Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

30 березня 2021 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що сторони з 13 червня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого спільних дітей не мають. Спільне життя у сторін не склалось, шлюбні відносини фактично припинені з березня 2020 року, і з цього ж часу подружжя проживає окремо через втрату почуття поваги, взаєморозуміння та любові, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки, ведення спільного господарства. Позивач вказує, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим, відповідач влаштовує постійні скандали, не приймає фінансової участі у спільному побуті та навпаки витрачає кошти виключно на свої потреби, що ображає гідність та честь позивача. Зокрема, відповідач, за твердженням позивача, взяла особисті кошти останнього та поклала їх на зберігання на власне ім`я у банківську установу. Позивач стверджує, що розірвати шлюбу в позасудовому порядку у сторін немає можливості, оскільки вони не спілкуються, відповідач відмовляється розривати шлюб через органи ДРАЦС, що зумовило звернення позивача до суду із даним позовом. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2021 року за клопотанням представника відповідача позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу у п`ятиденний строк усунути недоліки позову. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 травня 2021 року продовжено розгляд цивільної справи у зв`язку зі своєчасним та повним усуненням стороною позивача недоліків позову. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав, враховуючи уточнену редакцію позовної заяви. Також позивачем до суду були надіслані додаткові пояснення, в яких він послався на відсутність бажання у відповідача розірвати шлюб сторін, надавши на підтвердження цього переписку сторін в месенджері, вказав, що не може знайти спільну мову з відповідачем та домовитись про спільну зустріч в органах ДРАЦС для розірвання шлюбу в позасудовому порядку, що і зумовило подання даного позову до суду. Відповідач, її представник в судовому засіданні пояснили, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу сторін, однак вважають, що припинення шлюбу має бути здійснено виключно через органи ДРАЦС, оскільки між сторонами немає спору. Крім того, відповідачем подано письмові пояснення по справі, в яких вона вказала, що не заперечує проти розірвання шлюбу, зазначила, що шлюбні відносини між сторонами припинені та спільне господарство не ведеться, а тому відновлення нормальних шлюбних відносин між сторонами неможливе. Разом з тим, відповідач заперечує проти заявлених позивачем підстав позову, оскільки дійсними причинами припинення шлюбних відносин є небажання позивача мати дітей, тобто повноцінну сім`ю, приховування позивачем своїх доходів від відповідача, зради позивача з іншими жінками. Вказала відповідач і на недостовірність посилань позивача про влаштовування відповідачем скандалів, вимагання у позивача коштів, оскільки після переїзду сторін до іншої країни відповідач звільнилась з роботи на вимогу позивача, перенесла операцію, лікувалась, займалась ремонтом у квартирі позивача, а тому не мала об`єктивної можливості працювати. Крім того, послалась відповідач також на те, що позивач вигнав її з квартири, не повернув їй особисті речі. Більш того, зазначаючи, що позивач зловживає своїми процесуальними правами, не бажає вирішити питання про розірвання шлюбу мирним шляхом за спільною заявою відповідним органом ДРАЦС, відповідач просила покласти судові витрати на позивача. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 13 червня 2014 року між сторонами у справі було укладено шлюб, зареєстрований Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції за актовим записом №292, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про укладення шлюбу. У відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України судом встановлено, що сторони по справі не мають спільних малолітніх/неповнолітніх дітей від цього шлюбу. Як встановлено судом в ході розгляду справи на підставі ст.82 ч.1 ЦПК України, не спростовується матеріалами справи і не заперечувалось сторонами, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем наразі остаточно припинені вже близько року, сторони тривалий час мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують тісних стосунків, притаманних подружжю та сім`ї. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність в родині взаєморозуміння, різні погляді на життя, побут та обов`язки кожного із подружжя, втрата почуття любові, зникнення обопільної поваги у сторін один до одного, що негативно впливало на шлюбні відносини, зробивши шлюб в кінцевому рахунку неможливим. Разом з тим, як встановлено судом в ході розгляджу справи, в тому числі з наданих обома сторонами роздруківок їх переписки по електронній пошті та в месенджері, сторони вочевидь не можуть порозумітись та узгодити між собою можливість розірвання їх шлюбу в позасудовому порядку, зокрема шляхом особистого подання спільної заяви про розірвання шлюбу до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану чи нотаріально посвідченої заяви за наявності для цього поважних причин. Означене дозволяє суду дійти висновку, про неможливість розірвання сторонами їх шлюбу в позасудовому порядку органами ДРАЦС, а отже і про необхідність подальшого розгляду справи із ухваленням рішення суду по суті заявлених позовних вимог. Правомірність такого висновку суду підтверджується і тим, що оголошена в судовому засіданні 02 червня 2021 року на місяць перерва в розгляді справи саме для вирішення сторонами питання про розірвання шлюбу в позасудовому порядку шляхом подання відповідних заяв до органу ДРАЦС так і не дозволила сторонам дійти порозуміння з цього приводу. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України. Так, відповідно до ст.ст.7, 18 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення. Положеннями ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється і на підставі шлюбу. Відповідно до ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Нормами ст.ст.24, 56 СК України, ст.51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання. За змістом ст.ст.105, 106, 110 СК України вказана вище форма припинення шлюбу у випадку відсутності у подружжя спільних малолітніх/неповнолітніх дітей та за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу можлива за позовною заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. У відповідності до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст.114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги ту обставину, що подружжя стосунки не підтримує, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично вже припинені тривалий час та більше не відновлювались, сторони не проживають разом, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб не бажає, а відповідач підтримує у цьому позивача, враховуючи інтереси кожного з подружжя, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Крім того, приймаючи до уваги, що відповідачем в тексті її письмових пояснень висловлено намір змінити своє теперішнє прізвище на дошлюбне, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, ст.ст.10, 294 ЦПК України прізвище відповідача, змінене нею при реєстрації шлюбу з позивачем, після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне « [PERSON] ». Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, які складаються зі сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 908 гривень (а.с.1),

Outcome: approved