Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

30.10.2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідач) про стягнення заборгованості (а.с.2-3). В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 24.07.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір № ODD1AK11070342, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 56\~876,49 грн. з кінцевим терміном повернення до 23.07.2012 року. Невиконання відповідачем зобов'язань по укладеному договору зумовило звернення ПАТ «КБ «ПриватБанк» до суду із відповідним позовом. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.11.2015 року відкрито провадження по справі № 495/7925/15-ц за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк»до [PERSON]про стягнення заборгованості. Справу призначено до розгляду (а.с.16). У судові засідання представник позивача не з'явився, але подав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.33). Відповідач [PERSON], відзив або заперечення на позов ПАТ «КБ «ПриватБанк»до суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запит до Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС щодо доступу до персональних даних [PERSON](а.с.18). Згідно відповіді № 23/9366, що надійшла від Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС, [PERSON], [INFO], 06.08.2013 року вибув в смт. Березино(а.с.19-20). Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запит до Тарутинського РС ДМС в Одеській області щодо доступу до персональних даних [PERSON](а.с.24). Згідно відповіді № 39/1083, що надійшла від Тарутинського РС ДМС в Одеській області, [PERSON], [INFO] в реєстрації Тарутинського РС не значиться(а.с.28). Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запит до ГУ ДМС України в Одеській області щодо доступу до персональних даних [PERSON](а.с.23). Згідно відповіді, що надійшла від ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON], [INFO], був зареєстрований за адресою: [INFO] «А»,. Знятий з обліку 06.08.2013 року, реєстрації немає (а.с.25). На виконання положень ч.ч. 9, 10 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, позивачем ПАТ «КБ «ПриватБанк», у газеті Одеської обласної ради «Одеські вісті» від 30.01.2016 року на аркуші 11 було надруковано оголошення, згідно якого Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області викликає в якості відповідача [PERSON] у судове засідання, яке відбудуться 08.02.2016 року об 11:30 год., у приміщенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за адресою: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Енгельса,27 (зала судових засідань № 23), по цивільній справі № 495/7925/15-ц за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк»до [PERSON]про стягнення заборгованості. Попереджено, що у разі неявки у судове засідання справа може бути розглянута за відсутності відповідача (а.с.34). Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на пятнадцять днів. Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідач в жодне судове засідання не зявився, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, позивач в судові засідання не зявився, але просив розглянути справу без його присутності та проти винесення заочного рішення не заперечував, строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчився і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Так, 24.07.2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» ([PERSON]) та [PERSON] (Клієнт) було укладено кредитний договір № ODD1AK11070342, відповідно до умов якого [PERSON] надав, а Клієнт отримав кредит у розмірі 56\~876,49 зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення до 23.07.2012 року (а.с.7-8). [PERSON] передбачено порядок та умови погашення заборгованості: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати грошові кошти(щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат на умовах, передбачених Умовами. Згідно умов договору, у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до п.7.1 [PERSON] зобов'язується надати Позичальникові кредитні кошти на строк з 24.07.2007 року по 23.07.2012 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 56\~876,49 грн. на наступні цілі: 41 935,00грн, на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 34,00 грн. для сплату за реєстрацію Предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомою майна шляхом перерахувати відповідно до п 1.2; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № ODD1AK11070342 від 24.07.2007 року, договором особистого страхування № ODD1LK11070342від 24.07.2007 року на строк до 23.07.2008 у сумі 2\~414,69 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 419,35 грн. та у розмірі 12\~073,45 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного [PERSON], зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,34 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11, даного [PERSON] та винагороди за проведения додаткового моніторингу, згідно п.6.2, даного [PERSON]. Періодом сплати вважати період з «19» по «23» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється у наступному порядку: щомісяця починаючи з наступного місяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 1\~159,48 грн. для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди (п.7.1 [PERSON]). Забезпеченням виконання Позичальником зобовязань за даним [PERSON] виступає DAEWOO LANOS, Y6DTF69YD7W343834, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки надані Банку з метою забезпечення зобов'язань за даним [PERSON] (п.7.3 [PERSON]). Відповідно до п.7.4 [PERSON] при порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього [PERSON], Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 2,50 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за Кредитом. На виконання умов [PERSON] № ODD1AK11070342 від 24.07.2007 року, ПАТ «КБ «ПриватБанк» надало [PERSON], а останній отримав кредит у розмірі 56\~876,49 грн., що підтверджується підписаним [PERSON] кредитним договором (а.с.8). В свою чергу, [PERSON] в порушення умов [PERSON] № ODD1AK11070342 від 24.07.2007 року не надавав своєчасно ПАТ «КБ «ПриватБанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, що підтверджується відповідними розрахунками банку (а.с.4-6), у зв'язку з чим станом на 16.10.2015 року у [PERSON] перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» виникла заборгованість по [PERSON] № ODD1AK11070342 від 24.07.2007 року на загальну суму 404\~037,25 грн., яка складається з: - 41\~339,36 грн. заборгованість за кредитом; - 101\~015,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3\~010,56 грн. заборгованість за комісією; - 258\~672,33 грн. заборгованість за пенею. В добровільному порядку [PERSON] виниклу та непогашену заборгованість по [PERSON] № ODD1AK11070342 від 24.07.2007 року на загальну суму 404\~037,25 грн. не погасив. Невиконання відповідачем своїх зобов'язань по вищезазначеному договору зумовило звернення ПАТ «КБ «ПриватБанк» до суду із відповідним позовом. Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (ст.ст. 525, 625 ЦК України). Згідно із ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст.610 Цивільного кодексу України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст.ст. 1047, 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Крім того, відповідно до абз.1 ч.1 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] в порушення умов [PERSON] № ODD1AK11070342 від 24.07.2007 року та зазначених вище норм чинного законодавства не надавав ПАТ «КБ «ПриватБанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, тобто свої зобов'язання, визначені цим договором, виконував несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв'язку з чим станом на 16.10.2015 року у [PERSON] перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» виникла та залишається і наданий час непогашеною заборгованість по [PERSON] №ODD1AK11070342 від 24.07.2007 року на загальну суму 404\~037,25 грн., яка складається з: - 41\~339,36 грн. заборгованість за кредитом; - 101\~015,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3\~010,56 грн. заборгованість за комісією; - 258\~672,33 грн. заборгованість за пенею. Рішенням Конституційного Суду України від 11.07.2013 року по справі № 7-рп/2013 піддано конституційно-правовому аналізу правовідносин зі сплати пені що виникають між фізичними особами споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування в якому зокрема робиться висновок про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10.11.2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Таким чином, з урахуванням вищевказаних обставин, до визначеного банком розміру неустойки в частині пені підлягає застосуванню ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, оскільки нарахований банком розмір пені в сумі 258\~672,33 грн. є завищеним та перевищує розмір заборгованості (41 339,36 грн.) більш, ніж у шість разів, а тому розмір пені підлягає зменшенню до 20 000 грн. Саме такий розмір неустойки, на думку суду, відповідає вимогам закону і засадам розумності та справедливості. Отже, стягненню з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» підлягає заборгованість по [PERSON] № ODD1AK11070342 від 24.07.2007 року в загальному розмірі 165\~364,92 грн., яка складається з: - 41\~339,36 грн. заборгованість за кредитом; - 101\~015,00 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3\~010,56 грн. заборгованість за комісією; - 20\~000,00 грн. заборгованість за пенею. Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість, правомірність та законність позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим позовна заява ПАТ «КБ «ПриватБанк» до [PERSON]про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати понесені ПАТ «КБ «ПриватБанк» при розгляді справи підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог.

Outcome: partial