Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

30.11.2018 року представник позивача [PERSON] - [PERSON]- звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] власника житлового будинку [ADDRESS] про стягнення 29000 грн. В обґрунтування своїх вимог представник позивача зазначав, що 27.12.2017 року позивачем та відповідачем досягнено було усної домовленості укласти договір купівлі - продажу вказаного будинку в майбутньому за 70 000 грн. оформивши угоду в нотаріальному порядку та в рахунок забезпечення виконання договору нею було передано відповідачу 40000 гривень, що підтверджується розпискою. Посилаючись на вимоги ст. 570 ЦК України, представник позивача просив позов задовольнити застосувавши наслідки нікчемності правочину. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги про стягнення авансового платежу в сумі 29000 грн., оскільки 11000 грн. відповідач повернула. Відповідач [PERSON] судовому засіданні позов визнала частково в сумі 23000грн. зазначаючи,що позивач має понести витрати за проживання в будинку та користування комунальними послугами. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши в сукупності всі докази, надані сторонамив межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки порушені права позивача підлягають захисту на підставі ч. 2 ст. 570 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що в підтвердження домовленості укласти договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] з оформленням права власності на покупця позивач [PERSON] передала відповідачу грошові кошти в сумі 40000 гривень, 30000 грн. мали бути передані під час оформлення угоди у нотаріуса, про що було складено відповідну розписку щодо отримання відповідачем авансу. Однак сторони в порушення домовленості в подальшому не уклали між собою в належній формі договір купівлі-продажу спірного житлового будинку, а відповідач не повернула отримані нею в якості авансу кошти в повному обсязі (повернула лише 11000 грн.), що підтверджується наявністю в [PERSON] оригіналів розписок від 20.11.2017 року та 27.12.2017 року. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів та інших правочинів. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). При цьому положення ст. 657 ЦК України встановлюють певні вимоги щодо обов'язкової форми договору купівлі-продажу нерухомого майна. Зокрема, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Тобто, правовідносини при здійсненні оплатної передачі нерухомого майна його власником за грошові кошти іншій особі, а також відповідні наслідки цих правовідносин виникають лише після укладення в письмовій формі договору купівлі-продажу, його нотаріального посвідчення та державної реєстрації. У разі, коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили та не уклали в належній формі окремий договір про завдаток, сплачені в рахунок виконання договору платежі, відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались. Доводи відповідача, що позивач має нести витрати за користування житловим будинком, в якому проживала, комунальні послуги, пов'язані з проживанням в будинку є необґрунтованими та не підтверджені доказами і стосовно цих вимог нею позовних вимог не заявлялося. Враховуючи викладене передані позивачем відповідачці кошти вважаються авансом та підлягають поверненню позивачу в сумі 29000 грн., з відповідачки також підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачкою при зверненні до суду, а саме 704,8 грн. судового збору.

Outcome: approved