Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

30 січня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Василівського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитним договором № б/н від 30 грудня 2015 року в розмірі 19424,77 грн. та судові витрати в сумі 1600,00 грн В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеної 30 грудня 2015 року Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, позичальник [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 16005,95 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. В порушення умов Договору, станом на 18 грудня 2016 року відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №б/н від 30 грудня 2015 року у загальному розмірі 19424,77 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 13204,98 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1140,52 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 1584,57 грн.; а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди у розмірі 3494,70 грн. До теперішнього часу відповідач [PERSON] заборгованість за укладеною Генеральною угодою від 30 грудня 2015 року у добровільному порядку не погасила, тому позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. До суду надано заяву, в якій представник позивача просить розглянути справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти винесення по справі заочного рішення не заперечують (а.с.37). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення про направлення відповідачеві судової повістки, від одержання якої відповідачка відмовилася та у відповідності з положеннями ч.8 ст.76 ЦПК України відповідачка вважається повідомленою, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною\~2 ст.6 ЦК України \~передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані \~цими актами. У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України \~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.627 ЦК України \~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди №б/н від 30 грудня 2015 року про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідач [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 16005,95 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом (щомісячний платіж) в сумі 580,70 грн. для погашення заборгованості за кредитом. Згідно умов укладеного договору, кредитний Договір складається із заяви позичальника, Генеральної угоди, умов та Правил надання банківських послуг, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.5, 6, 7-30). При оформленні кредитної картки позичальник [PERSON]. була ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком Договір, підтверджується підписом на Генеральній угоді від 16 січня 2014 року (а.с.5 зворот). Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 18 грудня 2016 року, відповідач [PERSON] станом на 18 грудня 2016 року має заборгованість в загальному розмірі 19424,77 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 13204,98 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1140,52 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 1584,57 грн.; а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди у розмірі 3494,70 грн. (а.с.4). Вказаний розрахунок відповідачем [PERSON] в ході судового розгляду даної цивільної справи не оспорений, будь-яких заперечення проти позовних вимог Банку відповідачем не надані. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позичальник [PERSON] свої зобовязання за укладеним Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 30 грудня 2015 року належним чином не виконує, наявна за вищевказаним кредитним договором заборгованість, відповідачем [PERSON] до теперішнього часу у добровільному порядку не погашена, тому наявна станом на 18 грудня 2016 року заборгованість в загальному розмірі 19424,77 грн, яка виникла за вищевказаною Генеральною угодою (кредитним договором) №б/н від 30 грудня 2015 року, в загальній сумі 19424,77 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому порядку. Крім того, відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально ним підтверджені судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1600,00 грн. сплаченого за платіжним документам, оригінал якого міститься в матеріалах справи (а.с.1).

Outcome: approved