Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

29.12.2016 року позивач, в інтересах якої за довіреністю діє [PERSON], звернулася в суд з позовом до відповідачів, в якому просить встановити, що [PERSON], [INFO], є батьком [PERSON], [INFO]; зобовязати відділ ДРАЦС у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції внести зміни до актового запису №404 від 28.03.2006 року про народження [PERSON] в графу «батько», де прізвище «Протасов» замінити на «Отрищенко»; стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, та стягнути понесені нею судові витрати. В судовому засідання представник позивача позов підтримав і в його обґрунтування послався на наступне. Позивач з відповідачем [PERSON] з листопада 2002 перебували у цивільному шлюбі. Від сумісного проживання, 09.03.2006 року в них народилась донька [PERSON], актову запис про народження якої зроблено на підставі ч.1\~ст.135 СК України, де батько дитини записано зі слів матері, оскільки у [PERSON] на той час не було належних документів, що посвідчують його особу. На сьогоднішній день спільне життя сторонами припинено. Після припинення спільного проживання із сімєю відповідач від утримання доньки ухиляється, матеріальної допомоги позивачу на її утримання не надає. З підстав того, що відповідач у актовому запису про народження дитини не записаний її батьком, позивач позбавлена можливості стягувати з нього аліменти на утримання дитини, тому вимушена була звернутися до суду з даним позовом, який просить задовольнити. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON] позов підтримав, та просив його задовольнити з підстав викладених в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши суду, що батьківство [PERSON], [INFO], визнає повністю, стверджує, що він є біоло-гічним батьком дитини та ніколи проти цього не заперечував. Після зупинення спільного проживання з матірю дитини, від з донькою підтримує зв'язок, приймає участь як у її вихованні, так і матеріальному утриманні, тому ствердження позивача не відповідають дійсності. Те, що він не може давати позивачці грошову суму, яку та від нього хоче отримувати, пояснює своїм станом здоровя, оскільки є інвалідом ІІІ групи і за станом здоровя не може працювати на високодохідних роботах. Він офіційно працює у ПАТ «ПІВНІЧТРАНС» на посаді диспетчера та отримує щомісячно заробітну плату в середньому 660 гривень, крім того отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1247 гривень, інших доходів не має, тому аліменти розміром в 1000 гривень для нього занадто велика сума. З урахуванням того, що він має стабільний доход, просить визначити розмір аліментів у частці від заробітку. В частині вимог про стягнення з нього судових витрат просить відмовити позивачу з підстав того, що він є інвалідом ІІІ групи. Представник відповідача Суворовський районний у м.Одесі відділ ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області в судове засідання не зявився, але направив до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом установлено, що 09.03.2006 року [PERSON] поза шлюбом народила доньку [PERSON]. При реєстрації народження дитини Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м.Одеси у актовому запису про народження №404 від 28.03.2006 року відомості про батька дитини [PERSON], записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України, зі слів матері дитини /а.с.9,10/. В судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив факт спільного проживання з [PERSON] без реєстрації шлюбу з листопада 2002 року та час народження дитини і не заперечував, що є біологічним батьком їх спільної дитини [PERSON], тобто даний факт є доведеним, ніким не оспорюється тому, відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Відповідно до ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за заявою чоловіка, який вважає себе батьком дитини; 3) за рішенням суду. Статтею 128 СК України визначено, що за відсутністю заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Ци- - 2 - вільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народжені дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері,\~а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд справи. Таким чином, суд вважає, що батьківство відповідача по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON], доведено належними та допустимими доказами, визнання відповідачем свого батьківства не порушує будь-чиїх прав, свобод та інтересів, та з цих підстав вимоги позивача про встановлення батьківства відповідача по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], а також внесення змін до актового запису про народження дитини ґрунтуються на законні і є такими, що підлягають задоволенню. В частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже, виходячи з норми закону, аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі підлягають стягненню тільки у разі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, або частину доходу одержує в натурі. Відповідачем надана довідка з місця роботи від 19.04.2017 року, виданої ПАТ «Північтранс», код ЄДРПОУ 05523553, з якої вбачається, що [PERSON], офіційно працевлаштований на даному підприємстві з 15.04.2016 року, займає посаду диспетчера та отримує щомісячно заробітну плату, розмір якої за 6 місяців становить 7\~636.30 грн. /а.с.24/. Крім того, довідкою управління соцзахисту населення Лиманської райдержадміністрації від 14.04.2017 року підтверджується, що [PERSON] перебуває в управлінні на обліку та отримує як інвалід ІІІ групи державну соціальну допомогу у розмірі 1247.00 грн. /а.с.25/. Таким чином, аліменти на дитину з відповідача підлягають стягненню у частці від його доходу. Відповідно до ч.1\~ст.183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначені розміру аліментів ураховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб». При визначенні частки від заробітку (доходу) відповідача, що підлягає стягненню на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує стан здоровя відповідача, відсутність в нього інших утриманців, окрім неповнолітньої доньки [PERSON], те, що обовязок по утриманню дитини покладається на обох її батьків, та встановлює ? частку від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, яка підлягає щомісячному стягненню на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини з дня звернення позивача з даним позовом до суду, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за позовами про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Враховуючи, що позивачем, одночасно з вимогою про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, заявлені вимоги про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, за подачу яких позивача від сплати судового збору не звільнено, позивачем сплачено судовий збір у сумі 1102.40 грн., що підтверджується квитанцією № 4521758 від 22.12.2016 року /а.с.3/. Відповідно до п.9 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів. Згідно наявної у матеріалах справи копії довідки МСЕК серії 10 ААВ №796204, відповідач [PERSON] є інвалідом ІІІ групи по загальному захворюванню, тобто не відноситься до категорії осіб, яких відповідно п.9 ч.1\~ст.5 ЗУ «Про судовий збір», \~звільнено від сплати судового збору. На підставі ст.ст.121,125,128,134,135,180,181,182,183,184,191\~СК України, Закону України «Про судовий збір» і

Outcome: partial