Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

9 березня 2021 року представник позивача - адвокат Бондаренко А.О. подав до суду вищевказану позовну заяву, у якій просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5499 від 3 листопада 2020 року, вчинений Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, укладеним з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», право вимоги за яким перейшло ТОВ «Кредитні ініціативи», на підставі Договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором; зобов`язати ТОВ «Кредитні ініціативи» повернути кошти в розмірі 24361, 76 грн. стягнуті з [PERSON] за виконавчим написом № 5499 від 3 листопада 2020 року, вчиненим приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В.; стягнути з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 908 гривень. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що 27 липня 2007 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та позивач уклали кредитний договір № КС-126/07. У зв`язку з тим, що позивач начебто неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося з відповідною заявою до Приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. про вчинення виконавчого напису, яким має бути стягнено заборгованість за вказаним договором. За заявою ТОВ «Кредитні ініціативи», приватним нотаріусом був вчинений виконавчий напис № 5499 від 3 листопада 2020 року, яким стягнено заборгованість за кредитним договором. За заявою ТОВ «Кредитні ініціативи», на виконання цього виконавчого напису Приватним виконавцем Крегулом І.І. відкрито виконавче провадження ВП №63830221 та в рамках цього виконавчого провадження звернуто стягнення на доходи [PERSON] . При цьому, позивача не було повідомлено про відкриття стосовно нього виконавчого провадження, а накладений арешт на кошти на єдиному картковому рахунку позивача, на який він отримає заробітну плату, ставить його на межу виживання. Вважає, що приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимог кредитора, оскільки боржника не було повідомлено нотаріусом про намір вчинити напис, напис вчинено на підставі документів, що не відповідають вимогам чинного законодавства України, а також з порушенням умовам кредитного договору, згідно якого вирішення спорів має вирішуватися у судовому порядку. За заявою представника позивача, у порядку забезпечення позову, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 березня 2021 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 5499 від 3 листопада 2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського округу Личуком Т.В про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 350618,07 гривень на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», до якого перейшло право вимоги на підставі договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором № КС/126/07 від 27 липня 2007 року, до набрання рішенням суду у цивільній справі № 363/934/21 законної сили. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 15 квітня 2021 року, про що сторін повідомлено у встановленому законом порядку. У підготовче судове засідання, яке, за клопотанням представника позивача та на підставі ухвали суду від 16 березня 2021 року, проводилося у режимі відеоконференції, з`явився представник позивача. Відповідач та треті особи у підготовче судове засідання не з`явилися. Як убачається із зворотного повідомлення про вручення, представником відповідача отримано 16 березня 2021 року копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, а також судову повістку про виклик до суду. При цьому, відповідач не скористався правом, передбаченим статтею 178 ЦПК України, надати відзив на позовну заяву. З клопотаннями про відкладення підготовчого засідання та/або про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Проте, у зв`язку з неявкою у судове засідання третіх осіб, а також відсутністю відомостей про вручення їм судової кореспонденції, а також у зв`язку із наданням можливості представнику позивача надати суду додаткові документи, підготовче судове засідання було відкладено на 28 квітня 2021 року. 28 квітня 2021 року у підготовче судове засідання, яке проводилось у режимі відео конференції, з`явився представник позивача. Відповідач та треті особи не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення підготовчого судового засідання до суду не надходило. Також, треті особи не скористалися правом, передбаченим статтею 181 ЦПК України надати пояснення щодо позову. Ухвалою суду від 28 квітня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 червня 2021 року. У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідач та треті особи причини неявки суду не повідомили. При цьому від представника позивача надійшла заява про проведення судового засідання без участі позивача та його представника. У зв`язку з відсутністю повідомлень про своєчасне сповіщення відповідача та третіх осіб про місце і час розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 2 серпня 2021 року. У призначене судове засідання відповідач та треті особи повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Як убачається із зворотного повідомлення про вручення, представником відповідача отримано 22 червня 2021 року судову повістку про виклик до суду. Судові повістки про виклик до суду Приватному нотаріусу Івано-Франківського міського округу Івано-Франківської області Личуку Т.В. не вручено, оскільки конверти повернулися до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». У судовому засіданні, яке проводилося у режимі відеоконференції, представник позивача підтримав позовну заяву та просив задовольнити. Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи позовної заяви, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 27 квітня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», та [PERSON] було укладено кредитний договір № КС-126/07. Відповідно до вказаного кредитного договору позивач отримав кредит у сумі 195500 гривень на придбання автотранспортного засобу автобус пасажирський «Богдан 09202». За користування кредитом встановлена ставка у розмірі 17% річних. Кінцевий термін повернення кредиту та процентів за ним - не пізніше 27 липня 2020 року. Погашення кредиту за ним здійснюється щомісячно у відповідності до графіку, який є невід`ємною частиною до договору. За заявою ТОВ «Кредитні ініціативи», 3 листопада 2020 року Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. був вчинений виконавчий напис № 5499. Як убачається із вказано виконавчого напису, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., на підставі статті 262 ЦК, статей 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, пропонує стягнути на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість, що виникла за кредитним договором № КС-126/07 від 27 липня 2007 року, який укладений між ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (правонаступник ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») та [PERSON] . Правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за кредитним договором є ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору про передачу права за договором забезпечення від 17 грудня 2012 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 1 вересня 2017 року по 1 вересня 2020 року. Сума заборгованості складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 122691, 88 гривень; прострочена заборгованість за процентами та комісією - 224347, 80 гривень; строкова заборгованість за сумою кредиту - 0,00 гривень; строкова заборгованість за процентами та комісією - 2078,39 гривень; штрафні санкції - 0,00 гривень; сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису - 1500 гривень. Загальна сума заборгованості становить 350618,07 гривень. На підставі виконавчого напису № 5499 від 3 листопада 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личком Т.В., 4 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом І.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63830221 Крім постанови про відкриття виконавчого провадження, приватним виконавцем 4 грудня 2020 року винесено постанови: про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; про стягнення з боржника основної винагороди; про арешт майна боржника; про арешт коштів боржника. Як убачається із виписки з карткового рахунку [PERSON] , 9 лютого 2021 року відбулося списання коштів у розмірі 24 361, 76 грн. за виконавчим написом нотаріуса від 3 листопада 2020 року. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій також містить правила та умови вчинення виконавчого напису (Глава 16 розділу ІІ Порядку). Згідно із підпунктом 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Так, пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року за № 662, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто, саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року за № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29 листопада 2001 року, в якій у пункті 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому, пункт 2 взагалі не передбачено в діючому Переліку. Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2012 року за № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Як встановлено судом, оспорюваний виконавчий напис стосується стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором КС-126/07 від 27 липня 2007 року. У матеріалах справи міститься надана позивачем копія договору КС-126/07 від 27 липня 2007 року, з якої вбачається, що договір не є нотаріально посвідченим. Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 3 листопада 2020 року, тобто на момент, коли вже були скасовані внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Таким чином, під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. керувався законодавством, визнаним нечинним, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяв в порушення норм частини другої статті 87 Закону України «Про нотаріат». Крім того, слід зазначити, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, досліджене судом вищої інстанції (постанова від 05.07.2017 по справі № 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 по справі № 486/388/16-ц; від 06.06.2019 № 750/1627/18). Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 5 липня 2017 року у справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18 від 16 травня 2018 року. Отже, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість повинна бути безспірною. Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався щодо існування безспірної заборгованості за кредитним договором № КС-126/07 від 27 липня 2007 року, чим порушив норми статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки, у суму заборгованості входить тіло кредиту, проценти та комісія. Крім цього, перед вчиненням виконавчого напису, стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання. В свою чергу, боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та мати змогу усунути допущені порушення чи оскаржити вимогу у судовому порядку. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Представник позивача стверджує, що позивачем зазначених вимоги стягувача та повідомлення нотаріуса не отримано, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості оспорити вимогу банку або ж виконати її, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Слід зазначити, що наявність одного лише факту направлення такої вимоги боржнику недостатньо для висновку про її безспірність. Тобто, нотаріус, в порушення вимог Закону України «Про нотаріат», не повідомив боржника про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створило ситуацію, коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти нарахованих сум і відповідно нотаріусом не була перевірена безспірність вимог кредитора. Приватним нотаріусом не було надіслано суду будь-яких пояснень з приводу вчиненого виконавчого напису, не надано заперечень (спростувань) заявлених позовних вимог, а також не надано копію документів, на підставі яких нотаріус вчиняв виконавчий напис. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 ЦПК України, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин щодо безспірності вимог суду не надав. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом допущено порушення порядку його вчинення, не було перевірено безспірність наявної суми заборгованості, крім того не повідомлено боржника щодо вчинення такого напису та надання можливості останньому висловити свої заперечення щодо заборгованості. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо позовних вимог про повернення позивачу стягнутих на виконання виконавчого напису нотаріуса від 3 листопада 2020 року коштів у розмірі 24361, 76 грн., слід зазначити таке. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збереження нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї Глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Підставою стягнення коштів з позивача, був виконавчий напис нотаріуса, який вчинений з порушенням чинного законодавства та визнаний судом таким, що не підлягає виконанню (зазначено вище по тексту), тобто підстава набуття коштів на виконання виконавчого напису нотаріуса від 3 листопада 2020 року ТОВ «Кредитні інціативи» відпала. Сам факт існування зобов`язання [PERSON] за кредитним договором, на думку суду, не є підставою примусового стягнення з нього коштів без рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, а тому кошти, стягнуті державним виконавцем в порядку примусового виконання за виконавчим написом, який визнаний таким, що не підлягає виконанню, підлягають поверненню. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд, під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Згідно вимог статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із частинами першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до пункту 1 частини другої, частини восьмої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з матеріалів справи, позивач 1 березня 2021 року уклав договір про надання правової допомоги з [PERSON] , що підтверджується ордером серії АА № 0007051. Згідно з додаткового договору № 1 до угоди про надання правової допомоги від 1 березня 2021 року вартість послуг за надання правової допомоги складає 15000 гривень. Згідно розрахунку суми витрат за надану правову допомогу сторонами узгоджено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908,00 гривень. Згідно вимог частини першої статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Частиною 7 статті 158 ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Отже, оскільки клопотань від учасників справи про скасування заходів забезпечення позову не надходило, враховуючи норми статті 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11 березня 2021 року, продовжують діяти протягом 90 (дев`яноста) днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: approved