Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

30 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною позовною заявою, мотивуючи тим, що згідно наказу відповідача № 307/1-к від 17.12.2014 року із заробітної плати позивача було утримано 2 665,00 грн. вартості викраденого ним дизельного пального. Однак позивач із вказаним наказом не згідний, просить суд його визнати незаконним. Представники позивача та відповідача у судове засідання не з'явились, представник позивача подав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просив розглядати справу без його присутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоч про судове засідання повідомлялась належним чином. Зважаючи на зазначене, відповідно до ухвали суду від 30 вересня 2015 року справа розглядалась за відсутності відповідача у порядку заочного провадження. З'ясувавши обставини та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Згідно ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, зокрема, при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136 КЗпП України). Стаття 136 КЗпП України визначає, що у такому разі покриття шкоди працівниками здійснюється в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Водночас, судом встановлено, що згідно наказу директора товариства з обмеженою відповідальністю «ЯРОМИР-АГРО» Ганем А.Ф. № 307/1-к від 17.12.2014 року у зв'язку з крадіжкою 14.11.2014 року працівником підприємства [PERSON] дизельного палива та відкритою кримінальною справою було наказано утримати із заробітної плати позивача вартість викраденого ним дизельного палива на суму 2 665,00 грн. /а.с. 11/. Судом за результатами попереднього судового засідання, у якому був присутній представник відповідача, 21 липня 2015 року було винесено ухвалу про призначення справи до судового розгляду та зобов'язано відповідача надати у судове засідання інформацію про середньомісячний заробіток позивача, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували його звільненню, а також документи, що визначали повноваження Ганем А.Ф., особи, яка підписала наказ, що оскаржується на день його винесення. Однак вказане відповідач не виконав та не повідомив суд про причини неможливості виконання. Із місту позовної заяви вбачається, що середньомісячний заробіток позивача менший суми, яка була утримана із його заробітної плати згідно оскаржуваного наказу. Водночас, доказів іншого відповідач суду не надав відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України. При тому, що обов'язок доказування законності оскаржуваного наказу лежить на відповідачеві. Отже, із заробітної плати позивача за наказом уповноваженого власником органу була утримана сума, що перевищує суму середнього місячного заробітку. А у таких випадках згідно ч. 3 ст. 136 КЗпП України покриття шкоди провадиться тільки шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Крім того, оскаржуваний наказ було винесено 17.12.2014 року, в той час, як про факт крадіжки відповідач повідомляв правоохоронні органи 14.11.2014 року /а.с. 8/. Таким чином, судом встановлено, що саме 14.11.2014 року відповідач виявив заподіяння позивачем йому шкоди. Водночас, всупереч вимогам ч. 2 ст. 136 КЗпП України наказ було винесено 17.12.2014 року, тобто, пізніше двох тижнів з дня виявлення шкоди. Крім того, звернення до виконання такого наказу згідно ч. 2 ст. 136 КЗпП України можливе не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Однак як вказав позивач, він про наказ дізнався 05.06.2015 року у судовому засіданні при розгляді іншої справи. Доказів іншого відповідач суду не надав відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, зважаючи на те, що обов'язок доказування законності наказу лежить на відповідачеві. Таким чином, звернення до виконання оскаржуваного наказу теж було здійснено із порушенням ст. 136 КЗпП України. На підставі викладеного, зважаючи на те, що наказ № 307/1-к від 17.12.2014 року про утримання із заробітної плати позивача вартості викраденого ним дизельного палива на суму 2 665,00 грн. винесено із порушенням норм КЗпП України, він є незаконний, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача згідно пп. 1.2. частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08.07.2011 року із наступними змінами та доповненнями в дохід держави слід стягнути 1 розмір мінімальної заробітної плати, що згідно статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» № 80-VIII від 28 грудня 2014 року становить 1218 грн. 00 коп. З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 127, 136 КЗпП України,

Outcome: approved