Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

29 травня\~2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві від 09 квітня 2012 року в рамках виконавчого провадження №31770392 на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Позов мотивований тим, що позивач не є стороною виконавчого провадження по стягненню з відповідача [PERSON] коштів, та його вимоги про звільнення майна з-під арешту ґрунтуються на праві власності на нього. Так, 09 квітня 2012 року постановою державного виконавця було накладено арешт на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , що належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 13 квітня 2009 року, укладеного з [PERSON] . Вважає, що даний арешт було накладено незаконно, оскільки на момент винесення постанови вказане майно не належало боржнику і державний виконавець не пересвідчився в цьому. Разом із тим, згідно з витягом реєстру речових прав від 30.03.2020 року арешт накладався саме на майно [PERSON] , яка вказана виконавцем як власник квартири. На письмове звернення до Шевченківського ВДВС з питання зняття арешту позивачу надано відповідь про те, що арешт накладався в рамках виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] грошових коштів згідно судового наказу та дане виконавче провадження було завершено 08.05.2013 року, у знятті арешту було відмовлено. На підставі викладеного, вважає, що арешт має бути знятий на підставі рішення суду, у зв`язку з чим звернувся за судовим захистом із вказаним позовом. 01 червня 2020 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.19-20). У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, надавши суду клопотання про розгляд справи без їх участі (а.с.27, 28), позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала на адресу суду заяву, у якій повідомила, що у 2009 році продала квартиру [PERSON] , до цього майна відношення не має, у зв`язку з чим позовні вимоги про зняття арешту з майна підтримує, вража їх законними, а також просить проводити судове засідання за її відсутності (а.с.29). Представник відповідача Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду повідомлені належним чином (а.с.23), відзив на позовну заяву до суду не надходив. Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) перебувало виконавче провадження №31770392 з виконання судового наказу №2-6262/09 від 24.07.2009 року, виданого Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Житловий альянс» заборгованості в розмірі 46201 грн. 27 коп. 08 травня 2013 року державним виконавцем вказане виконавче провадження завершено згідно з п.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» з правом повторного пред`явлення в строк, передбачений законом. 09 квітня 2020 року під час примусового виконання вказаного виконавчого документа постановою державного виконавця накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. Станом на 12 травня 2020 року виконавчий документ стягувачем повторно не пред`явлений. Разом із тим, виконавче провадження знищене за закінченням терміну зберігання (а.с.6). Також судом установлено, що 28 травня 2012 року на підставі постанови державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Безпалої А.М. від 09 квітня 2012 року в межах виконавчого провадження №31770392 про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано відповідне обтяження за №12545921 на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Разом із тим, інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №207919482 від 30.04.2020 року підтверджується, що з 16 квітня 2009 року право власності на вищевказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] (позивачем по справі) на підставі договору купівлі-продажу ВМВ/889976 від 13.04.2009 року (а.с.7). На звернення позивача до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м.Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про зняття арешту з його майна, начальник відділу своїм листом №51467 від 12 травня 2020 року надав відповідь, в якій вказав, що підстави для зняття арешту на майно, накладеного постановою державного виконавця від 09.04.2012 року, відповідно до ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» в органу ДВС відсутні (а.с.6). У зв`язку з цим суд вважає зазначити про таке. Відповідно до ч.ч. 1 і 5\~ст.41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. За\~статтею 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 13 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Тимошенко С.М., квартира [ADDRESS] , належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] . Даний договір було зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за №3403509 від 13.04.2009 року. На підставі вказаного правочину за [PERSON] 16 квітня 2009 року ПП «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор зареєстровано право власності на нерухоме майно» за №17819 в книзі №134 (а.с.11-12, 13, 14, 15). Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Разом із тим, нормами ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено, що\~\~у\~\~всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.\~\~ З огляду на те, що боржник у виконавчому провадженні №31770392 [PERSON] не є власником майна, на яке накладено арешт, а власником квартири, яка згідно постанови державного виконавця від 09.04.2012 року перебуває під арештом, є позивач [PERSON] , суд вважає, що на теперішній час відсутня необхідність та будь-які підстави існування арешту нерухомого майна, у тому числі у зв`язку з відсутністю виконавчого провадження, знищення якого за терміном зберігання свідчить про те, що воно було закінчено, а тому накладений арешт підлягав скасуванню. Водночас, існування обтяження у вигляді арешту майна, що належить позивачу на праві приватної власності, створює йому, як законному власнику, перешкоди в реалізації права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1 та ч.6\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного,\~вимоги позивача\~підтверджені належними та допустимими доказами, відповідачем не надано доказів на спростування заявлених вимог, а тому позов підлягає задоволенню. Таким чином, аналізуючи наведені вище обставини та докази в сукупності і взаємному зв`язку, оскільки постановою державного виконавця накладено арешт на майно, яке не належить боржнику, суд дійшов до висновку, що необхідно зняти арешт, накладений на підставі постанови державного виконавця Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ Безпалої А.М. від 09.04.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на нерухоме майно, а саме квартиру, що належить [PERSON] . Згідно з ч.2\~ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»\~у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Оскільки позивач у позовній заяві просив понесені ним судові витрати з відповідачів не стягувати, тому їх розподіл відповідно до ст.141 ЦПК України\~судом не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved