Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

30 листопада 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів: Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, Білопільської районної державної адміністрації,- про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Ухвалою Білопільського районного суду Сумської області від 01 грудня 2017 року було відкрито провадження у зазначеній справі, залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- Білопільську районну державну нотаріальну контору. Свої вимоги позивач обґрунтовує у наступний спосіб. Його батько, [PERSON], постійно мешкав за адресою: [ADDRESS].. У 1981 році його батько був прийнятий у члени колгоспу «Радянська Україна», який знаходився в с.Павлівка, Білопільського району, Сумської області, де і пропрацював до 1999 року. 25.11.1992 року колгосп «Радянська Україна» був реорганізований та перереєстрований в колективне сільськогосподарське підприємство «Обрій», Білопільського району, Сумської області. [INFO] року батько позивача -[PERSON], помер, на підтвердження чого позивач приєднав до позову копію свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.06.2005 року. На день смерті батька позивач разом з ним проживав і був зареєстрований за однією з батьком адресою. Поховав батька, а після смерті батька розпорядився його речами та зберігав документи, тому фактично прийняв спадщину, на підтвердження чого приєднав довідку Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області. Позивач вказує, що його батько за своє життя заповіту не склав та що позивач вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки на протязі шести місяців з дня смерті батька не заявив про відмову від спадщини. Що у лютому 2017 року позивачу стало випадково відомо від інших осіб, що протягом 1990-х років відбувалося розпаювання земель КСП «Обрій», правонаступника колгоспу «Радянська Україна». Що при розпаюванні його батько не був включений до списку громадян, що мають право на земельну частку (пай) вищевказаного КСП «Обрій». Відповідно до п.п. 1, 2,5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95, - паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Тобто, право на земельну частку(пай) та на отримання сертифіката на нього пов'язувалось з включенням до списку до державного акту. Однак, не включення особи до даного списку у випадку, якщо вона є членом КСП або пенсіонером, який раніше працював у ньому, на час передачі землі у колективну власність, не є підставою для позбавлення її права на земельну частку (пай). Відповідно до п.3 Указу Президента України « Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, чинного на момент відкриття спадщини, право на земельну частку успадковується спадкоємцями, оскільки спадкуванням є перехід прав та обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктами 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року « Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що судам необхідно мати на увазі, що згідно ст. 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки ( паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку ( пай), виділену в натурі ( на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення ділянки в натурі ( на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 « Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позивач вказує, що згідно п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку(пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифікат на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений ( безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства, тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку ( пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 « Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідними нормами ЦК УРСР. Державний комітет України по земельних ресурсах у листі від 08 липня 1998 року зазначає, що відповідно до законодавства зміна місця проживання не є підставою для відмови в праві на земельну частьку ( пай). У листі від 10 грудня 2001 року Державний комітет України по земельних ресурсах зазначає, що виходячи з Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають тільки члени недержавного сільськогосподарського підприємства, а надання права на земельну частку -пай здійснюється не за місцем проживання, а відповідно до встановленого членства в підприємстві ( за місцем роботи або виходом на пенсію). Посилаючись на вищезазначене, на п. «г» ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, згідно якого громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини,- позивач просить суд визнати за ним в порядку спадкування після смерті рідного батька, [PERSON], право власності на земельну частку ( пай) в розмірі, який був на час розпаювання в колективному сільськогосподарському підприємстві «Обрій» Білопільського району Сумської області із земель резервного фонду або запасу Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, без визначення меж цієї частки в натурі площею 4,72 га. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Представник відповідача- Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без участі представника та що з позовом згодні. Представник відповідача - Білопільської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, направив до суду відзив на позов, в котрому не погодився з позовними вимогами позивача, просив відмовити у задоволення позову, внаслідок не підтвердження позивачем того факту, що спадкодавець мав право, яке могло спадкуватись ( чи був він членом колективного господарства взагалі, чи був він членом колективного господарства на момент розпаювання), просив застосувати строк позовної давності, так як у позові позивач зазначає, що він постійно підтримував контакт із своїм покійним батьком, так як проживав разом з ним, а про порушене право чомусь дізнався лише у лютому 2017 року. Представник третьої особи: Білопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, завідувач направила до суду заяву про розгляд справи без участі представника та що при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ( а.с.5). [INFO] року батько позивача, [PERSON], помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 75, місце смерті: м.Ворожба, Білопільського району Сумської області ( а.с.7). Згідно листа-відповіді від 23.11.2017 року на заяву [PERSON] за підписом начальника Відділу у Білопільському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Д.С. Глущенка, останній повідомив позивачу, що до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства «Обрій» [PERSON] не був включений( а.с.8). Згідно довіди виконкому Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 07.11.2017 року, вбачається, що [PERSON], який помер [INFO] року, постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним був зареєстрований та постійно проживав його син [PERSON], [INFO] року ( а.с.9). Відповідно до архівної довідки від 16.06.2016 року за підписам директора КУ БР « Білопільський районний трудовий архів» вбачається, що згідно книги обліку розрахунків по оплаті праці за 1981-1999 року по колгоспу «Радянська Україна», КСП «Обрій», КСП АФ «Обрій», ТОВ АФ «Обрій» значаться дані про роботу померлого гр. [PERSON] в даному господарстві за період з 1981 року по 1999 рік включно на різних роботах та сторожем( а.с.6). Відповідно до списку громадян, що додається до Державного акта на право колективної власності по КСП «Обрій» та КСП «Мирний» батько позивача, [PERSON], не був внесений до зазначених списків ( а.с. 39-65). Даних про те, що батько позивача, [PERSON], був помилково не внесений до списків на розпаювання землі, позивач не надав. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до п. 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відведення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Сільські, селищні, міські ради приймають рішення щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) у межах населених пунктів, а районні державні адміністрації - за межами населених пунктів. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2014 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснено судам, що член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. З матеріалів справи не вбачається, що спадкодавець [PERSON], був членом КСП «Обрій» чи КСП АФ «Обрій» станом на момент розпаювання землі та мав право на внесення його до списку осіб на розпаювання землі. Чи помилково не був включений до такого списку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України (в редакції, що діяла на момент смерті спадкодавця) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом ч.ч.3,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач не вказав поважності причин пропуску строку позовної давності та не надав жодних доказів, які вказують на поважність пропуску встановленого законом строку. Матеріали справи не містять доказів набуття спадкодавцем права власності на земельну частку (пай). Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, і загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Так, судом встановлено, що днем відкриття спадщини після смерті [PERSON] є [INFO] року. Отже, саме з цього дня позивачу належало право на земельну частку (пай). Однак, починаючи з червня 2005 року позивач не звертався за захистом свого права на земельну частку (пай). При зверненні до суду [PERSON] не просив поновити строк позовної давності, а лише зазначив, що дізнався у лютому 2017 року випадково від інших осіб, що протягом 1990-х років відбулося розпаювання земель КСП «Обрій», правонаступника колгоспу «Радянська Україна», але не вказав від яких осіб та за яких обставин. Однак, юридична необізнаність не є поважною причиною пропуску строку позовної давності. [PERSON] не надав належних та допустимих доказів того, що він мав поважні причини пропуску строку позовної давності, починаючи з дня відкриття спадщини та до моменту звернення до суду з даним позовом. Отже, строк позовної давності розпочав свій відлік з [INFO] року року та закінчився 28.06.2008 року. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк позовної давності при зверненні до суду і будь-які докази поважності причини його пропуску суду не надав. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Однак, суд не застосовує строк позовної давності, так як суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог, так як позивач [PERSON] не довів належними та допустимими доказами наявність права у спадкодавця на земельну ділянку ( пай) у землях КСП «Обрій» Білопільського району Сумської області. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed