Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

29 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 02 травня 2010 року у простій письмовій формі вона уклала зі своїм сином, відповідачем, договір позики грошових коштів на суму 120000 доларів США, за умовами укладеного договору [PERSON] взяв на себе зобовязання повернути позику в строк до 31 грудня 2015 року. 02 січня 2013 року у простій письмовій формі [PERSON] уклала з [PERSON] договір позики грошових коштів на суму 20000 доларів США у еквіваленті, за умовами укладеного договору [PERSON] взяв на себе зобовязання повернути позику в строк до 31 грудня 2016 року. У визначений у договорах строк, відповідач своїх зобовязань не виконав. Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ст.ст. 525, 526, 1049 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача 3 229 560 грн. за договором позики від 02 травня 2010 року, 538 260 грн. за договором позики від 02 січня 2013 року. В судове засідання позивачка не зявилася, направила до суду свого представника [PERSON], яка позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач позов визнав в повному обсязі, про що подав відповідну заяву. Ухвалою суду від 20 грудня 2017 року, в якості третьої особи на стороні відповідача до участі у справі залучено [PERSON], яка в судове засідання не зявилася. Подала письмові пояснення, в яких проти задоволення позову категорично заперечувала. При цьому зазначила, що вона є дружиною відповідача. В провадженні Московського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, а тому такий позов вважає надуманим та безпідставним. Крім того, матеріальний стан [PERSON] та [PERSON] дозволяв їм самим давати у борг грошові кошти. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 02 травня 2010 року [PERSON] взяв у борг грошові кошти в сумі 120 000 доларів США у [PERSON], що за домовленістю сторін еквівалентно (960 000 грн. згідно курсу НБУ на май 2010 року), які зобовязався повернути до 31 грудня 2015 року, про що видав останній розписку (оригінал розписки а.с. 77). 02 січня 2013 року [PERSON] взяв у борг грошові кошти в сумі 20000 доларів США у [PERSON], що за домовленістю сторін (еквівалентно 160000 згідно курсу НБУ на січень 2013 року), які зобовязався повернути до 31 грудня 2016 року, про що видав останній розписку (оригінал розписки а.с. 78). У визначений у договорах строк, відповідач своїх зобовязань належним чином не виконав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відсутність у боржника необхідних коштів також не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобовязання, як це передбачено статтею 617 ЦК України. На час розгляду справи договір відповідачем не виконаний, сума позики у встановлений договором строк позивачу не повернута. Відповідач частково виконав свої зобовязання за договором позики від 2 січня 2013 року в розмірі 1000 доларів США, про що зазначено в розписці (а.с. 78). Станом на 10 травня 2018 року офіційний курс гривні до іноземної валюти становить 100 дол. США 2621,90 грн. Таким чином сума позики у гривневому еквіваленті становить 3 146 280 грн. за договором позики від 02 травня 2010 року та 498 161 грн. за договором позики від 02 січня 2013 року, з урахуванням поверненутої позивачу [PERSON] суми боргу в розмірі 1000 доларів США 12 вересня 2016 року. При цьому, суд не приймає визнання позову відповідачем з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що сума боргу, яку просить стягнути позивач, заявлена без врахування часткового повернення боргу, суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем в повному обсязі суперечить закону. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики обґрунтовані та підлягають задоволенню частково, з врахуванням повернутої частини боргу в розмірі 1000 доларів США та з перерахунком в національну валюту станом на день ухвалення судового рішення. Посилання третьої особи [PERSON] про надуманість позову [PERSON] та відсутність необхідності у відповідача, з врахуванням його матеріального стану, брати в борг грошові кошти не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову. [PERSON] договори позики не оспорила, вимог про визнання недійсними договорів позики не заявляла та не позбавлена такої можливості. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 526, 625, 629, 1049 ЦК України,

Outcome: partial