Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

7 травня 2020 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, в якій просить визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. директора Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» [PERSON] № 150-к від 30 квітня 2020 року «Про дисциплінарне стягнення»; стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» (ідентифікаційний код юридичної особи: 01998226) на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 1 (одна) грн. 00 коп.; судові витрати розподілити у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. В обґрунтування позову покликається на те, що наказом Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» від 02 квітня 2020 року № 124-к «Про проведення службового розслідування у зв`язку із відсутністю працівника на робочому місці» було створено комісію для проведення службового розслідування, оскільки 26 березня 2020 року встановлено відсутність на робочому місці лікаря-хірурга [PERSON] в хірургічному відділені. Згідно Акту службового розслідування про відсутність працівника на робочому місці, лікар-хірург [PERSON] повинен знаходитись у хірургічному відділенні 26 березня 2020 року з 8:30 до 12:30. З пояснень водія [PERSON] та [PERSON] встановлено, що 26 березня 2020 року о 7:00 прибули в м. Броди для відрядження в м. Львів отримувати автомобілі амбулаторій ЗМСП та повідомили, що з ними для отримання автомобілі їхав [PERSON] , заступник головного лікаря [PERSON] , старший водій [PERSON] . Повернулися на отриманих автомобілях в м. Броди близько 17:00. В книзі наказів наказу про залучення працівників на отримання автомобіля немає. [PERSON] в пояснені вказав, що 26 березня 2020 року виконував обов`язки т.в.о. директора КНП «Бродівська ЦРЛ» і всі рішення (письмові і усні) приймав відповідно до ситуації, яка була на той час. Отже, за результатами службового розслідування встановлено, що 26 березня 2020 року лікар-хірург [PERSON] , водії [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та заступник головного лікаря [PERSON] приймали участь у транспортуванні п`яти службових автомобілів. Згідно табеля і графіка роботи за березень місяць з 8:30 до 12:30 год. 26 березня 2020 року [PERSON] повинен був знаходитись на робочому місці в хірургічному відділені. Розпорядчих документів про залучення лікаря-хірурга [PERSON] до транспортування автомобілів немає. В той же час в хірургічному відділенні знаходився хворий [PERSON] , 1964 року народження з діагнозом: Остемієліт 1-го пальця лівої ступні. Хворого лікував [PERSON] і хворий був без нагляду. Наказом т.в.о. директора Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» [PERSON] № 150-к від 30 квітня 2020 року «Про дисциплінарне стягнення» оголошено догану лікарю-хірургу хірургічного відділення КНП «Бродівська ЦРЛ» [PERSON] за порушення трудової дисципліни, вимог Правил внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції. Позивач [PERSON] не погоджується із таким наказом і вважає його незаконним. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Білик П.Б. в судовому засіданні позов підтримали, просять суд його задовольнити. Представник відповідача адвокат Мисак В.О. в судовому засіданні позов заперечив, просить суд відмовити в його задоволенні. Окрім того, судом отримано відзив від 19 червня 2020 року № 1019/01-10 в.о. директора Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» Бец І.А. про відмову у задоволенні позову. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги надані суду докази та дослідивши їх в сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку, що в задоволені позову слід відмовити, з огляду на таке. Як передбачено ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд на підставі ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Положеннями статті 3 КЗпП України визначено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю. Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст. 147 КЗпП України дисциплінарне стягнення у вигляді догани застосовується власником до працівника за порушення трудової дисципліни. Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер. Трудовий розпорядок на підприємствах визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовим колективом за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України). Таким чином, в силу ст. 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Встановлено, що [PERSON] працює з 06 березня 2003 року на посаді лікаря-хірурга у Бродівській центральній районній лікарні (назва установи на даний час - Комунальне некомерційне підприємство «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області»). Даний факт стверджується відомостями із копії трудової книжки позивача серії [NUMBER] та не заперечується сторонами. Згідно Наказу Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» [PERSON] № 22-к від 20 січня 2020 року «Про покладення обов`язків т.в.о. директора КНП «Бродівська ЦРЛ», [PERSON] тимчасового виконував обов`язки директора підприємства на час відсутності [PERSON] з 20 січня 2020 року. З 09:00 год. 25 березня 2020 року [PERSON] мав перебувати на добовому чергуванні у хірургічному відділенні лікарні. Проте, 26 березня 2020 року о 07:50 год. за усним розпорядженням виконуючого обов`язків директора Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» [PERSON] , разом з ним та водіями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] він здійснював транспортування автомобілів із міста Львова у місто Броди для закладів первинної медико-санітарної допомоги району. В судовому засіданні позивач повідомив, що такий випадок мав місце у зв`язку із тим, що керівник підприємства [PERSON] попросив його допомогти у доставці п`яти автомобілів із міста Львова, оскільки в лікарні немає стільки водіїв. Про його поїздку у Львів він повідомив завідувача хірургічного відділення і 26 березня 2020 року був одним із водіїв, які доставляли службові автомобілі із Львова. Допитаний судом свідок [PERSON] суду повідомив, що 25 березня 2020 року він, як тимчасовий керівник Бродівської лікарні, отримав доручення із департаменту охорони здоров`я щодо забезпечення отримання транспортних засобів для лікарні. Оскільки потрібної кількості водіїв на підприємстві немає, запропонував лікарю [PERSON] допомогти у цьому і він погодився, тобто після добового чергування в хірургічному відділенні лікарні поїхав у місто Львів разом з ним та іншими водіями та, виконуючи роль водія, доставив один із п`яти автомобілів у місто Броди. Жодних документів про це на [PERSON] не оформляли, а відрядження мали лише водії. [PERSON] вважає, що він не порушив жодної трудової дисципліни, оскільки виконував розпорядження виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» Матійчука Ігора Михайловича. Він вважає оскаржуваний наказ упередженим. Відповідно до статті 58 КЗпП України при змінних роботах працівники чергуються в змінах рівномірно в порядку, встановленому правилами внутрішнього трудового розпорядку. Перехід з однієї зміни в іншу, як правило, має відбуватися через кожний робочий тиждень в години, визначені графіками змінності. Згідно статті 59 КЗпП України тривалість перерви в роботі між змінами має бути не меншою подвійної тривалості часу роботи в попередній зміні (включаючи і час перерви на обід). Призначення працівника на роботу протягом двох змін підряд забороняється. За таких обставин суд погоджується із твердженням відповідача про те, що позивач був відсутній певний час у період добового чергування на роботі. Окрім того, позивач зауважив, що дисциплінарне стягнення до нього застосовано із спливом встановленого статтею 148 КЗпП строку. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Проте, із змісту оскаржуваного наказу вбачається, що порушення, допущене лікарем [PERSON] 26 березня 2020 року, виявлено керівником підприємства 30 березня 2020 року (після його повернення на роботу після тимчасової непрацездатності), а наказ винесено 30 квітня 2020 року, тобто у місячний строк. Також позивач просить врахувати, що при винесенні наказу т.в.о директора Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» [PERSON] № 150-к від 30.04.2020 року «Про дисциплінарне стягнення» не було отримано згоди органів профспілкових організацій, членом яких є [PERSON] , а звернення із листом до профспілки КНП «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» про надання дозволу на застосування дисциплінарного стягнення відбулося за два дні до винесення оскаржуваного наказу. Ч. 1 ст. 252 КЗпП України формулює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов`язок створення для працівників підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень. Ч. 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і ч. 2 ст. 252 КЗпП України передбачено, що однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є. [PERSON] є членом первинної профспілкової організації Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області», районної та обласної профспілки медичних працівників. Представник відповідача стверджує, що оскільки [PERSON] є керівником профспілкової організації Бродівської лікарні, то в.о. директора Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» Бец Іван Андрійович звернувся до Львівської обласної організації професійної спілки працівників охорони здоров`я України із листом про надання дозволу на застосування дисциплінарного стягнення щодо [PERSON] . Проте, йому було роз`яснено, що така згода потрібна у випадку звільнення особи з посади.

Outcome: dismissed