений 16.05.2000 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Зезуль Л.Я за реєстровим № 594 у п. 4 зазначеного Договору вказується, що продавці свідчать про те, що жилий будинок не заставлений та під забороною не перебуває. Також у посвідчувальному написі нотаріус підтверджує факт відсутності заборон та арештів на дане майно. Згідно архівних даних Верхньодніпровської державної нотаріальної контори, заборона на вищезазначений будинок до цього часу не знята. Відмітки про зняття заборони на примірнику договору та у реєстрі для реєстрації заборон за даний період відсутні. Тому вважає, що набувачі майна не звертались до нотаріальної контори для зняття заборон. Нотаріус не має можливості зняти заборону з вищезазначеного домоволодіння, оскільки [PERSON] ,. не є стороною договору довічного утримання. Тому заборона відчуження може бути знята за рішенням суду. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська районна державна адміністрація, [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] , в судове засідання не з`явились, подавши заяви про розгляд справи у їх в відсутність. письмових пояснень суду не надали. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 02 квітня 2002 року позивач та члени його сім`ї набули право власності на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] згідно розпорядження №2278 від 02 квітня 2002 року виконавчого комітету Верхньодніпровської міської ради. Вказаний будинок приватизований ним згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», що підтверджується копією свідоцтва про право власності на домоволодіння. З наміром приведення документів на житло у відповідність до вимог чинного законодавства та подальшого відчуження будинку, котрий належить позивачу і членам його сім`ї на праві спільної сумісної власності, останній звернувся до Верхньодніпровської районної державної адміністрації для державної реєстрації права власності. Однак отримав рішення про відмову у державній реєстрації прав і їх обтяжень за підставами наявності зареєстрованих обтяжень речових прав на належне йому нерухоме майно (заборона на нерухоме майно № 3843185), що підтверджується копією рішення державного реєстратора. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на будинок за адресою: [ADDRESS] накладено заборону в відчуження, реєстраційний номер обтяження:3843185. Зареєстровано: 05.10.2006 року за № 3843185, реєстратор Верхньодніпровська ДНК внесено як архівний запис, власником вказаний [PERSON] , [PERSON] . Запис про заборону відчуження будинку за адресою: [ADDRESS] був внесений до реєстру як архівний в 2006 році і на той час власником житлового будинку був позивач та члени його сім`ї Для зняття заборони відчуження позивач звернувся до Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, але отримав відповідь про те, що немає можливості зняти (припинити) вищевказану заборону . Накладений арешт на зазначене належне позивачеві майно обмежує повноваження позивача, як власника зазначеного вище нерухомого майна. Відповідно до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що заборона відчуження на зазначений вище житловий будинок була накладена завідуючою Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Комарової І.В за договором довічного утримання від 08.05.1996 року у кладеному між [PERSON] ( відчужував майна) і [PERSON] і [PERSON] (набувачі майна). З пояснень нотаріуса судом встановлено, що в подальшому набувачі будинку [PERSON] , і [PERSON] , продали вищезазначений житловий будинок Верхньодніпровській міській раді, а остання в свою чергу передала зазначений будинок позивачеві та членам його сім`ї. Враховуючи, що на час набуття позивачем права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] заборона на дане домоволодіння була відсутня, так як пояснень відповідача вбачається, що на час посвідчення договору відчуження зазначеного домоволодіння між [PERSON] ,, і [PERSON] з Верхньодніпровською міською радою приватним нотаріусом перевірялась відсутність заборон та арештів на дане майно про що зазначено в договорі купівлі-продажу. Заборона відчуження зазначеного домоволодіння була внесена до Єдиного реєстру заборон лише в 2006 році, як архівний запис, суд приходить до висновку, що на час передачі зазначеного вище домоволодіння у власність позивача питання про наявність відсутність заборон з приводу цього домоволодіння з`ясовувалось і вирішувалось, так не було встановлено будь-яких перешкод щодо передачі зазначеного домоволодіння у власність позивача та членів його сім`ї. Позивач намагався вирішити питання щодо зняття заборони відчуження з належного йому домоволодіння в позасудовому порядку шляхом звернення до нотаріуса, але отримав відмову. За вищевказаних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у відповідності із обраним позивачем способом захисту його порушених прав. Оскільки наявність заборони на домоволодіння, яке перебуває у власності позивача і членів його сім`ї порушує право власності позивача і членів його сім`ї на належне їм майно. дані заборони були відсутні не час передачі зазначеного вище домоволодіння у власність позивача і не стосуються зобов`язань позивача і членів його сім`ї. Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 грн., покласти на позивача [PERSON] , оскільки не вбачає вини відповідача у порушенні прав позивача.

Outcome: approved