Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-27 00:00:00

31 січня 2020 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] ) про визнання права власності на 1/2 частину квартири за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у період з 10 лютого 2012 року 03 січня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу, а саме в січні 2014 року, вони, як подружжя, на підставі договору купівлі-продажу набули у спільну сумісну власність квартиру за адресою [ADDRESS] , яка була оформлена на ім`я відповідача у справі. Позивач зазначає, що відповідач, після розірвання шлюбних відносин, ігнорує його пропозиції щодо поділу квартири на частки. На підставі вищевикладеного та посилаючись на приписи ст.60 СК України позивач просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири за адресою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час, місце розгляду справи була повідомлена належним чином - шляхом передачі їй телефонограми (а.с. 58). Відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходив. До початку судового засідання відповідач на електронну адресу суду подала заяву з проханням слухання справи відкласти у зв`язку з тим, що вона перебуває на карантині, а тому не може прибути в судове засідання. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилася в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд відхиляє клопотання відповідача від 27 липня 2020 року про відкладення розгляду справи, оскільки справа перебуває у провадженні суду з 31 січня 2020 року, а суд вже відкладав засідання за аналогічними клопотаннями відповідача. Враховуючи відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів незадовільного стану здоров`я відповідача, про що вона неодноразово зазначає у своїх клопотаннях від 09 березня 2020 року, 20 травня 2020 року, 10 червня 2020 року, 27 липня 2020 року, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності останньої. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у період з 10 лютого 2012 року по 03 січня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.3). За час шлюбу, а саме 16 січня 2014 року, на підставі договору купівлі-продажу, відповідач набула у власність квартиру за адресою [ADDRESS] (далі - спірна квартира) (а.с.4-6). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки спірна квартира придбана відповідачем [PERSON] під час шлюбу за відплатним договором купівлі-продажу, зважаючи на відсутність будь-яких відомостей про її придбання виключно за рахунок її особистих коштів чи майна, суд дійшов висновку, що на підставі положень ст.60 СК України вказана квартира є спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] . В свою чергу, статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. З матеріалів справи слідує, що сторони не можуть у добровільному порядку досягти згоди стосовно визначення часток кожного подружжя у спірній квартирі після розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність будь-яких відомостей про наявність підстав для відступу від засад рівності часток подружжя у їх спільній сумісній власності, які передбачені частинами другою та третьою статті 70 СК України, суд дійшов висновку, що в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя за позивачем слід визнати право власності на 1/2 спірної квартири та задовольнити позов у повному обсязі. На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 3 353,50 грн., який був сплачений при поданні цього позову. На підставі ст.ст. 60, 70 СК України,

Outcome: approved