Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

30.10.2020 позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, у якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки заробітної плати (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем мають спільного неповнолітнього сина [PERSON] , який проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні. Вона є інвалідом третьої групи, не працює, інших джерел доходу, окрім соціальної допомоги у зв`язку з інвалідністю не має. Їй одній важко належним чином забезпечувати фізичний та розумовий розвиток їхнього сина, який би хотів займатися спортом на секції карате та вивчати додатково іноземну мову. Вона вважає, що відповідач є здоровим, працездатним, має постійний дохід, а тому зможе сплачувати аліменти на рівні 1/3 частки його доходу 25.11.2020 суддею Романенко О.О. відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.22-23). Разом із позовною заявою позивачка надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій вказує, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.11). 23.12.2020 відповідач надав до суду клопотання, у якому він просить розглядати справу за його відсутності та вказує, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с.24). Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України справу розглянуто\~за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних письмових доказів у матеріалах справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданим 23.10.2020 (а.с.7). З довідки виконавчого комітету Лиманської першої сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 27.10.2020 № 02-25/297 вбачається, що неповнолітній [PERSON] проживає разом із батьками (а.с.8). Судом також\~встановлено,\~що дитина\~перебуває на\~повному матеріальному\~утриманні позивачки,\~відповідач не бере участі у витратах, пов`язаних з її утриманням. Відповідач не є інвалідом, працездатний, має стабільний дохід, інших утриманців не має. З довідки Управління соціального захисту населення Решетилівської РДА від 28.10.2020 та довідки до акта огляду МСЕК № 704863 від 10.09.2020 (а.с.9-10) вбачається, що позивачка є інвалідом третьої групи та отримує соціальну допомогу інвалідам. Спір у справі виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.\~180\~СК\~України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до положень ст.ст.\~1-3\~Конвенції ООН\~«Про права\~дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст.\~182\~СК\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182\~СК визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191\~СК\~України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином, оскільки неповнолітня дитина, батьками якої є сторони у справі перебуває на повному матеріальному утриманні позивачки, відповідач не бере участі у витратах, пов`язаних з її утриманням, тобто не виконує обов`язку щодо утримання своєї дитини, встановленого ст. 180 СК України. Оскільки судом встановлено, що інших утриманців відповідач не має та має стабільний дохід, то суд приходить до висновку, що наявні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частки його заробітку, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду, тобто з 30.10.2020, до досягнення дитиною повноліття. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб. Тому, визнання позову відповідачем слід прийняти. У відповідності до вимог ч. 1 ст.\~430\~ЦПК\~України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3. ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч. 6\~ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріплені в ч. 3 ст. 7 Закону Україна «Про судовий збір». Відповідачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3. ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір». З огляду на зазначене та враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, на підставі норм ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50% ставки, яка підлягала сплаті при пред`явленні даного позову. Так, при поданні даного позову, судовий збір повинен був бути сплачений у розмірі 840,80 грн. Враховуючи норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 420,40 грн (840,80х50%=420,40). На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved