Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

30.04.2015 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду із вище зазначеним позовом. При судовому розгляді справи позивач [PERSON] позов підтримав. Пояснив, що з 2011 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка померла 02.10.2014 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповідала квартиру третій особі [PERSON], але він, як непрацездатний за віком чоловік померлої має право на обовязкову частку у відповідності до ч.1 ст. 1241 ЦК України. Просить суд визнати за ним право власності на ? частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування обовязкової частки після смерті дружини [PERSON] 02.10.2014 року. Представник відповідача - Миргородської міської ради [PERSON] позов не визнала та в його задоволенні просила відмовити, оскільки Миргородська міська рада не має жодного відношення до спірного майна і претендувати на спірну квартиру не може, адже спадщина після смерті [PERSON] прийнята позивачем [PERSON] і третьою особою [PERSON] Третя особа [PERSON] не заперечуючи проти визнання за позивачем права на обовязкову частку в спірному майні, просила зменшити розмір такої обовязкової частки, оскільки квартира отримувалася її батьком, а вона на той час була неповнолітньою. Також вказувала, що спадкодавець в заповіті просила надати право довічного проживання в квартирі позивачеві і вона проти цього не заперечує. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що 02 жовтня 2014 року померла [PERSON], яка за життя мала на праві приватної власності квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про смерть та відповідними правовстановлюючими документами на квартиру (а.с.57;11; 40). За життя [PERSON] заповідала належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON] з наданням права довічного проживання в квартирі [PERSON] (а.с.46). Спадщину після смерті [PERSON] згідно інформаційної довідки із спадкового реєстру прийняли [PERSON] та [PERSON] (а.с.33-34). Позивачеві [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю у нього правовстановлюючого документу на квартиру (а.с.13). Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст.ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 1241 ЦК України неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Розмір обовязкової частки може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. [PERSON] позов подано до Миргородської міської ради, в той же час не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що Миргородською міською радою якимось чином порушено, не визнано, чи оспорюються права позивача. У відповідності до вимог ст. 10 ч.4 ЦПК України судом розяснювалося позивачеві його право на звернення до суду із позовом до третьої особи [PERSON], яка прийняла спадщину на спірну квартиру наряду з ним. Даним правом в судовому засіданні позивач не скористався. Суд, у відповідності до вимог ст. 33 ЦПК України, позбавлений права самостійно вирішити питання про заміну неналежного відповідача на належного, оскільки це призведе до порушення принципу диспозитивності цивільно-процесуального законодавства. Зважаючи на вище викладене, у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, оскільки позов подано до неналежного відповідача.

Outcome: dismissed