Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

30 травня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку 06 грудня 2016 року уточнив та остаточно просив усунути йому перешкоду в користуванні квартирою № 14 у будинку 30 по вул. Боброва у м. Дніпропетровську, шляхом виселення [PERSON] та вселити його в квартиру [ADDRESS], а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що йому та його батькам [PERSON] та [PERSON] на праві спільно часткової власності належить квартира за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Боброва, 30/14. У вказаній квартирі він зареєстрований з 20.06.1995 року, а батьки ще раніше. Його старший брат [PERSON], відповідач по справі, з 29.05.1987 року зареєстрований та проживав у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Десь у 2014 році відповідач самовільно вселився до квартири [ADDRESS]. Після вселення відповідач зловживав алкогольними напоями, неодноразово вдавався до побиття батьків, у результаті чого позивач разом з батькам був вимушений тимчасово переїхати за адресою: Дніпропетровська область, Васильківський район, вул. Матросова, 19, де й до теперішнього часу позивач проживає зі своїми батьками, оскільки відповідач відмовляється звільняти квартиру, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Боброва, 30/14. Відповідач з часу проживання у вказаній квартирі систематично руйнує та псує жиле приміщення, взагалі не приймає участь в утриманні квартири, не сплачує комунальні послуги. Позивач вважає, що подальше спільне сумісне проживання з відповідачем в одному помешканні неможливе, у звязку з систематичним порушенням правил спільного проживання з боку відповідача, що погано впливає на психологічний та фізичний стан здоровя позивача, а заходи адміністративного впливу для відповідача є безрезультатними. Тому, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не зявився, але надав суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі та задовольнити позов в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У\~відповідності\~до ч. 1 ст. 15 ЦК України,\~кожна особа\~має\~право\~на\~захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У судовому засіданні, встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло № 8/69-07 від 22 травня 2007 року, [PERSON] та членам сімї [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно довідки КП ЖРЕП в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні встановлено, що у 2014 році старший брат позивача [PERSON], відповідач по справі, самовільно вселився до вказаної вище квартири без згоди на те власників квартири, та проживає там до теперішнього часу. Під час спільного проживання, відповідач зловживав алкогольними напоями, неодноразово застосовував відносно позивача та третіх осіб фізичне насильство, у результаті чого, позивач [PERSON], разом зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] були змушені тимчасово переїхати до іншої квартири за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Матросова, 19, де й проживають до цього часу. Крім того, відповідач не здійснює оплату за спожиті комунальні послуги, в наслідок чого на особистих рахунках квартири [ADDRESS], виникла заборгованість по оплаті електричної енергії, водопостачання та опалення. Відповідач самовільно змінив замки у квартирі, чинить перешкоди позивачу у користуванні його майном. Даний факт також підтверджується висновком про результати перевірки інформації Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 29.07.2015 року. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого\~приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до процесуального закону доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що перешкоди створені відповідачем [PERSON] позбавляють позивача можливості користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності нерухомим майном. Тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що необхідно усунути перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою № 14 у будинку 30 по вул. Боброва у м. Дніпропетровську, шляхом виселення [PERSON]. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року про відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про необхідність вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір по справі у розмірі 551 грн. 20 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved