Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

31.08.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27 липня 1977 року Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області, актовий запис №65. В обґрунтування позову зазначив, що з 27.07.1977 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. Відповідач влаштовує постійні скандали, в тому числі в присутності сторонніх людей і в громадських місцях, що ображає його честь і гідність. Відповідач постійно пред'являє йому необґрунтовані претензії, що робить спільне життя нестерпним. Від постійних суперечок і скандалів погіршилося його самопочуття, він перебуває в стані постійного стресу. У нього порушився сон і погіршилася працездатність. Він є інвалідом 3 групи. Під час спільного проживання, між ними постійно виникали сварки внаслідок того, що кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Також вони втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Останні 6 років вони не проживають та не спілкуються. За таких обставин збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Шлюбні відносини фактично припинилися з 2009 року. Спору про розділ майна немає. Вважав, що збереження шлюбу є неможливим, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, що мають істотне значення. 03.11.2015 року відповідачка [PERSON] подала заперечення проти позовної заяви, в якому вказала, що згоду на розірвання шлюбу не дає. Ухвалою Зміївського районного суду від 11.12.2015 року, за клопотанням відповідачки, сторонам надано строк для примирення на три місяці та провадження у справі зупинено. Після відновлення провадження у справі, належним чином повідомлені сторони повторно в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] від позову не відмовився, подав заяву про проведення судового засідання за його відсутністю, наполягав на задоволенні позову, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] про причини повторної неявки не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи чи про судовий розгляд за її відсутністю не подавала. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідачки, повідомленої належним чином, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтву про шлюб сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.07.1977 року. (а. с. 3). Позивачем в позовній заяві зазначено, що фактично сторони припинили шлюбні стосунки, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Вжиті судом заходи до збереження шлюбу та примирення сторін позитивних результатів не дали. Спору про розділ майна між сторонами немає. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Частиною 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач [PERSON] у заяві наполягав на розірванні шлюбу, а відповідачка [PERSON], після закінчення наданого судом строку на примирення в судове засідання не з'явилася, доказів примирення не надала, чим виявила байдуже ставлення до збереження сім'ї, належить дійти висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам позивача, тому позовна заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved