Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

31 травня 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулися позивачі [PERSON] та [PERSON] із вищевказаним позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги позивачами вмотивовано тим, що вони зареєстровані та мешкають за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Волховська, буд.№13, є уповноваженими від власника підприємства «Бест-Трейдер» (свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи приватного підприємства «Бест-Трейдер», ідентифікаційний код №36041125 від 11 серпня 2008 року, видане Виконавчим комітетом Криворізької міської ради Дніпропетровської області). Згідно довіреності власника приватного підприємства «Бест-Трейдер» [PERSON], укладеної у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], ро¬зташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Костенка, буд.№25, прим.№1, вони уповноваже¬ні діяти самостійно, незалежно один від одного, вчиняти, згідно чинного законодавства України та устано¬вчих документів, від її імені у якості засновника (власника) одну або декілька дій, таких як: представляти її інтереси з усіма необхідними повноваженнями при вирішенні будь-яких питань що її стосуватимуться, та її участі у якості засновника (власника) приватного підприємства «Бест-Трейдер»; представляти її інтереси з питань повязаних з діяльністю, реєстрацією, ліквідацією та всіх інших, передбачених діючим законодавством України дій, засновника (власника) зазначеної юридичної особи; бути її представниками з питань розпорядження її корпоративними правами (долею, часткою в статутному капіталі) приватного підприємства «Бест-Трейдер», в тому числі відчужувати (укладати договори купівлі-продажу тощо) її частку у статутному капіталі зазначеної юридичної особи, власником (засновни¬ком) якого вона є. Довіреність видана 05 жовтня 2015 року строком на три роки і дійсна до 05 жовтня 2018 року, зареєс¬трована в реєстрі за №1939. Вказують на те, що відповідач по справі [PERSON] працював на підприємстві «Бест-Трейдер» на посаді директо¬ра, на підставі наказу власника підприємства від 03 червня 2015 року. У вересні 2015 року відповідач по справі [PERSON] не вийшов з планової відпустки на роботу та не надав регулярний фінансовий звіт, який повинен був надавати за трудовим контрактом щомісячно, в тому числі звіт про фінансові результати і повний баланс активів і пасивів підприємства з деталізацією по бізнес-направленням (п.2.4. Контракту). Враховуючи те, що [PERSON] працював з певними документами, такими як: банківські кар¬ти, договори з ПриватБанком та Аваль банком, чекові книжки, йому від їхнього підприємства «Бест-Трейдер» був направлений e-mail, в якому зазначалось, що в офісі ПП «Бест-Трейдер» відсутні документи приватних підприємців Зубчевської, Ніни, Скрипнік, Рожковян з якими він працював, та в зверненні вони попрохали його повернути ці документи у найближчій час в офіс «Бест-Трейдер» або власникам. Також відповідачу були направлені листи від 07 жовтня 2015 року та 09 жовтня 2015 року про те, щоб він прибув до офісу для надання власнику підприємства на затвердження щомісячного фінансового звіту, в тому числі звіту про фінансові результати і повний баланс активів і пасивів підприємства з деталізацією по бізнес-направленням, починаючи з 03 червня 2015 року, а також для надання пояснень щодо причин порушен¬ня ним трудової дисципліни, зокрема відсутності на робочому місті. Листи [PERSON] отримав, що підтверджується записами у квитанціях курєрської служби доставки, але їх прохання відповідач проіг¬норував і на роботу так і не зявився. На підставі вищевикладеного, за рішенням власника приватного підприємства «Бест-Трейдер» [PERSON] був винесений наказ №21К від 20 жовтня 2015 року «Про звільнення» за п.4 ст.40 КЗпП України з посади директора [PERSON]. Також на адресу відпо¬відача [PERSON] був направлений лист-повідомлення про його звільнення та прохання прибути до офісу за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. О.Брозовського, буд.№85 для отримання трудової книжки від 10 листопада 2015 року за №1-10-11/15. Вказаний наказ також був надісланий відповідачу поштою, та вручений йому особи¬сто, що підтверджується записом у листі операцій. Зазначають, що 13 вересня 2015 року на територію підприємства «Бест-Трейдер» прийшли [PERSON], [INFO], яка мешкає: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 22-го Партзїзду, буд.№2, кв.№55 та [PERSON], [INFO], яка мешкає за тією ж адресою, які являються відповідно дружиною та донькою відповідача. Вказані особи не яв¬ляються працівниками ПП «Бест-Трейдер», і взагалі не мають до підприємства жодного відношення. Про свій візит вказані особи нікому не повідомили, і через деякий час покинули територію підприємства. Факт їхнього візиту підтверджується записом на відеокамерах та рапортом сторожа. Після їхнього візиту на ПП «Бест-Трейдерв» була проведена інвентаризація офісного приміщення, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. О.Брозовського, буд.№85, у результаті якої було виявлено, що [PERSON] та [PERSON], без дозволу співробітників підприємства, таємно винесли з офісного при¬міщення ПП «Бест-Трейдер» дороге обладнання. Після складеного акту вибіркової інвентаризації, рапорту сторожа та перегляду відеозапису з каме¬ри відео спостереження була підрахована кількість винесеного майна, яка налічує: ноутбук «Acer» 15 - 1шт., планшети «jeka» - 2шт., чохли на планшета - 2шт., загальна вартість збитку становить 9710,00 гривень. Відпо¬відно до цього була подана заява до прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу. Прокуратурою Саксаганського району м. Кривого Рогу на підставі цієї заяви було відкрите та внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження по ч.1 ст.185 КК України, витяг за №12015040750002885 від 05 жовтня 2015 року. Саксаганським PB Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області була винесено ухвала на обшук. При обшуку житла за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 22-го Партзїзду, буд.№2, кв.№55 було встанов¬лено, у відповідача за місцем проживання, були вилучені вкрадені речі з офісного приміщення ПП «Бест-Трейдер». 29 січня 2016 року у дворі будинку №2 по вул. 22-го Партзїзду в м. Кривому Розі, невідомі особи підпалили автомобіль відповідача, до якого вони не мають жодного відношення. Їм не було винесено жодних зви¬нувачень з цього приводу. У звязку з цими подіями, на ґрунті особистої неприязні, маючи бажання звести на них наклеп, та спричинити шкоду їх діловій репутації, [PERSON] оплатив монтаж відео сюжету, в якому він звинувачує їх в тому, що у підпалі вищевказаного автомобіля винні саме вони, і вказана акція є їх черговою розправою над ним. Також відповідач заявив, що це вже не перший підпал, який вони вчинили. Першим він називає склад по вул. Каховська, буд.№72-А у м. Кривому Розі. Вказану відео зйомку він розповсюдив в мережі Інтернет, а також вона була показана на міському каналі м. Кривого Рогу «Рудана». Таким чином відповідач по справі публічно, на усю країну, звинуватив їх у скоєнні злочину, маючи на меті принизити їх у очах їхньої сімї, колег, працівників і бізнес-партнерів. Адвокат [PERSON], - [PERSON] розповідає про ті ж самі події що і [PERSON], що це не перший випадок, коли на [PERSON] робили спробу натиснути, що підпал був зроблений умисно та підступно, що згоріла продукція [PERSON], яку він виробляє. Каже про те, що ці події він та [PERSON] повязують з виключно корпоративними спорами, які мають місце та він та [PERSON] мають конкретних підозрюваних, їх з чоловіком. Відповідач розповідає що вони висловлювали прямі погрози до нього та мають пряму матеріальну вигоду у вигляді страхового відшкодування за пошкоджене майно, але ці події ніяк не повязані з ними, а тому твердження [PERSON] є черговим наклепом на них та не відповідають дійсності, оскільки відповідно до умов договору страхування вигодонабувачем у випадку виникнення страхового випадку являється банк, а не підприємство «Бест-Трейдер». Звинувачення у підпалі автомобіля з метою отримання ними вигоди взагалі не має сенсу, оскільки усі збитки були компенсовані відповідачу страхо¬вою компанією у повному обсязі, а тому єдиною метою висунення подібних звинувачень є бажання звести наклеп на них. Вони являються чесними та законослухняними громадянами України. Позивач [PERSON] пере¬бував на державній службі понад 20 років, і за цей час його праця неодноразово відзначалася такими наго¬родами як «За заслуги перед містом» 1, 2, 3 ступенів, 2006-2008-2012 роки, «Почесна відзнака 2 ступеню», нагорода «Честь і Слава» 2002 рік, «Відзнака за розвиток регіону», Нагорода «За зміцнення правоохоронної діяльнос¬ті», та багато інших. Позивач [PERSON] займається господарською діяльністю по всій території України понад 10 років, і за цей час зарекомендувала себе як чесний діловий партнер. Під час здійснення господарських операцій вони завжди керуються чинним законодавством України, а тому у них склалася репутація надійних бізнес-партнерів. Серед працівників підприємства вони мають повагу, так як ведуть себе відносно до них доброзичливо, ніколи не принижували їх честь та гідність, та поважали їх права. Внаслідок його протиправних дій, неправдива інформація була поширена і на телебаченні і у мережі Інтернет, у результаті чого вони зазнали значного приниження, а крім цього важко передбачити які негативні наслідки можуть наступити для них у майбутньо¬му, оскільки невідомо як відреагують на брехню відповідача їх бізнес-партнери, а тому, вони вважають, що мають право на відшкодування моральної шкоди, яку вони за¬знали внаслідок несправедливого обвинувачення та розповсюдження відносно них наклепу в мережі Інте¬рнет, а також на публічне спростування вказаної неправдивої інформації. Вказаний наклеп та недостовірна інформація принижують їх з чоловіком честь та гідність, та спричиняють їм із чоловіком значні ду¬шевні страждання. Посилаються на ті обставини, що відповідач [PERSON], не маючи на те підстав, поширив відносно них недостовірну інформацію та розповсюдив усім мешканцям міста [PERSON] Ріг через мережу Інтернет інформацію про підпали його складу по вул. Ка¬ховська, буд.№72-А у м. Кривому Розі та авто по вул. 22-го Партзїзду у м. Кривому Розі, чим принизив їх честь та гідність в очах інших людей, серед яких вони мають повагу. Вказана інформація являється недостовірною, оскільки відповідач по справі, не надав жодних дока¬зів на підтримку своїх брехливих тверджень. Він не звертався до суду або інших правоохоронних органів, а просто, на ґрунті неприязних відносин. Таким чином, відповідач по справі порушив їх право на повагу від інших мешканців міста. Вказана інформація не була оцінюючою, а [PERSON] в своєму відео сюжеті вказав, що його інформація відповідає дійсності. Заподіяна їм моральна шкода полягає в наступному. Так, відповідач [PERSON], свідомо та навмисно поширив у мережі Інтернет неправдивий відео сюжет, чим принизив їх честь та гідність в очах працівників підприємства «Бест-Трейдер» в якому вони працюють, та в очах інших людей, серед яких вони мають повагу, а тому розміщення вказаного відеозапису спричинило їм значні душевні страждання. Додаткової шкоди спричинює той факт, що вказане відео бу¬ло розміщено в мережі Інтернет та було показано по телебаченню, що безперечно збільшує масштаб на¬клепу та негативні наслідки, які настануть в наслідок цього наклепу. Окрім того відповідач, щоб очорнити їх в очах банку, з яким у них тривалий час склалися ділові добрі стосунки направив до банку листа у якому поставив під сумнів платоспроможність їхнього підпри¬ємства, та рекомендував банку переглянути умові співпраці із ними, і таким чином знову звів на них на¬клеп. Додаткові страждання також їм спричинило те, що вони вимушені звертатися до державних органів за захистом своїх порушених прав, витрачати свій час, та порушувати звичайний уклад життя. Таким чином, їм було заподіяно моральну шкоду, яку вони оцінюють в 100000,00 гривень кожному. На підставі викладеного позивачі просять суд задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі, та винести рішення, котрим стягнути з відповідача [PERSON] на їх користь грошову суму у розмірі 100000,00 гривень, кожному за за¬вдану моральну шкоду, зобовязати відповідача [PERSON] спростувати наклеп через мережу Інтернет, а та¬кож на міському каналі м. Кривого Рогу «Рудана», та стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати. Позивачі [PERSON] та [PERSON] при розгляді справи присутніми не були, в порядку ст.38 ЦПК України скористалися правом представництва своїх інтересів у суді зі сторони представника. Присутній у судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та [PERSON], - [PERSON] (договір на надання юридичних послуг від 28 січня 2016 року (а.с.29-30, 31-32), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.33), надав пояснення в обґрунтування позовних вимог, підтримав їх у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] при розгляді справи також присутнім не був, в порядку ст.38 ЦПК України скористався правом представництва своїх інтересів у суді зі сторони представника. Присутня у судовому засіданні представник відповідача [PERSON], - [PERSON] (довіреність від 27 травня 2016 року, термін дії, до 27 травня 2019 року (а.с.44) також надала пояснення по суті справи, проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі вважаючи їх необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Так, вказувала на те, що ніякої недостовірної інформації відповідач [PERSON] не розповсюджував, а джерело виникнення відео запису, на котрий посилаються позивачі та їх представник їм не відоме. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не звертався до КП ТРК «Рудана» для надання послуг із розміщення вказаного сюжету. Також вказує на те, що ніяких неприязних стосунків між відповідачем та позивачами бути не могло на ґрунті роботи, оскільки що відповідач, що позивачі були найманими працівниками. На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позовних вимог в силу їх недоведеності. Допитаний в ході судового розгляду свідок [PERSON] суду пояснив, що 29 січня 2016 року перебуваючи вдома, він грався з донькою, вдома був увімкнутий телевізор, телеканал «Рудана», програма «Місто». Спочатку він не звертав на програму жодної уваги, однак в подальшому граючись із донькою почув знайоме прізвище, - «Темник». Покинувши справи він почав переглядати сюжет програми, в котрому йшла мова про те, що його товариш, [PERSON] нібито причетний до підпалу складу та автомобіля, належних якомусь підприємцю міста. Вказував на те, що [PERSON] він знає давно та дуже добре, та вважає, що вказаних у сюжеті дій останній зробити не зміг, оскільки сам більше двадцяти років пропрацював у правоохоронних органах. В подальшому він зателефонував [PERSON] та повідомив останньому про те, що побачив та почув у сюжеті програми новин. Зазначає, що інтервю в сюжеті давав відповідач [PERSON] та його адвокат. Посилався на ті обставини, що особисто із відповідачем [PERSON] він не знайомий, а висновки про те, що виступав саме відповідач [PERSON] зробив оскільки в сюжеті згадувалися прізвища «Темник» та «Шаменков», та чоловік у сюжеті вказував на те, що саме сімя «Темник» причетна до підпалу належних йому складу та автомобіля. Аналогічні покази, надані свідком [PERSON] було надано у судовому засіданні і свідками [PERSON] та [PERSON], та останні вказали на те, що дійсно бачили в одному із випусків новин програми «Місто», котра транслюється та міському телеканалі «Рудана», як відповідач [PERSON] звинувачував сімю [PERSON] у підпалі належного йому складу та автомобіля. Вислухавши пояснення представників сторін, свідків, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. З наявних письмових матеріалів справи, пояснень представників сторін та свідків, судом встановлено наступне. Так, судом встановлено, що позивачі [PERSON] (а.с.6-7) та [PERSON] (а.с.8) є уповноваженими від власника підприємства «Бест-Трейдер» (свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи приватного підприємства «Бест-Трейдер», ідентифікаційний код №36041125 від 11 серпня 2008 року, видане Виконавчим комітетом Криворізької міської ради Дніпропетровської області) (а.с.24-25). Згідно довіреності власника приватного підприємства «Бест-Трейдер» [PERSON], укладеної у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], ро¬зташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Костенка, буд.№25, прим.№1, позивачі уповноваже¬ні діяти самостійно, незалежно один від одного, вчиняти, згідно чинного законодавства України та устано¬вчих документів, від її імені у якості засновника (власника) одну або декілька дій, таких як: представляти її інтереси з усіма необхідними повноваженнями при вирішенні будь-яких питань що її стосуватимуться, та її участі у якості засновника (власника) приватного підприємства «Бест-Трейдер»; представляти її інтереси з питань повязаних з діяльністю, реєстрацією, ліквідацією та всіх інших, передбачених діючим законодавством України дій, засновника (власника) зазначеної юридичної особи; бути її представниками з питань розпорядження її корпоративними правами (долею, часткою в статутному капіталі) приватного підприємства «Бест-Трейдер», в тому числі відчужувати (укладати договори купівлі-продажу тощо) її частку у статутному капіталі зазначеної юридичної особи, власником (засновни¬ком) якого вона є. Довіреність видана 05 жовтня 2015 року строком на три роки і дійсна до 05 жовтня 2018 року, зареєс¬трована в реєстрі за №1939 (а.с.23). Відповідач по справі [PERSON] (а.с.10-11) працював на підприємстві «Бест-Трейдер» на посаді директо¬ра, на підставі наказу власника підприємства від 03 червня 2015 року. У вересні 2015 року відповідач по справі [PERSON] не вийшов з планової відпустки на роботу та не надав регулярний фінансовий звіт, який повинен був надавати за трудовим контрактом щомісячно, в тому числі звіт про фінансові результати і повний баланс активів і пасивів підприємства з деталізацією по бізнес-направленням (п.2.4. Контракту). Враховуючи те, що [PERSON] працював з певними документами, такими як: банківські кар¬ти, договори з ПриватБанком та Аваль банком, чекові книжки, йому від підприємства «Бест-Трейдер» був направлений e-mail, в якому зазначалось, що в офісі ПП «Бест-Трейдер» відсутні документи приватних підприємців Зубчевської, Ніни, Скрипнік, Рожковян з якими він працював, та в зверненні вони попрохали його повернути ці документи у найближчій час в офіс «Бест-Трейдер» або власникам (а.с.9). Також відповідачу були направлені листи від 07 жовтня 2015 року та 09 жовтня 2015 року про те, щоб він прибув до офісу для надання власнику підприємства на затвердження щомісячного фінансового звіту, в тому числі звіту про фінансові результати і повний баланс активів і пасивів підприємства з деталізацією по бізнес-направленням, починаючи з 03 червня 2015 року, а також для надання пояснень щодо причин порушен¬ня ним трудової дисципліни, зокрема відсутності на робочому місті (а.с.14, 16). Листи [PERSON] отримав, що підтверджується записами у квитанціях курєрської служби доставки, але прохання проіг¬норував і на роботу так і не зявився (а.с.15, 17). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 21 вересня 2015 року відповідачем [PERSON] на адресу ПП «Бест-Трейдер» було направлено заяву про звільнення разом із листком непрацездатності (а.с.50, 51, 61-64), а 13 жовтня 2015 року направлено заяву про розірвання трудового договору (а.с.57-59). На підставі вищевикладеного, за рішенням власника приватного підприємства «Бест-Трейдер» [PERSON] був винесений наказ №21К від 20 жовтня 2015 року «Про звільнення» за п.4 ст.40 КЗпП України з посади директора [PERSON] (а.с.18). Також на адресу відпо¬відача [PERSON] був направлений лист-повідомлення про його звільнення та прохання прибути до офісу за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. О.Брозовського, буд.№85 для отримання трудової книжки від 10 листопада 2015 року за №1-10-11/15. Вказаний наказ також був надісланий відповідачу поштою, та вручений йому особи-сто, що підтверджується записом у листі операцій (а.с.19-22). Надаючи пояснення у судовому засіданні, представник позивачів вказував на те, що 13 вересня 2015 року на територію підприємства «Бест-Трейдер» прийшли [PERSON], [INFO], яка мешкає: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. 22-го Партзїзду, буд.№2, кв.№55 та [PERSON], [INFO], яка мешкає за тією ж адресою, які являються відповідно дружиною та донькою відповідача. Вказані особи не яв¬ляються працівниками ПП «Бест-Трейдер», і взагалі не мають до підприємства жодного відношення. Про свій візит вказані особи нікому не повідомили, і через деякий час покинули територію підприємства. Факт їхнього візиту підтверджується записом на відеокамерах та рапортом сторожа. Після їхнього візиту на ПП «Бест-Трейдерв» була проведена інвентаризація офісного приміщення, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. О.Брозовського, буд.№85, у результаті якої було виявлено, що [PERSON] та [PERSON], без дозволу співробітників підприємства, таємно винесли з офісного при¬міщення ПП «Бест-Трейдер» дороге обладнання. Після складеного акту вибіркової інвентаризації, рапорту сторожа та перегляду відеозапису з каме¬ри відео спостереження була підрахована кількість винесеного майна, яка налічує: ноутбук «Acer» 15 - 1шт., планшети «jeka» - 2шт., чохли на планшета - 2шт., загальна вартість збитку становить 9710,00 гривень. Відпо¬відно до вказаних вище подій ПП «Бест-Трейдер» була подана заява до прокуратури Саксаганського району м. Кривого Рогу (а.с.12). Прокуратурою Саксаганського району м. Кривого Рогу на підставі вказаної заяви було відкрите та внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження по ч.1 ст.185 КК України, витяг за №12015040750002885 від 05 жовтня 2015 року (а.с.13), та котре було закрите на підставі постанови слідчого від 03 лютого 2016 року у звязку з відсутністю події кримінального правопорушення (а.с.69-70). Також з пояснень учасників процесу судом встановлено, що 29 січня 2016 року у дворі будинку №2 по вул. 22-го Партзїзду в м. Кривому Розі, невідомі особи підпалили автомобіль відповідача [PERSON] При дослідженні у судовому засіданні диску, на котрому маються два відеозаписи програми новин КП ТРК «Рудана» судом встановлено, що на даних відеозаписах відповідач [PERSON] та його адвокат стверджують, що до підпалу належного сімї відповідача автомобіля причетні позивачі [PERSON] та [PERSON] Крім того вказують на те, що це не перша спроба підпалу зі сторони сімейства [PERSON], до цього ними було вчинено підпал належного [PERSON] складу з продукцією, котру він виробляє (а.с.34). При цьому, твердження відповідача та його адвоката викладені у відео матеріалі мають стверджувальний характер. Однак, при цьому, матеріалами справи не підтверджено доводи відповідача та його адвоката стосовно того, що позивачі причетні до підпалу автомобіля та складу, належних відповідачеві. З відповіді КП ТРК «Рудана» №246 від 08 вересня 2016 року, на звернення [PERSON] вбачається, що будь-яких платних замовлень відеоматеріалів (сюжетів) для трансляції на КП ТРК «Рудана» громадянином [PERSON] у період з 01 січня 2016 року по час надання відповіді не здійснювалось (а.с.95, 96). З відповіді Металургійного ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №12016040710000238, відомості відносно якого 29 січня 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.194 ч.2 КК України доручено слідчому Голубниченко В.В. (а.с.120, 121-124). Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст.68 Конституції України кожен зобовязаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст.297 ЦК України, яка базується на положенні ч.4 ст.32 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа може звернутися до суд з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до п.п.4, 15 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи, як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). З наведеного вбачається, що в справах про захист честі, гідності та ділової репутації, захисту підлягають порушені немайнові права позивача у разі сукупності таких обставин як поширення інформації, інформація стосується певної фізичної особи, інформація є недостовірною (не відповідає дійсності), поширення такої інформації порушує особисті немайнові права. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до положень ст.32 Конституції України кожен має право вимагати в судовому порядку спростування недостовірної інформації, що порочить його честь і гідність та членів його сім'ї. Статтею 55 Конституції України закріплено право захисту своїх праві свобод від порушень та протиправних посягань. У ст.12 Загальної декларації прав людини 1948 року та п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, встановлено, що ніхто не повинен зазнавати незаконних і безпідставних посягань на його честь і репутацію. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року, визначено, що праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь та ділову репутацію. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація (ст.201 ЦК України). Відповідно до ст.ст.94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27 лютого 2009 року, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. В якості спеціальних способів захисту немайнового права позивачі обрали спростування недостовірної інформації. Згідно ч.4 ст.277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України №1 від 27 лютого 2009 року, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати. Відповідний висновок зробив і Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 липня 1986 року у справі «Lingens v.Austria» зазначивши, що слід розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Визначаючись із характером поширеної інформації, суд виходить із того, що висловлювання відповідача стосовно позивачів, викладені ним у відеоролику, котрий в подальшому було розповсюджено в мережі Інтернет та трансльовано на міському телеканалі не є субєктивною оцінкою відповідачем позивачів, є його ствердженням, а тому суд вважає, що таке висловлювання не відноситься до оціночного судження. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про доведеність недостовірності інформації щодо причетності позивачів до підпалу належного відповідачу автомобіля, яка є негативною, та позивачами доведена повністю. Таким чином, має місце поширення недостовірної та неправдивої інформації, що не відповідає дійсності, а саме інформації, щодо причетності позивачів до підпалу належного відповідачу автомобіля. Отже, було поширено відносно позивачів відомості, що не відповідають дійсності, викладені неправдиво, мають яскраво виражений негативний характер, а також принижують ділову репутацію останніх, тобто порушують немайнові права позивачів, а тому підлягають визнанню такими, що не відповідають дійсності. Щодо посилань представника відповідача, що [PERSON] не розповсюджував недостовірну інформацію стосовно позивачів, то дані твердження спростовуються наявними матеріалами справи, та поясненнями свідків, наданими під час розгляду справи у суді. Відповідно ч.1, п.4 ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Таким чином, після появи в мережі Інтернет та на міському телеканалі відеозапису, в котрому відповідач стверджує про причетність позивачів до підпалу належного йому автомобіля та складу готової продукції, було порушено честь, гідність та ділову репутацію позивачів. Суд вважає, що доводи представника позивачів, які стосуються позовних вимог немайнового характеру, а саме, відшкодування позивачам відповідачем у справі моральної шкоди в сумі 100000,00 гривень та витрат за сплату судового збору, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Однак, заявлений розмір моральної шкоди суд вважає значно завищеним, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів в рахунок відшкодування моральної шкоди, 10000,00 гривень на кожного. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати. Позивачами при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1500,00 гривень, який підлягає стягненню з відповідача. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Згідно зі ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191-VI, від 20 грудня 2011року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачів витрат на правову допомогу також підлягають задоволенню. З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial