Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

29.09.2020 до Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області звернулася [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Линнік В.В., до ТОВ «Охоронне агентство «Гарант Груп» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позов обґрунтовано тим, що з 08.10.2019 по 31.08.2020 [PERSON] перебувала у трудових правовідносинах з ТОВ «Охоронне агентство «Гарант Груп». 31.08.2020 її було звільнено у зв`язку із закінченням терміну дії строкового договору згідно з п.2 ст. 36 КЗпП України. При звільненні ТОВ «Охоронне агентство «Гарант Груп» не виплатило їй заробітну плату за період з червня 2020 року по серпень 2020 року в сумі 16\~962,43 грн. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь вказану заборгованість, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01.09.2020 по дату ухвалення рішення та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 500 грн. У подальшому позовні вимоги були зменшені, оскільки на рахунок позивача від відповідача 16.11.2020 надійшла заборгованість по заробітній платі у сумі 16\~962,43 грн., позивач просить стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2020 по 15.11.2020 у розмірі 19\~251,72 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 1 500 грн. та сплачений нею судовий збір у сумі 840,80 грн. 06.10.2020 ухвалою суду в задоволенні клопотання представника позивача адвоката Лінник В.В. про звільнення від сплати судового збору відмовлено, позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу сплатити судовий збір у мінімальному розмірі, відповідно до пп. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», тобто 840,80 грн., за позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, надано позивачеві час для усунення недоліків. 20.10.2020 ухвалою суду відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Витребувано у\~відповідача довідку про нараховану позивачеві заробітну плату за останні два місяці перед звільненням та довідку про середньомісячний розмір заробітної плати [PERSON] 08.04.2021 ухвалою суду позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 16\~962,43 грн. за заявою позивача залишено без розгляду. До суду від представника відповідача не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, у встановлений судом строк відзив на позов до суду не подала. За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до\~копії трудової книжки [PERSON] була прийнята на роботу за переведенням з ПрАТ «Азовзагальмаш» до ТОВ «Охоронне агентство «Гарант груп» на посаду диспетчер пульта охорони відповідно до наказу №13-к від 07.10.2019. 31.08.2020 позивача було звільнено з ТОВ «Охоронне агентство «Гарант груп» відповідно до наказу №122-к від 31.08.2020 у зв`язку із закінченням терміну дії строкового договору згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України. Згідно з повідомленням [PERSON] - диспетчер пульта охорони прийнята на умовах строкового трудового договору №63 від 29.07.2020 підлягає звільненню 31.08.2020 згідно з п.2 ст.26 КЗпП України, [PERSON] ознайомлена з повідомленням 26.08.2020, про що мається її особистий підпис. Згідно з довідкою заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] на кінець серпня складає 23 087,89 грн. та згідно з випискою до угоди №1090716, наданою АТ «Ощадбанк», 09.09.2020 надійшла заробітна плата у сумі 6\~125,46 грн. Згідно з довідкою, наданою 05.11.2020 на запит суду ТОВ «Охоронне агентство «Гарант груп», середньоденна заробітна плата складає 363,24 грн. За червень 2020 року позивачеві нараховано 7\~609,27 грн., за липень 2020 року - 8 010,26 грн. Відповідно до відомості №53 від 16.11.2020 ТОВ «Охоронне агентство «Гарант груп» перерахувало на рахунок [PERSON] розрахункові при звільненні за серпень 2020 року у сумі 10\~514,17 грн. та відповідно до відомості №50 розрахункові за липень 2020 року у сумі 6\~448,26 грн. Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За змістом ч.1 ст.3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За вимогами ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Право працівника на належну заробітну плату кореспондується із обов`язком роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, й виплатити їх, тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник, у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак, в день звільнення позивача 31.08.2020, відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата нарахованої заробітної плати була здійснена лише після звернення позивача до суду, а саме 16.11.2020. У силу вимог ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Отже, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Згідно з практикою, викладеною у п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Середній заробіток за період затримки розрахунку розраховується відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, а саме нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Так, нарахована заробітна плата за останні два місяці, що передують звільненню\~ [PERSON] \~ складає\~15\~619,53 грн. Робочих днів у\~липні\~2020\~року \~23, у\~серпні\~20, тобто середньоденна заробітна плата позивача, обрахована відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року (7\~609,27+8\~010,26)/(23+20) =\~363,24\~грн. Робочих днів з\~01.09.2020 по\~15.11.2020 (день виплати заборгованості по заробітній платі) \~53\~дні (22 робочих дня у вересні 2020 року + 21 робочих днів у жовтні 2020 року + 10 робочих днів у листопаді 2020 року). Відповідачем до суду не було надано відзиву на позовну заяву, тому суд враховує письмові докази, надані сторонами, та вважає, що вимоги позивача стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими, оскільки розрахунок з позивачем було проведено з порушенням норм трудового законодавства, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме: з\~01.09.2020 по\~15.11.2020 у сумі\~19\~251,72\~грн., із розрахунку\~363,24 х 53 = 19\~251,72. Відповідно до ч. 3\~ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема: витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин 5 та 6\~ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Крім того, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, потребує доказуванню. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Як вбачається з матеріалів справи, 28.09.2020 між [PERSON] та адвокатом Линнік В.В. був укладений договір щодо надання професійної правничої допомоги. Відповідно до меморіального ордеру від 29.09.2020 за №9162747SB, за надання правничої допомоги за договором від 28.09.2020 [PERSON] сплатила 1\~500 грн., отримувач - адвокат Линнік В.В. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 грн. 00 коп. обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволені в повному обсязі, тому з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачений нею судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved