Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

31.08.2015 р. ПАТ КБ «Правекс Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що між [PERSON] (далі позичальник, відповідач) та АКБ «Правекс Банк», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «Правекс банк» (далі банк, позичальник) був укладений кредитний договір № 3299-045/08Р від 04.08.2008 року (далі кредитний договір), за умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті для споживчих цілей у розмірі 32 712 доларів США. Згідно п.1.2 Кредитного договору кредит надається позичальникові у строк з 04.08.2008 року до 04.08.2015 року зі сплатою 13,99% річних. Згідно п.4.5. кредитного договору відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору. За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 16.07.2015 року, за позичальником обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту у розмірі 26248,00 доларів США. Крім того, позичальник допустив порушення своїх зобовязань щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом, а тому згідно розрахунку заборгованості, станом на 16.07.2015 року, за позичальником обліковується заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 16145,51 долар США. Згідно п. 10.1 кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або погашення чергової частини кредиту, згідно графіку погашення кредиту або внесення процентів за користування грошовими коштами позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної відсоткової ставки, зазначеної у п.1.2. Кредитного договору, від суми заборгованості за весь період прострочення. У звязку з порушенням строків, встановлених кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, позичальнику нарахована пеня, розмір якої згідно розрахунку заборгованості станом на 16.07.2015 року становить 17673,87 доларів США та за порушення строків, встановлених кредитними договорами щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, позичальнику нарахована пеня у розмірі 9595,64 доларів США. В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором, між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 3056 від 04.08.2008 року з усіма змінами та доповненнями до нього, за умовами якого поручитель зобовязується нести солідарну майнову відповідальність перед банком за не виконання позичальником в повному обсязі зобовязань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом (п.1.1 договору поруки). 25.06.2015 року на адресу відповідачів було направлено вимоги за вихідним №127/15 про виконання порушеного зобовязання за кредитним договором у повному розмірі у 30-ти денний строк з дня отримання вимоги. Але в строки, визначені вимогами, ні позичальник, ні поручитель не вжили заходів, спрямованих на належне виконання зобовязання за кредитним договором. Просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 69 663,02 доларів США, що складається з заборгованості: за кредитом у розмірі 26248,00 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 16145,51 долар США; відсотки у розмірі 16145,51 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення відсотків у розмірі 9595,64 доларів США та понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 3654,00 грн. на користь ПАТ КБ «Правекс Банк». 05.10.2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до ПАТ КБ «Правекс Банк» про визнання недійсним кредитного договору, договору застави та договору поруки в порядку вимог Закону України «Про захист прав споживачів». В обґрунтування якого зазначили, що 04.08.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Правекс Банк» було укладено кредитний договір №3299-045/08 р. Відповідно до умов кредитного договору відповідачем було надано позивачеві кредит в іноземній валюті, в сумі 32712 доларів США, на строк користування з 04.08.2008 року до 04.08.2015 року, зі сплатою 13,99 % річних. В якості забезпечення належного виконання своїх зобовязань за кредитним договором, між [PERSON] та ПАТ КБ «Правекс-Банк» було укладено договір застави транспортного засобу від 04.08.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий №3058). Відповідно до умов договору застави [PERSON], як заставодавець, для забезпечення виконання своїх зобовязань за кредитним договором передав відповідачеві в заставу власне майно: автомобіль марки TOYOTA, модель RAV-4, рік випуску 2008, реєстраційний № [NUMBER]. В якості додаткового забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, між ПАТ КБ «Правекс-банк» та [PERSON] було укладено договір поруки від 04.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до умов договору поруки, [PERSON], як поручитель, зобовязаний, у випадку невиконання або неналежного виконання [PERSON] як позичальником, зобовязань за кредитним договором, виконати за нього зобовязання перед відповідачем, як кредитором, на умовах і в порядку визначеному кредитним договором. [PERSON] вважає, що при укладенні кредитного договору, ПАТ КБ «Правекс-Банк» було суттєво порушено його права, а саме кредитний договір за своїм змістом не відповідає вимогам законодавства України, інтересам та волі [PERSON], та порушує в повному обсязі законні права та інтереси [PERSON] Згідно п.1.1 Кредитного договору визначено, що Банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 32712 доларів США на строк користування з 04.08.2008 до 04.08.2015 року, зі сплатою 13,99 % річних. Вважає, що даний пункт кредитного договору суперечить ч. 1 ст. 524 ЦК України, в якій зазначено, що зобовязання має бути виражено у грошовій одиниці України гривні. Частина 2 ст.524 ЦК України дозволяє визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, але в такому випадку, згідно ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. [PERSON] вважає, що законодавством не заборонено видавати валютні кредити, але в такому випадку, законодавство зобовязує виражати зобовязання в гривні з визначенням грошового еквіваленту зобовязання в іноземній валюті. Крім того, оскільки надання коштів за вказаним кредитним договором, відповідає всім ознакам споживчого кредиту, а саме: відповідач є банком, позивач є споживачем, так як є фізичною особою, яка придбає продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника, продукція що набувається, тобто кредит, який є предметом Кредитного договору, відповідає ознакам продукції передбаченим Законом України «Про захист прав споживачів», то, відповідно, правовідносини, породження якої є метою Кредитного договору, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Зміст даного кредитного договору суперечить також ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, ні перед укладенням Кредитного договору, ні протягом його дії, відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування як того вимагає Закон: існуючі форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобовязаннями споживача; тип процентної ставки; орієнтована сукупна вартість кредиту й вартість послуги з оформлення кредитного договору (перелік всіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням і поверненням), строк, на який кредит може бути отриманий, варіанти повернення кредиту і його умови; необхідність здійснення оцінки майна й, якщо оцінка необхідна, ким вона здійснюється, податковий режим сплати відсотків і державні субсидії, на які споживач має право, або вказівка, від кого споживач може одержати докладну інформацію, позитивні й негативні аспекти пропонованих схем кредитування. [PERSON] наполягав на тому, що відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Крім того, він вважає, що його не повідомлено про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, що призвело до того, що позивач був позбавлений можливості реально оцінити суму переплати по кредиту та доцільність його отримання. Також позивачі вважають, що істотним порушенням вимог закону є також не визначення, відсутність в кредитному договорі встановленого графіку платежів, що вплинуло на можливість позивача оцінити його реальну вартість отриманого кредиту. Вважає, що він не отримував грошові кошти від банку, оскільки ПАТ КБ «Правекс-банк» лише перерахував суму грошових коштів в гривнях (суму вартості автотранспортного засобу на момент купівлі) особі продавцеві вищезазначеного автотранспортного засобу. Банк також не повідомив [PERSON], що його послуги, зважаючи на їх ціну (вартість), явно не задовольнятимуть інтереси і вимоги позивача. Відповідач не попередив позивача і про те, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж це очікувалось під час укладення кредитного договору. В даному випадку банк не надав жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання позивачем продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит. Крім того, банк в односторонньому порядку залишив за собою право в будь-який час, на власний розсуд, підвищувати розмір процентної ставки, а також передбачив своє право, в разі незгоди [PERSON] чи взагалі без його згоди, вимагати повернення всієї суми кредиту. Просить суд визнати недійсним кредитний договір № 3299-045/08 р. від 04.08.2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Правекс-Банк» з моменту його укладення, визнати недійсним договір застави транспортного засобу, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Правекс-Банк» від 04.08.2008 року посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий номер №3058), з моменту його укладення; визнати недійсним договір поруки, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Правекс Банк» від 04.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий №3056), з моменту укладення; зобовязати приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з реєстру обтяжень рухомого майна відомості про обтяження рухомого майна, яке було передано в заставу за договором застави від 04.08.2008 року посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстровий № 3058), а саме: автомобіль марки TOYOTA, модель RAV-4, рік випуску 2008, реєстраційний № [NUMBER], який належить [PERSON] Ухвалю Малиновського районного суду м. Одеси від 19.01.2016 року обєднано в одне провадження цивільну справу № 521/14243/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства КБ «Правекс-Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором та цивільну справу № 521/16481/15-ц за позовом [PERSON], [PERSON] до Публічного акціонерного товариства КБ «Правекс-Банк» про визнання недійсним договорів. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до ПАТ КБ «Правекс Банк» просив відмовити. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причину не явки суду не повідомили. Представник відповідачів за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов [PERSON] та [PERSON] до ПАТ КБ «Правекс Банк» та просив суд його задовольнити, в задоволенні первісного позову просив відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити частково, а в задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] до ПАТ КБ «Правекс Банк» відмовити, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та АКБ «Правекс Банк», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ КБ «Правекс банк» був укладений кредитний договір № 3299-045/08Р від 04.08.2008 року (далі кредитний договір), за умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті для споживчих цілей у розмірі 32712 доларів США. Відповідно до п.1.2 Кредитного договору кредит надається позичальникові у строк з 04.08.2008 року до 04.08.2015 року зі сплатою 13,99% річних. Пунктом 6.1.1. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязується забезпечити своєчасне повернення коштів і сплату нарахованих відсотків. Згідно п.п.3.1. та 3.3. Кредитного договору для забезпечення зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування коштами, пені за несвоєчасну сплату відсотків, а також відшкодування збитків у звязку з порушенням даного договору, позичальник передає в заставу банку належний йому на праві власності автомобіль. При непогашенні заборгованості позичальника перед банком у повному обсязі банк звертає стягнення на майно позичальника відповідно до чинного законодавства України. На виконання зазначеного вище пункту кредитного договору між банком та [PERSON] було укладено договір застави №3058 від 04.08.2008 року, відповідно до умов якого позичальником передано в заставу транспортний засіб, а саме: марка авто TOYOTA, модель RAV4, 2008 року випуску, шасі № JTMKD31V205036820, тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний номер [NUMBER]. Крім того, в якості додаткового забезпечення виконання [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, між ПАТ КБ «Правекс-банк» та [PERSON] було укладено договір поруки від 04.08.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Відповідно до умов договору поруки, [PERSON], як поручитель, зобовязаний, у випадку невиконання або неналежного виконання [PERSON] як позичальником, зобовязань за кредитним договором, виконати за нього зобовязання перед відповідачем, як кредитором, на умовах і в порядку визначеному кредитним договором. Банк свої зобовязання щодо надання кредиту виконав в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] умови договору належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 16.07.2015 року заборгованість за кредитним договором складає 69663,02 доларів США, в т.ч.: кредиту в розмірі 26248,00 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 16145,51 доларів США; відсотки у розмірі 16145,51 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення відсотків у розмірі 9595,64 доларів США. Як вбачається зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (Кредитор) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) у розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтями 215-236 ЦК України врегульовано порядок визнання недійсними правочинів та передбачення наслідків визнання недійсними чи нікчемними. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування із коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Аналогічні вимоги встановлені пунктом 2.1 постанови Правління Національного банку України за №168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за № 541/13808, яким передбачено, що банки зобовязані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобовязаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом; вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. Пунктом 3.1 зазначеної вище постанови визначено, що банки зобовязані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що повязані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобовязань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Пунктом девятим зазначеної статті визначено, що під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває. Конституційний Суд України в рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 по справі № 1-26/201 зазначив, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. Держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму. Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. Як вбачається з п.11.9 Кредитного договору №32990045/08Р від 04.08.2008 року шляхом укладення та підписання позичальником даного договору позичальник підтверджує факт письмового повідомлення його про умови надання кредиту, а також про всі збори, відсотки, тарифи, комісії та інші елементи вартості кредиту по даному договору згідно п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року №1023-ХІІ, банком (а.с.17) Як вбачається з п.11.11 кредитного договору шляхом укладення та підписання позичальником даного договору позичальник підтверджує факт ознайомлення зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року № 1023-ХІІ (а.с.18). Крім того, [PERSON] власноручно зазначив те, що він ознайомлений зі ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про що свідчить його підпис на кредитному договорі (а.с.18). Тобто своїм підписом [PERSON] засвідчив про надання йому банком в повному об'ємі інформацію передбачену ч.1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». Зазначене свідчить про виконання банком перед укладенням кредитного договору вимог вказаної норми. Крім того ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Однак ні ст. 15 ні ст. 23 ЗУ «Про захист прав споживачів» не передбачений такий вид відповідальності як визнання недійсним договору внаслідок ненадання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію (послугу). Тобто навіть у разі ненадання в повному обсязі вказаної інформації така обставина сама по собі не може слугувати підставою для визнання недійсним кредитного договору. Посилання позивача на те, що йому не надавався окремий документ з розписом загальної вартості кредиту для споживача є необґрунтованими, оскільки він був ознайомлений банком з памяткою клієнта про програму кредитування на покупку автомобіля та додатком №2 до кредитного договору про орієнтовні витрати при оформленні, користуванні і повному погашенні кредиту на купівлю автомобіля (а.с.88-94), про що свідчить його підпис на а.с. 90 та а.с.94. В своєму позові [PERSON] посилається на те, що договір містить невигідні та дискримінаційний умови, суд вважає недоведеним. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Таким чином, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві. Оскільки позивач відповідно до п.11.9 Кредитного договору №32990045/08Р від 04.08.2008 позичальник підтвердив, свою здатність виконувати умови даного договору, що даний договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обовязковими для позичальника, що позичальник повністю розуміє всі умови цього договору, свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними, про що свідчить підпис [PERSON] в договорі (а.с.18). Також, безпідставним є висновок [PERSON] про дискримінаційні умови договору щодо можливості підвищення відсоткової ставки, оскільки такі кредитні договори укладено до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року №661-VI. Крім того, в своїй позовній заяві [PERSON] посилається на те, що відповідач не передавав йому будь-яких грошових коштів на виконання договору, а лише перерахував суму грошових коштів в гривнях (суму вартості автотранспортного засобу на момент купівлі) особі продавцеві вищезазначеного транспортного засобу, спростовується наданою в судовому засіданні представником ПАТ КБ «Правекс Банк» [PERSON] копії квитанції від 04.08.2008 року, з якої вбачається, що [PERSON] отримав від ПАТ КБ «Правекс-Банк» 32712 доларів США, що також підтверджується підписом [PERSON] на квитанції, підписаною також бухгалтером та контролером. Відповідно до вимог\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть учать у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що [PERSON] за його позовом не надав будь-які докази, які ґрунтуються на правових підставах і дійсних обставинах справи, а є такими що ґрунтуються на припущеннях, суд вважає, що в даному випадку обставини вказані в позовній заяві не можуть бути підставою для визнання недійсним кредитного договору і такі вимоги позивача задоволенню не підлягають. Крім того, оскільки договори поруки та іпотеки оспорюються позивачем виключно з посиланням на ч. 2 ст. 548 ЦК України, то дані позовні вимоги є похідними від вимог про визнання недійсними кредитних договорів, а тому також задоволенню не підлягають. Одночасно, частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс - Банк» про стягнення заборгованості, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530, 599, 610, 611 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов'язання. У випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок однобічної відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно з п.10.1 кредитного договору, за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки в п.1.2 даного Договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення (а.с.17). Пунктом 10.3 договору встановлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору, він зобовязаний відшкодувати банку заподіяні збитки (а.с.17). Пунктом 10.6 договору передбачено, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору позичальник несе відповідальність незалежно від його вини. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Договір поруки є двостороннім правочином, але одностороннім договором, оскільки встановлює одностороннє зобов'язання, відповідно до якого кредитор має право вимагати від поручителя, щоб той виконав свій основний договірний обов'язок відповідати за дії боржника, а поручитель зобов'язаний виконати вказаний обов'язок. Порука як особистий вид забезпечення виконання зобов'язання передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, яке вона забезпечує, майнові інтереси кредитора задовольняються поручителем. За загальними правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.ч. 1,2 ст. 533 ЦК України). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 14 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Оскільки відповідачі належним чином не виконали прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором та договорами поруки, то станом на дату ухвалення рішення суду загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем, склала 1\~715 800,18 грн. (один мільйон сімсот п'ятнадцять тисяч вісімсот грн. 18 коп.), що еквівалентно 69 663,02 (шістдесят девять тисяч шістсот шістдесят три) доларів США (за офіційним курсом НБУ станом на 19.01.2016 року 100 доларів США = 2463.71 грн.), яка складається із заборгованості за тілом кредиту 646 488,24 грн., що еквівалентно 26 248,00 доларів США; пені за несвоєчасне погашення кредиту 435 307,41 грн., що еквівалентно 17\~673,87доларів США; заборгованості за процентами 397 663,91 грн., що еквівалентно 16 145,51 доларів США, пені за несвоєчасне погашення відсотків 236 340,61 грн., що еквівалентно 9 595,64 доларів США. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3654,00 грн. в рівних частинах з кожного по 1827 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial