Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

31.01.2018р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу (а.с. №3). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 05.02.2018р. вказана позовна заява була залишена без руху. 12.02.2018р. позивачка подала до суду заяву з виправленими недоліками та ухвалою від 02.03.2018р. вказана позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 25.01.2003р. в відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська під актовим записом №42. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], 03.07.2006р. народження та [PERSON], 21.06.2003р. народження. Шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з жовтня 2012р. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття любові та взаємоповаги. Сторони не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Спору щодо місця проживання дитини у сторін немає, після розірвання шлюбу діти будуть проживати з позивачкою. Майнових спорів між сторонами також не існує. В наданій до суду заяві від 24.04.2018р. позивачка позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, зазначила, що строк для примирення сторін не потрібен, оскільки родина розпалася остаточно (а.с. № 21). Відповідач в наданій до суду 24.04.2018р. заяві проти задоволення позову не заперечував, період (жовтень 2012р.) припинення шлюбних стосунків, які вказані позивачкою визнав в повному обсязі. Просив шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 23). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 3 ст. 200. ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України ухвалити рішення в підготовчому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що 25.01.2003р. сторони зареєстрували шлюб в відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська під актовим записом №42 (а.с. №5). Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON], 03.07.2006р. народження та [PERSON], 21.06.2003р. народження (а.с. №6-7). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, різні погляди на життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин та проживають окремо, дитина проживає разом з позивачкою. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з жовтня 2012р.(більше, ніж 5 років назад), і з цього часу більше не відновлювалися, позивачка від позову не відмовилася, а відповідач визнав позовні вимоги тане заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 82 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с. №2). На підставі викладеного,

Outcome: approved