Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

29.11.2018 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що 14.01.2016 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано в Хорсенській комуні, місто Хорсенс, Королівство Данії, про що складено відповідний актовий запис за №2791. Від шлюбу у них народилося двоє дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Перебуваючи у шлюбі, вони проживали разом, стосунки, як подружжя, були пов`язані спільним побутом, правами та обов`язками, притаманними сім`ї. Проте, сімейне життя не склалося через систематичні непорозуміння, різні погляди на життя, несумісні звички та характери між ними. У результаті, вищезазначені обставини призвели до постійних конфліктів та сварок, які з часом почали носити систематичний характер. На зазначених вище підставах подружні стосунки між ними припинилися з грудня 2017 року. Після припинення шлюбних відносин, вона разом із дітьми була вимушена повернутися до місяця проживання зі своїми батьками в Україні, за адресою: [ADDRESS] . Звернення із цим позовом обумовлене тим, що вона бажає захистити права своїх малолітніх дітей та не допустити їх незаконного вивезення з Батьківщини, виходячи із таких доводів та міркувань. З грудня 2017 року по цей день вони з відповідачем не можуть досягти домовленостей щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, щодо визначення місця проживання малолітніх дітей. Вона неодноразово пропонувала відповідачу укласти відповідний договір, проте, у відповідача категорична позиція про проживання малолітніх дітей разом із ним, у Королівстві Данії, де він має робочу візу та посвідку на тимчасове проживання до серпня 2019 року. Незважаючи на те, що дітям всього 1 рік і 2 місяці та вони не можуть бути відірвані від матері та залишені без її піклування, та найголовніше, це суперечить природнім потребам дітей. Протягом тривалого часу вони з відповідачем відвідували сімейного психолога для врегулювання всіх конфліктних ситуацій, проте, не було отримано належного результату, через незгоду відповідача із проживанням дітей в Україні. 14.11.2018 року на її електронну пошту надійшов лист від Державного управління Королівства Данії про те, що оскільки між ними не врегульовано питання здійснення батьківських прав, виконання обов`язків та визначення місця проживання дітей, Державна адміністрація, за запитом відповідача, змушена звертатися до суду для отримання тимчасового рішення про повернення дітей до Королівства Данії та визначення місця проживання дітей разом із батьком, у зв`язку із їх викраденням. Подальша реалізація державними установами Королівства Данії запиту відповідача призведе до порушення охоронюваних законом прав та інтересів малолітніх дітей. Таким чином, не врегулювання питання визначення місця проживання дітей разом із матір`ю на території України може призвести до порушення основоположних прав малолітніх дітей та їх матері, а також незаконному вивезенню їх за межі України. Після припинення проживання однією сім`єю із відповідачем, нею була надана безперешкодна можливість брати участь у здійсненні своїх батьківських прав та виконання обов`язків, батьку дітей. Також, задля підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів дітей з батьком вона надавала та надає безперешкодний доступ батька до малолітніх дітей, про що свідчить останнє листування з відповідачем. Проте, у зв`язку зі складним робочим графіком та занятістю особистими справами відповідач не бере участі у вихованні дітей. До припинення фактичних шлюбних відносин відповідач не в повній мірі цікавився дітьми, не сприяв достатньому та всебічному розвитку дітей, не здійснював догляд та лікування у разі потреби, не здійснював матеріального утримання, тощо. За період спільного їх проживання з дітьми в Данії, основним джерелом існування дітей та її була соціальна допомога від держави для дітей та матеріальна допомога від її батьків, які проживають в Україні. За період проживання в Данії відповідач постійно здійснював моральне та фінансове насильство над нею та дітьми, [PERSON] та [PERSON] , не надавав кошти для придбання продуктів харчування та/або одягу для дітей. Діти щоденно потребують особливого догляду та уваги, оскільки народилися на 30-му тижні вагітності з малою масою тіла, а відповідач в свою чергу, не може забезпечити такий цілодобовий догляд за дітьми через постійну зайнятість на роботі та особистими справами, що виключає можливість визначення місця проживання дітей з батьком. Вона, як мати, самостійно займається вихованням дітей, піклується про їх здоров`я, забезпечує належні умови проживання, матеріально утримує дітей, піклується про їх фізичний і духовний розвиток, слідкує за розпорядком дня, харчуванням, у разі необхідності надає рекомендоване лікарем лікування, організовує відпочинок, відвідування парку, тощо. Діти перебувають в люблячій атмосфері та у відносинах, заснованих на довірі. Вона веде здоровий спосіб життя, схильностей до негативних звичок не має, антисоціальними проявами не вирізняється, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалася, у психоневрологічному диспансері та у нарколога на обліку не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, у взаємовідносинах із малолітніми доньками має порозуміння, зважаючи на вік дітей має тісні сімейні стосунки. Вона проживає у будинку, з сучасним ремонтом та обладнанням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дітей. Зокрема, для доньок спеціально виділено кімнату, що сприяє здоровому та комфортному відпочинку, а також ігрова зона на першому поверсі для організованого дозвілля та розвитку дітей. Наразі, вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку та отримує соціальну допомогу від держави, проте, за допомогою власних сил та допомоги від батьків, може у повному обсязі забезпечити оптимальні умови для проживання та задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові, підтримки, моральної та матеріальної забезпеченості. З огляду на зазначене, задля забезпечення належних умов розвитку малолітніх дітей на сьогодні та в подальшому є підстави визначити місце проживання дітей саме з матір`ю. Тому, просила визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уродженок міста Орхус Королівства Данії, громадянок України, разом із матір`ю [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати на сплату судового збору в розмірі 704 гривні 80 коп., професійну правничу допомогу в розмірі 4000 гривень 00 коп. та послуги перекладача в розмірі 2 707 гривні 50 коп. 15.01.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 29.01.2019 року представник відповідача, адвокат Городько Павло Павлович подав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідач в повному обсязі заперечує проти позову, як в частині позовних вимог (визначення місця проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю, позивачем), так і в частині достовірності і правдивості викладених позивачем в позовній заяві обставин, якими остання обґрунтовує зазначені позовні вимоги. Зважаючи на неповноту викладення позивачем хронології розвитку конфлікту, зазначення неправдивих відомостей про його обставини. В грудні 2015 року позивач приїхала до Королівства Данія на підставі запрошення відповідача. 14.01.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб в Комуні; міста Хорсенс, Королівство Данія . З дати укладення шлюбу подружжя проживало спільно, позивач періодично, на невеликі терміни виїжджала з Королівства Данія до України для складенні іспитів, вирішення побутових та життєвих питань. 16.09.2017 року в Королівстві Данія народилися діти: [PERSON] та [PERSON] Весною 2018 року позивач повідомила відповідача про бажання самостійно поїхати з дітьми до України, відвідати рідню. 07.05.2018 року відповідач видав позивачу заяву про те, що він не заперечує проти перетину останньою державного кордону України з метою безперешкодного повернення позивача і дітей за місцем реєстрації проживання, підпис на якій було засвідчено консулом Посольства України в Королівстві Данія [PERSON] Влітку 2018 року позивач разом з дітьми їздила відвідати рідню до України на два місяці, потім повернулася з дітьми до Королівства Данія. Перебуваючи більше місяця в Королівстві Данія, позивач повідомила відповідача про наміри знову поїхати з дітьми до України посилаючись на необхідність вирішення особистих питань. Відповідач не заперечував проти поїздки позивача, проте був категорично проти того, щоб вона брала дітей з собою. Через деякий час позивач повідомила відповідача, що придбала квитки для себе та дітей та запевнила його, що вона разом з дітьми повернеться до закінчення новорічних свят, однак відповідач повторно висловив свою незгоду з виїздом дітей з Королівства Данія. В час, коли відповідач був на роботі позивач забрала дітей і поїхала з Королівства Данія до України. Відповідач віднісся до таких подій стримано, до останнього сподівався на повернення дружини та дітей адже позивач обіцяла повернутися. Проте, позивач не стримала обіцянки повернутися до Королівства Данія з дітьми і, як стало відомо згодом, 21.10.2018 року звернулася за допомогою електронних сервісів до компетентних органів Королівства Данія із заявою про розлучення та заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Відповідач наголошує, що навіть не думав про наявність намірів позивача розірвати шлюб, а тим паче незаконно утримувати дітей без його згоди в Україні. В позовній заяві позивач зазначає, що попри намагання мирне врегулювати питання проживання дітей з нею в Україні, відповідач категорично наполягав на проживанні дітей з ним в Королівстві Данія. Як вже було вказано вище, ініціатором мирного врегулювання спору був відповідач. При цьому, в період часу, протягом якого відповідач намагався врятувати сімейні відносини, а саме з вересня по грудень 2018 року, останній категорично наполягав на поверненні не тільки дітей, а й позивача до Королівств Данії, оскільки позивач та діти потребували не тільки фінансової підтримки, а і піклування взагалі. Відповідач визнає, що конфлікти в їхній сім`ї дійсно були, ініціатором цих конфліктів була позивач. Причиною конфліктів, зазвичай, були бажання позивача контролювати всі зароблені відповідачем гроші, купівлі відповідачем подарунків та гостинців його сім`ї (хоча подарунки та гостини, купувалися за зароблені відповідачем кошти і родичам позивача); сумний,на думку позивача, спосіб життя в Королівстві Данія попри те, що відповідач при першій же нагоді та можливості виїжджав з позивачем та дітьми на прогулянки, В гості до друзів, або ж вони запрошували друзів до себе. Відповідач до кінця грудня 2018 року прохав та вимагав від відповідача повернутися разом з дітьми, або хоча б повернути дітей за місцем реєстрації їх проживання в Королівстві Данія, проте відповідач реагувала негативно, відмовлялася добровільно виконувати прохання та вимоги маючи власні погляди па функціонування правової системи та врегулювання сімейних правовідносин зокрема, а також вирішила, що повертатися за місцем проживання в Королівстві Данія не буде та особисто прийняла рішення про те, що діти житимуть з нею в Україні не зважаючи на те, що згідно з ч.ч. 1,2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Отже, твердження позивача про те, що вона була вимушена виїхати з дітьми на постійне проживання до України є абсолютним перебільшенням та перекручуванням фактів, які відповідач доведе після збирання, отримання, перекладу та надсилання відповідних доказів. Попри те, що в сім`ї позивача та відповідача були конфлікти, які долалися спільно і вичерпували себе, саме вищеописані обставини і стали причиною унеможливлення врегулювання кризи в стосунках подружжя. Отже, позивач та відповідач з дітьми спільно проживали сім`єю в будинку за однією адресою до кінця вересня 2018 року, а саме до часу виїзду позивача з дітьми до України. 