Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

31 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у період з 08 квітня 2000 року по 23 лютого 2007 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між ними розірвано рішенням суду від 23 лютого 2007 року. Від подружнього життя мають повнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. На даний час остання навчається на бюджетній основі в Національному університеті біоресурсів і природокористування України на денній формі навчання, на роботу працевлаштуватися вона не має змоги. Крім того, щороку вона повинна сплачувати за проживання в гуртожитку 5200 гривень. Відповідач на утримання доньки матеріальної допомоги не надає, а позивач не в змозі самостійно утримувати доньку, якій постійно необхідні кошти на проживання, харчування, одяг, підручники, проїзд до місця навчання тощо. Відповідач їздить на роботу за кордон: в Чехію та інші країни, отримує велику заробітну плату та має змогу надавати кошти на утримання доньки. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, щомісячно в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу). Ухвалою суду від 27 вересня 2018 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 19 жовтня 2018 року позивач подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій змінила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1\~500 гривень щомісячно до закінчення дитиною навчання. У судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги зменшила, просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень. Пояснила, що донька [PERSON] навчається в університеті на бюджетній основі та з вересня 2018 року отримує стипендію в розмірі 1280 гривень на місяць. Вона витрачає на утримання доньки такі кошти: за гуртожиток сплачено нею 5200 гривень, тобто по 520 гривень за кожен місяць проживання (чек по оплаті вона приєднує до справи); квиток на проїзд з Києва до Ворожби Білопільського району коштує 115,90 гривень в одному напрямку, тобто вартість чотирьох квитків 463,60 гривень на місяць (квиток приєднує до справи), приїжджає донька додому двічі на місяць; на проїзд до університету маршруткою донька витрачає 16 гривень на день (по 8 гривень в один кінець - вартість маршрутки в Києві), тобто на 20 днів вартість проїзду до вузу і назад становить 320 гривень на місяць; також, враховуючи, що одним з основних предметів, який вивчає донька, є креслення, то вона витрачає значні кошти на канцелярію, а саме: папір, олівці, тубуси, ватман, книжки. Також донька витрачає кошти на обіди в університеті, одяг, взуття. Якщо порахувати тільки проживання та проїзд, то вже на місяць виходить сума 1303,60 гривень. Відповідач раніше здійнював перевезення маршрутним таксі в Чехію та Польщу, останні його рейси в Російську Федерацію, він перетинає кордон в пункті пропуску Бачівськ поблизу Глухова, звідки неодноразово телефонував доньці. Відповідач зазначає, що він отримує на місяць три-чотири тисячі гривень доходу, а в Фейсбуці викладає фото з дарунками для дітей, вартість яких значна, наприклад гироскутер, який коштує до 10\~000 гривень. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Про час, день і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надіслав до суду письмовий відзив з додатками, в якому він вказує на те, що постійно надавав дочці [PERSON] матеріальну допомогу, але перестав її надавати внаслідок погіршення відносин між ними, а саме, коли він відмовився купувати їй IPhone 7 Plus за 21\~999 гривень (до матеріалів справи додано фото переписки з соціальних сітей), хоча пояснив їй, що купити його не може, оскільки вартість його завелика. На даний час у нього є нова сімя: дружина [PERSON], [INFO], з якою він перебуває у шлюбі з 29 травня 2008 року. Також у них є спільні діти: син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. До складу сімї також входить і теща [PERSON], [INFO]. На даний час він тимчасово не працює, підприємницькою діяльністю не займається, проживає разом з матірю дружини у її будинку, у власності ні власного житла, ні земельної ділянки не має. Посилаючись на чинне законодавство, він просить у задоволенні позову відмовити повністю, оскільки не має змоги надавати доньці матеріальну допомогу, бо є батьком трьох малолітніх дітей від іншого шлюбу, тимчасово не працює, постійного (стабільного) заробітку не має, його дохід є мінливим і становить приблизно 3-4 тисячі гривень на місяць. Він зазначає, що позивач не надала суду жодного допустимого і достатнього доказу на підтвердження того, що він може надавати доньці матеріальну допомогу. Щодо розміру аліментів ? частка від усіх видів заробітку (доходу), то він вказує, що так як він офіційно не працює, то розмір аліментів може бути визначено тільки у твердій грошовій сумі. Вартість оплати проживання в гуртожитку 5200 гривень не підтверджена доказами, тим паче, що учбовий рік вже розпочався, тож позивач або мала заплатити за гуртожиток, або ж отримати рахунок для оплати, але все ж він згоден оплатити вартість гуртожитку в сумі 2600 гривень. Також він заперечує щодо вимоги позивача стягувати аліменти з дня подання позову до суду, вказуючи, що дана вимога не розповсюджується на відносини, визначені статтями 198 та 199 Сімейного кодексу України. Таким чином, він просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, належним чином повідомлена про дату та місце розгляду справи. Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON], уточнені в судовому засіданні 09 листопада 2018 року, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено,\~що позивач\~[PERSON] та\~відповідач [PERSON]\~є батьками\~[PERSON],\~[INFO],\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~народження серії І-БП № 017016 (а.с.57). Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-БП № 028086 шлюб між сторонами розірвано 23 лютого 2007 року (а.с.4). [PERSON] на даний час є повнолітньою та студенткою І курсу Національного університету біоресурсів і природокористування України, де навчається на денній формі навчання за державним замовленням на факультеті землевпорядкування за спеціальністю 193 Геодезія та землеустрій, дата завершення навчання за освітнім ступенем «бакалавр» - 30 червня 2022 року (а.с.6). Відповідно до довідки про доходи, позивач [PERSON] працює обліковцем у Фермерському господарстві «Іскрисківщинське» та отримує заробітну плату в сумі 1386,78 гривень щомісяця, загальна сума доходу за період з 01 лютого 2018 року по 31 липня 2018 року становить 8320,68 гривень (а.с.7). Згідно з квитанцією за проживання в гуртожитку Національного університету біоресурсів і природокористування [PERSON] 20 серпня 2018 року сплатила 5200 гривень (а.с.54). Як вбачається з копій проїздних документів, виданих на імя [PERSON], за проїзд від м.Києва до м.Ворожби вона сплатила 26 жовтня 2018 року 115,90 гривень, за проїзд з м.Ворожби до м.Києва 27 серпня 2018 року - 202,85 гривень (а.с.55,56). Таким чином, судом встановлено, що повнолітня [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні матері та не може самостійно заробляти собі на життя, так як здобуває освіту, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач 29 травня 2008 року уклав шлюб з [PERSON], який зареєстровано виконкомом Оноцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, актовий запис № 5 (а.с.30, зворотній бік, 43). В шлюбі з [PERSON] у відповідача народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], 09 серпня 2012 року, [PERSON], 11 квітня 2018 року, що підтверджується свідоцтвами про народження відповідно Серії 1-ФМ №111106, Серії 1-ФМ №233710, Серії 1-ФМ №408919. Всі діти на даний час є малолітніми (а.с.31-32, 44-46). Відповідно до довідок Оноцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області [PERSON] проживає в [INFO] «а» та має наступний склад сімї: дружина [PERSON], теща [PERSON], діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], 2012 року, [PERSON],[INFO]. На даний час [PERSON] звільнений з роботи з 19 травня 2005 року (підстава трудова книжка АХ № 199293), не працює, згідно з погосподарською книгою власного житлового будинку та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку на території села Онок не має (а.с.32,33,47, 48, 49). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було накладено арешт на все нерухоме майно відповідача постановою про арешт майна та заборону його відчуження, 13393364, 26 лютого 2010 року ВДВС Виноргадівського РУЮ (а.с.33-34, 50). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи правними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обовязок батьків утримувати своїх дітей. В силу ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною пятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст.\~199\~СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до\~ч.\~1\~ст. 200\~СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. За приписами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до розяснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів, як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потребу у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з системного аналізу наведених вище норм чинного законодавства, суд враховує те, що загальний показник прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць у 2018 році становить з 01 січня по 30 червня 2018 року 1700 гривень, з 01 липня по 30 листопада 2018 року 1777 гривень, з 01 грудня по 31 грудня 2018 року 1853 гривні. [PERSON] є повнолітньою, продовжує навчатися в університеті на денній формі навчання, не працює, у звязку з чим не має власного заробітку та перебуває на утриманні матері. Позивачем надано докази про оплату вартості гуртожитка при університеті, де навчається донька, копії проїздних документів до місця навчання - м.Києва і назад. Відповідач є особою працездатного віку, не надав даних щодо непрацездатності, про перебування на обліку в центрі зайнятості в пошуках роботи. Безпідставними є і доводи відповідача про те, що він не має можливості надавати доньці матеріальну допомогу, так як не має постійного місця роботи, на його утриманні перебувають троє малолітніх дітей, оскільки відповідач не довів належними та допустимими доказами перебування на малолітніх дітей саме на його утриманні. Надані відповідачем дані про накладення арешту на все нерухоме майно, яке йому належить, суд не приймає до уваги, так як це не є обставиною, яка враховується при визначенні розміру стягнення. Виходячи із обовязку батьків утримувати дитину, врахувавши, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд дійшов висновку про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітньої доньки [PERSON], яка продовжує навчання, аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1\~000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved