Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

30 червня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.06.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, зобовязавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. У забезпечення виконання договірних зобовязань між сторонами було укладено договір іпотеки житлового приміщення. Відповідач не виконав свої зобовязання за кредитним договором. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру [ADDRESS], а також виселення з неї позивача та інших мешканців (а.с.а.с. 7 11, 57). Представник позивача у судовому засіданні підтримала позов. Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.06.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір №DNC0GK00000119, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 36 400,00 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 10,08% на рік строком до 08.06.2037 року (а.с.а.с. 33 37). Виконання відповідачем договірних зобовязань з повернення кредитних коштів було забезпечено договором іпотеки квартири від 08.06.2007 року №DNC0GK00000119, укладеним між сторонами. Предметом договору іпотеки стала придбана відповідачем на кредитні кошти квартира [ADDRESS]. При цьому сторони визначили вартість предмету іпотеки 176\~750,00 грн. (а.с.а.с. 38 45). За змістом договору іпотеки підставою для виникнення у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки є невиконання відповідачем договірних зобовязань за кредитним договором у встановлені таким договором строки. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач своєю письмовою вимогою просив погасити відповідача. Такою вимогою відповідача також було попереджено про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки при невиконанні вимоги та непогашенні заборгованості (а.с.а.с. 27 32). Письмову вимогу відповідачем виконано не було, а розмір заборгованості станом на 06.05.2016 року склав 28 484,85 доларів США, з яких: 26 133,74 доларів США основна заборгованість, 2 224,77 доларів США проценти, 56,00 доларів США комісія, 70,34 доларів США пеня (а.с.а.с. 14 25). Вартість предмету іпотеки, встановлена договором (176\~750,00 грн.), відповідно до службового розпорядження Національного банку України від 06.05.20016 року (25,12 грн. за 1,00 долар США) дорівнює 7\~036,22 доларів США. Відповідно до статей 11, 525, 629 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається у письмові формі (статті 1054, 1055 ЦК), а також іпотечний договір, який має бути нотаріально посвідченим (статті 3, 18 Закону України від 05.06.2003 р. №898-ІV «Про іпотеку» (далі Закон №898-ІV)). Згідно зі статтею 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності зі статтею 1050 ЦК у контексті положення частини 2 статті 1054 ЦК, якщо кредитним договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. За правилами статті 526 ЦК зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 530 ЦК передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно зі статтями 546, 547, 573 ЦК виконання зобовязання може забезпечуватись заставою, якою також може бути забезпечена вимога, що може виникнути в майбутньому. Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі. При цьому відповідно до статті 575 ЦК різновидом застави є іпотека. У відповідності зі статтею 1 Закону №898-ІV іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За правилами статей 3, 18 Закону №898-ІV, статті 574 у контексті статті 575 ЦК іпотека як форма застави виникає і на підставі договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення, що також передбачено і статтями 577, 585 ЦК. Статтею 33 Закону №898-ІV передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і на підставі рішення суду. Аналогічні положення містяться у статтях 589, 590 ЦК. Відповідно до статті 39 Закону №898-ІV у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки. Згідно зі статтею 41 Закону №898-ІV реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для ухвалення рішення у справі. Судом встановлено факти укладення кредитного договору, а також договору іпотеки у відповідності з вимогами чинного законодавства. Також встановлено факт невиконання відповідачем (на відміну від позикодавця) договірних зобовязань за кредитним договором, що зумовило виникнення у позивача права на звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, зважаючи на зміст статті 591 ЦК, статей 36, 38, 39, 41 Закону №898-ІV, за якими пріоритетним способом реалізації предмета іпотеки за рішенням суду є публічні торги, суд вважає за необхідне задовольнити позов. Вирішуючи позов у частині вимог про виселення відповідача та інших мешканців житла, яке є предметом іпотеки, суд виходив з наступного. Так, у відповідності зі статтями 9, 109 Житлового кодексу Української РСР, статтями 39, 40 Закону №898-ІV одночасне ухвалення з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки рішення про виселення мешканців такого предмету іпотеки дійсно можливе. Між тим, оскільки позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного проживання за адресою майна, що є предметом іпотеки, відповідача та інших осіб, суд вважає ці позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. У порядку статті 88 ЦПК суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію понесених судових витрат пропорційно задоволеній частині позову у сумі 2 651,25 грн. (а.с.а.с. 1, 2).

Outcome: partial