Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

30.12.2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом, на обґрунтування заявлених позовних вимог зазначивши, що його брату [PERSON] , який помер [INFO] , при житті на праві власності належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок [PERSON] успадкував шляхом автоматичного прийняття спадщини від їх батька [PERSON] , який помер [INFO] . [INFO] [PERSON] помер. Позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку, однак постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину, оскільки право власності на побудований будинок батько та брат не встигли зареєструвати. Просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування на вказане нерухоме майно. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволені позову. Представник Слов`янської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив винести рішення на підставі діючого законодавства. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до таких висновків. З дозволу № 260 від 30.10.1961 року, виданого відділом комунального господарства виконкому Слов`янської районної ради депутатів на підставі рішення № 315 від 13.09.1961 року про надання ділянки для будівництва, вбачається, що [PERSON] було надано дозвіл на будівництво приватного будинку на земельній ділянці, яка знаходить за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11) З листа КП БТІ м. Слов`янська № 2913-18/0.45/01 від 16.11.2020 року вбачається факт зміни нумерації земельної ділянки з [ADDRESS] (а.с 37) З технічного паспорту інвентаризаційної справи № 385 КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ, вбачається, що основна частина житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , була побудована у 1964 році, а господарські споруди до 1989 року. Домоволодіння складається з житлового будинку А1(63,5 кв.м.), тамбуру а2, ганку а3, гаражу Б1, льоху В1, літньої кухні Г1, сараю Д1, вбиральні Е1, сараю Ж1, сараю З1, сараю И1, колодязь №1, ворота №1, огорожа №1.(а.с.8-10). При цьому в 1967 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26.08.1948 року), який втратив чинність відповідно до Указу Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Таким чином, відповідно до зазначених нормативних актів, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок на той час був сам факт збудування або купівлі ним будинку з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. 13.10.2020 року КП «Бюро технічної інвентаризації» було виготовлено технічний паспорт на вищевказаний житловий будинок, згідно якого вбачається, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] складається з житлового будинку А1 (63,5 кв.м.), тамбуру а2, ганку а3, гаражу Б1, погрібу В1, літньої кухні Г1, сараю Д1, вбиральні Е1,сараю Ж1, сараю З1, сараю И1, колодязь №1, ворота №1, огорожа №1.(а.с.8-10). Зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.03.2016 року виконкомом Билбасівської селищної ради Слов`янського району Донецької області вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.23). Таким чином, аналізуючи наведені докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] побудував зазначений будинок, однак за свого життя не оформив належним чином право власності на нього, не провівши його реєстрацію в органах БТІ та помер. Тобто [PERSON] , побудувавши в 1964 році житловий будинок набув статусу власника житлового будинку та набув право, в межах, установлених законом, володіння, користування та розпорядження цим майном. Судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняв його син - [PERSON] , оскільки на момент смерті спадкодавця був зареєстрований разом останнім, що підтверджується копією домової книги спірного домоволодіння та з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.03.1963 року, довідками № 02-40/977 від 09.07.2020 року та № 02-40/978 від 09.07.2020 року (а.с. 6, 12-13, 25-26). Інших спадкоємців [PERSON] судом не встановлено, що вбачається з довідки нотаріуса № 426/01-16 від 30.04.2021 року Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01.04.2020 року виконкомом Билбасівської селищної ради Слов`янського району Донецької області вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.4). Як вбачається з матеріалів спадкової справи після померлого [PERSON] вбачається, що [INFO] [PERSON] , як рідний брат та єдиний спадкоємець померлого, звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Факт родинних зв`язків підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 30 січня 1956 року та [NUMBER] від 18 березня 1963 року З постанови державного нотаріуса Другої Слов`янської державної нотаріальної контори Грецької Т.П. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 151/02-31 від 28.11.2020 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його брата [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з відсутністю документу, який посвідчує право власності на житловий будинок. (а.с.7). У відповідності до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. За\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Стаття 1 ЦПК України\~закріплює, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. В силу\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6\~Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб. Приймаючи до уваги факт визнання позову представником відповідача та, враховуючи, що позивач прийняв спадщину, але не може скористатись в повному обсязі своїм правом власності на спадкове майно шляхом нотаріального оформлення спадщини, суд приходить до висновку про обґрунтованість його вимог, а тому, позов підлягає задоволенню. Таке рішення, на думку суду, буде відповідати не тільки принципу законності, а і справедливості. Позивач не ставить питання про відшкодування судових витрати, які суд вважає можливим залишити за позивачем.

Outcome: approved