Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

31 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 18897,53 грн. 09 березня 2016 року до Маловисківського районного суду Кіровоградської області надішла ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року, якою було роз»єднано у самостійні провадження позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором та передано для розгляду в Маловисківському районному суді Кіровоградської області в частині позовних вимог пред»явлених до [PERSON], разом із матеріалами цивільної справи № 466/7099/15-ц. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02 липня 2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладений Кредитний договір № Р32.203.72185, згідно якого Банк надав позичальнику (відповідачу) кредит у розмірі 10800,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,99 % на рік з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Виконання зобов»язання за Кредитним договором № Р32.2203.72185 від 02 липня 2014 року забезпечено порукою громадянки [PERSON], яка відповідно до Договору поруки від 11 лютого 2015 року на добровільних засадах взяла на себе зобов»язання перед позивачем відповідати за виконання [PERSON] всіх зобов»язань в межах 50,00 грн.. Станом на 17 серпня 2015 року відповідач взяті на себе зобов»язання за Кредитним договором не виконує, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму в розмірі - 18947,38 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом - 8287,53 грн., прострочений борг - 2330,25 грн., прострочені проценти - 3221,64 грн., строкові проценти - 43,6 грн., нарахована комісія - 183,6 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань - 4880,76 грн.. Позивач був повідомлений належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи, при зверненні до суду представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачем через канцелярію суду було подано заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій зазначає, що позов визнає в повному обсязі. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення Кредитного договору 02 липня 2014 року за № Р32.2203.72185, згідно якого ПАТ «Ідея Банк» надав їй кредит у розмірі 10800 гривень, строком на 48 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,99 % на рік, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів підписаного та погодженого сторонами (а.с. 15, 23-25). Належне виконання позичальником зобов»язань за Кредитним договором № Р32.203.72185 від 02 липня 2014 року було забезпечено Договором поруки від 11 лютого 2015 року (а.с. 28). Згідно умов Договору поруки від 11 лютого 2015 року поручитель [PERSON] на добровільних засадах взяла на себе зобов»язання перед позивачем відповідати за виконання [PERSON] всіх зобов»язань в межах 50,00 грн.. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 17 грудня 2015 року по справі №466/7099/15-ц було роз»єднано вимоги за позовом ПАТ «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишивши справі провадження за №2/466/2755/15 та з вимогами ПАТ «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення боргу, справі присвоєно №466/10308/15-ц. В подальшому ухвалою вищевказаного суду від 29 грудня 2015 року по справі №466/10308/15-ц позовну заяву ПАТ «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення боргу - залишено без розгляду (а.с. 56,57). Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. З матеріалів справи вбачається, що відповідач - [PERSON], порушуючи умови Кредитного договору № Р32.2203.72185 від 02 липня 2014 року не погашав повністю кредит та проценти за користування кредитом, чим порушив майнові права та інтереси ПАТ «Ідея Банк». Згідно довідки - розрахунку заборгованість за Кредитним договором № Р32.2203.72185 від 02 липня 2014 року станом на 17 серпня 2015 року становить суму в розмірі - 18947,38 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом - 8287,53 грн., прострочений борг - 2330,25 грн., прострочені проценти - 3221,64 грн., строкові проценти - 43,6 грн., нарахована комісія - 183,6 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань - 4880,76 грн. (а.с. 16). Відповідно до ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, яка зазначає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно змісту ч. 1 ст. 527 ЦПК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов'зання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 ст. 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У разі порушення боржником зобов'язання він відповідно до ст. 549, 1050 ЦК України зобов'язаний сплатити неустойку (штраф, пеню). Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли кредитні зобов'язання і позивачем доведено наявність фактів порушення відповідачем умов виконання Кредитним договором № Р32.2203.72185 від 02 липня 2014 року, у зв'язку із чим виникла заборгованість станом на 17 серпня 2015 року в розмірі 18947,38 грн., проте враховуючи положення ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає грошова сума в розмірі - 18897,38 грн., яку просить стягнути позивач саме з відповідача [PERSON], оскільки суд з власної ініціативи не може вийти за межі позовних вимог. Таким чином, позов є обрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Враховуючи зазначені вимоги Закону, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача, а саме 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved