Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

4 квітня 2014 року, [PERSON] звернулася до суду з названим позовом, в якому просила суд, усунути від права на спадщину за законом своїх племінниць - відповідачок [PERSON], [PERSON] та [PERSON], яка відкрилася після смерті матері позивачки [PERSON], померлої [INFO] р., мотивуючи це бажанням своєї матері залишити все своє майно тільки їй та відсутністю з боку всіх відповідачок будь-якої моральної і матеріальної допомоги як їхньому діду [PERSON], померлому [INFO] р., так і їхній бабусі [PERSON], померлій [INFO] р., які за життя, через свій похилий вік тяжко хворіли, знаходилися у безпорадному стані і потребували сторонньої допомоги, від надання якої відповідачки всіляко ухилялися. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свій позов. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, вважаючи його безпідставним, а ненадання своїй бабусі матеріальної допомоги пояснила, знаходженням на її піклуванні малолітнього сина [PERSON], [INFO] якого вона виховує без належного грошового утримання, підтвердивши, що періодично приїжджала до своєї бабусі [PERSON], коли в неї була така можливість. Відповідачки [PERSON] та [PERSON] позов визнали. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності зі ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналізуючи приписи статті 1218 ЦК України, суд дійшов висновку - до складу спадщини входять лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем - не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого. Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Нормами статті 1221 ЦК України передбачено - місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частини 3 та 5 статті 1224 ЦК України вказує - не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду, особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкоємцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначеної норми Закону, необхідно установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи. Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим, ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини з урахуванням того, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу. Коло осіб, позбавлення життя яких усуває особу від права на спадкування, є вичерпним та чітко визначеним ч. 1 ст. 1224 ЦК України, це спадкодавець та можливі спадкоємці. Не може бути підставою для усунення особи від права на спадкування позбавлення ним життя іншої особи, яка на момент вчинення злочину не могла бути можливим спадкоємцем. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення зумовлює пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки (збільшення частки у спадщині, зміна черговості одержання права на спадкування), одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у ч. 2 ст. 1259 ЦК України. У частинах 2- 4 статті 1224 ЦК зазначені особи, які усуваються від спадкування на підставі закону, зокрема: які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування; батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав; батьки та повнолітні діти, які ухилялися від обов'язку щодо утримання спадкодавця. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Статтями 202,203 СК України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Враховуючи вищевикладені приписи норм Закону, суд вважає, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України - має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. На думку суду, та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги. Стаття 1258 ЦК України зазначає - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом - одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Приписи ст. 1261 ЦК України встановлюють, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 статті 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Статтями 1268,1269 ЦК України передбачено - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до п.п. 6,7,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. - факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця - встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Безпорадним - слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Отже, на думку суду - безпорадний стан, це безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим, ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги - полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Суд встановив, що позивачка [PERSON] - є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.04.1970 р. та свідоцтвом про одруження позивачки серії [NUMBER] від 15.07.1995 р. (а.с. 8,9). Також, рідною сестрою позивачки і донькою [PERSON] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 21.06.1976 р. та свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] від 04.12.2007 р., з якого вбачається, що [PERSON] померла [INFO] р. (а.с. 10,22). Відповідачки про справі є між собою сестрами, доньками [PERSON], померлої [INFO] р. та племінницями позивачки, що сторони підтвердили в судовому засіданні. Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.06.2013 р., а мати позивачки [PERSON] померла [INFO] р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.09.2013 р. не залишивши заповіту (а.с. 23,24). Після смерті [PERSON], померлої [INFO] р., яка до своєї смерті проживала разом із померлим чоловіком [PERSON], померлим [INFO] р. та відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після свого чоловіка постійно проживаючи з ним до його смерті, відкрилася спадщина у вигляді : земельної ділянки площею 0,0449 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою : [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,0026 га для гаражного будівництва за адресою : [ADDRESS], земельної ділянки площею 0,0434 га для ведення садівництва за адресою : [ADDRESS] які належали померлій [PERSON] на підставі державних актів про право власності на земельні ділянки та частки квартири [ADDRESS] яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 18-21). З матеріалів спадкової справи № 37/2014, заведеної Овідіопольською РДНК 21.02.2014 р. після смерті [PERSON], вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], звернулася її онучка - відповідачка [PERSON] за правом представлення згідно із ст. 1266 ЦК України та донька померлої позивачка [PERSON] (а.с. 59-86). Відповідачки [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори з відповідними заявами про прийняття спадщини після смерті своєї бабусі [PERSON] не зверталися, що вони підтвердили в судовому засіданні і цей факт підтверджується матеріалами спадкової справи. В судовому засіданні позивачка стверджувала, що її батьки, батько [PERSON], померлий [INFO] р. та мати [PERSON], померла [INFO] р. були особами похилого віку, часто хворіли і як слід потребували постійного догляду, а також потребували забезпечення продуктами та ліками. Догляд та піклування за своїми хворими батьками забезпечувала позивачка, як їхня донька, а в подальшому поховала батьків за свій рахунок. Однак, в порушення ст.ст. 10,11,57-60 ЦПК України, позивачкою не були надані достатні допустимі та належних доказів того, що спадкодавці, як батько, так і мати позивачки потребували постійного стороннього догляду, а також документальних доказів безпорадного стану батьків, а також доказів ухилення відповідачки [PERSON], яка заперечувала проти задоволення позову на відміну від [PERSON] та [PERSON] від надання спадкодавцям матеріальної допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавців в безпорадному стані, потреба спадкодавців в допомозі саме від [PERSON], яка заперечуючи проти позову показала суду, що в період з 1991 року по 2008 р., після смерті своєї матері знаходилася разом із сестрою у дитячому будинку, де вони виховувалися, а [INFO] під час хвороби своїх дідуся та бабусі, вона народила дитину - сина [PERSON] і відповідно доглядала свою малолітню дитину, на яку вона витрачала всі свої кошти, яких їй не вистачало (а.с. 87). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] не довели суду, що батьки позивачки, які дійсно були похилого віку та хворіли, які всі звичайні люди такого віку, потребували будь-якого стороннього догляду та не довели суду, що останні не могли себе самостійно забезпечити і перебували у безпорадному стані, як це прямо передбачено нормами вищевказаних статей Закону і Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. Також, позивачка не довела суду не тільки безпорадний стан батьків - спадкодавців, який слід розуміти як їх безпомічність і неспроможність своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим, ці особа потребували стороннього догляду, допомоги та піклування, а й не довела ухилення відповідачки [PERSON], яка заперечувала проти позову, від надання допомоги спадкодавцям - своїм діду та бабусі, які потребували допомоги, що полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцям. В той же час, відповідачка [PERSON] пояснила суду, що періодично приїжджала до бабусі з дідом, коли в неї була така можливість, враховуючи знаходження на її утриманні малолітнього сину, якого вона утримує самостійно, проти чого не заперечували свідки. Таким чином, суд дійшов висновку, що ухилення від надання допомоги спадкодавцям - пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Тобто, суду не було доведено позивачкою сам факт ухилення від надання допомоги спадкодавцям, який характеризується умисною формою вини з урахуванням того, чи потребуваи спадкодавці допомоги від неї за умови отримання її від позивачки [PERSON], і як з`ясував суд, відповідачка [PERSON] не мала матеріальної змоги надавати таку допомогу, надаючи періодично фізичну і моральну підтримку своїм дідусеві та бабусі. Крім того, ст.ст. 202,203 СК України встановлено обов'язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними, що й було надано з боку позивачки [PERSON] - доньки своїх батьків, яка мала таку можливість як фізичну та к і матеріальну. З огляду на викладене та враховуючи повністю недоведений суду позивачкою факт ухилення відповідачок, зокрема [PERSON] від виконання свого обов'язку щодо утримання спадкодавця [PERSON], померлої [INFO] р., суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову, як непідтверджений належними та допустимими доказами по справі щодо безпорадного стану спадкодавців, їх потреби у наданні матеріальної і фізичної допомоги, потреби у стороннього догляду спадкодавців і тяжкості їхніх хвороб.

Outcome: dismissed