Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

30 вересня 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з метою перешкоджання виконанню рішення Веселинівського районного суду від 13.09.2012 р. та рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 26.11.2012 р. відповідач [PERSON] умисно розукомплектував належний йому на праві власності автомобіль Део Матіз, номерний знак [NUMBER], на який державним виконавцем було накладено арешт та оголошено заборону відчуження, що призвело до здешевлення автомобіля на суму 8096,00 грн. Своїми злочинними діями [PERSON] заподіяв йому майнову шкоду в розмірі 8096,00 грн., яка складається з вартості умисно пошкоджених та відсутніх деталей (агрегатів) автомобіля Део Матіз, номерний знак [NUMBER]. За цей злочин [PERSON] вироком Веселинівського районного суду від 23.08.2013 р. був засуджений за ч.1 ст.382 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 8500,00 грн., а його цивільний позов про відшкодування майнової шкоди було залишено без розгляду та рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Крім того неправомірними діями відповідача йому була заподіяна моральна шкода, оскільки внаслідок тривалого невиконання рішення суду про повернення йому грошових коштів він зазнав душевних переживань, переніс стрес, погіршився його стан здоров`я, був позбавлений можливості реалізації своїх звичок та бажань, вести нормальний спосіб життя, порушилися стосунки із оточуючими людьми, стало неможливо продовжувати активний спосіб життя. Моральну шкоду він визначив в розмір 15000,00 грн., яку вважає мінімальною компенсацією за перенесені ним душевні страждання. При підготовці позову до суду він звернувся за правою допомогою адвоката та розмір цих витрат склав 9450,00 грн. Дані витрати він просить стягнути на його користь з відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги в повному об'ємі та просив їх задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вказав, що відповідач позов не визнає, при цьому суду пояснив, що відповідач був визнаний винним за вчинення злочину, який відноситься до категорії злочинів проти правосуддя, і тому позивач не може мати статусу потерпілого при розгляді такої категорії справ. Окрім того, розукомплектований автомобіль Део Матіз, номерний знак [NUMBER], належав відповідачу [PERSON] на праві власності, в зв'язку з чим не являвся майном позивача [PERSON], тому позивач не зазнав втрат або пошкодження свого майна. З огляду на це підстав для відшкодування майнової шкоди не має. В задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди необхідно також відмовити, оскільки позивач не надав суду доказів, які підтверджують характер та розмір цієї шкоди. Представник відповідача просив відмовити у стягненні судових витрат на правову допомогу, так як в акті здачі-прийняття виконаних робіт конкретно не вказано характер правової допомоги та в договорі про надання правової допомоги від 29.04.2013 р. не вказано види правової допомоги, яка зазначена в розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, а в частині відшкодування майнової шкоди не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з метою перешкоджання виконанню рішення Веселинівського районного суду від 13.09.2012 р. та рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 26.11.2012 р., за яким з відповідача на користь позивача стягнено борг за договором позики в сумі 96 000,00 грн., умисно розкомплектував автомобіль «DAEWOO MATIZ», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], який належав йому на праві власності, та на який було державним виконавцем накладеного арешт та заборонено його відчужувати, чим перешкодив виконанню судового рішення, яке набрало законної сили 26.11.2012р. Вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.08.2013 р., який набрав законної сили 23.09.2013 р., [PERSON] було визнано винним за ч.1 ст.382 КК України та призначено покарання у виді штрафу в сумі 8500,00 грн. Цивільний позов [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в сумі 8096,00 грн. залишено без розгляду, оскільки ним не було надано суду належних доказів підтвердження спричиненої шкоди та рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до положень вказаних статей під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшення немайнового блага (життя, здоров'я тощо) Таким чином, при вирішенні даного спору з`ясуванню підлягають: наявність шкоди (майнової та моральної) та причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та завданою шкодою. Із досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що власником автомобіля «DAEWOO MATIZ», 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], який був розукомплектований відповідачем [PERSON], являвся сам відповідач, а не позивач [PERSON], в зв'язку з чим позивач не зазнав втрат від знищення чи пошкодження свого майна. Таким чином, потерпілому [PERSON] не була спричинена майнова шкоди, оскільки його особисте майно не було знищено або пошкоджено, і не відбулося його зменшення, а також позивач згідно з вимогами ст. ст.10, 60 ЦПК України не надав суду доказів, які підтверджують факт применшення його немайнового блага (життя, здоров'я тощо). З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позов в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 8096,00 грн. не підлягає задоволенню. Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до положень ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Положенням п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами) розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначити залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат із урахуванням інших обставин, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З досліджених в судовому засіданні доказів суд дійшов висновку, що неправомірними діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] була заподіяна моральна шкода. Факт протиправних дій відповідача та його вина у вчиненні протиправних дій підтверджується вироком Веселинівського районного суду Миколаївської області від 23.08.2013 р., який набрав законної сили 23.09.2013 р., за яким [PERSON] було визнано винним за ч.1 ст.382 КК України - в умисному перешкоджанні виконанню судового рішення, що набрало законної сили, та засуджено за цією статтею до покарання у виді штрафу в сумі 8500,00 грн. Через умисне невиконання рішення Веселинівського районного суду від 13.09.2012 р. та рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 26.11.2012 р., за яким з відповідача на користь позивача стягнено борг за договором позики в сумі 96 000,00 грн., позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у перенесенні тяжких душевних переживань, стресу, позбавлення можливості повноцінно вести життя, що викликано тривалим неповерненням (починаючи з 01.05.2011р.) грошових коштів, зароблених ним та його членами сім`ї важкою чесною працею. Протиправними діями відповідача була спричинена значна шкода його моральному здоров`ю, тому що весь період позивач намагався поновити його порушені права, в зв'язку з чим його життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями, які позивачу протипоказані, так як позивач відповідно до довідки Комунального закладу «Веселинівський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» від 05.11.2013 р. № 698 являється інвалідом 3 групи з березня 1998 р. в зв'язку хворобою серця та перебуває на обліку в терапевтичному відділенні районної та обласної лікарні м.Миколаєва. Крім того, протягом тривалого неповернення коштів та перешкоджання виконання рішення суду йому довелося урізати сімейний бюджет, позбавити себе та членів сім`ї щорічного відпочинку, що призвело до виникнення у позивача пригніченого стану, внаслідок чого він почав нервово відноситися до оточуючого світу та людей. Його сімейні стосунки були поставлені під удар, що призвело до їх розладу. Виходячи з викладеного та враховуючи принципи розумності і справедливості та характер й обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок неправомірних дій відповідача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Згідно з ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Пунктом 2 ч.3 ст.79 ЦПК України визначено, що витрати на правову допомогу відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно зі ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 р.№ 4191 -VІ розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу. Суд вважає, що в рахунок витрат на правову допомогу необхідно стягнути 5175,00 грн., а саме: 900,00 грн. за надання попередньої консультації з приводу характеру спірних правовідносин з [PERSON] + 900,00 грн. за вивчення і правовий аналіз матеріалів справи + 1125,00 грн. за підготовку клопотань до відділу Державної виконавчої служби Веселинівського районного управління юстиції + 2250,00 грн. за підготовку цивільного позову про стягнення з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди у загальному порядку, оскільки ці витрати на правову допомогу пов`язані з розглядом даної цивільної справи. Витрати на правову допомогу в сумі 4275,00 грн. ( 1350,00 грн. за підготовку заяви до прокуратури Миколаївської області на дії [PERSON] + 1350,00 грн. за підготовку скарги на дії державного виконавця + 1575,00 грн. за підготовку цивільного позову в рамках кримінального провадження відносно [PERSON] не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки вони не пов'язані з розглядом даної цивільної справи, а стосуються кримінального провадження, за яким [PERSON] був притягнутий до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.382 КК України. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 76,47 грн. судового збору (10 000,00 х 114,71: 15 000,00 = 76,47 грн.) На підставі викладеного,

Outcome: partial