Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

9 лютого 1993 року померла прабабуся позивача [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина, що складається з 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою м. Бершадь Вінницька область вул. Леніна, 167. За життя вона проживала у даному будинку разом зі своєю дочкою [PERSON], у якої не було дітей. Враховуючи те, що рідна бабуся позивача [PERSON] та остання були рідними сестрами, [PERSON] виховувався, як їх спільний онук. За життя [PERSON] зробила розпорядження про те, що вищевказаний житловий будинок після її смерті буде належати позивачеві, про що склала заповіт від 18.05.1990 року. Після її смерті правнук фактично прийняв вказаний будинок, однак зареєстрований у ньому не був, так як будучи малолітнім був зареєстрованим за місцем проживання батьків. Однак досягши повноліття доглядав за будинком та присадибною ділянкою. У будинку проживала сестра його бабусі [PERSON], яка будучи людиною похилого віку часто хворіла та потребувала допомоги, яку він їй і надавав. Маючи намір оформити документи на належне майно, [PERSON] звернувся до відповідних органів для виготовлення технічного паспорту та інших документів на будинок. При цьому виявилось, що житловий будинок, розташований в м. Бершадь по вул. Леніна, 167 відноситься до категорії колгоспних дворів, а тому [PERSON], яка померла 09.02.1993 року будучи головою двору не була його єдиною власницею. Згідно рішення Бершадської міської ради від 29.10.2009 року №106 на будинок було вирішено оформити право спільної часткової власності на кожного члена бувшого колгоспного двору в рівних частинах за гр. [PERSON] та [PERSON] та в подальшому видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.12.2009 року. 25 листопада 2013 року померла [PERSON]. Так як позивач за нею доглядав та поніс усі витрати на поховання, він являючись єдиним спадкоємцем на її майно, фактично вступив у його володіння. Інші спадкоємці: сестра померлої [PERSON] та племінник [PERSON] на спадкове майно не претендують. При цьому оформити право власності на вказаний будинок позивач не має можливості у звязку з тим, що претендує на весь будинок, який належав обом померлим на праві спільної часткової власності, а також оскільки у заповіті та правовстановлюючому документі наявні розбіжності. Тому, при зверненні до нотаріуса він отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.04.2015 року (про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину). Враховуючи викладене, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування за заповітом та за законом після смерті [PERSON], яка померла 09.02.1993 року та [PERSON], яка померла 25.11.2013 року на житловий будинок А, загальною площею 45,8 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: а- веранда, Б - сарай, Г - сарай, Г/під - погріб, В - сарай, В/під погріб, 1-3 огорожа, що розташований за адресою м. Бершадь Вінницької області, вул. Леніна, 167. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав на адресу суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, надавши на адресу суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі та визнання позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.10) 09.02.1993 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок та господарські споруди, розташовані по вул. Леніна, 167 в м. Бершадь Вінницької області. За життя остання зробила розпорядження, яким дане майно заповіла [PERSON], про що 18.05.1990 року склала заповіт (а.с.9). На підставі рішення Бершадської міської ради №106 від 29.10.2009 року (а.с.27) на будинок № 167 по вул. Леніна в м. Бершадь було вирішено оформити право спільної часткової власності на кожного члена бувшого колгоспного двору в рівних частинах за гр. [PERSON] та [PERSON] та в подальшому видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 23.12.2009 року. На підставі даного рішення було видано свідоцтво про право власності (а.с.28). 26.11.2013 року померла [PERSON], що вказано у свідоцтві про смерть (а.с.11). З копій паспортів громадян України [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.17, 19, 21), копії свідоцтв про народження [PERSON] (а.с.13), [PERSON] (а.с.14), [PERSON] (а.с.15 та [PERSON] (а.с.12) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] - рідні сестри та їх матір'ю була [PERSON]. Позивач, як вбачається із цих же документів, є онуком [PERSON] та правнуком [PERSON] З інформаційної довідки із спадкового реєстру (а.с.6-7) випливає, що на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] відсутні спадкоємці. При цьому, як вбачається з тексту позовної заяви та ніким не оспорено, [PERSON] знаючи про наявність заповіту [PERSON] на його ім'я фактично володів та розпоряджався житловим будинком №167 по вул. Леніна в м. Бершадь, доглядав за [PERSON] та поніс усі витрати на її поховання. При цьому з постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.04.2015 року (а.с.4), вбачається, що оформити право власності на вказаний будинок позивач не має можливості у звязку з тим, що він претендує на весь будинок, який належав обом померлим на праві спільної часткової власності, а також оскільки у заповіті та правовстановлюючому документі наявні розбіжності. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Ч. 1 ст. 1220 ЦК України, зазначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право а спадщину на нерухоме майно. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті ( ч. 1 ст. 1233 ЦК України). Ч. 1 ст. 1235 цього ж кодексу говорить про те, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин, а ч. 3 зазначає, що заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112, ч. 3, ч. 4 ст. 113 ЦК Української РСР в редакції від 1963 року, майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно ст. 101 цього Кодексу в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст.ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до п.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, а отже такими, що підлягають до задоволення із зазначених підстав.

Outcome: approved