22.06.2018 року відповідач, перебуваючи у відпустці в Україні, звернувся до медичної клініки «Беладент», що в Білій Церкві, на прийом до сімейного психолога [PERSON] . Позивач підтверджує цей факт в позовній заяві, проте неправдиво зазначає те, що сторони відвідували психолога протягом тривалого часу, так як спільно з психологом проводилася робота тільки три рази в червні - липні 2018 року. Далі ж позивач зверталася до вказаного психолога по своїм особистим питанням, які не стосуються врегулювання сімейних відносин. Крім того, відповідач заявляє, що з метою забезпечення захисту інтересів дітей, на його прохання представником було ініційовано процедуру мирного врегулювання спору не зважаючи на порушення позивачем батьківських прав відповідача. Власне цей факт підтверджує і представник позивача, надіславши представнику відповідача на електронну пошту лист від 11.12.2018 року, в якому засвідчувала повагу та висловлювала вдячність за проявлення ініціативи вирішити спір мирним шляхом. 10.12.2018 року представником відповідача було здійснено телефонний дзвінок на мобільний телефонний номер позивача та запропоновано врегулювати спір мирно. Прийнявши ініціативу відповідача позивач погодилася розглянути пропозиції щодо мирного врегулювання спору, вказала на те, що процесами переговорів займатиметься її адвокат та надіслала смс-повідомлення представника позивача адресу власної електронної пошти для надсилання пропозицій, які в цей же день були надіслані. 11.12.2018 року представником позивача, адвокатом Кухаренко О.В. було надіслано відповідь на пропозицію про мирне врегулювання спору з власними ідеями та пропозиціями. 13.12.2018 року представник відповідача, попередньо вивчивши надіслані у відповідь пропозиції та обговоривши їх з відповідачем, надіслав відповідь представнику позивача про те, що запропоновані у відповідь умови є неприйнятними, розбалансованими та маніпулятивними і закликав до подальшого діалогу в частині перегляду умов домовленостей, врахування інтересів відповідача як батька дітей, а також запропонував припинити процес мирного врегулюванні спору в разі відсутності альтернативних пропозицій а ніж ті, що вже були надіслані. 14.12.2018 року представник відповідача надіслала у відповідь лист, зміст якого є більше проявом емоцій останньої, які, вочевидь, викликала незгода відповідача із кабальними умовами, запропонованими у відповідь позивачем та її представником. Продовжувати подальший процес перемовин, враховуючи відсутність розуміння зі сторони відповідача та її представника необхідності дотримання балансу інтересів сторін, було неможливим. Згодом відповідач дізнається через соціальну мережу «Фейсбук», що позивач з 12.12.2018 року вирушила до Королівства Данія, а 17.12.2018 року планує повернення до України, про що позивач сама оголосила публічним повідомленням в зазначеній соціальній мережі. 17.12.2018 року позивач була затримана поліцією Королівства Данія на підставі раніше поданої заяви відповідача про незаконне утримування дітей в Україні без його згоди як батька. Як було встановлено під час опитування поліцейськими Королівства Данія, позивач приїхала до Данії відвідати в супроводі свого знайомого, подругу [PERSON] , яка проживає в м. Хорсенс. Діти в період від`їзду позивача в гості до вказаної подруги перебували в Україні. Хто саме здійснював опіку та нагляд над дітьми в цей період відповідачу не було відомо.18.12.2018 року судом м. Хорсенс прийнято рішення тимчасово відпустити позивача до України для догляду за дітьми до часу постановлення рішення по справі. Станом на дату відправлення даного відзиву судове розслідування триває, справу не закрито. Докази про здійснення розслідування за фактом незаконного утримування в Україні позивачем без згоди на це відповідача як батька дітей буде надано суду та сторонам після їх витребування в компетентних органах Королівства Данія, отримання, перекладу та підготовки додаткових пояснень. Встановивши те, що позивач порушує не тільки права відповідача, а й не виконує власні батьківські обов`язки по догляду за дітьми, залишає їх без материнського догляду на довгий час і не попереджає його про це, останній впевнився у неможливості йти на компроміс щодо визначення місця проживання дітей з відповідачем. Встановлені та зафіксовані документально факти про залишення дітей та поїздку до подруги в Данію свідчать про халатне відношення до дітей, їх безпеки і здоров`я. В обґрунтування власних позовних вимог позивач посилається на повідомлення Державного управління Королівства Данія від 14.12.2018 року про початок процедури відновлення порушених позивачем батьківських прав відповідача у спосіб незаконного, без згоди на те батька, тримання дітей на території України та неповернення їх за визначеним місцем проживання на території Королівства Данія. Також, позивач стверджує, що питання визначення місця проживання дітей не врегульоване і не врегулювання даного питання може привести до незаконного вивезення дітей з Батьківщини. При цьому, відповідач наголошує, що попри громадянство України, яке мають діти, їх Батьківщиною є Королівство Данія , оскільки вони є уродженцями вказаного королівства та мають безумовне право проживання там, про що свідчать додані до позовної заяви позивача докази. Однак, попри застереження позивача, вивезення дітей з Батьківщини та їх незаконне, без згоди батька, тримання в Україні все ж відбулося за її безпосередньою участю, що власне і стало підставою для відповідача звернутися до компетентних органів Королівства Данія, резидентом якого він є, із заявою про захист своїх порушених батьківських прав та прав дітей. Відповідач вимушений був звертатися до органів захисту прав дітей Королівства Данія, його правоохоронних органів та адвокатів - в Україні та у Королівстві Данія. В ході надання відповідачу правової допомоги органами захисту прав дітей, правоохоронними органами Королівства Данія та адвокатами було встановлено факт порушення позивачем прав як дітей на повернення за визначеним компетентним органом та зареєстрованим місцем проживання, так і відповідача, як батька дітей, який не давав власної згоди та був проти зміни місця постійного проживання дітей з позивачем в Україні. Зважаючи на протиправні дії позивача по відношенню як до дітей, так і до відповідача, які полягають в незаконному утриманні дітей, які мають визначене та зареєстроване місце проживання в Королівстві Данія, компетентним органом з питань захисту прав дітей Королівства Данія було прийнято рішення від 29.11.2018 року про визначення відповідача, батька, опікуном дітей до постановлення суду Королівства Данії щодо постійного опікунства, про що, за інформацією, отриманою від вказаного органу, було повідомлено позивача. 11.01.2019 року офіцером поліції Данії було повідомлено представника відповідача про здійснення судового розслідування в провадженні по справі щодо незаконного утримування позивачем в Україні дітей, які мають визначене місце проживання в Королівстві Данія поза згодою відповідача. Утримуючи незаконно, без згоди відповідача, дітей, позивач постійно ігнорувала прохання відповідача повноцінно використовувати батьківські права, гуляти з дітьми поза межами місця їх незаконного утримування в Україні, забороняла та чинила перешкоди в спілкуванні з дітьми матері відповідача, бабусі дітей, [PERSON] , яка вимушена була звертатися до ВКП БЦВП ГУНП в Київській області із заявою про встановлення дійсного місця перебування дітей, у зустрічі з якими, на прохання матері відповідача, позивач постійно і категорично відмовляла. 11.02.2019 року представник позивача, адвокат Кухаренко Ольга Володимирівна подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що стороною позивача не заперечується, що після подання позовної заяви про визначення місця проживання дітей від 22.11.2018 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, сторонами протягом 10-14 грудня 2018 року здійснювалося мирне врегулювання конфлікту шляхом направлення пропозицій за допомогою електронної пошти. Проте, через небажання дотримання балансу інтересів обох сторін стороною відповідача переговори зайшли в глухий кут та не надали належного результату. Для малолітніх дітей створені належні умови проживання, умови для розвитку та навчання, підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання №14/02-33 від 24.01.2019 року. Відповідно до якого встановлено, що у будинку для дітей створені умови для життя та розвитку, дотримані всі санітарно-гігієнічні норми, діти забезпечені всім необхідним. Позивач піклується про фізичне та психологічне здоров`я малолітніх дітей, які регулярно відвідують медичні заклади та спеціалістів. Відповідно до довідок з ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМИ України» від 29.01.2019 року та консультаційних висновків лікаря ортопеда-травматолога від 26.12.2018 року, вбачається, що [PERSON] , 2017 року народження страждає на затримку моторного розвитку пов`язаною із недоношеністю, у зв`язку із чим було надано рекомендації щодо лікування, а [PERSON] , 2017 року народження страждає на незначну затримку моторного розвитку зумовлену недоношеністю та аналогічно було надано рекомендації щодо лікування. Під час вагітності у позивача виявили фето- фетальний трансфузійний синдром, коли кровопоток різних плодів різний, в результаті чого, на сьогодні у [PERSON] встановлений діагноз ознаки помірної переваги міокарда лівого шлуночку. У зв`язку із особливими потребами, позивач слідкує за розпорядком дня, харчуванням та надає рекомендоване лікарем лікування, належним чином виконує свої материнські обов`язки. Позивач разом із дітьми проживає у будинку [ADDRESS] , право користування яким має як позивач, так і діти. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.12.2018 року право власності на відповідний будинок зареєстровано за [PERSON] , батьком позивача. Сама ж позивач, має зареєстроване місце реєстрації проживання за цією адресою з 05.02.2019 року. Позивач ані в Україні, ані в Королівстві Данії до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалася. Посольство України по електронній пошті від 18 грудня 2018 року заявило, що досягнуто врегулювання розлучення в Україні, де [PERSON] не вимагає опіки над дітьми. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані із залученням перекладачів. Відповідач вказує на те, розмір витрат за надання правової допомоги в Україні за договором про правову допомогу №30/ц від 22.11.2018 року складає - 15 000 гривень; витрати за надання правової допомоги адвокатом Королівства Данії складає 10000 дацьких крон, що еквівалентно 45 000 гривень та залучення фахівців-перекладачів 5000 гривень 00 коп. Зазначені вище відповідачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 60 тис. грн. та витрати пов`язані із залученням фахівців-перекладачів в розмірі 5 тис. грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу судових витрат, а від так, відповідні судові витрати підлягають зменшенню. Враховуючи вищевикладене, просили врахувати зазначену відповідь на відзив при ухваленні судового рішення та задовольнити позов у повному обсязі. 26.02.2019 року представник відповідача, адвокат Городько Павло Павлович подав заперечення, в якому зазначив, що у відповіді на відзив стороною позивача спотворюється інформація щодо перешкод, які чинить позивач, у спілкуванні з дітьми бабусею, [PERSON] . Сторона позивача, не заперечуючи проти фактів здійснення перешкод позивачем у спілкуванні відповідача з дітьми, суб`єктивно вважає, що такі ж дії по відношенню до [PERSON] , бабусі дітей, є складовим елементом перешкоджання відповідачу у реалізації його батьківських прав. При цьому у відзиві на позовну заяву відповідач розмежовує порушення позивачем його батьківських прав на вільне спілкування з дітьми шляхом незаконного встановлення одноосібних обмежень щодо часу, місця та території спілкування з дітьми та порушення прав бабусі дітей, [PERSON] на спілкування з онуками, що є додатковим аргументом сторони відповідача в аспекті доведення недобросовісності відношення позивача в першу чергу до прав дітей на спілкування з рідними та до відповідача, як батька дітей. Позивач стверджує, що зареєструвала місце проживання в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з 05.02.2019 року та зазначає про підтвердження такого факту копією власного паспорта. Проте, копія паспорта позивача, на яку остання посилається, відсутня в додатках до відповіді на відзив. Отже, позивач не довела обставини, на які посилається. Таким чином, відсутні будь-які правові підстави брати до уваги наявність у позивача зареєстрованого місця проживання за адресою розташування вищевказаного житлового будинку. Проте, до позовної заяви позивачем було додано копію паспорту, з якої вбачається реєстрація місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Фурсівською сільською радою Білоцерківського району Київської області Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання №4/02-33від 24.01.2018 року. У вказаному Акті йдеться про проживання сім`ї без реєстрації та зазначається про наявність у позивача реєстрації місця проживання за вищевказаною адресою у м [ADDRESS] . Відповідач не згодний зі змістом такого Акта, вважає його зміст необґрунтованим в частині висновку про проживання позивача та дітей у вказаному будинку. Відповідачем вже додавалися письмові докази неодноразового звернення до правоохоронних органів його матері та представника за довіреністю [PERSON] із заявами про встановлення дійсного перебування дітей. Відповідач в черговий раз повідомляє, що діти незаконно утримуються позивачем на території України без згоди на це відповідача як батька дітей. Діти мають зареєстроване місце проживання разом з відповідачем за адресою: [ADDRESS]). Відповідно до рішення компетентного органу Королівства Данія відповідача визначено опікуном дітей. У відзиві до позовної заяви відповідачем було повідомлено про здійснення провадження в Королівстві Данія відносно правопорушення, вчиненого позивачем щодо незаконного утримування дітей на території України, їх вивезення з Королівства Данія без згоди на це відповідача як батька. Відповідач є резидентом Королівства Данія, працює там і постійно проживає, всі докази, які необхідні йому для підтвердження усіх обставин, він має зібрати за допомогою їх витребування від державних органів та комерційних установ Королівства Данія. У зв`язку з цим у відповідача виникла потреба звернутися по правову допомогу до адвоката Королівства Данія та знайти офіційного перекладача, який здійснить переклад документів на українську мову з дацької. Судові витрати, які вже поніс відповідач, є дуже обтяжливими для нього виходячи із вартості послуг адвоката та перекладача в Королівстві Данія і в Україні. Проте, відповідач вимушений нести значні судові витрати з метою захисту порушених прав дітей та його батьківських прав внаслідок незаконного утримання дітей на території України без його згоди на це як батька дітей. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 15.01.2019 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 20.03.2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю та просила визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з нею та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Представник позивача, адвокат Кухаренко Ольга Володимирівна в судовому засіданні позов підтримала повністю та просила визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати на користь позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача, адвокат Городько Павло Павлович в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову. Орган опіки та піклування в особі Фурсівської сільської об`єднаної територіальної громади, як третя особа, подав до суду висновок щодо спору та заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності їх представника та прийняти рішення, яке забезпечить дотримання якнайкращих інтересів малолітніх дітей. Суд, заслухавши учасників справи, покази свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Судом встановлено, що 14.01.2016 року між громадянином України [PERSON] та громадянкою України [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано у Хорсенській ратуші , місто Хорсенс, Королівство Данії, про що складено відповідний актовий запис за №2791. Від шлюбу у подружжя народилося двоє доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також, встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти. Згідно відомостей про народження дитини (а.с.44-45 т.2), [PERSON] , [INFO] , народилася Прихід Фруерінг , Муніципалітет, Скадеборг, мати - [PERSON] , батько [PERSON] . Як вбачається з довідки Посольства України в Королівстві Данія від 14.02.2018 року №61218/19-532/2-40 (а.с.17), [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України. 16.03.2018 року [PERSON] , [INFO] , виданий паспорт серії [NUMBER] , громадянина України для виїзду за кордон є власністю України, строк дії 16.03.2022 року (а.с.113 т.2). Згідно відомостей про народження дитини (а.с.53-54 т.2), [PERSON] , [INFO] , народилася Прихід Фруерінг , Муніципалітет, Скадеборг, мати - [PERSON] , батько [PERSON] . Як вбачається з довідки Посольства України в Королівстві Данія від 14.02.2018 року №61218/19-532/2-41 (а.с.18), [PERSON] , [INFO] , зареєстрована громадянкою України. 16.03.2018 року [PERSON] , [INFO] виданий паспорт серії [NUMBER] , громадянина України для виїзду за кордон є власністю України, строк дії 16.03.2022 року (а.с.110 т.2). З копії віз на право тимчасового проживання на території Данії (а.с.128 т.1), вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , громадянки України, мали право на тимчасове проживання на території Данії до 09.08.2019 року. 26.03.2019 року Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (а.с.114-118 т.2), шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.01.2016 року у Хорсенській ратуші, м. Хорсенс, Королівство Данії, актовий запис № 2791, розірвано. Як вбачається з посвідки Королівства Данії (а.с.14-15 т.2), [PERSON] [INFO] , було надано дозвіл на працевлаштування, в якості відповідального за процес годування худоби до «Клаус Георг Вільям Вісе Софіелунд ». 10.07.2017 року між роботодавцем [PERSON] та працівником [PERSON] був укладений трудовий договір (а.с.17-18, 19-20 т.2), згідно якого [PERSON] був прийнятий на посаду менеджера на Свиноферму тічних та вагітних маток. [ADDRESS]. 01.08.2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди приміщення з метою проживання (а.с.39-41 т.2), згідно якого [PERSON] здав в оренду [PERSON] трьохкімнатну квартиру, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Із зарплатної відомості [PERSON] (а.с.23-30 т.2), вбачається, що [PERSON] отримував таку заробітну плату: за жовтень 2018 року 17 488,35 крон; за листопад 2018 року 16 505,15 крон; за грудень 2018 року 17 488,35 крон. Також, як вбачається з розрахунку авансових податкових платежів (а.с.31-34 т.2), [PERSON] сплачував податки до податкової адміністрації Королівства Данії. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.4 т.2), [PERSON] закінчив у 2005 році Білоцерківський державний аграрний університет і отримав базову вищу освіту за напрямом підготовка «Екологія» та здобув кваліфікацію бакалавра з екології та 26.07.2005 року отримав диплом. З характеристики [PERSON] , що надана начальником виробництва Сорен К. Кіль (а.с.55-57 т.2), вбачається, що [PERSON] найнятий на роботу в «Софіелунд» в якості відповідального за процес годування худоби. На ньому лежить основна відповідальність за функціонування свиноферми тічних та вагітних маток в їхньому господарстві з поголів`ям 960 одиниць худоби. [PERSON] є надзвичайно приємною в спілкуванні людиною, під час роботи він веселий та розсудливий та завжди напоготові прийти на допомогу в стресових ситуаціях. Його дуже люблять усі його колеги по роботі, та він вважається невід`ємною частиною «Софіелунд». Його веселий стиль поводження з тваринами привів, зокрема, до того, що господарство на сьогодні дає свої найкращі показники. Що стосується його суспільної поведінки та людських якостей, то вони знаходяться на значно вищому рівні, ніж у середньостатистичного працівника. Окрім начальника виробництва та керівника [PERSON] , він також його сусід. З цієї причини він міг спостерігати за його приватним проведенням часу з дітьми, [PERSON] та [PERSON] , та їхньою матір`ю. [PERSON] є дуже турботливий батько та чоловік, він завжди жертвує своїми особистими потребами заради того, щоб забезпечити дітям найкращі можливі умови. Він в повній мірі справляється з обов`язками батька. Він взяв на себе забезпечення [PERSON] та [PERSON] , а також їхньої матері під час відсутності у неї роботи. З цієї причини він прийняв на себе усі видатки, що пов`язані з сімейним життям. На його плечах лежить велика відповідальність, але він взяв цю висоту - він є фантастичним батьком для своїх дітей. Ніякого сумніву немає, що [PERSON] надає дочкам [PERSON] та [PERSON] найкращі можливості та умови. Очевидно, що [PERSON] не мучить спілкування зі своїми дітьми, та він відстоює своє право бути разом з ними. Він сподіваюсь, що [PERSON] це вдасться. В цьому питанні у [PERSON] є його підтримка та підтримка господарства «Софіелунд». 28.02.2019 року [PERSON] надав висновок стосовно громадянина [PERSON] (60-61 т.2), в якому зазначив, що він, [PERSON] є начальником виробництва ферми «Софіелунд», де працює [PERSON] . Окрім роботи разом з [PERSON] , він також є його та [PERSON] сусідом. Як сусід він міг спостерігати, як [PERSON] прийняв обов`язки батька. Неможливо підрахувати, скільки разів він бачив його, коли він був на прогулянці на вулиці з дитячим візком. В будь-якому разі це було кожного дня та часто - по декілька разів у день. Основну частину свого вільного часу [PERSON] проводив разом з [PERSON] та дітьми та завжди жертвував своїми особистими потребами заради благополуччя дітей. Оскільки вони мешкають безпосередньо неподалік один від одного, він також став свідком в той день (21 вересня 2018 року), коли [PERSON] взяла дітей з собою до України без згоди [PERSON] на це. Було тяжко спостерігати тоді та також тяжко спостерігати зараз за тим, який вплив вчинило на [PERSON] те, що він був позбавлений своїх власних дітей. Очевидно, що [PERSON] не мучить спілкування зі своїми дітьми та він відстоює своє право бути разом з ними та робить усе можливе, щоб повернути їх додому. Він сподівається, що [PERSON] це вдасться. В цьому питанні у [PERSON] є його підтримка та підтримка господарства «Софіелунд». 29.11.2018 року відділ з питань батьківства та спільного проведення часу з дітьми Державної адміністрації Королівства Данії по справі №2018-76163 ухвалив рішення про надання Олександру [PERSON] права на опікунство над [PERSON] та [PERSON] на час розглядаду справи про призначення права на батьківство (а.с.80-86 т.2). 06.12.2018 року [PERSON] звернувся в Поліцейський округ Південно-східної Ютландії із заявою про ухилення від обов`язків по забезпеченню дітей, яке скоєно 01.12.2018 року в 00.00 год. за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією журналу: 3700-72151-00006-1 (а.с.77-78 т.2). Згідно довідки Поліцейського округу Південно-східної Ютландії від 14.12.2018 року (а.с.47 т.2), офіційна адреса [PERSON] та [PERSON] співпадає з адресом, що має їх батько [PERSON] , Данія, [ADDRESS] . Згідно довідки Поліцейського округу Південно-східної Ютландії від 14.12.2018 року (а.с.50 т.2), офіційна адреса [PERSON] співпадає з адресою, що має [PERSON] , [ADDRESS] . Як вбачається з інформаційної довідки Поліцейського округу Південно-східної Ютландії (а.с.72-74), [PERSON] , яка народилася [INFO] , була заарештована 17.12.2018 року у справі Данії щодо викрадення дитини. Номер справи: 3700-72151-00006-18 та 18.12.2018 року її було звільнено судом міста Хорсенс. З виписки із записів книги судових справ (протоколів) Суду у Хорсенсі від 18.12.2018 року (а.с.136-138 т.1), вбачається, що суд вважає, що не було доведено, що виїзд 21.09.2018 року мав відбутися без згоди [PERSON] , тому немає підстав підозрювати, згідно параграфу 215 розділу 2 Кримінального кодексу щодо порушень. Виходить, що переговори щодо примирення сторін, які [PERSON] після рішення від 29.11.2018 року запропонував [PERSON] , також містять погодження про повноцінну батьківську опіку над дітьми. У даній справі суд розглядає справу про опіку за невиконаним рішенням як у Данії, так і в Україні, які також вважають себе компетентними. Посольство України по електронній пошті від 18.12.2018 року заявило, що досягнуто врегулювання розлучення в Україні де [PERSON] не вимагає опіки над дітьми. Після загальної оцінки суд вважає, що передбачене забезпечення досудового ув`язнення буде непропорційним унаслідок порушення відносин з обвинуваченою. Таким чином, утримання під вартою не може бути впроваджено, згідно параграфу 762 розділу 1 Закону «Про правосуддя». Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, до 08.08.2017 року була зареєстрована за адресою [ADDRESS] , а з 05.02.2019 року зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи (а.с.105 т.1). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №091-Т/18 (а.с.117-120 т.1), вбачається, що житловий будинок розташований в [ADDRESS] . Паспорт виготовлений за станом на 07.12.2018 року, замовник [PERSON] . З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.116 т.1), вбачається, що 13.12.2018 року заявник [PERSON] звернувся із заявою про реєстрацію права власності на житловий будинок загальною площею 157,9 кв.м., житлова площа 82,4 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності: рішення виконавчого комітету місцевої Ради депутатів, серія та номер:414, виданий 11.12.2018, видавник: виконавчий комітет Фурсівської сільської ради; технічний паспорт, серія та номер: 091-Т/18, виданий 07.12.2018 року, декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: [NUMBER] , виданий 28.05.2014 року, видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області. 24.01.2018 року комісією Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, в складі начальника відділу соціального захисту населення Михайленко Л.О. та завідуючою сектором охорони здоров`я Афанасьєвою А.І., було складено Акт №14/02-33 про обстеження матеріально-побутових умов проживання (а.с.102 т.1), з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою [ADDRESS] , у складі сім`ї: власник - [PERSON] , [INFO] , дружина власника - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] . Комісія встановила, що сім`я проживає без реєстрації в приватному будинку загальною площею 157,9 кв.м., з них житлової 82,4 кв.м. В наявності електро - та газопостачання, водогін, каналізація. В дітей окрема кімната, місце для ігор та розвитку. Дотримано всі санітарно-гігієнічні норми. Діти забезпечені всім необхідним. 28.11.2018 року [PERSON] , як законний представник [PERSON] та [PERSON] , підписала Декларацію №0001-50Е1-5Н00 та Декларацію №0001-РРА1-5Н00 з сімейним лікарем, який надає первинну медичну допомогу [PERSON] (а.с.122, 123 т.1). Згідно довідки ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» від 29.01.2019 року (а.с.124 т.1), [PERSON] , 2017 року народження, зверталася за консультацією з приводу затримки моторного розвитку пов`язаної з недоношеністю, у зв`язку із чим було надано рекомендації щодо лікування. Згідно довідки ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» від 29.01.2019 року (а.с.124 т.1), [PERSON] , 2017 року народження зверталася за консультацією з приводу затримки моторного розвитку зумовлена недоношеністю, у зв`язку із чим було надано рекомендації щодо лікування. Згідно консультативних висновків лікаря ортопеда-травматолога від 26.12.2018 року (а.с.125 т.1), [PERSON] та [PERSON] проходили огляд у лікаря ортопеда-травматолога. Згідно довідок від 26.12.2018 року (а.с.126 т.1), [PERSON] та [PERSON] проходили обстеження електрокардіографії . Згідно довідок від 26.12.2018 року(а.с.127 т.1), [PERSON] та [PERSON] проходили обстеження у лікаря нефролога. Згідно довідки серії ААА №0493879 Міністерства внутрішніх справ України (а.с.129), за обліками МВС громадянка України [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Біла Церква, Київської області на території України станом на 27.11.2018 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Як вбачається з відповіді на запит №2018/29 від 16.11.2018 року Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківської міської лікарні №4» (а.с.130 т.1), [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за медичною допомогою не зверталася, у період з 01.01.2015 року по теперішній час на стаціонарному лікуванні в психіатричному відділенні та денному стаціонарі не перебувала. [PERSON] у 2017 році закінчила Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова здобула кваліфікацію: ступінь вищої освіти спеціаліст спеціальність «Фармація» професійна кваліфікація провізор та 13.02.2017 року отримала диплом спеціаліста С17 [NUMBER] (а.с.131 т.1). 14.02.2018 року [PERSON] отримала сертифікат №11424 провізора спеціаліста (а.с.132 т.1). 15.03.2019 року [PERSON] звернувся із заявою до начальника Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області підполковника поліції Мельниченко Г.В. про незаконне, без його дозволу утримання його неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] [PERSON] (а.с.93-96 т.2). 19.03.2019 року [PERSON] звернувся із заявою до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, про порушення його батьківських прав та прав дітей його дружиною [PERSON] (а.с.98-102), згідно якої просив допомоги у врегулюванні питань, пов`язаних з незаконним утримуванням без його дозволу як батька малолітніх дітей їх матір`ю [PERSON] , поновлення доступу до дітей, який свідомо обмежується [PERSON] . Як вбачається з виписки з фінансової установи (а.с.63-69), [PERSON] перераховував кошти [PERSON] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона мати відповідача, сторони перебували в шлюбі, який зареєстрували в січні 2016 року, жилим вони в Данії. У вересні 2018 року позивач з Данії переїхала до м. Білої Церкви, вона з нею зустрілася в жовтні. В Данії вона була у березні 2018 року в них у гостях, [PERSON] гарно її зустрічала, між ними були спори, сварки, вона її запитувала, чому ви сваритися, вона повідомила їй, що за гроші. Є рішення в Данії про опіку батька над дітьми. В грудні 2018 року вона зверталася до поліції, з приводу того, що Юля була в Данії, а дітей залишила в Білій Церкві. В січні вона хотіла зустрітися з дітьми. В грудні Юля їй сказала, що не хоче нікого з їх сім`ї бачити. В Данії вона була з 12.03. - 20.03.2018 року вона гуляла з дітьми, ходила з ними на прогулянку. ЇЇ син прекрасний батько, належно відносився до батьківських обов`язків. Вона зверталася в інтересах сина в службу у справах дітей Білоцерківської міської ради та Фурсівської сільської ради. В службі у справах дітей Білоцерківської міської ради їй повідомили, що спори щодо вирішення питання спілкування з дітьми вирішуються через суд. [PERSON] і [PERSON] потребують великого догляду, так як вони не доношені. Жодного разу Юля у сімейного лікаря не була, вона йому тільки телефонувала. Відповідач фінансово забезпечує дітей. Про те, що вона має ще одного онука, вона дізналася від [PERSON] , він платив дитині аліменти, однак, про те, що відносно свого сина він позбавлений батьківських прав їй нічого не відомо. Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Тобто, законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Судом встановлено, що сторони намагалися врегулювати спір, однак не дійшли згоди. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4). Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Як вбачається з витягу із рішення №6 Опікунської ради Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 05.02.2019 року (а.с.179 т.1), Опікунською радою при Фурсівській сільській раді встановлено, що двоє малолітніх дітей проживають разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Громадянка [PERSON] в повному обсязі виконує материнські обов`язки, займається вихованням, лікуванням малолітніх дітей. Діти забезпечені всім необхідним для виховання, навчання та розвитку, тому вважають за доцільне визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разові матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що в грудні 2018 року позивач залишила дітей в Україні на тиждень невідомо з ким та де і вирушила в супроводі свого знайомого відвідати в Королівстві Данія свою подругу [PERSON] не повідомивши його про те, що діти залишаються в Україні без її догляду. Позивач не заперечує, той факт, що дійсно в грудні 2018 року вона їздила до Данії, щоб забрати свої речі. Однак, відповідачем не надано доказів того, що позивач залишила своїх дітей без нагляду та догляду та для життя і здоров`я дітей була створена загроза. Відповідач, також, в підтвердження заперечень проти позову, надав запис розмови на носію інформації ( а.с. 83), однак суд критично оцінює даний доказ, оскільки він не підтверджує того факту, що позивач не належно виконує свої материнські обов`язки. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Судом було встановлено, що позивач має постійне місце проживання, а відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS] , а в Королівстві Данії перебуває тимчасово, оскільки у нього була робоча віза та посвідка на тимчасове проживання. Відповідач заперечуючи проти позову вказав, що діти мають проживати з ним, оскільки в Данії створені більш сприятливі умови для їх проживання та розвитку, однак, враховуючи, роз`яснення судом його прав та обов`язків, не подав до суду зустрічний позов з приводу визначення місця проживання дітей з ним, а звертався лише до органів поліції та служби у справах дітей про порушення його прав як батька, оскільки дружина без його дозволу вивезла дітей з Королівства Данії. Однак, дане твердження спростовується навіть наданими документами із Суду у Хорсенсі, а саме витягом із записів книги судових справ (протоколів) Суду у Хорсенсі від 18.12.2018 року, де було зазначено, що «суд вважає, що не було доведено, що виїзд 21.09.2018 року мав відбутися без згоди [PERSON] ». Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Згідно з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Праву на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто проживає окремо від дитини, кореспондує обов`язок того, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні свого права. Враховуючи вік малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які на день ухвалення судового рішення не можуть дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, суд вважає, що на даний час проживання малолітніх дітей з матір`ю, які фактично проживають з нею, буде відповідати саме їх інтересам, оскільки вони потребують постійного догляду та турботи у зв`язку з фізіологічними особливостями, також, це позитивно сприятиме їх розвитку, як психологічному так і фізичному. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю не суперечить їх інтересам, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатила при подачі позову судовий збір в розмірі 704, 80 грн., що підтверджується оригіналом квитанції про сплату судового збору (а.с. 8). Також, позивач подала клопотання про стягнення судових витрат понесених нею на оплату послуг перекладача в розмірі 2 707,50 грн., що підтверджується копіями Актів надання послуг на оплату №500 від 19.11.2018 року, №502 від 20.11.2018 року, та №39 від 04.02.2019 року, №42 від 06.02.2019 року, копією платіжного доручення №40 від 06.02.2019 року (а.с. 130-134). Відповідно до ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. та витрат по сплаті послуг перекладача в розмірі 4000 грн. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved