Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

31.05.2016р. позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що він являється власником 62/100 частини житлового будинку та господарських споруд в с.Лани по вул.Гончарівка, 47 Перемишлянського району, відповідно до ухвали суду від 16.05.2011р. про затвердження мирової угоди та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.08.2014р. Власником іншої частини будинку 38/100 частини житлового будинку являється відповідачка по справі [PERSON] Також позивачу на праві приватної власності належать земельні ділянки площею 0,2500га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 806195, а також земельна ділянка площею 0,0849 га для ведення особистого селянського господарства згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 806197, земельна ділянка площею 0,8751 га для ведення особистого селянського господарства згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 806196. Протягом 2-х останніх років відповідачка користується земельними ділянками позивача , чинить останньому перешкоди у користуванні його земельними ділянками. Просить суд зобовязати відповідачку [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні земельними ділянками шляхом їх звільнення. 19.09.2016р. [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] про виділ часток в натурі із земельних ділянок, що є в праві спільної сумісної власності та про визнання права власності на 38/100 частини земельних ділянок позивача. Зустрічний позов [PERSON] мотивує тим, що [PERSON] її колишній чоловік , який являється співвласником житлового будинку та господарських споруд в с.Лани по вул.Гончарівка, 47. Частини даного житлового будинку у праві спільної часткової власності в натурі визначені. Земельні ділянки із спільної сумісної часткової власності в натурі на місцевості не виділені, а тому вона позбавлена можливості розпоряджатись своїми частинами спірних земельних ділянок. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] свій позов підтримали, дали пояснення аналогічні заявленому позову та просять його задоволити. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просять відмовити, в т.ч. застосувавши строк позовної давності. Позивач наполягав на тому, що після поділу житлового будинку відповідачка постійно чинить йому перешкоди як у користуванні його часткою в домогосподарстві так і в користуванні земельними ділянками. Через те, що електрощитова знаходиться в тій частині будинку, яка перебуває у власності відповідачки остання вимикає світло позивачу; в притул до літньої кухні (що є власністю позивача) засаджує земельну ділянку, всіляко перешкоджає йому у користуванні як прибудинковою земельною ділянкою так і земельними ділянками, які використовуються під город. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов [PERSON] вважають безпідставним та надуманим та в його задоволенні просять відмовити. Зустрічний позов просять задоволити. Вислуховши пояснення та доводи сторін, дослідивши письмові докази по справі судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] є власником трьох земельних ділянок в с.Лани Перемишлянського району: - площею 0,0849га. (Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 806197 від 11.03.2011р.); - площею 0,2500га.(Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 80619 від 11.03.2011р.); - 0,8751га. (Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 806196 від 11.03.2011р.). Згідно довідки Ланівської сільської ради за [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ЛВ №016605 числиться земельна ділянка площею 1,7965га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно акту комісії Ланівської сільської ради від 23.05.2016р. слідує, що [PERSON] використовує земельні ділянки, які згідно Державних актів на право власності на земельні ділянки належать [PERSON] Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] являється власником 62/100 частини житлового будинку та господарських споруд в с.Лани вул.Гончарівка,47 Перемишлянського району. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] являється власником 38/100 частини житлового будинку та господарських споруд в с.Лани вул.Гончарівка,47 Перемишлянського району. Сторони в судовому засіданні визнали ряд обставин, зокрема: перебування у шлюбі з 1977 року по 2003 рік; фактичне користування відповідачкою [PERSON] земельними ділянками для ведення особистого селянського господарства. Згідно ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 373 ЦК України, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до ст.ст. 319,391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Зважаючи на те, що право власності на земельну ділянку виникло у позивача у 2011 році (після розірвання у 2003 році шлюбу), а не у 1993 році як стверджував представник відповідачки, - тому дані земельні ділянки позивача, на думку суду, не відносяться до спільного сумісного майна подружжя (є особистою власністю позивача) і не можуть бути предметом зустрічного позову відповідачки про поділ майна подружжя. Суд бере до уваги ту обставину, що відповідачка [PERSON] являється власником 38/100 частини житлового будинку та господарських споруд в с.Лани вул.Гончарівка,47 Перемишлянського району, а тому вимога позивача про звільнення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку не може бути задоволена. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позов позивача підлягає до часткового задоволення (за виключенням вимоги про звільнення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку власником частки якого є відповідачка), а зустрічний позов задоволенню не підлягає. Оскільки земельні ділянки є особистою власністю позивача, то підстав для застосування наслідків спливу строків позовної давності до вимог заявлених у зустрічному позові про які просила представник позивача немає. Частиною 1 ст.88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved