Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

6 лютого 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], Державної реєстраційної служби України про визнання права власності. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 20.03.2014 року закрито провадження по справі в частині позовних вимог до Державної реєстраційної служби України. В позовних вимогах позивач просила визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 07.11.2000 року, виданого Органом приватизації державного житлового фонду Радянського району м.Києва, наказ/розпорядження № 25239 у зв'язку з його втратою. Визнати за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER], право власності на ? частину [ADDRESS], загальною площею 45 кв.м., у зв'язку з втратою оригінала свідоцтва про право власності на житло. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, по день та час розгляду справи повідомлялась належним чином причини неявки не повідомила. Суд, з урахуванням думки сторони позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача, вважає можливим розглядати справу у його відсутність на підставі ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло квартира яка знаходиться за адресою [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с.5). Відповідно до листа Київського МБТІ від 02.08.2012 року, вбачається, що згідно з даними Київського МБТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON], [PERSON], в рівних долях, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації держжитлофонду Радянського району 07.11.2000 року наказ розпорядження № 25239 (а.с.6). Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 02.04.2013 року Зобовязано [PERSON] не чинити перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] [PERSON]. Визначено порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: виділено у користування [PERSON] кімнату у квартирі [ADDRESS] житловою площею 14,9 кв.м.; виділено у користування [PERSON] кімнату у квартирі [ADDRESS] житловою площею 14,8 кв.м.; місця загального користування у вказаній квартирі: кухню площею 7,7 кв.м., коридор площею 4,8 кв.м., ванну кімнату площею 1,9 кв.м., вбиральню /поєднану/ площею 0,9 кв.м. - залишити у спільному користуванні сторін. (а.с.7-9). Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З копії заяви від 18.10.2011 року вбачається звернення до начальника РУГУ МВС України в м.Києві Гринцевича І.П. Шевченківського району, а саме прохання зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] викрадені документи і в разі неповернення просить відкрити проти неї справу про викрадення документів зафіксованих в актах викликів нарядів міліції (а.с.16). З копії заяви від 03.07.2012 року вбачається звернення до прокурора Нечипоренко С.І. Шевченківського району, а саме прохання зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] викрадені документи (а.с.17). З копії постанови РУ ГУ МВС України в м.Києві вбачається, відмова в задоволенні заяви [PERSON] від 02.10.2011 року про порушення кримінальної справи за ознаками злочину передбаченого 357 КК України відносно [PERSON] (а.с.18). Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1,2 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У зв'язку із вищенаведеним, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про визнання права власності за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER], на ? частину [ADDRESS], загальною площею 45 кв.м., оскільки в справі наявні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності позивача на ? частину [ADDRESS], загальною площею 45 кв.м.. Позовні вимоги позивачки стосовно визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 07.11.2000 року, виданого Органом приватизації державного житлового фонду Радянського району м.Києва, наказ/розпорядження № 25239 у зв'язку з його втратою, не підлягають задоволенню, оскільки будь-які правові підстави для визнання не дійсним вказаного свідоцтва відсутні, крім того, в даному випадку відсутні правові підстави і вони не зазначені в позові. Крім того, в даному випадку захист порушеного права позивача відбувається шляхом визнання за нею права власності на ? частину [ADDRESS], загальною площею 45 кв.м.. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 15, 328, 369, 392 ЦК України та

Outcome: partial