Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

29 жовтня 2013 року позивачка звернулася із позовом до [PERSON], [PERSON] про виділення в натурі частин домоволодіння та припинення права часткової власності, у зв'язку із виділенням в майна в натурі (а.с.1,7-9). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 30.06.2001 року, успадкувала ? частину в праві спільної сумісної власності домоволодіння №36 по вул.. Професійній у м.\~Дніпропетровську, а також 1/6 частину даного домоволодіння. Таким чином, їй належить 2/3 частини вищевказаного домоволодіння. Зазначила, що крім неї спадкоємцями після смерті рахуби О.А., померлого 30.06.2001 року, є її сини [PERSON] та [PERSON], які успадкували по 1/6 часині домоволодіння кожний. З 1980 року відповідач [PERSON] проживає за адресою: [INFO]. При отриманні правовстановлюючих документів на домоволодіння №36 по вул..\~Професійній у м.\~Дніпропетровську між сторонами виник спір щодо права користування та розпорядження даним домоволодінням. [PERSON] не пускає позивачку до будинку та чинить їй перешкоди у користуванні ним, у зв'язку із чим, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом. Уточнивши свої позовні вимоги позивачка просила суд усунути перешкоди у праві користування та розпорядження жилим будинком А-1 та зобовязати [PERSON] не чинити їй перешкод користуванні жилим будинком А-1; виділити в натурі та визнати за нею право власності на майно у відповідності з розміром 2/3 частини частки в праві спільної сумісної власності домоволодіння №36 по вул.. Професійній у м.\~Дніпропетровську, в жилому будинку А-1; 1-5 житлова кімната 11,1 кв.м.; 1-6 житлова кімната 8,1 кв.м.; 1-7- житлова кімната 19,2 кв.м., загальною площею 38,4 кв.м.; виділити в натурі та визнати за нею право власності в цілому на господарські будівлі, а саме: кухню літ.Б, площею 15,5 кв.м., в рахунок її частки в гаражі літ.З, площею 16,0 кв.м.; з урахуванням грошової компенсації за частку в сумісній частковій власності відповідача у відповідності з визначенням їх розміру, виділивши позивачці в натурі та визнати за нею право власності у цілому на вхід у погріб літ.Г, площею 4,6 кв.м., сарай літ.Д, площею 1,2 кв.м., вбиральню літ.Е, компенсувавши відповідачам розмір 1/6 частини їх частки у вказаних обєктах у рівних частках, у відповідності до проведеної ринкової вартості судовим експертом; припинити її право часткової власності на житловий будинок лвт.А-1, гараж літ.З, у зв'язку із виділенням майна в натурі та визнання права власності у цілому на вказані обєкти житлового та господарського призначення. В період із 20 лютого 2014 року по 26 серпня 2014 року провадження у цивільній справі зупинялося у звязку із проведенням судової будівельно-технічної експертизи (а.с.124,148). Ухвалою суду від 22 січня 2015 року за заявою позивачки позовні вимоги в частині виділення в натурі частин домоволодіння та визнання права власності на частку в праві спільної часткової власності, виділення в натурі та визнання права власності на господарські будівлі, припинення права часткової власності, у зв'язку із виділенням в майна в натурі, - залишено без розгляду. Позивачка в особі свого представника за договором адвоката [PERSON], в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. До суду представником надано письмову заяву, в якій він просить справу розглядати без участі позивачки та своєї участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в частині усунення перешкод у користуванні та розпорядженні домоволодінням та відшкодуванні моральної шкоди (а.с.191). Відповідач [PERSON] в особі свого представника за довіреністю [PERSON] або [PERSON], в судове засідання не з'явився. про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить письмова розписка в матеріалах справи (а.с.190). Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності. Співвідповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про що свідчить письмова розписка в матеріалах справи (а.с.190). Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року). За змістом ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Підставою звернення до суду позивача за первісним та зустрічним позовом є захист майнових прав та інтересів, повязаних із реалізацією права спільної часткової власності. Для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, інших законів України, нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади, практику Верховного суду України. Суд, зясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є власницею 2/3 частин домоволодіння №32 по вул.. Професійній у м. Дніпропетровську (а.с.22-24). Разом із нею співвласниками по 1/6 частині кожний являються [PERSON] та [PERSON] (а.с.25-27,28-30). Відповідно до ст.. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що співвідповідач [PERSON] з 1981 року фактично проживає за адресою: [INFO]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно його мати [PERSON] проживає за адресою спірного домоволодіння, але в будівлі літньої кухні, а не в самому жилому будинку. Також, в судовому засіданні [PERSON] підтвердив факт того, що він дійсно чинить перешкоди [PERSON] у здійсненні її права користування та розпорядження жилим будинком, так як там проживає він разом із своєю родиною. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ст..150 Житлового кодексу Української РСР, ч. 1 ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є законними, обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, в силу ст.88 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги підлягають задоволенню, від сплати судового збору відповідачі не звільнені, тому із [PERSON], [PERSON] у рівних частках на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 4\~791,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved