Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

31.05.2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки «Chevrolet Lacetti Hatchback» (реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]) №1841/2016/001949 від 02.08.2016 року, укладеного між відповідачами. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що у період перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], у лютому 2008 року ними було придбано автомобіль марки «Chevrolet Lacetti Hatchback» (2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]) вартістю 104500,00 грн., для чого між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» в лютому 2008 року було укладено кредитний договір №220363567_9. Автомобіль було зареєстровано в органах ДАІ на ім'я відповідача [PERSON] Однак, спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] Під час ознайомлення з матеріалами цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя позивачеві стало відомо, що згідно відповіді, наданої Бердичівським територіальним сервісним центром №1842 Регіонального СЦ в Житомирській області МВС України від 21.03.2017 року №356 автомобіль марки «Chevrolet Lacetti Hatchback» (2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]) 02.08.2016 року відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного в даному ТСЦ, було перереєстровано на нового власника - відповідача [PERSON] Стверджуючи, що вона не надавала письмової, нотаріально посвідченої згоди на укладення [PERSON] договору купівлі-продажу їх спільного майна (автомобіля) та посилаючись на положення статей 60, 65 Сімейного кодексу України, статей 203, 215, 216, 321, 330, 368, 369, 387, 388 Цивільного кодексу України просить визнати недійсним вказаний договір купівлі-продажу автомобіля марки «Chevrolet Lacetti Hatchback» (реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER]) №1841/2016/001949 від 02.08.2016 року, укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позов у повному обсязі, просили задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являлась. Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, допитавши свідків, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України та ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, але при цьому згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач з 03.06.2006 року перебувала у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП №017161, виданим 03.06.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с. 5). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27.02.2017 року, яке набрало законної сили 17.03.2017 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON](а.с. 43). Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі було укладено кредитний договір №014/7802/73/129778 від 22.02.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Відповідно до пункту 1.1.2. кредитного договору кошти в сумі 84510,00 грн. були видані позичальнику на споживчі цілі (придбання транспортного засобу) (а.с. 38-41). 21.02.2008 року територіальним сервісним центром 1842 Регіонального сервісного центру МВС України у Житомирській області було зареєстровано автомобіль марки «Chevrolet Lacetti» 1598 (2008 року випуску, колір червоний, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER]) та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 21.02.2008 року на ім'я власника - [PERSON] (а.с. 6 - 8). Також у період перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] відповідач [PERSON] 02.08.2016 року уклав із [PERSON] договір купівлі-продажу транспортного засобу №1841/2016/001949, відповідно до умов якого спірний автомобіль «Chevrolet Lacetti» було продано покупцеві [PERSON] за ціною 20000,00 грн. 02.08.2016 року територіальним сервісним центром 1842 Регіонального сервісного центру МВС України у Житомирській області було здійснено перереєстрацію автомобіля марки «Chevrolet Lacetti» 1598 (2008 року випуску, колір червоний, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER]) та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 02.08.2016 року на ім'я нового власника - [PERSON] (а.с. 8). Згідно статті 60 Сімейного кодексу України (надалі по тексту - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. В силу вимог статті 218 ЦПК України, які забороняють ґрунтувати рішення суду у спорі про визнання правочину недійсним на свідченнях свідків, суд не бере до уваги показання допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] Законодавствомне встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19.06.2013 року у справі №6-55цс13; від 08.04.2015 року у справі № 6-7цс15; а також у постанові Верховного Суду від 02.04.2018 року у справі №294/1104/15-ц (провадження №61-1170св18). Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, позивач має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого, а саме на відповідну частину вартості даного автомобіля, оскільки він був об'єктом спільної сумісної власністю подружжя, яке було продане без письмової згоди одного з них. З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля «Chevrolet Lacetti», тому в задоволенні позовних вимог відмовляє у повному обсязі. На підставі наведеного вище обґрунтування та

Outcome: dismissed