Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

29.07.2019 року Комунальне підприємство «Водоканал» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу по оплаті за воду і послуги каналізації, вказавши в заяві, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , користується послугами КП «Водоканал», але оплату за воду та послуги каналізації не здійснює, у зв`язку з чим, за період з 01.05.2015 року по 31.05.2019 року утворилась заборгованість у сумі 5424,72 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також стягнути понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1921 грн. Ухвалою від 09.08.2019 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з повідомленням сторін. 30.08.2019 року від відповідача надійшла заява про застосування строку позовної давності, та відмови у задоволенні позову. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позові. Також пояснила, що відбулося переривання строку позовної давності, так як відповідач у листопаді 2017 року здійснив більший платіж ніж поточний. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував, вказав, що строки не переривав, а платіж у листопаді 2017 року був як перерахунок за стоки гарячої води. Просить у позові відмовити, застосувавши строк позовної давності. Суд, розглянувши надані документи та матеріали, вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Згідно ст. 23, 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. За рішенням Запорізької міської ради № 546 від 28.10.1999 року, збирання абонентської плати з населення за водокористування та водовідведення проводиться окремо від інших комунально-побутових послуг, а функції зі збору платежів з населення передано КП «Водоканал». Судом встановлено, що відповідно до наданих суду документів, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 67,68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до розрахунку наданого суду, за період з 01.05.2015 року по 31.05.2019 року,позивач надав послуги з водопостачання води та водовідведення, на загальну суму 10736,83 грн., з яких сплачено 4811,05 грн., та із них зараховано в оплату поточного періоду з 01.05.2015 року по 31.05.2019 року суму в 4696,83 грн., в оплату минулого періоду 114,22 грн., субсидія 398,87 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості складений з зазначенням нарахованих і сплачених сум окремо за кожен місяць, суми заборгованості наростаючим підсумком. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальні послуги є: власник, споживач, виконавець, виробник, відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Споживач згідно з ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості наданого суду, заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення виникла за період з 01.05.2015 року по 31.05.2019 року в розмірі 5424,72 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Приписами ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Доводи позивача про переривання строку позовної давності не беруться судом до уваги так як оплата періодичного платежу відповідачем не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин боргу. Представником позивача не спростоване твердження відповідача про сплату періодичного платежу у листопаді 2017 року за централізоване водопостачання і водовідведення, а не в рахунок оплати за минулий період. Таким чином суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги за період з 01.05.2015 року по 01.08.2016 року перебувають поза строком позовної давності. Що стосується заборгованості за період з 01.08.2016 року по 31.05.2019 року. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості, за період з 01.08.2016 року по 31.05.2019 року позивач надав послуги з водопостачання води та водовідведення, на загальну суму 3761,56грн., з яких сплачено відповідачем 3426,04 грн., та субсидія склала 398,87 грн., а разом сплачено 3824,91 грн. Таким чином, враховуючи та аналізуючи усі надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed