Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

29 травня 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила: усунути перешкоди в користуванні і розпорядженні спільним сумісним майном - кімнатами № 133 , 134 , 135 , в будинку [ADDRESS] шляхом визнання останнього втратившим право користування. В обґрунтовування позовних вимог вказала, що вона є власником кімнат № 133 , 134, 135 будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло № Ж-206 від 21.11.2017 року. 02.07.2010 року вона уклала шлюб з відповідачем. Відповідач користувався житловим приміщенням на підставі сервітуту, а саме на підставі закону після укладення шлюбу з нею, власником квартири. 21.02.2018 року шлюб з відповідачем було розірвано. Крем неї та відповідача, в квартирі ще зареєстрована донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Сім`я з відповідачем по справі розпалась 21.02.2018р. та в березні 2020 року він зібрав свої особисті речі і виїхав з квартири. Отже, всі комунальні послуги за користування квартирою сплачує вона, відповідач матеріально не надає допомогу для сплати комунальних послуг, в добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку, що унеможливлює оформити субсидію, тому вимушена звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку та за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву та будь-яких клопотань від нього на адресу суду не надходило. Представник третьої особи Симоненко О. до суду не з`явилася, надала суду заяву в якій просила справу розглядати за її відсутності, рішення просила прийняти згідно чинного законодавства. Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріли справи, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] разом з [PERSON] , [PERSON] , є співвласниками окремих кімнат [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № 206 від 21.11.2017 року, виданого Виконкомом Покровської районної у місті Ради, згідно рішення від 15.11.2017 року №472. [PERSON] , зареєструвала шлюб 02.07.2010 року з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 02.07.2010 року, актовий запис № 360, який рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2018 року було розірвано. Рішення набрало законної сили 26.03.2018 року. Відповідно до довідки №5584 від 21.05.2020 року, виданою Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради в окремих кімнатах № 133 , 134, 135 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , відповідач [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно акту від 10.11.2020 року про не проживання, в кімнатах № 133 , 134 , 135 за адресою: [ADDRESS] , який посвідчений директором ТОВ «КК «ДОМ-КОМ», відповідач [PERSON] не проживає у кімнатах [ADDRESS] , 134 , [ADDRESS] з березня 2020 року. Статтею 41 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві ( рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства») Відповідно до п. п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно статі 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до Закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України. Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Аналогічний по суті висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), від 16 жовтня 2019 року у справі 243/9627/16-ц (провадження № 61-34009св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 766/12748/16-ц (провадження № 61-31405св18). Дослідивши матеріали справи і надані суду докази, враховуючи що відповідач [PERSON] відсутній за місцем своєї реєстрації з березня 2020 року, при цьому ніхто не чинив йому перешкод у користуванні житлом, є підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено: судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved