Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

30.10.2019 року [PERSON] (далі по тексту позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою (із подальшим уточненням) до [PERSON] (далі по тексту відповідач) про визнання права власності на земельну ділянку (а.с.1-3, 37). Так, позивачка просить суд, з урахуванням наданих уточнень: - визнати за [PERSON] , [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) право власності на земельну ділянку площею 0,233 га, кадастровий номер 5120886600:02:002:0007, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] ; - припинити право власності [PERSON] , [INFO] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) на земельну ділянку площею 0,233 га, кадастровий номер 5120886600:02:002:0007, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд і споруд (присадибна ділянка) за адресою: [ADDRESS] , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 844551, виданого 10.01.2006 року Білгород-Дністровським районним відділом земельних ресурсів Одеської області. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, згідно з якою уточнила свої позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, просила суд розглянути справу за її відсутністю (а.с.37). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, згідно якої уточнені позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі, просить суд розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти винесення рішення у підготовчому судовому засіданні (а.с.38-39). Відповідно до ч.3\~ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності\~до ч.ч.\~3,\~4\~ст.200\~Цивільного процесуального\~кодексу України,\~за результатами\~підготовчого провадження\~суд ухвалює\~рішення у\~випадку визнання\~позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із ч.4 ст.206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 14.03.2007 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.8). Зазначений будинок в цілому складається з: літ. «А» - житлового будинку, літ. «Б» - підвалу, № № 1, 3-5 споруд, які розташовані на земельній ділянці кадастровий номер 5120886600:02:002:0007, площею 0,250 га, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд і споруд (присадибна ділянка). В свою чергу, зазначена земельна ділянка, на якій розташований вище вказаний житловий будинок, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 844551, виданого 10.01.2006 року згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.02.2002 року АЕІ № 414345, згідно реєстру № 5-396 належить [PERSON] (а.с. 5). За твердженням позивачки, 07.05.2007 року за нею було зареєстроване право власності на житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ. «А» - житлового будинку загальною площею 66,9 кв.м., житловою площею 17,6 кв.м, літ. «Б» - підвалу, № № 1, 3-5 споруд, про що свідчать копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14466267 та копія витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 184476873 від 11.10.2019 року (а.с.7, 9). Однак, земельна ділянка площею 0,250 га, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд і споруд (присадибна ділянка) належить колишньому власнику [PERSON] , що унеможливлює здійснення позивачкою свого права власності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] до суду із відповідною позовною заявою. Відповідно ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.05.2014 р. № 5, з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Оскільки позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК України пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. Відповідно ст.377 Цивільного кодексу України, право на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на ній до особи,\~яка набула\~право власності\~на житловий\~будинок (крім\~багатоквартирного),\~будівлю або\~споруду,\~переходить право\~власності,\~право користування\~на земельну\~ділянку,\~на якій\~вони розміщені,\~без зміни\~її цільового\~призначення в\~обсязі та\~на умовах,\~встановлених для\~попереднього землевласника\~(землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації) Відповідно ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених\~частиною другою статті 353\~цього Кодексу. Відповідно ст.328 Цивільного кодексу України, право власності\~набувається на\~підставах,\~що не\~заборонені законом,\~зокрема із\~правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Таким чином встановлено, що [PERSON] на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 184476873 від 11.10.2019 року (а.с.9) належить житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з: літ. «А» - житлового будинку, літ. «Б» - підвалу, № № 1, 3-5 споруд, які розташовані на земельній ділянці кадастровий номер 5120886600:02:002:0007, площею 0,250 га, яка надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд і споруд (присадибна ділянка), що належить колишньому власнику житлового будинку [PERSON] , чим порушено цілісне право власності позивачки на об`єкт нерухомості із земельною ділянкою, на якій розташований належний їй житловий будинок. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що відповідач позов визнав, розглянувши справу в межах уточнених заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved