Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

7 травня 2015 року позивач звернулася до суду з названим позовом до відповідачів з вимогами: стягнути на її користь з [PERSON] понесені витрати на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 3343,48 грн.; стягнути на її користь з [PERSON] понесені витрати на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 3343,48 грн.. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що їй, відповідачам і третій особі на праві спільної сумісної власності належить приватизована квартира за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], з яким укладено відповідні договори, є відповідальною особою за оплату житлово-комунальних послуг. Однак з серпня 2012 року він та відповідач [PERSON] не виконують своїх обовязків брати участь в оплаті житлово-комунальних послуг і тому вона одна несе всі витрати. У звязку з цим позивач вважає, що відповідачі у рівних частках повинні компенсувати ? частину її витрат на оплату житлово-комунальних послуг за вказаний період, що становитиме 6686,97 грн.. Відповідач [PERSON] подав заперечення на позовну заяву, мотивовані тим, що позивач не надала доказів на підтвердження обставин позову, неправильно посилається на ст. 360 ЦК України, яка регулює порядок утримання, що перебуває у спільній частковій власності, а не сумісній власності, ст. 64 ЖК України, яка передбачає права та обовязки наймача та членів його сімї за договором найму жилого приміщення та ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Фактично він і другий відповідач з вересня 2012 року у спірній квартирі не проживають і житлово-комунальними послугами на користуються. Крім того, позивачем надано копію особового рахунку, з якого видно наявність заборгованості і тому неможливо відокремити за які види послуг проведена оплата, а за які ні. На адресу зареєстрованого місця проживання відповідача [PERSON] була надіслана судова повістка, яка повернута до суду за закінченням терміну зберігання. Враховуючи її відсутність за цією адресою, яку підтвердили сторони і третя особа, за правилом ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик вручений їй належним чином. В судовому засіданні позивач просила задовольнити позов у повному обсязі. Суду пояснила, що відповідач [PERSON] з вересня 2012 року по жовтень 2013 року у квартирі проживала, після чого внаслідок конфлікту з нею та [PERSON] через те, що вона не працювала і не брала участі в оплаті послуг вона залишила квартиру. Відповідач [PERSON] з серпня 2012 року у квартирі не проживає внаслідок конфлікту з нею через подружню зраду, шлюб з ним розірвано. Однак це не звільняє його та відповідача [PERSON] від обовязку оплачувати ту частину житлово-комунальних послуг, яка нараховується на загальну площу та зареєстрованих у квартирі осіб, оскільки вони є співвласниками квартири і зареєстровані у ній. До кінця 2014 року вона повністю за всіх оплачувала житлово-комунальні послуги за опалення, квартплату і вивіз сміття, щоб не накопичувалась заборгованість. [PERSON] вносив свою частину плати за житлово-комунальні послуги, яка на нього припадала. З 1 січня 2015 року вона оплачує лише ту половину вказаних видів послуг, яка припадає на неї та третю особу [PERSON]. Третя особа [PERSON] позов підтримав і суду пояснив, що дійсно відповідач [PERSON] до жовтня 2013 року проживала у квартирі, однак ніде не працювала і не брала участі в оплаті за послуги. У звязку з цим вони посварилися і вона залишила квартиру. Відповідач [PERSON] з серпня 2012 року у квартирі не проживає і участі в оплаті за послуги не приймає. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Суду пояснив, що позивачка брала в борг у знайомої гроші, якій він віддав 4500 грн. і тому вважає, що не має боргу за житлово-комунальні послуги. З вересня 2012 року він дійсно у квартирі не проживає, не може проживати і не збирається там проживати надалі, замки позивачка поміняла і ключів у нього немає. [PERSON] позивачка і третя особа вигнали з квартири за те, що вона їх не підтримала у конфлікті з ним. Вона виїхала за кордон і влаштувалась там на роботу. Для оформлення своєї відсутності за зареєстрованим місцем проживання з метою звільнення від оплати житлово-комунальних послуг він до комунального підприємства не звертався. Вислухавши сторони, третю особу, перевіривши наявні докази, зясувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 28.12.2002 р. квартира за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сімї: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.5). Згідно копії довідки від 07.04.2015 р., виданої КП ЖКЦ, у вказаній квартирі постійно зареєстровані всі 4 вказані особи (а.с.6). Як видно з копії технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у власності [PERSON], квартира трикімнатна, житловою площею 41,3 кв.м., загальною площею 66,3 кв.м., посімейного спільного заселення, розташована в багатоквартирному будинку, підключеному до систем водопостачання, каналізації, централізованого опалення (а.с.7-8). 28 грудня 2006 року між КП «Житлово-комунальний центр» і [PERSON] укладено договір № 2984 про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення(а.с.10-13). Також між ними 28 грудня 2006 року укладено договір № 2984 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (а.с.14-17). Згідно копії особового рахунка по квартирі від 7 квітня 2015 року заборгованість по оплаті квартплати і комунальних послуг станом на 01.04.2015 р. становить 3284,11 грн. (а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку (ч. 1). Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п.п. 1 п. 17 укладеного договору № 2984 від 28.12.2006 р. про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та п.п. 1 п. 12 укладеного договору № 2984 від 28.12.2006 р. про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій споживач зобовязаний оплачувати послуги у повному обсязі в установлені ними строки (а.с. 10-13, 14-17). Відповідно до п. 2 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572 (із змінами) користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків здійснюється згідно із свідоцтвом на право власності або договором найму (оренди). Згідно п. 7 Правил власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобовязаний, зокрема: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 10 Правил мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): мають рівні права на користування підсобними приміщеннями і обладнанням; можуть вільно обирати відповідальну за виконання встановлених правил особу; встановлюють за узгодженням порядок використання підсобних приміщень, а також черговість їх прибирання; розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг . За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних за чисельністю членів сімї, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку, та осіб, які проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку більше ніж місяць; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар). Виходячи із зазначеного правового регулювання, суд вважає, що співвласники житлового приміщення, частки яких у праві спільної власності не виділені, які проживають у квартирі, за умови відсутності встановленого порядку користування жилим приміщенням, зобовязані брати участь в оплаті житлово-комунальних послуг пропорційно їх кількості, враховуючи рівність їх прав та обовязків, оскільки положеннями Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не встановлено умов, за яких частки співвласників приватизованого жилого приміщення можуть бути змінені. Разом з тим, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сімї при відповідному документальному оформленні. Згідно п.п.1 п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сімї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Таке ж право споживача передбачено і п.п. 7 п. 16 укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (а.с. 10-13). У цьому випадку обовязок подання зазначеної заяви та надання підтверджуючих документів покладається на відсутнього споживача. З копії особового рахунка по квартирі на імя відповідача [PERSON] видно, що нарахування послуг проводилось на 4 особи, тобто відповідачі не були звільнені від оплати послуг внаслідок тимчасової відсутності. Статтею 528 ЦК України допускається задоволення вимоги кредитора без згоди боржника іншою особою у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобовязанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу. За таких обставин відповідачі зобовязані компенсувати позивачеві її фактичні витрати на оплату спірних житлово-комунальних послуг у відповідній частині, яка припадала на них як співвласників квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В обґрунтування ціни позову позивачем надано суду копію особового рахунку № [NUMBER] на імя [PERSON] по квартирі за адресою: [ADDRESS], загальна площа 66,30, опалювана площа 64,80 кв.м., число мешканців 4 особи без пільг, згідно якого за період з 28.08.2012 р. по 23.03.2015 р. за всі види житлово-комунальних послуг була нараховано оплати на загальну суму 19712,93 грн., фактично сплачено 16428,82 грн., заборгованість складає 3284,11 грн. (а.с. 9). Позивач стверджувала, що повністю оплачувала житлово-комунальні послуги до кінця 2014 року, а з 1 січня 2015 року оплачує лише ту половину вказаних видів послуг, яка припадає на неї та третю особу [PERSON]. При підрахунку суми нарахованих та оплачених послуг за період з 28.08.2012 р. по 22.12.2014 р. зясовано, що за спірні послуги нараховано: за утримання будинку та прибудинкової території (квартплата) - 3787,02 грн., за опалення - 6421,81 грн., за вивіз сміття - 719,82 грн., всього 10928,65 грн.. З них на кожного співвласника квартири припадає 2732,16 грн. з розрахунку: 10928,65/4=2732,16. На підтвердження фактичної оплати послуг за період з 01.01.2015 р. по 23.03.2015 р. позивачем надано платіжні документи, з яких видно, що 17.03.2015 р. від імені [PERSON] сплачено за квартплату 260,70 грн.. З них на кожного співвласника квартири припадає 65,18 грн. з розрахунку: 260,70/4=65,18. Загальна сума оплати спірних послуг за весь період, що припадає на кожного співвласника квартири, становитиме 2797,34 грн. з розрахунку: 2732,16+65,18=2797,34. Виходячи з цього, стягненню з кожного відповідача на користь позивача підлягають її фактичні витрати на оплату спірних послуг на суму 2797,34 грн. В іншій частині позовні вимоги не підтверджені доказами і задоволенню не підлягають. Заперечення відповідача доказами не підтверджені і до уваги не беруться. З копії особового рахунку видно, що сальдо заборгованості на 01.01.2015 р. становило 694,73 грн.. Доказів того, що ця сума заборгованості припадає саме на спірні послуги, відповідачем суду не надано. Також відповідачем не надано доказів компенсації частини послуг, яка припадає на нього, шляхом повернення особистого боргу позивачки іншій особі на суму 4500 грн.. Тобто відповідачем не доведено обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову. Згідно правила ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених вимог підлягають судові витрати по оплаті судового збору на суму 121,80 грн..

Outcome: partial