Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

31.03.2016 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], в якому просила: припинити право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] між співвласниками 2/5 ([PERSON].) та 3/5 частин ([PERSON].); визнати реконструйовану кв. [ADDRESS] з прибудовою та надбудовою до неї загальною площею 129,1 кв.м.; житловою площею 51,5 кв.м. об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]; поділити спільне сумісне майно подружжя: реконструйовану кв. [ADDRESS] з прибудовою та надбудовою до неї, визнавши за [PERSON] право власності на 2/3 частини цього об»єкту нерухомості, та залишивши у власності [PERSON] 1/3 частину цього об»єкту нерухомості; розподілити судові витрати. Свої вимоги мотивувала тим, що з 16.06.1995 року по 20.01.2015 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] В період шлюбу, 14.05.2004 року на підставі договору дарування [PERSON] набув права власності на 2/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS], які складались з кімнат 1-1, 1-3 площею 14,0 кв.м. та 25,9 кв. м.; коридору 1-2 площею 6,5 кв.м.; кухні 1-5 площею 7,5 кв.м.; ганку а1; льоху а2; 1/2 частині огорожі, але фактично вказану частину нерухомого майна подружжям було куплено за кошти в сумі 45 000 грн., через що позивач вважала його спільною сумісною власністю подружжя. За доводами позивача, вказану частину житлового будинку було повністю реконструйовано, перебудовано та добудовано, в результаті чого вона істотно збільшилась у своїй вартості за рахунок коштів, зароблених фактично тільки позивачем, оскільки відповідач в період з 2004 року по дату його мобілізації до лав АТО не дбав про матеріальне забезпечення сім»ї, кошти, які він отримував від незначного періодичного нелегального підробітоку, приховував від сім»ї і витрачав виключно на власні потреби. За таких обставин, просила визнати реконструйовані 2/5 частини будинку спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], за відповідачем - на 1/3 частину. Окрім зазначеного, позивач просила в судовому порядку припинити право спільної часткової власності на житловий будинок між співвлвсниками 2/5 та 3/5 частин будинку. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Припинено право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] між співвласниками 2/5 та 3/5 частин. Визнано реконструйовану кв. [ADDRESS] з прибудовою та надбудовою до неї, яка включає в себе: по житловому будинку А-1; прибудові А2-1;прибудові А3-1: - коридор 1-1 площею 6,4 кв.м.; - санвузол 1-2 площею 15,6 кв.м.; - коридор 1-3 площею 5,4 кв.м.; - житлову кімнату 1-4 площею 22,9 кв.м.; - гардеробну 1-5 площею 2,8 кв.м.; - житлову кімнату 1-6 площею 9,5 кв.м.; - хол 1-7 ,площею 9,7 кв.м.; - кухню1-8площею19,4 кв.м. - ганок а2. По мансарді житловій А4-1: - коридор 1-9 площею 7,8 кв.м. житлова кімната 1-10 площею 19,1 кв.м. - гардеробна 1-11 площею 10,5 кв.м. загальною площею вцілому 129,1 кв.м.; житловою площею 51,5 кв.м. - об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. В порядку розподілу майна подружжя, визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності, по 1/2 частині за кожним, на кв. [ADDRESS] з прибудовою та надбудовою до неї, яка включає в себе : по житловому будинку А-1; прибудові А2-1;прибудові А3-1: - коридор 1-1 площею 6,4 кв.м.; - санвузол 1-2 площею 15,6 кв.м.; - коридор 1-3 площею 5,4 кв.м.; - житлову кімнату 1-4 площею 22,9 кв.м.; - гардеробну 1-5 площею 2,8 кв.м.; - житлову кімнату 1-6 площею 9,5 кв.м.; - хол 1-7 ,площею 9,7 кв.м.; - кухню 1-8 площею 19,4 кв.м.; - ганок а2. По мансарді житловій А4-1: - коридор 1-9 площею 7,8 кв.м.; - житлова кімната 1-10 площею 19,1 кв.м.; - гардеробна 1-11 площею 10,5 кв.м. Всього загальною площею 129,1 кв.м.; житловою площею 51,5 кв.м. Компенсовано [PERSON] витрати, понесені нею: на сплату судового збору у розмірі 3 085 грн. 00 коп., на проведення експертизи у розмірі 3 286 грн. 00 коп. та на правову допомогу у розмірі 2 985 грн. 00 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В апеляційній скарзі [PERSON] ставиться питання про скасування рішення в частині компенсації понесених нею судових витрат за рахунок держави, з огляду на те, що на час розгляду справи судом [PERSON] не має пільг зі сплати судових витрат, відтак віднесення судом зазначених витрат за рахунок держави є порушенням закону. В апеляційній скарзі [PERSON] ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову, з посиланням на те, що відповідно до договору дарування, чинного на час розгляду справи, 2/5 частини будинку є його особистою приватною власністю, а тому висновок суду про те, що договір дарування фактично є удаваним, суперечить обставинам справи та вимогам закону. Відповідач стверджував, що відповідно до наведеного, частка позивача у праві власності на будинок не може становити частку, що є рівнозначною його частці, оскільки [PERSON] вправі претендувати лише на ? частку від того майна, що було створено за час шлюбу, за рахунок спільних трудових чи грошових затрат подружжя. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення поданих сторонами апеляційних скарг, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, виходячи з наступного. З матеріалів справи встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07.03.2003 року, [PERSON] було виділено в натурі та визнано право власності на 3/5 частини домоволодіння [ADDRESS], за [PERSON] визнано право власності відповідно на 2/5 частини вказаного домоволодіння (а.с. 23-24) Згідно копії спадкової справи, [PERSON] померла [INFO]. Спадкоємцями після її смерті стали [PERSON] та [PERSON], які в установленому порядку прийняли спадщину, проте, станом на час розгляду даної справи, її не оформили у повному обсязі. ( а.с. 113-124). [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.06.1995 року, який 20.01.2015 року було розірвано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції. (а.с. 13-14). Під час перебування у шлюбі, відповідач [PERSON], згідно договору дарування від 14.05.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., отримав у власність від [PERSON] 2/5 частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, розташовані в [ADDRESS], (а.с. 17). Зазначене майно складалось з: кімнат 1-1, 1-3 площею 14,0 кв.м., та 25,9 кв.м., коридору 1-2 пл.6,5 кв.м., кухні 1-5 пл.7,5 кв.м., ганку а 1,льоху а2, ? частини огорожі. Внаслідок проведених реконструкції, добудов та прибудов, здійснених сторонами у справі за час шлюбу, загальна площа частини будинку збільшилась з 53,9 кв.м. до 129,1 кв.м., житлова площа з 39,9 до 51,5 кв.м., вартість зазначеної частини будинку збільшилась на 1253624 грн, що складає 83,1 % від ринкової вартості 2/5 частин будинку, яку було визначено згідно висновку судової будівельно - технічної експертизи № 18-16 від 28.12.2016 року (а.с.168-185). За висновком експертизи ринкова вартість 2/5 частин будинку , в тому вигляді, в якому їх було подаровано [PERSON], та станом на час укладення договору дарування складає 255039 грн. На реконструйовані 2/5 частини житлового будинку, які були введені в експлуатацію 16.03.2015 року (а.с. 26-28), та розташовані за адресою: [ADDRESS], [PERSON] було отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 03.11.2015 року Реєстраційною службою Чернігівського міського управління юстиції Чернігівської області, та Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.29-37). Оцінюючи наведені обставини, виходячи з положень закону та тих позовних вимог, які було заявлено позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірні 2/5 частини житлового будинку є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] , визнавши це окремо в резолютивній частині рішення суду, та в порядку поділу майна подружжя, визнав за кожним з подружжя право власності на ? частину 2/5 частин житлового будинку з господпрськими будівлями, розташованих за адресою: [ADDRESS]. З таким судовим рішенням у повній мірі не погоджується апеляційний суд, оскільки його ухвалено з порушенням вимог закону. Зокрема, в резолютивній частині судом зазначено, що спірне майно є спільною сумісною власністю та одночасно зазначено про визнання права за кожною із сторін на ? частину найна без зазначення конкретної, фізично відособленої частини майна, що належить кожному з них на праві власності. Таким чином, у рішенні суду щодо вирішення спору міститься суперечність в питанні визначення права кожної із сторін на спірне майно, адже судом його було визначено як спільне сумісне та одночасно за кожною із сторін визнано право на його відповідну частину, що призведе до неможливості реєстрації прав кожної із сторін через невизначеність, допущену судом. Висновок суду про визнання права за кожною із сторін на ? частину спірного майна без зазначення конкретної, фізично відособленої частини майна, що належить кожному з них на праві власності, суперечить положенням ст. 364 ЦК України, оскільки за змістом наведенної правової норми співвласнику надається право самостійного розпорядження своєю часткою у спільній частковій власності і однією з правових форм такого розпорядження є право співвласника на виділення у натурі частки із спільного майна. У даній справі позивач не просила про виділення в натурі належної їй частки у праві власності на об»єкт нерухомості, з визначенням конкретної, фізично відособленої частини майна, що належатиме їй та відповідачеві, а фактично вимагала визначення її частки у праві власності на об»єкт нерухомості, відтак, виділення судом у рішенні сторонам у справі «частин» будинку на праві власності, замість визначення часток у праві власності, належних кожному з них, оскільки питання у позові про реальний поділ майна не ставилось, суперечить положенням ст. 69 СК України, ст. 355, 356, 357, 364 ЦК України. Дійшовши висновку про те, що 2/5 частини житлового будинку, які були введені після реконструкції в експлуатацію 16.03.2015 року (а.с. 26-28), розташовані за адресою: [ADDRESS], та зареєстровані за [PERSON] як приватна власність, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і розміри часток подружжя у праві власності є рівними, судом безпідставно не було взято до уваги те, що [PERSON] отримав у власність 2/5 частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, розташовані в [ADDRESS], від [PERSON] на підставі договору дарування від 14.05.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О.В., який на час розгляду справи є чиним. Положеннями ст. 204 ЦК України проголошено презумпцію правомірності правочину, відповідно, усі інші треті особи, у тому числі державні органи, не вправі нехтувати правами і обов»язками, що виникли у учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати їх прав і перешкоджати здійсненню їх обов»язків. Положеннями зазначеної норми передбачено, що з наведенного правила є лише два виключення: щодо нікчемних правочинів та таких, що визнані судом недійсними. В порушення наведеної норми закону, судом було зазначено в мотивах судового рішення, що договір дарування на користь [PERSON] 2/5 частин будинку не є договором дарування, в розумінні ч.1 ст. 717 ЦК України та п.2 ч.1 ст. 57 СК України. Зважаючи на ту обставину, що договір дарування в судовому порядку не було визнано недійсним, його нікчемність не передбачена законом, зазначений договір є чиним, а тому наведений правочин належить враховувати при вирішенні данного спору. З матеріалів справи встановлено, що після набуття [PERSON], згідно договору дарування від 14.05.2004 року, у власність від [PERSON] 2/5 частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, розташовані в [ADDRESS], які складались з: кімнат 1-1, 1-3 площею 14,0 кв.м., та 25,9 кв.м., коридору 1-2 пл.6,5 кв.м., кухні 1-5 пл.7,5 кв.м., ганку а 1,льоху а2, ? частини огорожі, внаслідок проведених реконструкції, добудов та прибудов, здійснених сторонами у справі за час шлюбу, загальна площа частини будинку збільшилась з 53,9 кв.м. до 129,1 кв.м., житлова площа з 39,9 до 51,5 кв.м., вартість зазначеної частини будинку збільшилась з 255039 грн на 1253624 грн, що складає 83,1 % від ринкової вартості 2/5 частин будинку (висновок експертизи від 28.12.2016р., а.с. 168). За таких обставин, апеляційний суд знаходить, що відповідно до приписів ст. 62 СК України, зазначене майно, що складається з житлового будинку А-1; прибудови А2-1;прибудови А3-1, що містять приміщення: - коридор 1-1 площею 6,4 кв.м.; - санвузол 1-2 площею 15,6 кв.м.; - коридор 1-3 площею 5,4 кв.м.; - житлову кімнату 1-4 площею 22,9 кв.м.; - гардеробну 1-5 площею 2,8 кв.м.; - житлову кімнату 1-6 площею 9,5 кв.м.; - хол 1-7 ,площею 9,7 кв.м.; - кухню1-8площею19,4 кв.м.; - ганок а2; а також мансарди житлової А4-1, яка містить наступні приміщення: - коридор 1-9 площею 7,8 кв.м. - житлова кімната 1-10 площею 19,1 кв.м. - гардеробна 1-11 площею 10,5 кв.м. та має загальну площу 129,1 кв.м.; житлову площу 51,5 кв.м. - є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], оскільки майно, належне [PERSON] на праві приватної власності, за час шлюбу з [PERSON] істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат. Зазначений висновок має бути зроблено судом лише у мотивувальній частині, для подальшого обгрунтування визначення розміру часток сторін у праві власності на об»єкт нерухомого майна вцілому, оскільки його зазначення у резолютивній частині з послідуючим визначення права сторін на частки у праві власності на об»єкт нерухомого майна призведе до неможливості виконання рішення суду та реєстрації прав через його суперечливість. За таких обставин, окремо сформульована позовна вимога [PERSON] про визнання 2/5 частини будинку об»єктом спільної сумісної власності подружжя задоволенню не підлягає. Водночас, при визначенні часток у праві власності на об»єкт нерухомості вцілому, апеляційний суд враховує, що розмір частки [PERSON] має бути збільшено на частку, вартість якої становить 255039 грн, оскільки зазначене майно є особистою приватною власністю [PERSON] і його вартість було збільшено в подальшому за рахунок спільних зусиль подружжя. Врахувавши наведені обставини, розміри часток , належні сторонам у праві власності на будинок [ADDRESS] щодо об»єкту нерухомості в цілому, з яких і складаються реально виділені 2/5 частини спірного будинку, будуть відповідати наступним часткам: 23/100 частка [PERSON] та 17/100 частка [PERSON] При цьому право приватної власності [PERSON] на 2/5 частини будинку має бути припинено, оскільки за сторонами визнається право на ідеальні частки у праві власності на будинок № [ADDRESS]. Позовна вимога [PERSON] до [PERSON] та [PERSON], спадкоємців щодо майна [PERSON] - попереднього власника 3/5 частин будинку, про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок між співвласниками 2/5 та 3/5 частин будинку, судом першої інстанції було задоволено, з посиланням на положення ч.3 ст. 364 ЦК України. Разом з тим, положеннями ч.1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З матеріалів справи встановлено, що між власниками 2/5 та 3/5 частин будинку № [ADDRESS] не існує жодного спору з приводу визначення правової природи права кожного та його змісту. Положеннями ч.4 ст. 364 ЦК України прописано процедуру виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, якої має за власною волею та відповідно до вимог закону, дотриматись співвласник при виділенні майна в натурі, а тому вирішення зазначеної вище позовної вимоги за відсутності жодного спору з цього приводу, суперечить вимогам закону. Позовна вимога [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про припинення права спільної часткової власності на житловий будинок між співвласниками 2/5 та 3/5 частин будинку, з огляду на зазначене, задоволенню не підлягає. Перевіряючи законність рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується з доводами [PERSON] про незаконне віднесення судових витрат, що мають бути сплачені [PERSON] іншій стороні, за рахунок держави, оскільки останнім не було подано доказів на підтвердження наявності вказаних пільг. Останнім було подано суду посвідчення учасника бойових дій № [NUMBER]., однак положеннями п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав. Оскільки спір у даній справі не стосується питань, пов'язаних з порушенням його прав як учасника бойових дій, віднесення судом судових витрат, що мають бути сплачені відповідачем, за рахунок держави, суперечить вимогам закону. Виходячи з наведеного, рішення суду у справі підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог [PERSON] в частині визнання за нею права на частку 17/100 у праві власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями № [ADDRESS], за [PERSON] - права на 23/100 частки, в іншій частині позову [PERSON] належить відмовити. При вирішенні питання про судові витрати, які підлягають розподілу між сторонами на підставі положень ч.1 ст. 88 ЦПК України, апеляційний суд знаходить, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, понесені нею під час розгляду справи судом першої інстанції, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (у задоволенні вимоги немайнового характеру апеляційним судом відмовлено, вимогу майнового характеру задоволено на 58 %), в сумі 5894 грн 84 коп., яка складається з 1860,32 грн витрат по сплаті судового збору, 2774,52 грн витрат за проведення експертизи, 1260 грн витрат, понесених на правову допомогу. При вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON], апеляційним судом було враховано його майновий стан та, виходячи з положень ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 82 ЦПК України, відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2017 року у сумі 8 185 грн. 32 коп. до ухвалення судового рішення у справі. За таких обставин, зазначена сума судового збору, відповідно до принципу пропорційності, підлягає розподілу між сторонами наступним чином: на користь держави підлягає стягненню судовий збір з [PERSON] в сумі 4774 грн 77 коп. за розгляд справи в апеляційному порядку, з [PERSON] - в сумі 3410 грн 55 коп. за розгляд справи в апеляційному порядку.

Outcome: partial