Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

30 липня 2020 року до суду надійшов позов Фізичної особи підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу в розмірі 78 579,83 гривень. В обґрунтування позову зазначено, що 01 березня 2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3824786-02-16-01, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mazda CX 7», д.н.з. [NUMBER] . 27 серпня 2018 року приблизно о 23.0 в м. Одеса по вул. Фонтанська дорога мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mercedes-Benz 500, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mazda CX 7», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2018 року по справі № 520/11844/18 та постанови від 01.11.2018 року по справі № 520/14002/18 вказана ДТП сталась внаслідок порушення Відповідачем вимог Правил дорожнього руху України, чим останній скоїв правопорушення, передбачені ст. 124 та ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно рахунку № Сч/12451 від 01.10.2018 року, Рахунку № 228 від 23.10.2018 року, Рахунку № АС000000227 від 23.10.2018 року та рахунку № Сч-21895 від 14.02.2019 року загальна вартість відновлювального ремонту т/з «Mazda CX 7», д.н.з. [NUMBER] склала 78\~579 гривень 83 копійки. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору страхування ПрАт «СК «ВУСО» виплатило Страхувальнику страхове відшкодування у загальному розмірі 78\~579, 83 гривень. 10.03.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та фізичною-особою підприємцем [PERSON] укладено Договір № 10/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № 3824786-02-16-01 від 01.03.2018 року. Таким чином, до Позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з Відповідача вищевказаної суми боргу. Ухвалою суду від 19 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та встановлено спрощений порядок розгляду справи. 10 березня 2021 року представник позивача звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі та зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. В судове засідання сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що 01.03.2018 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту. У відповідності до умов вказаного Договору страхування ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхового відшкодування. Крім того, судом встановлено, що 10 жовтня 2018 року о 23 годині 20 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем «Мерседес», н/з [NUMBER] по вул. Фонтанська дорога в м. Одеса, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п.13.1 «Правил дорожнього руху України». Відповідно до постанови Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Так, згідно Рахунку № Сч/12451 від 01.10.2018 року, Рахунку № 228 від 23.10.2018 року, Рахунку № АС000000227 від 23.10.2018 року та рахунку № Сч-21895 від 14.02.2019 року , ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило Страхувальнику страхове відшкодування у загальному розмірі 78\~579,83 гривень, що підтверджується платіжними дорученнями № 24522 від 31.10.2018 року, № 24523 від 31.10.2018 року, № 24524 від 31.10.2018 року та № 4439 від 22.02.2019 року. Також судом встановлено, що 10 березня 2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] було укладено Договір № 10/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку № 1 до Договору. Так, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором № 3824786-02-16-01 від 01.03.2018 року. Частиною першою ст. 1191 ЦК України, передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, «шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою». Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993, ст. 1191 ЦК України, до Страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно ст. 999 ЦК України, «Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).». Згідно ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.». Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Нормами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як зазначено в ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У той же час, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлює, що за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про набуття позивачем права регресної вимоги після виплати страхового відшкодування та задоволення вимог позивача в повному обсязі. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті суми судового збору у розмірі 840,80 грн. Оскільки Позивач приймає участь у справі не самостійно, а шляхом залучення представника - адвоката, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача у разі задоволення позову. Позивачем на підтвердження фактично понесених сум судових витрат надано суду копію Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 16.07.2020 року до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року, Додаткова угода № 87 до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року, платіжне доручення №Р24А788720936А09154 від 16.07.2020 року. Відповідно до Додаткової угоди № 87 до Договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року вартість послуг адвоката коштує 8 800 грн, в які входить: аналіз судової практики та обговорення з клієнтом правової позиції по справі вартість послуг складає 500 грн. за годину, витрачено часу 3 години; написання позовної заяви та підготовка документів для подання позову до суду вартість послуги 500 грн. за годинну, витрачено часу 5 годин, підготовка документів для подання позову до суду вартість послуги - 800 гривень за годину, витрачено часу 1 година, Супровід та контроль судової справи вартість послуги - 2500 гривень. Таким чином, витрати на правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а час, витрачений на складання та подання цих документів, є обґрунтованим. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved