Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

30.12.2013р. позивач звернувся до суду зі вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 04.01.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність як експедитора, робота якого пов'язана з продажем (відпуском) продукції, за умовами якого працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей і зобов'язується, в т.ч. вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених йому матеріальних цінностей, а також приймати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. [PERSON], працюючи в ТОВ «Балмолоко» експедитором в період з 04.12.2012 р. до 31.01.2013 р. привласнив продукцію на суму 26100 грн. Станом на 10 грудня 2013 року борг за графіком, визначеним договором не погашався. Також боржник прострочив виконання зобов'язання з 02 вересня 2013 року, станом на 11 жовтня 2013 року боржник прострочив 40 днів, тобто 40 відсотків від суми 26100 грн. складає 10440 грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання також не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав частково, не визнав позов в частині стягнення пені в розмірі 10440 грн. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється на підставі ст.197 ЦПК України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.2 ст.132 Кодексу законів про працю України, матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках,зазначених у законодавстві. Відповідно до ст.134 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема, між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до вимог ст.135-1 вказаного Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей,переданих йому для зберігання або для інших цілей; відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків. Посада експедитора включена в такий Перелік посад і робіт, котрі заміщуються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на збереження, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого Держкомпрацею СРСР і Секретаріатом ВЦРПС 28.12.1977 року. Згідно ст.130 КЗпП України, працівники несуть відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду. Відповідно до ст. 138 даного Кодексу, для накладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст.130 цього Кодексу. Згідно з випискою з наказу № 82 лс по ТОВ «Балмолоко» від 20.07.2012 р. [PERSON] був прийняти на посаду експедитора. 04.01.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, за умовами якого відповідач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей і зобов'язався, в т.ч. вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки ввірених йому матеріальних цінностей, а також приймати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей. Працюючи в ТОВ «Балмолоко» експедитором в період з 04.12.2012 р. до 31.01.2013 р. відповідач привласнив продукцію на загальну суму 26100 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 533 від 04.12.2012 р. на суму 850 грн., № 1187 від 10.12.2012 р. на суму 1592,70 грн., № 1472 від 12.12.2012 р. на суму 930,16 грн., № 1605 від 13.12.2012 р. на суму 2617,42 грн., № 2021 від 17.12.2012 р. на суму 1302,68 грн., № 2151 від 18.12.2012 р. на суму 1401,59 грн., № 2229 від 20.12.2012 р. на суму 633 грн., № 2546 від 21.12.2012 р. на суму 1047,29 грн., № 3400 від 29.12.2012 р. на суму 1038,34 грн., № 3408 від 29.12.2012 р. на суму 1929,05 грн., № 537 від 05.01.2013 р. на суму 799,82 грн., № 2809 від 09.01.2013 р. на суму 650,02 грн., № 2822 від 10.01.2013 р. на суму 1312,05 грн., № 2930 від 11.01.2013 р. на суму 1008,89 грн., № 2945 від 12.01.2013 р. на суму 843,47 грн., № 3306 від 16.01.2013 р. на суму 578,22 грн., № 3455 від 17.01.2013 р. на суму 173,14 грн., № 3618 від 19.01.2013 р. на суму 2363,86 грн., № 4046 від 22.01.2013 р. на суму 508,96 грн., № 4819 від 22.01.2013 р. на суму 157,15 грн., № 4158 від 23.01.2013 р. на суму 1251,79 грн., № 4335 від 26.01.2013 р. на суму 682,24 грн., № 4585 від 28.01.2013 р. на суму 130 грн., № 4813 від 30.01.2013 р. на суму 217,25 грн., № 4821 від 31.01.2013 р. на суму 532,91 грн., № 4825 від 31.01.2013 р. на суму 448 грн., № 632 від 31.01.2013 р. на суму 1100 грн. Наявність боргу на загальну суму 26100 грн. відповідачем визнано, що підтверджується його заявою від 27.02.2014р. За таких обставин суд вважає, що є всі належні правові підстави для стягнення з відповідача на користь відповідача 26100 грн., а відтак позов в цій частині підлягає задоволенню. Позивач також просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 10440 грн. за 40 днів прострочки. Відповідач надав 27.02.2014 року до суду заяву, в якій вказав, що позов визнає частково, а саме не визнає в частині стягнення з нього пені у розмірі 10440 грн., проте жодних обґрунтувань цього суду не надав. Судом встановлено, що 01 серпня 2013 року між сторонами було укладено договір про погашення боргу № 191/02-05, згідно з яким [PERSON] зобов'язався відшкодувати майнову шкоду в розмірі 26100 грн. до 01 січня 2015 року за складеним графіком. Вказаний договір діяв з 01 серпня 2013 року до повного його виконання сторонами. Також в договорі вказано, що у разі порушення строків сплати ТОВ «Балмолоко» має право вимоги всієї суми заборгованості, що залишилась несплаченою. На суму несплаченого боргу нараховується пеня в розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. 1% від 26100 грн. складає 261 грн. за кожен день прострочки. Ураховуючи, що позивач просить стягнути пеню за 40 днів, то загальна сума пені складає 261х40=10440 грн. Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, позаяк відповідачем не надано жодних доказів, які б підтверджували необґрунтованість вимог позивача. Натомість, на думку суду позивач належним чином довів наявність обставин, які свідчать про законність його позовних вимог, а відтак позов в цій частині також слід задовольнити. Відтак позов підлягаю задоволенню у повному обсязі, а з відповідача на користь позивача слід стягнути 26100+10440=36540,00 грн. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved