Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

29.09.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про визначення місця проживання дитини вказавши, що 10 січня 2013 року він уклав шлюб з відповідачкою, який вони зареєстрували у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). В наступному часі вони розлучилися та почали жити окремо. Від шлюбу вони мають доньку - [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження [NUMBER] , видане 14.11.2012 р ВДРАЦ по м.Ізюму), яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з ним. Після розлучення він вимушений був звернутися до Ізюмського міськрайонного суду за видачею судового наказу у зв`язку із фактичною відмовою відповідачки від участі у вихованні та утримуванні дитини. 22.07.2019 року судовим наказом Ізюмського міськрайонного суду у справі № 623/2581/19 було визначене стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини. Проте станом на сьогодні відповідачка продовжує ухилятися від участі у вихованні дитини. Дитина зареєстрована за домашньою адресою відповідачки. Але фактично він проживає за іншою адресою і дитина мешкає з ним, відвідує школу в мікрорайоні проживання, розвивальні гуртки, належним чином розвивається; за місцем проживання має свій особистий простір, місце для сну та відпочинку, навчання та виконання шкільних домашніх завдань, має місце для дозвілля, свої столові приладдя, одяг, предмети гігієни. Дитина оточена турботою та увагою. Він за місцем мешкання характеризуюся позитивно конфліктів із сусідами не має, алкогольних напоїв не вживає. Офіційне працевлаштований та має самостійний дохід. Має власну житлову площу, ще підтверджується відповідними документами. Стан його здоров`я - добрий, ще підтверджується відповідною медичною довідкою, дійсною протягом 2019-2021років. Водночас із тим мати (відповідач) участі у вихованні дитини не приймає оскільки самоусунулася від даного процесу та повністю ігнорує інтереси доньки. Разом із тим у зв`язку із адміністративним поділом м.Ізюм час від часу виникає необхідність аби дитина була зареєстрована разом з ним. Крім того і майбутньому це впливатиме на процеси стягнення аліментів, встановлений графіку зустрічей іншого з батьків з дитиною, можливість виїзду з дитиною зі кордон на лікування чи відпочинок, оформлення різноманітних документів тощо.18 вересня 2020 року він звернувся до органу реєстрації (відділу державно реєстрації виконавчого комітету Ізюмської міської ради) з заявою про реєстрацій місця проживання малолітньої дитини. Однак мені було відмовлено у зв`язку і: відсутністю згоди матері дитини. Його колишня дружина ніде не працює, не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, зовсім не займається вихованням доньки, участі в її житті не бере, навчальний заклад не відвідує, життям дитини не цікавиться, про ще свідчить зміст довідки, виданої навчальним закладом. Просить суд визначити місце проживання його доньки [PERSON] , [INFO] зі мною - позивачем - [PERSON] , [INFO] , паспорт № [NUMBER] , виданий 20,07.2018 року органом 6340 ШН [NUMBER] , який зареєстрований та мешкає: [ADDRESS] та стягнути з відповідачки судовий збір. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач - [PERSON] будучи належним чином повідомленою про день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Справа призначалась до розгляду неодноразово, відповідач [PERSON] повідомлена про дату судового засідання, до суду не надходило заяв про відкладення розгляду справи, зазначене свідчить, що відповідач [PERSON] не бажає з`являтися в судові засідання та не цікавиться розглядом справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Мартинова Т. К. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги позивача підтримують у повному обсязі. Відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом з таких підстав неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до чч.1, 2 та 5 ст.263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 листопада 2012 року, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . ( а.с. 5) Матеріалами справи встановлено, що 10 січня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 03. (а.с. 4) Відповідно до рішення Ізюмського міськрайонного суду від 29 січня 2018 року по справі № 623/3003/17 шлюб між сторонами у справі було розірвано. (а.с. 6-7) 22 липня 2019 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області було видано судовий наказ яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі ј частина заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.(а.с. 8) Відповідно до розрахунку заборгованості по стягненню аліментів Міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту Ізюм № 51919 від 02.09.2020 року [PERSON] станом на 31.08.2020 року має заборгованість 23722,94 гривень. (а.с. 9-10) [PERSON] звернувся до Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Ізюмської міської ради з заявою про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , але йому було відмовлено, оскільки відсутня згода матері. (а.с.11) Відповідно довідки № 154 від 11.09.2020 року ПП «Ізюмжитлосервіс» [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 12) Згідно Характеристики від 29.09.2020 року директора ПП «Ізюмжитлосервіс» [PERSON] мешкає за адресою [ADDRESS] за час мешкання за вказаною адресою скарги від мешканців будинку не надходило.(а.с. 14) 26.01.2021 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради від 12.01.2021 року № 76 про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . За його змістом комісія з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради Харківської області прийняла рішення про доцільність проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] із батьком [PERSON] , [INFO] за місцем його проживання. Згідно інформації директора Ізюмської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 12 Ізюмської міської ради Харківської області Малик Н. В. від 31.01.2020 року № 01-19/57 [PERSON] , [INFO] навчається в Ізюмській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 12 Ізюмської міської ради. Вихованням дитини займається батько [PERSON] . Мати дитини, [PERSON] , не бере участі у вихованні дитини (з смім`єю не проживає, не спілкується з вчителями, не цікавиться навчанням та шкільним життям доньки, не відвідує батьківські збори). (а.с. 17) Щодо обстеження умов проживання, з посиланням на відповідний акт від 24.09.2020 року, складений головним спеціалістом служби у справах дітей Бойко М. С. , начальником ССД Мартиновой Т. К. за адресою: [ADDRESS] , згідно з яким був обстежена квартира № 34 ,умови проживання добрі , позитивно впливають на життя, стан, здоров`я дитини, приводять до належного рівня задоволення індивідуальних потреб дитини відповідного віку. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окреме ліжко, стіл для занять, місце для гри. Дитина забезпечена одягом, шкільним приладдям. ( а.с. 15) Щодо обстеження умов проживання, з посиланням на відповідний акт від 24.09.2020 року, складений , начальником ССД Мартиновой Т. К, головним спеціалістом служби у справах дітей Бойко М. С. за адресою: [ADDRESS] умови проживання не з`ясовані, двері не відчинили. (а.с.16) Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою батьків, якщо дитина не досягла десяти років. У випадку наявності спору між батьками про місце проживання дитини він вирішується органами опіки та піклування або судом. Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Виховання у колі сім`ї, як раз передбачає у повній сім`ї, тобто при участі усіх членів родини, як молодших, так і старших, і баби з дідом у тому числі. Згідно зі ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Принцип 2 Декларації прав дитини 1959 року та Конвенції про права дитини 1989 року визначають, що дитина повинна перебувати під особливим захистом, їй повинні бути надані всі можливості та умови для фізичного, психічного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. П.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини 1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне для якнайкращого забезпечення інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Крім того, Декларацією прав дитини 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ч. 2, 8 ст. 10 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відтак, будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За приписами ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У своїй постанові від 16 січня 2019 року по справі № 487/2480/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного суду визначив, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Згідно вимог ч.ч.1-2 ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Із системного тлумачення принципів 2, 6 Декларації прав дитини 1959 року, ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини 1989 року, ст. ст. 141, 155, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, з урахуванням наведених положень закону та встановлених судом обставин тривалості проживання малолітньої дитини з батьком - [PERSON] , визначення місця проживання дитини з батьком відповідає першочерговому врахуванню інтересів дитини. Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із батьком за місцем проживання якого створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. При цьому суд враховує, що проживання дитини з батьком не призведе до істотного порушення прав матері, оскільки відповідно до закону той з батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на безперешкодне спілкування з дитиною і зобов`язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 141 цього Кодексу судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача згідно квитанції № 58 від 25 вересня 2020 року на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved