Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

30 грудня 2020 року до суду надійшов вищезазначений позов, в частині розгляду якого Дніпровським апеляційним судом скасовано вирок від 15 червня 2020 року щодо [PERSON] і призначений новий розгляд, у якому позивач просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушення, у розмірі 17056,72 грн., моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, у розмірів 250 000 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [PERSON] обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 798 від 15.06.2018 потерпілій [PERSON] спричинені тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми верхніх та нижніх кінцівок - рани тильної поверхні правої кисті, відкритих осколкових витолочених переломів 4,5 п`ясних кісток правої кисті, рани нижньої третини лівої гомілки, закритого перелому лівої стегнової кістки у середній третині, закритого перелому лівої плечової кістки у нижній третині, виявлені ушкодження відносяться до середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Відповідно до полісу № АМ/0335810 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06.10.2017 цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». У зв`язку з отриманими травмами [PERSON] тривалий час перебувала на стаціонарному обстеженні та лікуванні у періоди: з 26.03.2018 по 24.05.2018, з 24.05.2018 по 04.06.2018, з 13.08.2018 по 03.09.2018. У період часу з 04.06.2018 до 13.08.2018 та з 03.09.2018 [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні, та перебувала на диспансерному обліку з приводу отриманих внаслідок ДТП травм та їх наслідків з діагнозом неконсолідований оперований перелом нижньої третини лівого стегна та нижньої третини лівого плеча. Крім того, внаслідок отриманих травм [PERSON] отримала статус інваліда 1-ї групи. Внаслідок ДТП та отримання тілесних ушкоджень потерпілою [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] , останній також спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, які вона постійно відчувала, спостерігаючи постійні страждання своєї близької людини, а також моральна шкода полягає у зміні звичного способу життя, оскільки [PERSON] з моменту ДТП потребувала постійного стороннього догляду і тому [PERSON] була змушена 26.03.2018 звільнитися зі свого постійного місця роботи в ПП «Клінінг-Про», та переїхати на постійне місце проживання з Херсонської області. У зв`язку із звільненням [PERSON] була завдана матеріальна шкода, яка полягає у втраті заробітної плати в сумі 2132,09 грн. щомісяця, тобто шкода за 8 місяців становить 17056,72 грн. Ухвалою судді від 02 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено її розгляд у загальному позовному провадженні, роз`яснено учасникам справи їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. 19 квітня 2021 року підготовче засідання було відкладено через неявку учасників справи. 12 травня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він не погодився з позовними вимогами, які, на його думку, є необґрунтованими. Зазначив, що по-перше, під час розгляду справи у Жовтневому районному суді м. Кривого Рогу від приймав участь у витратах, пов`язаних з лікуванням потерпілої, у розмірі 69192,52 грн. По-друге, оскільки цивільно-правова відповідальність водія була застрахована, суд має покласти обов`язок на страхову компанію відшкодувати шкоду позивачу, отже [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі, тим більш враховуючи часткове відшкодування матеріальної шкоди ним у добровільному порядку на загальну суму понад 70 000 грн. Щодо відшкодування моральної шкоди, на думку відповідача, її розмір є завеликим, та таким, що призведе до незаконного збагачення позивача. Крім того, вважає, що є незрозумілим, які моральні страждання понесла дочка потерплої [PERSON] , а також є незрозумілим розмір пред`явленої нею суми до відшкодування. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди здійснюється потерпілій стороні, натомість [PERSON] не надано жодного доказу приналежності до тієї чи іншої сторони, не надано доказів, яких саме страждань понесла вказана особа, а тому вважає розмір пред`явленої матеріальної та моральної шкоди недоведеним та необґрунтовано завеликим. Просив відмовити у задоволенні позову. 08 червня 2021 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 15 вересня 2021 року ухвалою суду провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди закрито у зв`язку із смертю позивача. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що вона працювала адміністратором в ТРЦ міста Херсона. 26 березня 2018 року вона була звільнена у зв`язку з необхідністю доглядати та лікувати матір, яка попала в ДТП і отримала травми. [PERSON] потребувала постійного догляду, у зв`язку з чим вона (позивач) оформила статус особи, яка доглядає інваліда. У матері трапився психічний розлад, вона потребує постійного лікування. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що внаслідок ДТП потерпілій [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження, вирок, яким засуджено [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України, набрав законної сили, обставини, за яких вчинено злочин встановлені. У даній справі стороною позивача не залучалася у якості відповідача страхова компанія, оскільки спору з останньою немає, страхові виплати виключені з суми позовних вимог, і пред`явлено різниця до відповідача. [PERSON] заподіяно матеріальну шкоду через втрату заробітної плати у зв`язку з тим, що вона була вимушена звільнитися з роботи і доглядати матір, вона втратила соціальні зв`язки, покинула місце постійного проживання, сім`ю, через що їй заподіяна ї моральна шкода. До отримання травм в ДТП мати позивача могла самостійно себе обслуговувати та потребувала постійного догляду, але під час розгляду кримінального провадження [PERSON] отримала статус інваліда 1-ї групи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суду пояснила, що під час кримінального провадження відповідач надавав матеріальну та моральну допомогу у грошовому виразі у розмірі приблизно 70 000 грн. Вважає заявлену суму відшкодування завеликою, а також не вбачає причинного зв`язку між діями відповідача та втратою заробітку позивачем. Зазначила, що заперечує в частині відшкодування матеріальної шкоди [PERSON] , але погоджується з позицією позивача у тому, що суму втрати заробітку страхова компанія не відшкодовує. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, а також матеріали кримінального провадження № 212/4460/18, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 26 березня 2018 року, в світлий час доби, приблизно о 13 годині 30 хвилин по проїзній частині прилеглої території до будинку [ADDRESS] , від другого в напрямку четвертого під`їзду рухалась пішохід похилого віку [PERSON] . В цей же час по вказаній проїзній частині з боку першого під`їзду перед початком руху не переконавшись, що це буде безпечним для інших учасників дорожнього руху, відновив свій рух водій [PERSON] , який керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 3302 ЗНГ», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався заднім ходом в напрямку траєкторії руху пішохода [PERSON] , яка була повернута по відношенню до нього спиною. Водій [PERSON] , відновлюючи рух заднім ходом, керуючи автомобілем та не маючи можливості зі свого місця в повному обсязі оглядати проїзну частину позаду автомобіля, був непередбачливим, легковажно розраховуючи на те, що в межах смуги руху його автомобіля відсутні пішоходи, для забезпечення безпеки руху не звернувся до інших осіб, та діючи зі злочинною самовпевненістю, продовжив небезпечний в даній обстановці рух заднім ходом, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п.п. 1.5., 2.3. б, д), 10.1. та 10.9. Правил дорожнього руху України, згідно яких: - «1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху … не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.»; -«2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: ... б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, ... д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; -«10.1. Перед … будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; -«10.9. Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.». Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких виключало б настання дорожньо-транспортної пригоди, водій [PERSON] , рухаючись заднім ходом по проїзній частині прилеглої до будинку [ADDRESS] , допустив наїзд задньою частиною керованого ним автомобіля «ГАЗ 3302 ЗНГ», реєстраційний номер [NUMBER] на пішохода [PERSON] . Між порушенням водієм [PERSON] правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України й наслідками, що наступили, - спричиненням потерпілій [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень є прямий причинний зв`язок. Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 червня 2020 року, скасованим в частині призначення покарання вироком Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року та в частині розгляду цивільних позовів, який, в свою чергу, змінений в частині призначеного покарання постановою Верховного Суду від 20 квітня 2021 року, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки. (а.с. 40-63; а.к.п. 80-91, т. 4). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У результаті ДТП потерпілій [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у вигляді тупа поєднана травма верхніх та нижніх кінцівок - рана тильної поверхні правої кисті, відкриті осколкові вколочені переломи 4,5 п`ясних кісток правої кисті, рана нижньої третини лівої гомілки, закритий перелом лівої стегнової кістки у середній третині, закритий перелом лівої плечової кістки у нижній третині. Травма ускладнена розвитком контрактур суглобів лівих кінцівок важкого ступеня, трофічних виразок лівої гомілки. Виявлені у потерпілої [PERSON] тілесні ушкодження за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою розладу здоров`я, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності не менш ніж на одну третину (не менш 33%). Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із спричиненням матеріальної та моральної шкоди позивачу внаслідок отриманих її матір`ю [PERSON] тілесних ушкоджень, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу (автомобіля), яким керував відповідач. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. Щодо позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування заподіяння матеріальної шкоди [PERSON] посилається на те, що вона змушена була звільнитися з роботи для догляду за матір`ю, яка постраждала у ДТП, у зв`язку з чим позивач втратила заробіток, який вважає повинен відшкодувати їй відповідач. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно з частиною першою статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Як встановлено судом під час розгляду кримінального провадження, за результатами якого [PERSON] засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, між порушенням водієм [PERSON] правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України й наслідками, що наступили, - спричиненням потерпілій [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень є прямий причинний зв`язок. У вказаному кримінальному провадженні потерпілою було визнано [PERSON] і саме їй було спричинено ушкодження здоров`я протиправними діями відповідача, а тому суд не знаходить законних підстав для задоволення позову [PERSON] , яка не є тією особою, в розумінні положення ст. 1195 ЦК України, яка має право на відшкодування втраченого заробітку з боку відповідача. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди. Щодо позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди. З досліджених у судовому засіданні доказів, судом встановлено, що [PERSON] після отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП потребувала на постійний догляд та лікування, що підтверджується копіями виписок та виписних епікризів з медичної карти хворої [PERSON] , висновків ЛКК, довідок про отримання допомоги, (а.с. 5-29). Крім того, було встановлено, що позивач працювала до 26.03.2018 на посаді адміністратора ПП «Клінінг-Про» і була звільнена за угодою сторін (а.с. 30-32), з 21 червня 2018 року набула статусу безробітної (а.с. 33), з 04.07.2018 надавала соціальні послуги, здійснюючи догляд за [PERSON] (а.с.38) Частинами 2 та 5 ст.1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно частині 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Відповідно до частини 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Під моральною шкодою, згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (далі - Постанова Пленуму ВСУ), слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абзацу 1 пункту 9 постанови Пленуму ВСУ, суд визначає залежно від характеру та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Також, суд бере до уваги роз`яснення, викладені у пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму ВСУ та у пункті 24 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Судом встановлено, що внаслідок ДТП [PERSON] , яка була особою похилого віку, спричинено тяжкі тілесні ушкодження, і як наслідок вона зазнала фізичного болю та страждань, потребувала постійного лікування і догляду. Позивач, будучи дочкою потерпілої, вимушена була звільнитися і доглядати свою матір, яка на це потребувала, і саме перебування поряд з матір`ю, найближчою людиною, спостерігаючи її фізичні та моральні страждання, які остання відчувала через отримані ушкодження здоров`я, і полягають, на думку суду, у тих душевних стражданнях, які зазнала позивач у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо її близької людини. При цьому слід зазначити, що термін впродовж якого позивач страждає від душевного болю досяг чотирьох років з моменту ДТП, з зв`язку з чим її звичайний життєвий устрій потерпів значних негативних змін. Тобто сам факт спричинення близькій позивачу людині - матері тілесних ушкоджень в результаті ДТП спричинив позивачу моральну шкоду. З приводу аргументів сторони позивача щодо стягнення з відповідача на її користь відшкодування завданої моральної шкоди, також суд вважає за необхідне зазначити таке. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, вчиненого щодо близького родича позивача, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення рівня життя позивача, яка вимушена звільнитися з роботи, будучи працездатною особою, і переїхати в інше місто на постійне проживання, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 1167, 1168 ЦК передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи стан здоров`я матері позивача після ДТП, тобто отримання нею тяжких тілесних ушкоджень, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках позивача, понесені позивачем цілком природні душевні страждання, викликані фізичними та душевними стражданнями матері внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, час та зусилля, які були необхідні для відновлення стану здоров`я потерпілої, а також те, що [PERSON] померла [INFO] , тобто по спливу чотирьох років після ДТП, та виходячи із засад виваженості, розумності та справедливості, враховуючи, що відповідачем під час кримінального провадження відшкодовувалася моральна шкода за спричинену ним моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. (т.3, а.к.п. 101-102), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] суму моральної шкоди в розмірі 70 000 грн. на користь [PERSON] . Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі цього позову, то на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн. Відповідно до ч.1, 2 ст.246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно з п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Враховуючи наведене, оскільки представник позивача до закінчення судових дебатів у справі заявив про неможливість подання доказів, що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат, і про надання таких доказів після ухвалення рішення по суті, тому питання про судові витрати, слід вирішити після ухвалення рішення по суті позовних вимог у судовому засіданні, визначивши позивачу строк для подання доказів щодо розміру судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial