Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

30 серпня 2018 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 05 грудня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбних відносин у них з відповідачем є неповнолітні діти: донька - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Несумісність характерів та особистих якостей стало однією з причин неможливості спільного проживання з відповідачем. Її намагання зберегти сім'ю ні до чого не призвели. Фактично їх шлюб розпався. Спільного господарства з відповідачем не ведуть. Подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Сумісна власність подружжя відсутня. [PERSON] просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, 05 грудня 2011 року, актовий запис №14, сторони зареєстрували шлюб 05 грудня 2011 року. Від шлюбу мають дітей: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим виконкомом Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області 22 жовтня 2004 року, та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, 17 серпня 2018 року. Загальна декларація з прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатись тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можна зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони по справі не мають наміру зберігати шлюб, шлюбні відносини не підтримуються тривалий час, сім'я розпалась і подальше її збереження неможливе. Приймаючи до уваги зазначене позивачем по справі, суд вважає,що причини, що спонукають його на розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Як вбачається з позову, сім'я розпалась і подальше її збереження неможливе, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, який наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти цього. Згідно з ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved