Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

30.09.2019 позивач, [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській областіпро стягнення матеріальної і моральної шкоди, інфляції пов`язаних із значною затримкою соціальних виплат. Посилався на те, що відповідач після ухвалених рішень судів, а саме Октябрського районного суду м.Полтави, Харківського апеляційного адміністративного суду та суду касаційної інстанції в справі за № 554/2761/16-а продовжує порушувати норми Конституції України, спеціального пенсійного законодавства щодо нього. 03.09.2001 він вийшов на пенсію за вислугою років та одночасно має додатковий соціально-правовий статус учасника бойових дій. 23.04.2019 рішенням Полтавського окружного адміністративного суду визнано протиправним та скасовано рішення Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 29.01.2019 № 25 про відмову в перерахунку його пенсії та зобов`язано ПОУПФ України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугою років відповідно до ст.. 50-1 ЗК «Про прокуратуру» у розмірі 90% від загальної суми складових місячного заробітку (окладу, класного чину, вислугу років інших виплат, які передбачені чинним законодавством) з 06.09.2017 на підставі довідки Прокуратури Полтавської області від 04.12.2018 № 18-607/вих.. 18 без обмеження її максимального розміру, рішення набрало законної сили 05.06.2019. 07.06.2019 він звернувся із письмовою заявою до ГУ ПФ України Полтавської області з вимогою виконати рішення суду та надати відповідну інформацію. 05.07.2019 за № 2852/Б-02 надійшла відповідь про те, що йому проведено перерахунок пенсії тільки з дати набрання чинності рішення суду, а не із 06.09.2017, як ухвалено в резолютивній частині рішення суду. Посилались на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 за № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду», перерахунок та виплату пенсії за період з 06.09.2017 по 04.06.2019 буде забезпечено в межах бюджетних призначень Пенсійного фонду України. 01.08.2019 за № 13830/03.1-20 йому надана додаткова письмова інформація, що відповідач визнає існуючий борг, а за період з 06.09.2017 по 04.06.2019, нарахована заборгованість в сумі 393 070.93 грн. Відповідач протиправно відмовляється фактично виконати в повному обсязі остаточне рішення суду та повернути йому грошові кошти, чим грубо ігнорує норми національного законодавства. Також, йому завдається матеріальна шкода від знецінення суми боргу по соціальних виплатах від інфляції. Просив, стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на його користь за період з 06.09.2017 по 04.06.2019 кошти в розмірі 393070.93 грн., суму індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми за весь період затримки сплати боргу та 100 000 грн. моральної шкоди та всі судові витрати по справі. Ухвалою суду від 02.10.2019 відкрите провадження у справі та визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] , позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області Азарян К.І., надала до суду відзив, в якому просила закрити провадження у справі, у зв`язку із тим, що ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 13.08.2019 у справі № 554/7299/19, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду відмовлено в задоволенні позову щодо стягнення заборгованості по виплаті пенсії та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши позивача [PERSON] , представника відповідача Азарян К.І., дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом установлено, що 23.04.2019 рішенням Полтавського окружного адміністративного суду визнано протиправним та скасовано рішення Полтавського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 29.01.2019 № 25 про відмову в перерахунку пенсії [PERSON] та зобов`язано ПОУПФ України Полтавської області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугою років відповідно до ст.. 50-1 ЗК «Про прокуратуру» у розмірі 90% від загальної суми складових місячного заробітку (окладу, класного чину, вислугу років інших виплат, які передбачені чинним законодавством) з 06.09.2017 на підставі довідки Прокуратури Полтавської області від 04.12.2018 № 18-607/вих.. 18 без обмеження її максимального розміру, рішення набрало законної сили 05.06.2019. 07.06.2019 позивач звернувся із письмовою заявою до ГУ ПФ України Полтавської області з вимогою виконати рішення суду та надати відповідну інформацію. 05.07.2019 за № 2852/Б-02 надійшла відповідь про те, що [PERSON] проведено перерахунок пенсії тільки з дати набрання чинності рішення суду, а не із 06.09.2017, як ухвалено в резолютивній частині рішення суду. Посилались на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 за № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду», перерахунок та виплату пенсії за період з 06.09.2017 по 04.06.2019 буде забезпечено в межах бюджетних призначень Пенсійного фонду України. 01.08.2019 за № 13830/03.1-20 йому надана додаткова письмова інформація, що вони визнають існуючий борг, а за період з 06.09.2017 по 04.06.2019 нарахована заборгованість в сумі 393 070.93 грн. Отже розмір заборгованості за рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.04.2019 визначений відповідачем у розмірі 393 070.93 грн, що дає підстави дійти до висновку про те, що грошові зобов`язання відповідача перед позивачем за вказаним рішенням становлять 393 070.93 грн, які на час розгляду справи не виконані. При вирішенні вказаної справи суд дотримується правового висновку, який викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 750/1591/18-ц Провадження № 14-261цс19 у аналогічній справі, відповідно до якої вирішуючи питання юрисдикційності такого спору зазначив, що позовні вимоги про стягнення недоплаченої суми пенсії стосується здійснення владних управлінських функцій пенсійного фонду, який уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії позивачу а отже за вказаною позовною вимогою між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу нарахування та виплати пенсії позивачу. Велика Палата Верховного Суду встановила, що спір стосовно недоотриманої суми пенсії є публічно-правовим, виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, тому повинен розглядатися у порядку адміністративного судочинства, а тому постановила закрити провадження у справі щодо вказаних позовних вимог. Виходячи з цього правового висновку, суд ухвалою суду від 31.10.2019 закрив провадження у справі за позовом про стягнення невиплаченої пенсії у розмірі 393 070.93 грн, з підстав. передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Що стосується інших вимог, то зазначила Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що вони підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у тому числі і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди. В постанові від 16.05.2018 у справі № 459/3560/15-ц Верховний суд роз`яснив, що стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. А оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України Отже слід дійти до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних витрат та 3% річних 07.09.2017 по час розгляду справи, оскільки вимоги позивача про стягнення вказаних витрат на майбутнє, до повного виконання рішення не можуть бути задоволені. Таким чином сума грошового зобов`язання за рішенням суду становить 393 070.93 грн, як зазначено у довідці відповідача. Розмір інфляційних збитків розраховується за період з 07.09.2017 по вересень 2019 ( оскільки розмір інфляції за жовтень 2019 не визначений) та становить 76 531.17 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. 3% річних за період з 07.09.2017 по 31.10.2019 становить 25 328.84 грн. (393 070.93 грн. х 3х784 дні затримки розрахунку : 100 : 365). Щодо вимог про стягнення моральної шкоди , то суд керується наступним. Згідно ст. 19 Конституції України, яка зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та статті 56 Конституції України , що закріплює право особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, слід дійти до висновку, що невиконанням рішення суду позивачеві спричинена моральна шкода. Нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Стаття 1173 ЦК України передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтями 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права та змінюють практику застосування національного закону відповідно до рішення цього Суду. Відповідно до практики ЄСПЛ наявне право позивача на відшкодування моральної шкоди , оскільки наявне тривале невиконання остаточного рішення відповідачем. Враховуючи обставини справи, та надані позивачем докази суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та визначає розмір заподіяної моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. Так як позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 1837 грн.

Outcome: partial