Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

7 травня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з названим позовом до ДСП «Чорнобильська АЕС» з вимогою ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь 500\~000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті сина [PERSON]. Посилалася на те, що їй завдано душевних страждань через смерть сина, повязану з виконанням ним обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка є власником джерела підвищеної небезпеки і повинна відповідати за завдану їй моральну шкоду. 7 травня 2015 року [PERSON] також звернулася до суду з аналогічним позовом про стягнення з відповідача на її користь 500\~000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті чоловіка [PERSON]. Позивач також посилалася на те, що зазнала душевних страждань через смерть чоловіка, повязану з виконанням ним обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, яка як власник джерела підвищеної небезпеки повинна відповідати за завдану їй моральну шкоду. Ухвалою від 21 травня 2015 року справи за позовами [PERSON] і [PERSON] обєднані в одне провадження. Відповідач подав заперечення на позовну заяву, які мотивував тим, що спірні правовідносини регулюються нормами спеціального законодавства, а саме Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 р. «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно Закону держава взяла на себе відповідальність за пошкодження здоровя або втрату працездатності постраждалими внаслідок Чорнобильської катастрофи, втрату годувальника, якщо його смерт повязана з Чорнобильською катастрофою та матеріальні втрати громадян у звязку з Чорнобильською катастрофою. Статтею 48 Закону передбачена виплата одноразової компенсації та щорічної допомоги на оздоровлення учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами, дітям-інвалідам, сімям, які втратили годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, смерть яких повязана з Чорнобильською катастрофою, батькам померлого. Водночас Законом не передбачено відповідальності держави у виді відшкодування моральної шкоди. ДСП «Чорнобильська АЕС» по зобовязанням держави не відповідає і є неналежним відповідачем. В судове засідання позивачі особисто та їх представник не зявились за наявності клопотання представника позивачів про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на зазначені у письмових запереченнях обставини. З матеріалів справи встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є громадянкою [PERSON] Федерації і проживає за адресою: [INFO], що підтверджено копією сторінок паспорта (а.с.4). Їй встановлена друга група інвалідності з причини загального захворювання з третім ступенем обмеження здатності до трудової діяльності з 04.02.2005 р., що підтверджено копією довідки МСЕ (а.с.5). Згідно наданої копії свідоцтва про народження [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] (а.с.6). Позивач [PERSON], [INFO], є громадянкою України і проживає за адресою: [INFO], що підтверджено копією сторінок паспорта (а.с. 22). Вона є пенсіонером за віком, їй встановлена друга група інвалідності з причини загального захворювання, з 01.11.2004 р., довічно (а.с.24). З 31 березня 1972 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджено наданою копією свідоцтва про шлюб (а.с.25). Згідно наданої копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер 27 жовтня 2008 року у віці 56 років в м. Зимогіря Словяносербського району Луганської області (а.с. 7). [PERSON] мав статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), що підтверджено копією дубліката посвідчення серії А № 134871, виданого Донецькою облдержадміністрацією (а.с.8). З 1 вересня 2001 року йому була встановлена друга група інвалідності з причини захворювання, повязаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і виконанням обовязків військової служби, довічно, визнано непрацездатним, визначено ступінь втрати працездатності 80% та рекомендовано лікування у психіатра (а.с. 9). Згідно наданої копії експертного висновку від 12 березня 1993 року [PERSON] встановлено звязок з роботами на Чорнобильській АЕС та з виконанням обовязків військової служби захворювання у виді наслідків органічного ураження головного мозку, вираженого психоорганічного синдрому, змішаного варіанту, дисциркуляторної енцефалопатії першого ступеня з мікроорганічною неврологічною симптоматикою на фоні ВСД, з перманентно-парокзизмальним перебігом (а.с.10). Згідно витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного звязку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва від 5 жовтня 2011 року травма старшого лейтенанта у відставці [PERSON], [INFO], у виді механічної асфіксії від здавлення грудної клітки та живота (компресійна асфіксія), яка настала внаслідок вказаних захворювань та послужила причиною його смерті, повязана з виконанням обовязків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (а.с.11). Згідно довідки від 18.03.2015 р. Чорнобильська атомна електростанція згідно з наказом Міністерства енергетики СРСР від 17.10.1986 р. № 6 «Про створення обднання» з 10.10.1986 р. входила до складу виробничого обєднання «Комбінат». Наказом Міністра атомної енергетики та промисловості СРСР від 16.01.1990 р. № 56 «Про розподіл обєктів між ВО «Комбінат» та ВО «Чорнобильська АЕС» на базі Чорнобильської АЕС утворено підприємство ВО «Чорнобильська АЕС». Згідно з наказом Міністерства енергетики України від 22.09.1997 р. № 22 ВО «Чорнобильська АЕС» перейменовано у відокремлений підрозділ «Чорнобильська АЕС» державного підприємства НАЕК «Енергоатом». Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2011 р. № 399 ВП «Чорнобильська АЕС» перетворено в державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС» (а.с. 31). Вислухавши пояснення, перевіривши матеріали справи, зясувавши обставини справи та відповідні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 62 Господарського кодексу України підприємство самостійний субєкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими субєктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Згідно ст. 73 цього Кодексу державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку та базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління (ч. 1). Державне унітарне підприємство не несе відповідальності за зобовязаннями власника і органу влади, до сфери управління якого воно входить (ч. 5). Відповідно до ст. 74 ГК України державне комерційне підприємство є субєктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту на принципах підприємництва, зазначених у статті 44 цього Кодексу, і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу (ч. 1). Держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобовязаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами (ч. 5). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» держава бере на себе відповідальність за завдану шкоду громадянам та зобовязується відшкодувати її за: 1) пошкодження здоровя або втрату працездатності громадянами та їх дітьми, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; 2) втрату годувальника, якщо його смерть повязана з Чорнобильською катастрофою; 3) матеріальні втрати, що їх зазнали громадяни та їх сімї у звязку з Чорнобильською катастрофою, відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України. На державу покладаються також зобовязання щодо своєчасного медичного обстеження, лікування і визначення доз опромінення учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи. Таким чином, всю відповідальність за шкоду, завдану громадянам внаслідок Чорнобильської катастрофи, взяла на себе держава шляхом визначення статусу постраждалих осіб та встановлення пільг, компенсацій і гарантій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Водночас цим Законом не передбачено права на відшкодування моральної шкоди. Виходячи з того, що державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильська АЕС», яке є оператором ядерної установки, не відповідає за зобовязаннями держави за шкоду, завдану внаслідок Чорнобильської катастрофи, підстав для застосування при вирішенні спору положень ст. 23, 1167, 1168, 1187, 1205 ЦК України, на які посилаються позивачі як на підставу своїх вимог, немає. Таким чином позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed