Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

30 січня 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, де третьою особою зазначає Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та Лівобережний відділ державної виконавчої служби міста Маріуполя. В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що в Лівобережному відділі державної виконавчої служби міста Маріуполя він дізнався про наявність виконавчого напису нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 13 жовтня 2017 року №10379 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості у розмірі 237 699,55 гривен за кредитним договором №Б/Н від 07.10.2010 року. 31.01.2018 року на підставі вказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження. Вважає, що нотаріусом при видачі виконавчого напису було порушено ряд вимог чинного законодавства. Перед вчиненням виконавчого напису нотаріусом не було надіслано вимогу (письмове повідомлення), про порушення кредитного зобов`язання. Нотаріус не прийняв до уваги, що вже ухвалено заочне рішення та стягнуто суму заборгованості за даним кредитним договором, а банк звертаючись до нотаріуса з проханням вчинити даний виконавчий напис, намагався двічі стягнути з нього суми боргу, що є неправильним та не відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Також нотаріусом не враховано вимоги ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», якою встановлено мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості. Вважає, що банк взагалі на момент звернення до нотаріуса за вчинення виконавчого напису пропустив строк позовної давності, щодо стягнення заборгованості та відсотків. На підставі викладеного просить суд визнати виконавчий напис, виданий Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 13 жовтня 2017 року №10379 про стягнення нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суми заборгованості у розмірі 237 699,55 гривен за кредитним договором №Б/Н від 07.10.2010 року, з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 15 336,62 гривен, заборгованість за відсотками у розмірі - 206 753,00 гривен, заборгованість за комісією та пенею у розмірі - 4 290,90 гривен, заборгованість по штрафам у розмірі - 11 319,03 гривен, та витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису - 3 000,00 гривен - таким, що не підлягає виконанню. 15 березня 2019 року до суду надані заперечення відповідача АТ КБ «Приватбанк» в особі представника Шишелової Н.В., в яких зазначено, що виконавчий напис був вчинений з суворим дотриманням ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1, 3.2, г. 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджується безспірність заборгованості. Боржнику направлялася вимога про необхідність виконання зобов`язань, та було надано можливість висловити свої заперечення щодо безспірності грошових вимог, але боржник не висловив своєї вимоги. Нотаріус не повинен перевіряти безспірність заборгованості. Стосовно проживання позивача на території зони АТО зазначила, що оскільки договір оформлений у 2011 році, у Банка була відсутня достовірна інформація про адресу, за якою на час початку проведення антитерористичної операції проживав позивач. На сьогоднішній день боржник до Банку з метою списання штрафних санкцій не звертався. Після отримання достовірної інформації про адресу реєстрації (проживання), Банком буде виконано вимоги передбачені ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 30 січня 2019 року позивачем [PERSON] надана заява про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення з [PERSON] в межах виконавчого провадження №55669800, та шляхом встановлення заборони вчинити певні дії в межах даного виконавчого провадження до прийняття рішення за вищенаведеним позовом. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 01 лютого 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 01 лютого 2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову - задоволено частково, а саме зупинено стягнення на підставі виконавчого напису до розгляду справи по суті. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 15 березня 2019 року закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду. 12 липня 2019 року від позивача [PERSON] надійшло клопотання про залишення без розгляду позовних вимог в частині визначення закінченим виконавчого провадження №55669800, яке відкрито у Лівобережним відділі державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного управління юстиції у Донецькій області. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 12 липня 2019 року позовні вимоги в частині визначення закінченим виконавчого провадження №55669800, яке відкрито у Лівобережним відділі державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного управління юстиції у Донецькій області - залишені без розгляду. Позивач та його представник адвокат Мельник О.Р., діюча на підставі договору про надання правової допомоги та ордеру, до судового засідання не з`явились, надали письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутність. На позовних вимогах наполягають, просять позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Шишелова Н.В., діюча на підставі довіреності, надала клопотання про розгляд справи в її відсутності з урахуванням письмових заперечень. Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М надіслав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності. Представник третьої особи Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного управління юстиції у Донецькій області до судового засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, тому суд відповідно до ч.3 ст. 223 ЦПК України розглянув справу без його участі. 21 грудня 2018 року представником позивача було долучено до матеріалів справи наказ банку, виписку з ЄДРЮО, статут (1-3 сторінка) про зміну типу банку з Публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство. Відповідно до ч.2 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміну типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням та реорганізацією. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а тільки правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, індивідуальних підприємців і громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Враховуючи те, що зміна типу банку - позивача, не є перетворенням юридичної особи та не тягне за собою правонаступництва, що підтверджується статутом, наданим представником банку, та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування, в яких зазначено дати державної реєстрації АТ КБ «Приватбанк» 19.03.1992 року, 27.01.2005 року, ті ж самі, що і дати реєстрації ПАТ КБ «Приватбанк», суд відповідно до вищенаведених норм права вважає належним відповідачем за позовом, який розглянуто, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»( АТ КБ «Приватбанк»), та зазначає в рішенні суду саме цю назву позивача, та назву відповідача до зміни типу банку ПАТ «КБ» Приватбанк. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 13 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] , на користь АТ «КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору №Б/Н від 07.10.2010 року у розмірі 237 699,55 гривен з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 15 336,62 гривен, заборгованість за відсотками у розмірі - 206 753,00 гривен, заборгованість за комісією та пенею у розмірі - 4 290,90 гривен, заборгованість по штрафам у розмірі - 11 319,03 гривен, та витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису - 3 000,00 гривен. Стягнення здійснюється за період з 07 жовтня 2010 року по 30 вересня 2017 року. Виконавчий напис було зареєстровано у реєстрі за № 10379, та він набрав чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, тобто з 30 жовтня 2017 року. В подальшому, на підставі вказаного виконавчого напису, 31 січня 2018 року державним виконавцем Лівобережного ВДВС ГТУ юстиції у Донецькій області було відкрито виконавче провадження ВП № 55669800 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. За загальним правилом ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5(далі - Порядок). Згідно з ч.1 ст.1 Закону України від 02.09.1993 року №3425-XII «Про нотаріат» (надалі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (п.п.1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з пп.2.1 п.2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 п.3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. На підставі викладеного, суд робить наступні висновки. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Судом також встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського рпайонного суду м. Маріуполя від 28.11.2004 року задоволено частково позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором від 07.10.2010 року у розмірі 22375,84 гривень за період з 07.10. 2010 року до 31.08.2014 року, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі - 15 336,62 гривен, заборгованість за процентам за користування кредитом у розмірі 5373,70 гривень, заборгованість з пені та комісії за користування кредитом у розмірі 600 гривень. На підставі цього рішення було видано виконавчий лист № 2/265/2613/14 від 24.12.2014 року, на підставі якого було відкрито виконавче провадження ВП № 46522660. Разом з тим, у виконавчому напису нотаріуса зазначено, що строк, за який проводиться стягнення - з 07 жовтня 2010 року по 30 вересня 2017 року. Таким чином суд дійшов висновку, що відповідач не повідомив нотаріуса про те, що ухвалено вищезазначене заочне рішення та стягнуто суму заборгованості за даним кредитним договором за період з 07.10. 2010 року до 31.08.2014 року. За вищезазначеним виконавчим написом нотаріуса стягнення за цим кредитним договором здійснюється за період з 07 жовтня 2010 року по 30 вересня 2017 року, що свідчить про подвійне стягнення суми заборгованості за кредитним договором та про відсутність існування безспірної заборгованості, існування якої є обов`язковою умовою для вчинення виконавчого напису. Крім того, [PERSON] посилається на той факт, що вимоги АТ «КБ «Приватбанк», зазначені в заяві про вчинення виконавчого напису є неправомірними, оскільки містять нараховані суми пені за користування кредитом, які зазначені у виконавчому написі нотаріуса, як безспірна заборгованість. При цьому, той факт, що [PERSON] проживає у місті Маріуполі з боку АТ «КБ «Приватбанк» не заперечується. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 р. № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до вказаного розпорядження місто Маріуполь було включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги Банку включені до заяви про видачу виконавчого напису на суму 237 699,55 гривень є необґрунтованими та такими, що суперечать Закону, оскільки [PERSON] проживає у м. Маріуполі, внаслідок чого до виниклих між позивачем та відповідачем правовідносини поширюються положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в частині заборони нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості до зобов`язань за кредитними договорами, а отже вимоги Банку в цій частині не можна вважати безспірними, безспірність яких є обов.язкової умовою для вчинення виконавчого напису. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved