Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

29 грудня 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Житомирського регіонального управління Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк, Публічного акціонерного товариства Комерційний банк Приват Банк про стягнення незаконно вирахуваної заробітної плати в сумі 18500,00 грн. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що з 13.09.2013 по 02.11.2015 роки працювала касиром в Житомирському регіональному управлінні ПАТ Приватбанк. З лютого по березень 2015 р. на неї було покладено обовязок завідувача каси без оформлення наказу, ознайомлення з інструкцією, правилами прийому-передачі коштів у грошове сховище. У цей період службовою перевіркою каси було виявлено нестачу коштів в розмірі 13 500,00 грн, які були вирахувані з її заробітної плати. 02.05.2015 р. знову, за наслідками ревізії цінностей виявлена нестача коштів в розмірі 50 000,00 грн. Оскільки з касирами робочих змін було укладено договори про повну матеріальну відповідальність, а також договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність , то загальна сума заборгованості у рівних долях віднесена на рахунки касирів каси перерахунку, а з її зарплати було утримано 2000,00 грн в рахунок нестачі коштів та 3000,00 грн в якості процентів від суми заборгованості. Загалом із її, [PERSON] зарплати було вирахувано 18 500,00 грн. Вважає утримання з її зарплати незаконним, оскільки жодних порушень інструкцій та посадових обовязків не допускала, а з боку відділення ПАТ КБ Приватбанк не забезпечено заходів зі збереження грошових цінностей, а також не доведено, що саме її дії призвели до нестачі готівки. Зазначила, що банк відмовляє їй у наданні відомостей про конкретні суми проведених відрахувань із заробітної плати. Також на підтвердження своїх доводів посилається на рішення Богунського районного суду м. Житомира по справі № 295/16014/15-ц, яким було відмовлено у задоволенні позову ПАТ Приватбанк про стягнення матеріальної шкоди до касирів бригади, з якими вона працювала. Відповідач позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що наказом від 12.01.2015 р. [PERSON] була призначена поряд з іншими працівниками матеріально відповідальною особою за збереження цінностей. 06.03.2015 р. в касі перерахунку Житомирського РУ було виявлено нестачу коштів в сумі 56 000,00 грн, яка частково була покрита за рахунок виявлених надлишків, а решта розподілена між завідуючою касою [PERSON] та касиром [PERSON] Цим же наказом [PERSON] та [PERSON] було оголошено догану. 02.05.2015 р. при перерахунку коштів для відправлення в НБУ було виявлено нестачу коштів в сумі 50 000,00 грн. У ході перегляду відеоспостереження встановлено, що у пачці, в якій виявлено нестачу, знаходились 10 корінців, що дає підстави підозрювати розкрадання коштів кимось із працівників каси. Оскільки касири працювали змінами і розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника неможливо, то сума нестачі 50 000,00 грн розподілена між 25 працівниками по 2000,00 грн з кожного, у т. ч. з [PERSON] 08.09.2015 р. виявлена нестача коштів з банкомату у ПК Промінь/Термінали, розташованого за адресою, проспект Миру, 21 у м. Житомирі, яка виникла внаслідок невідповідності номіналу купюр, що видавались, номіналам купюр, які списувались (касета банкомату завантажена купюрами номіналом 500,00 грн. була запрограмована на номінал 200,00 грн). Вважає, що нестача цих коштів сталася внаслідок дій працівників з перерахунку та інкасації грошових коштів [PERSON], [PERSON] та неналежного контролю за організацією роботи з боку старшої зміни [PERSON] За виявлені порушення застосовано догани. На обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що з позивачем був укладений договір про повну матеріальну відповідальність, а у висновках службових розслідувань встановлені причини утворення нестач і виявлені порушення з боку працівників. Всього за період з квітня 2015 р. по листопад 2015 р. з позивача в рахунок покриття заподіяної шкоди було відраховано 16 712,94 грн., а не 18 500,00 грн. як зазначила [PERSON] Також відповідач заявив про застосування строку позовної давності у трудових правовідносинах - тримісячний строк з дня ознайомлення з наказом 31.03.2015 р. та початком відрахувань із заробітної плати. У відповіді на відзив позивач з посиланням на п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29.12.1992 р. Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками зазначила, що особисто не мала ніяких відношень до недостач та крадіжок, не давала згоди на відрахування з її заробітної плати коштів, а висновок Служби безпеки відповідача від 15.07.2015 р. не містить будь-яких конкретних дій щодо її причетності до нестачі коштів банку, отже відрахування з заробітної плати коштів на покриття нестач було незаконним. У судовому засіданні 06.06.2018 р. була заслухана свідок [PERSON] , яка надала свідчення, що [PERSON] не мала відношення до формування пачок, в яких була нестача. Згідно ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Повно, всебічно та обєктивно встановивши обставини справи, заслухавши учасників справи, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наявні у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Трудові права та гарантії працівників визначені ст. 43 Конституції України, Законом України Про оплату праці та Кодексом законів про працю України. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди захищається законом. Відповідно ст. 94 КзпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ст.127 КзпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, зокрема, при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). При вирішенні питання по суті позовних вимог щодо стягнення незаконно вирахуваної заробітної плати, суд зобовязаний перевірити чи дотримані гарантії при покладенні на працівника матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації та чи правомірно були здійснені відрахування із заробітної плати позивача. [PERSON] 13.09.2013 р. була прийнята на посаду касира каси перерахунку та інкасації грошових коштів в Житомирське регіональне управління ПАТ КБ Приватбанк(а. с. 44). У невстановлений судом день між [PERSON] як працівником та ПАТ КБ Приватбанк як роботодавцем був укладений договір про повну матеріальну відповідальність (без зазначення дати укладення та номера договору). У п.5.5 цього договору вказано, що працівник на дату укладання договору займає посаду касира 2 категорії (а. с. 99,100). Згідно п.3.1 даного договору працівник бере на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності матеріальних цінностей, і зобовязується, зокрема, відшкодувати повну вартість нанесеного винними діями і /або бездіяльністю збитку, заподіяного матеріальним цінностям. Згідно п.3.2 цього договору роботодавець повинен створити працівникові умови, необхідні для нормальної роботи із забезпеченням повного зберігання матеріальних цінностей, ознайомити працівника з чинним законодавством про матеріальну відповідальність, а також з діючими інструкціями, нормативами і правилами зберігання, обробки, або застосування в процесі роботи матеріальних цінностей. Гарантії при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, визначені главою IX Кодексу законів про працю України. Статтею 130 КзпП України визначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно ст.134 КзпП України визначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли, зокрема, між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майні та інших цінностей, переданих йому для зберігання або інших цілей. За змістом ст.135-2 КзпП України колективна матеріальна відповідальність може запроваджуватись при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, звязаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність. Письмовий договір про колективну (бригаду) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади). З огляду на викладене, суд не приймає до уваги доводи відповідача на обґрунтування підстав покладення на працівників, у т.ч. на [PERSON]І, колективної (бригадної) матеріальної відповідальності та розподілення в рівних частинах дебіторської заборгованості по виявленій нестачі коштів 02.05.2015 року в сумі 50 000,00 грн, 06.03.2015 року в сумі 56000,00 грн, 08.09.2015 року в сумі 16800,00 грн лише на підставі висновку внутрішньої Служби безпеки банку від 15.07.2015 року та наказів ПАТ КБ Приватбанк від 31.03.2015 р № ZAKL-2015/1-6622932(6623186) та від 08.09.2015 року № ZAKL-2015/1-6956878, оскільки відповідачем не доведено факту укладення такого договору в письмовій формі та не надано суду договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність з членами колективу, зокрема, з [PERSON] на підтвердження своїх заперечень. Окрім того, за змістом ст.135-2 КзпП України, однією з умов укладення такого договору є неможливість розмежування матеріальної відповідальності кожного працівника і укладення з ним договору про повну матеріальну відповідальність. Виходячи з аналізу даної правової норми, укладення договору про повну матеріальну відповідальність з працівником виключає застосування до працівника колективної (бригадної) матеріальної відповідальності та відповідає основоположному принципу неможливості бути двічі притягнутим до юридичної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення, гарантованого ст.61 Конституції України. При вирішенні питання щодо наявності правових та фактичних підстав для покладення на працівника повної матеріальної відповідальності та відповідно стягнення з його заробітної плати виявленої нестачі коштів, суд,

Outcome: partial