Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

29 грудня 2020 року Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 липня 2012 року до 30 червня 2020 року в сумі 23257 грн. 60 коп.; заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 грудня 2017 року до 30 червня 2020 року в сумі 12762 грн. 88 коп., трьох відсотків річних у сумі 1124 грн. 51 коп. та втрат від інфляційних процесів у сумі 1380 грн. 43 коп. Обгрунтовано позов тим, що Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності. Відповідачі є споживачами послуг, які надавалися позивачем за адресою: [ADDRESS] . Однак, у порушення вимог чинного законодавства відповідачі не здійснювали оплату за надані послуги в установлений строк, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка ними в добровільному порядку не погашена. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому зазначив, що не погоджується з позовними вимогами, оскільки він не укладав з Акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго» договору, який оформлюється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 630, а тому не є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання і не зобов`язаний відповідати за будь-які дії за неукладеним договором. Крім того, він тривалий час проживає не за адресою реєстрації, у зв`язку з чим не користується послугами Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго», які надаються за адресою: [ADDRESS] . Акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго» подано відповідь на відзив, в якій позивач просить відхилити заперечення відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, який укладається із виконавцем послуг та споживачем фізичною особою є договором приєднання. Текст типового договору про надання послуг позивачем було опубліковано в газеті «Деснянська правда» № 42 від 23 жовтня 2014 року. Відповідачі не подали письмові заперечення проти приєднання до вказаного публічного договору та фактично споживали теплову енергію через мережі Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» у період з 01 липня 2012 року до 30 червня 2020 року. Крім того, відповідачами частково здійснювалася оплата за спожиту теплову енергію в сумі 266 грн. 90 коп. та отримувалася субсидія на суму 4318 грн. 34 коп., яка також була спрямована на оплату послуг з централізованого опалення. Враховуючи викладене та норми законодавства, відповідачі прийняли пропозицію укласти договір на запропонованих позивачем умовах і договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання є укладеним. Також, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від сплати отриманих послуг. Крім того, позивач вказує на те, що копія довідки, виданої вуличним комітетом № 27, яка надана відповідачем [PERSON] на підтвердження того, що він проживає за іншою адресою, не є належним доказом у справі, оскільки складена з порушенням вимог Положення про порядок складання актів та видачі довідок щодо проживання громадян у м. Чернігові, так як не містить реєстраційного номера, дати складання та печатки органу місцевого самоврядування. 27 січня 2021 року позивачем до початку розгляду справи по суті подано клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] , яка є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим уточнено позовні вимоги (а.с. 45-46). Зокрема, в уточненій позовній заяві позивач просить стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] солідарно заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 липня 2012 року до 30 червня 2020 року в сумі 23257 грн. 60 коп. та заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 грудня 2017 року до 30 червня 2020 року в сумі 12762 грн. 88 коп., а також стягнути з відповідачів три відсотки річних у сумі 1124 грн. 51 коп. та втрати від інфляційних процесів у сумі 1380 грн. 43 коп. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 січня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання позивача, залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] та встановлено їй 15 денний строк для подачі відзиву на позовну заяву. Також, прийнято до розгляду уточнену позовну заяву. 05 лютого 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому вона з вимогами позивача не погоджується та вказує, що послугами позивача не користувалася, за адресою: [ADDRESS] , не проживала, а з [INFO] проживала без реєстрації за іншою адресою, оскільки після смерті батька доглядала свою хвору матір до її смерті, що підтверджується відповідними довідками. Також, 05 лютого 2021 року на адресу суду надійшло заперечення від відповідача [PERSON] , в якому відповідач зазначає, що копія довідки, яка надана ним на підтвердження факту не проживання за адресою: [ADDRESS] , є належним доказом, який свідчить про те, що він проживає не за адресою реєстрації. Крім того, договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання має бути особисто підписаний сторонами, а відповідач [PERSON] такий договір не підписував, не отримував особисто субсидію, а тому доводи позивача про те, що він прийняв пропозицію укласти договір на запропонованих позивачем умовах, з якими він не знайомився, є безпідставними. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві, зокрема, що він не укладав договору з позивачем та послугами, які надавав позивач, не користувався, так як проживає без реєстрації за іншою адресою. Також, відповідач зазначив, що відсутні підстави для стягнення заборгованості у солідарному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті сповіщався завчасно та належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, у поданому до суду відзиві на позов просила справу розглянути за її відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності, в тому числі і за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] та [PERSON] належить по 3/8 частин квартири кожному, а [PERSON] - 1/4 частина вказаної квартири, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 43-44). Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 липня 2020 року скасовано судовий наказ цього ж суду від 27 грудня 2019 року про стягнення з [PERSON] , [PERSON] заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання у розмірі 14802 грн. 15 коп., заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12762 грн. 88 коп., втрат від інфляційних процесів у сумі 1503 грн. 80 коп., 3 % річних у сумі 751 грн. 08 коп. та 210 грн. 20 коп. у відшкодування судового збору (а.с. 12). Згідно наданих суду Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області відомостей про зареєстроване місце проживання відповідачів, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25, 26). При цьому, відповідач [PERSON] з 16 лютого 2013 року проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки вуличного комітету № 27 Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 29 січня 2021 року, оригінал якої оглянуто судом у судовому засіданні. Також, копією довідки від 15 лютого 2021 року, виданої Житлово-комунальним підприємством Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва, підтверджується факт не проживання відповідача [PERSON] за адресою реєстрації: [ADDRESS] , з 16 листопада 2007 року. Аналогічна інформація міститься і в копії акту від 15 лютого 2021 року, підписаного мешканцями будинку [ADDRESS] та затвердженого начальником Житлово-комунального підприємства Чернігівської обласної корпорації агропромислового будівництва. Відповідач [PERSON] з 21.01.2012 до 24.05.2017 постійно проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , та в цей період доглядала свою хвору матір до її смерті. У період з 19.06.2017 до 23.09.2019 вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а з 23.09.2019 по теперішній час зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] , про що свідчать довідки від 29 січня 2021 року, видані вуличним комітетом № 27 Новозаводської районної у м. Чернігові ради. Частиною четвертою статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власність зобов`язує. Згідно зі статтею 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 162 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ. Зокрема, цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 зазначеного Закону до комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (частина перша статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, зокрема, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Також, пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (який регулював спірні відносини до вступу в силу Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ) було передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Частиною 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (який регулював спірні відносини до вступу в силу Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ) було визначено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячї води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєдання. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 21 та частин п`ятої, шостої статті 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Тарифи на комунальну послугу з постачання гарячої води, що виробляється за допомогою систем автономного опалення та/або індивідуального теплового пункту, формуються та встановлюються окремо для кожного багатоквартирного будинку з урахуванням собівартості виробництва надання такої послуги, а також рентабельності суб`єкта господарювання, що провадить таку діяльність. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» також передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно з пунктом 17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Згідно із пунктом 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на споживачів покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг. Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною першою статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом . Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Судом встановлено, що позивачем фактично надавалися послуги з централізованого теплопостачання та централізованого постачання гарячої води у квартиру, власниками якої є відповідачі. Однак, як зазначено позивачем, відповідачі свої зобов`язання щодо оплати наданих комунальних послуг належним чином не виконували, у зв`язку з чим виникла заборгованість, а саме: за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01 липня 2012 року до 30 червня 2020 року в сумі 23257 грн. 60 коп.; за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01 грудня 2017 року до 30 червня 2020 року в сумі 12762 грн. 88 коп., що підтверджується розрахунками (а.с. 6, 7). Зазначена сума заборгованості відповідачами не спростована. Посилання відповідача [PERSON] на те, що він не укладав з позивачем договору не заслуговують на увагу, оскільки факт відсутності письмово оформленого договору з позивачем сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів від обов`язку оплачувати послуги, які фактично надавалися позивачем. Вказана позиція узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 20 серпня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц, у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц (61-1647св17) та інших. Судом також у судовому засіданні встановлено, що послуги з опалення надавалися позивачем централізовано (у квартирі відповідачів відсутній квартирний засіб обліку теплової енергії). Однак, в квартирі відповідачів встановлено лічильник обліку гарячої води. Суд не може взяти до уваги доводи відповідачів [PERSON] та [PERSON] про те, що вони в період виникнення заборгованості за централізоване опалення не проживали у квартирі [ADDRESS] , у зв`язку з чим не користувалися цими послугами, оскільки відповідно до частини четвертої статті 319 та статті 322 Цивільного кодексу України власність зобов`язує і відповідачі, як співввласники квартири, зобов`язані утримувати майно, що їм належить. При цьому, частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 360 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. За таких обставин, оскільки відповідачами, як співвласниками майна, що належить їм на праві спільної часткової власності, і яке вони зобов`язані утримувати відповідно до своєї частки, порушено зобов`язання щодо обов`язкової оплати в установлені строки наданих позивачем послуг, а тому суд знаходить підстави для стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з опалення, які надавалися позивачем централізовано, однак не в солідарному порядку, як просить позивач, а відповідно до частки кожного у праві спільної часткової власності, як це передбачено статтею 360 Цивільного кодексу України. Щодо стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води суд виходить з наступного. Як вже зазначалося, судом встановлено, що в квартирі відповідачів встановлено лічильник обліку гарячої води. Також, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , хоча і є співвласниками квартири [ADDRESS] , однак у період виникнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води, в ній не проживали, що підтверджується матеріалами справи, тобто вони не були споживачами цих послуг. Таким чином, враховуючи, що у квартирі відповідачів встановлений лічильник обліку гарячої води, яка споживалася саме відповідачем [PERSON] , а тому саме з останнього, як споживача цих послуг, має бути стягнута заборгованість за послуги з постачання гарячої води, що відповідає нормам Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилам надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які передбачають, що саме на споживача покладається обов`язок з оплати спожитих послуг. Крім того, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За таких обставин, суд також знаходить підстави для стягнення з відповідачів втрат від інфляції та 3% річних, як це передбачено статтею 625 Цивільного кодексу України. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18 березня 2019 року в справі № 210/5796/16-ц (провадження № 61-1647св17). Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial