Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

29.09.2015 року ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» звернулось до Теплицького районного суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсною угоди від 31 серпня 2010 року, якою припинено дію договору оренди землі від 30 квітня 2005 року, укладеного між відповідачем та ТОВ «Янів» строком на 10 років, зареєстрованого Теплицьким відділенням Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 15 червня 2006 року за №040683000109. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» є правонаступником всіх прав та обов'язків ТОВ «Янів», припиненого за рішенням власника, шляхом приєднання до позивача. Відповідно п. 10.6 Статуту ТОВ «Янів» виконавчим органом товариства, що здійснює управління його поточною діяльністю, є директор, а згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців посаду директора ТОВ «Янів» станом на серпень 2010 року обіймав [PERSON], який не підписував угоди від 31 серпня 2010 року, так як це суперечило інтересам ТОВ «Янів» та ставило під загрозу здійснення виробничої діяльності в наступному. За заявою ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» про фальсифікацію(підробку) угод про розірвання договору оренди землі було відкрито кримінальне провадження № 12014020280000107, в ході якого було підтверджено, в тому числі висновком технічної та почеркознавчої експертизи, що угоди підписані не директором [PERSON], і відтиск печатки ТОВ «Янів» на угоді про розірвання договору оренди нанесено не печаткою ТОВ «Янів», а іншою. Представник позивача вважав, що визначена сукупність обставин свідчить про порушення сторонами при укладенні договору ч.2 ст.207 ЦК України( в редакції на час укладення угоди) та є підставою для визнання недійсною угоди від 31 серпня, 2010 року. Ухвалою судді Теплицького районного суду від 23 листопада 2016 року цивільну справу № 144/1340/15-ц за позовом ТОВ «ПК «Зоря Поділля» до [PERSON] про визнання правочину недійсним було передано до Гайсинського районного суду Вінницької області для судового розгляду та вирішення по суті. В судове засідання представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 18 жовтня 2016 року, не з'явилась, направила на адресу суду заяву, в якій просить провести розгляд справи у її відсутність за наявними в матеріалах справи доказами, клопотання про допит свідка [PERSON] просить залишити без розгляду (а.с.190). Від представника відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, надійшли письмові доповнення до заперечення проти позову (а.с.193-195, 196-2225), заява про застосування строку позовної давності (а.с.192). Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просила суд відмовити повністю у задоволенні позову ТОВ «ПК «Зоря Поділля» до [PERSON] про визнання правочину недійсним з підстав, викладених у запереченнях на позов відповідача та його представника. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, її інтереси в суді представляла представника відповідача [PERSON] З урахуванням позицій сторін, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне в позові відмовити з таких міркувань. Доведено, що 30 квітня 2005 року між ТОВ «Янів» та відповідачем [PERSON] було укладено договір оренди землі на строк 10 років. 15 червня 2006 року Теплицьким відділенням Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» проведено державну реєстрацію укладеного договору оренди землі та вчинено запис в Державному реєстрі земель №040683000109 (а.с.9-10). 31 серпня 2010 року між ТОВ «Янів» та відповідачем [PERSON] було підписано спірну угоду про розірвання вказаного договору оренди землі, цю угоду було зареєстровано у відділі Держкомзему у Теплицькому районі 24 січня 2012 року за №052370004003749 ( а.с.7). ТОВ «Янів» згідно із витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців припинено 02 грудня 2013 року та правонаступником стало ТОВ «ПК «Зоря Поділля», тобто до позивача перейшло усе майно, права та обов'язки від ТОВ «Янів» з 02 грудня 2013 року(а.с.48-49). Також, в п.2.10 статуту ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» вказано, що товариство є правонаступником всіх прав та обов'язків ТОВ «Янів», припиненого внаслідок реорганізації шляхом приєднання до товариства (а.с.50-52). За змістом ч.1 та ч.2 ст.104 ЦК України(в редакції, що діяла на грудень 2013 року) юридична особа припиняється в результаті передання свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення); юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Відповідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 27 серпня 2010 року керівником ТОВ «Янів» вказано [PERSON], а головою комісії з припинення або ліквідатором вказано [PERSON], з 03 серпня 2010 року ТОВ «Янів» за рішенням засновників перебуває в стані припинення (а.с. 48-49). На підтвердження своїх вимог позивач посилається на висновок експертів за результатами судово-почеркознавчої експертизи № 2067/2068/14-21 від 22 грудня 2014 року, відповідно якого досліджувані підписи на угоді про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеної між ТОВ «Янів» та відповідачем [PERSON] №040683000109, виконано не самим [PERSON], а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON]; та на висновок експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи № 2231/14-21 від 17 лютого 2015 року, відповідно якого відтиск печатки ТОВ «Янів» на угоді про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеної між ТОВ «Янів» та відповідачем [PERSON] №040683000109, який надано на дослідження в графі орендар нанесені рельєфним кліше. Відтиск печатки ТОВ «Янів» на угоді про розірвання договору оренди землі між ТОВ «Янів» та власниками земельних ділянок у тому числі й [PERSON], які надані на дослідження, в графі «Орендар» нанесено не печаткою ТОВ «Янів». Вказані висновки експертів містяться у матеріалах кримінального провадження № 12014020280000107 від 05 грудня 2014 року, досудове розслідування в якому не завершено. Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами(ч.2 ст.207 ЦК України). Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивача на висновки експертів № 2067/2068/14-21 від 22 грудня 2014 року та № 2231/14-21 від 17 лютого 2015 року, які містяться в матеріалах кримінального провадження № 12014020280000107, не заслуговує уваги, оскільки відповідно до ст.66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом; а ч.1 ст.143 ЦПК України визначено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі; тому копії цих експертиз суд визнає недопустимими доказами. При цьому підстав для звільнення від доказування цієї обставини(не підписання [PERSON] спірних угод) у зв'язку з проведенням експертиз в кримінальному провадженні ЦПК України не передбачено. А також, вказані висновки не підтверджують обставин не укладення угоди між ТОВ «Янів» та [PERSON] 26 серпня 2010 року, оскільки у висновках не зазначено, що досліджувалась спірна угоди між ТОВ «Янів» та [PERSON] Крім того, ухвалою Теплицького районного суду від 21 червня 2016 року за клопотанням позивача було призначено почеркознавчу експертизу(а.с.166), оплату за проведення якої було покладено на ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля», однак, почеркознавчу експертизу проведено не було у зв'язку з тим, що позивач не оплатив проведення цієї експертизи. У відповідності до абз.2 ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо, відеозапису та іншими доказами; рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Пунктом 12 постанови №9 від 06 листопада 2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звернуто увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «Продовольча компанія «Зоря Поділля» не доведено допустимими доказами(ч.2 ст.59 ЦПК України), що 31 серпня 2010 року ТОВ «Янів», правонаступником якого є позивач, угоду з відповідачем [PERSON] не укладало, оскільки копії висновків експертів № 2067/2068/14-21 від 22 грудня 2014 року та № 2231/14-21 від 17 лютого 2015 року, є недопустимими доказами, а інших доказів суду не надано. Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, то суд виходить з положень абз.3 п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» , відповідно якого встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього, і вважає, що в позові необхідно відмовити саме з підстави його не доведення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed