Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

30.06.2015 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON]Р.о., [PERSON]Я.к., [PERSON] про стягнення суми боргу за Договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач просить стягнути з відповідачів на її користь 717\~217 доларів США, в рахунок задоволення позовних вимог, звернути стягнення на предмет іпотеки нежитлові приміщення 1-го поверху № 73-1,73-2,73-7,73-8,73-9 в літ А-9 загальною площею, що розташовані за адресою : Харківська обл.пр. Пятдесятиріччя ВЛКСМ буд. 72 із застосуванням визначеної ст. 38 Закону України « Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю [PERSON] права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцю на її власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності, або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу. Передати предмет іпотеки нежитлові приміщення в управління позивача на період його реалізації, звільнити предмет іпотеки від майна та речей іпотекодавця. (т.1 а.с. 2-6) 14.01.2016р. [PERSON] уточнила позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів на її користь неповернуту частину позичених коштів, збільшену на 3 % річних, проценти за користування позикою та неустойку в сумі, еквівалентній 1067 937 доларів США за курсом НБУ на день ухвалення рішення по справі. (т.1 а.с.102-106) 09.11.2016р. [PERSON] уточнила позовні вимоги і просить звільнити належне позивачу на праві власності майно- нежитлові приміщення 1-го поверху № 73-1,73-2,73-7,73-8,73-9 в літ А-9, що розташовані за адресою : м. Харків пр. Пятдесятиріччя ВЛКСМ буд. 72 від колишньої власниці відповідача [PERSON]Я.к. її майна та речей, а також майна та речей будь-яких інших осіб, що знаходяться там з її дозволу чи згоди або без таких дозволу або згоди (т.1 а.с. 151-153) 27.04.2018р. [PERSON] остаточно уточнила позовні вимоги до [PERSON]Р.о. , [PERSON]Я.к., [PERSON], 3-я особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] , в якому просить відповідача [PERSON]Я.к. визнати такою, що втратила право користування нежитловими приміщеннями 1-го поверху № 73-1,73-2,73-7,73-8,73-9 в літ А-9 , що розташовані за адресою : м. Харків пр. Пятдесятиріччя ВЛКСМ буд. 72. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 07 травня 2012 року між позивачем [PERSON] і відповідачами укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за реєстровим № 1278. За умовами вказаного договору позивач передав у власність відповідачів 468000,0 гривень, що на момент укладення договору позики за згодою сторін складає еквівалент 58500,00 доларів США. Позичальники зобовязались солідарно повернути позикодавцю зазначені кошти не пізніше 07 травня 2013 року. Згодом відповідачі знову звернулись до позивача із проханням позичити ще кошти, у звязку з чим 15 травня 2013 року між сторонами по справі укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за реєстровим № 1122. За умовами вказаного договору загальна сума боргу за договором позики становить 522000,0 гривень, що на момент укладення договору позики складає за згодою сторін еквівалент 65250,0 доларів США. Під час дії зазначеного договору позики, відповідачі знову звернулись до позивача із проханням позичити ще кошти, у звязку з чим 22 жовтня 2013 року між сторонами по справі укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до договору позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за реєстровим № 2570. За умовами вказаного вище договору, відповідачі отримали від позивача в позику валютні цінності на суму 576000,0 гривень, що на момент укладення договору позики складає за згодою сторін еквівалент 72000 доларів США. Відповідачі зобовязались повернути позику не пізніше 15 травня 2014 року, сторони по справі узгодили графік погашення позики. В забезпечення виконання відповідачами зобовязань за договором позики, між сторонами по справі і [PERSON] 22 жовтня 2013р. укладений договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] поручився перед позивачем за повернення відповідачами [PERSON] позичених коштів, і став солідарним із ним боржником за зобовязанням повернути позивачеві кошти, а також сплатити проценти за користування ними, неустойку та компенсацію збитків Встановлений договором позики термін виконання відповідачами зобовязань з повернення позивачеві позичених коштів скінчився 15 травня 2014 року. З метою забезпечення виконання боржниками зобовязань за договором позики від 07 травня 2012р. за реєстровим № 1278, того ж дня [PERSON]Я.к. і [PERSON] було укладено іпотечний договір від 07 травня 2012р., посвідчений нотаріусом [PERSON] за реєстровим № 1280. При укладенні вказаних двох додатковим договорів до договору позики від 07 травня 2012 р., боржник [PERSON] та кредитор [PERSON] в частинах збільшення суми позики за договором позики одночасно вносили зміни і до правочину, що забезпечував основне зобовязання, про що між ними біло укладено два додаткових договори про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 07 травня 2012 р. За умовами іпотечного договору, в забезпечення виконання зобовязання [PERSON], [PERSON] з повернення кредитору боргу за договором позики, [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку нежитлові приміщення 1-го поверху № 73-1,73-2,73-7,73-8,73-9 в літ А-9 що розташовані за адресою : м. Харків пр. Пятдесятиріччя ВЛКСМ буд. 72. В якості додаткового забезпечення виконання боржниками зобовязань за договором позики, між [PERSON] і [PERSON] 22 жовтня 2013 р. був укладений договір поруки, відповідно до умов якого останній поручився перед кредитором за повернення боржниками позичених коштів і став солідарним із ними боржником за зобовязанням повернути [PERSON] кошти, а також сплатити проценти за користування ними, неустойку та компенсацію збитків. З моменту укладення договору позики 07 травня 2012 р., [PERSON] і [PERSON] були здійснені часткові повернення позичених коштів : з 07 червня 2012 р. по 07 квітня 2013р. у строки, передбачені порядком повернення коштів, визначену договором позики, в сумі 12400 доларів США, а платіж, що був визначений договором позики на 07 травня 2013 року боржники не здійснили в повному обсязі, повернувши замість належних 46100 доларів США лише 1\~100 доларів США. З моменту укладення 15 травня 2013 договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики боржниками з 15 червня 2013р. по 15 жовтня 2013 р. відповідно у строки, передбачені порядком повернення коштів, визначеному договором про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики було повернуто 5625 доларів США, а платіж, призначений на 15 листопада 2013 р. вони не здійснили. Взагалі після укладення 22 жовтня 2013 р. договору про внесення змін та доповнень № 2 до договору позики боржниками повернуто лише 545 доларів США, після чого боржники припинили виконувати свої зобовязання з повернення позичених коштів. [PERSON] дозволила боржникам відстрочити виконання зобовязання с повернення коштів до 31 грудня 2014 року. Всього боржники повернули 19670 доларів США. Неповернутими залишились кошти в сумі, еквівалентній 52\~330 доларів США. 23 червня 2015 року [PERSON] засобами поштового звязку направила боржникам [PERSON] та [PERSON] письмову вимогу про добровільне звільнення нежитлових приміщень, що є предметом іпотеки, яка була отримана [PERSON] 03 вересня 2015р. Пунктом 13 іпотечного договору встановлено, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобовязання за цим договором або за договором позики у встановлений іпотекодержателем термін, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки, що є предметом цього договору. Сторони домовились визначити такі можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки як, зокрема, набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем. Згідно ч.4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобовязання є недійсними. Кредитор [PERSON] більше не вправі вимагати від боржників виконання основного зобовязання, оскільки її майнові вимоги до боржників вже задоволені за рахунок переданого їй в іпотеку нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У своїй уточненій зустрічній позовній заяві від 05 березня 2018 року [PERSON] зазначила, що з березня 2017 року нею спірні нежитлові приміщення були звільнені від речей та майна, і з цього часу вона фактично не використовує спірні нежитлові приміщення. Позивач вважає, що дії відповідача, а саме звернення до суду з позовом про визнання переходу права власності незаконним та анулювання запису про державну реєстрацію права власності, свідчать лише про бажання [PERSON] уникнути відповідальності за невиконання зобовязання з повернення [PERSON] позичених коштів, залишивши у своєму користуванні і грошові кошти, і спірні нежитлові приміщення. 11.11.2016 р. [PERSON]Я.к. звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], 3-я особа [PERSON] про визнання прострочки кредитора, стягнення з [PERSON] розрахункову компенсацію, встановлену товарознавчою-будівельною експертизою. (т.2 а.с.18-19) Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 31 травня 2017 р. зустрічну позовну заяву [PERSON]Я.к. від 11.11.2016р. визнано неподаною та повернуто позивачу, а також повернуто заяву про забезпечення позовних вимог (т.2 а.с.136-137, 138-139) 07.12.2018р. [PERSON]Я.к. звернулась до суду з уточненим зустрічним позовом до [PERSON], 3-і особи [PERSON], [PERSON]Р.о., приватний нотаріус Київського нотаріального міського округу [PERSON] про визнання дій приватного нотаріуса [PERSON] і [PERSON] незаконними, та стягнення з [PERSON] розрахункову компенсацію, встановлену товарознавчою-будівельною експертизою (т.2 а.с.46-48) 18.07.2017 р. [PERSON]Я.к. звернулась до суду із уточненим зустрічним позовом до [PERSON], 3-я особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання переводу права власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 73-1,73-2,73-7,73-8,73-9 в літ А-9 що розташовані за адресою : м. Харків пр. Пятдесятиріччя ВЛКСМ буд. 72 незаконним і анулювання запису № 17151783 від 28.10.2016р. про державну реєстрацію права власності на імя [PERSON] на зазначені нежитлові приміщення. (т.2 а.с. 155-157) Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] 07.09.2017р. подала до суду заперечення проти зустрічного позову (т.2 а.с. 176-180), категорично не згодна із зустрічним позовом, заперечує проти його задоволення. Позивач [PERSON] 18 травня 2018 року подала до суду письмову заяву, в якій зазначила, що підтримує уточнену позовну заяву в редакції 26 квітня 2018 року та просить задовольнити її в повному обсязі, справу за її позовом , а також за зустрічним позовом [PERSON] розглядати за її відсутності. (т.4 а.с. 43). В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] підтримав зустрічний позов [PERSON], просив його задовольнити. Позов [PERSON] вважає безпідставним, незаконним, а тому просив в задоволенні позову відмовити. Позивач [PERSON] не визнала в повному обсязі зустрічну позовну заяву, заперечувала проти її задоволення, про що виклала в письмовій заяві. Приватний нотаріус КМНО [PERSON] подала до суду письмові заперечення, проти зустрічного позову заперечувала, просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] Представник відповідача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі довіреності ( т.1 а.с. 64-65) подала до суду письмові пояснення щодо позову [PERSON], в яких підтримали позовні вимоги і не заперечували проти їх задоволення. (т.1 а.с. 73) Суд, вислухавши пояснення представника відповідача [PERSON]- [PERSON], свідка [PERSON], вивчивши матеріали цивільної справа, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 07 травня 2012 року між позивачем [PERSON] і відповідачами укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за реєстровим № 1278. За умовами вказаного договору позивач передав у власність відповідачів 468000,0 гривень, що на момент укладення договору позики за згодою сторін складає еквівалент 58500,00 доларів США. Позичальники зобовязались солідарно повернути позикодавцю зазначені кошти не пізніше 07 травня 2013 року. (т.1 а.с.7) Згодом відповідачі знову звернулись до позивача із проханням позичити ще кошти, у звязку з чим 15 травня 2013 року між сторонами по справі укладено договір про внесення змін та доповнень № 1 до договору позики, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за реєстровим № 1122. За умовами вказаного договору загальна сума боргу за договором позики становить 522000,0 гривень, що на момент укладення договору позики складає за згодою сторін еквівалент 65250,0 доларів США. (т.1 а.с.8) Під час дії зазначеного договору позики, відповідачі знову звернулись до позивача із проханням позичити ще кошти, у звязку з чим 22 жовтня 2013 року між сторонами по справі укладено договір про внесення змін та доповнень № 2 до договору позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за реєстровим № 2570. За умовами вказаного вище договору, відповідачі отримали від позивача в позику валютні цінності на суму 576000,0 гривень, що на момент укладення договору позики складає за згодою сторін еквівалент 72000 доларів США. Відповідачі зобовязались повернути позику не пізніше 15 травня 2014 року, сторони по справі узгодили графік погашення позики. (т.1 а.с. 9) В забезпечення виконання відповідачами зобовязань за договором позики, між сторонами по справі і [PERSON] 22 жовтня 2013р. укладений договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] поручився перед позивачем за повернення відповідачами [PERSON] позичених коштів, і став солідарним із ним боржником за зобовязанням повернути позивачеві кошти, а також сплатити проценти за користування ними, неустойку та компенсацію збитків (т.1 а.с.10) Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно за ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Встановлений договором позики термін виконання відповідачами зобовязань з повернення позивачеві позичених коштів скінчився 15 травня 2014 року. З метою забезпечення виконання боржниками зобовязань за договором позики від 07 травня 2012р. за реєстровим № 1278, того ж дня [PERSON]Я.к. і [PERSON] було укладено іпотечний договір від 07 травня 2012р., посвідчений нотаріусом [PERSON] за реєстровим № 1280, згідно якого іпотекодавець [PERSON] передає в іпотеку іпотекодержателю [PERSON] нежитлові приміщення 1-го поверху № 73-1,73-2,73-7,73-8,73-9 в літ А-9 що розташовані за адресою : м. Харків пр. Пятдесятиріччя ВЛКСМ буд. 72. (т.1 а.с.14-15) При укладенні вказаних двох додатковим договорів до договору позики від 07 травня 2012 р., боржник [PERSON] та кредитор [PERSON] в частинах збільшення суми позики за договором позики одночасно вносили зміни і до правочину, що забезпечував основне зобовязання, про що між ними біло укладено два додаткових договори про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 07 травня 2012 р. (т.1 а.с. 16-17) За умовами іпотечного договору, в забезпечення виконання зобовязання [PERSON], [PERSON] з повернення кредитору боргу за договором позики, [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку нежитлові приміщення 1-го поверху № 73-1,73-2,73-7,73-8,73-9 в літ А-9 що розташовані за адресою : м. Харків пр. Пятдесятиріччя ВЛКСМ буд. 72. (т.1 а.с. 18-20) З моменту укладення договору позики 07 травня 2012 р., [PERSON] і [PERSON] були здійснені часткові повернення позичених коштів. [PERSON] дозволила боржникам відстрочити виконання зобовязання с повернення коштів до 31 грудня 2014 року. Всього боржники повернули 19670 доларів США. Неповернутими залишились кошти в сумі, еквівалентній 52 330 доларів США. 23 червня 2015 року позивач [PERSON] направила боржникам [PERSON] і [PERSON] вимогу про добровільне звільнення нежитлових приміщень, що є предметом іпотеки (т.1 а.с. 24-33). Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.07.2015р. відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с.41) Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.03.2016р. провадження по справі зупинено до набрання законної сили рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договорів недійсними (т.1 а.с. 127) Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.03.2016р. у задоволенні позову [PERSON] про визнання вищезазначених угод недійсними відмовлено. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29.08.2016р. провадження по справі відновлено. (т.1 а.с. 137) Згідно копій розписок , завірених судом, наданих суду представником відповідача [PERSON] [PERSON], [PERSON] частково повернула позивачу [PERSON] борг в сумі 19\~650 доларів США. Суд приймає ці розписки , як належний доказ, який не оспорюється позивачем [PERSON] (т.2 а.с. 20-38). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 307,321 ЦК України). За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. За ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власникові право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, навіть якби ці порушення і не були повязані з позбавленням володіння. Припинення права власності особи на нежитлове приміщення припиняє його право на користування ним за відсутності інших для цього підстав. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Суд не приймає, як доказ повернення боргу на суму 3\~895 доларів США, фото розписки про повернення [PERSON] частки боргу позивачу [PERSON], оскільки оригінал розписки не було надано суду. (т.2 а.с. 39). Суд критично відноситься до пояснень свідка [PERSON] Кенана про те, що 11 вересня 2014 року [PERSON] отримала від [PERSON] в рахунок повернення боргу за договором позики 3\~895,0 доларів США, про що було складено розписку, зроблено фото цієї розписки, а через деякий час оригінал розписки було знищено [PERSON]. Свідок є родичем відповідачів, є зацікавленою особою, а тому суд не приймає пояснення цього свідка , як доказ. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2017 р. провадження по справі зупинено до набрання законної сили рішення чи ухвали Окружного адміністративного суду м. Києва по адміністративній справі за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про скасування державної реєстрації.(т.2 а.с.82-83) Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2017р. скасовано ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 02 лютого 2017р., справу направлено до суду для продовження розгляду (т.2 а.с. 122-124) Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 липня 2017 р. прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності, зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання переводу права власності незаконним. (т.2 а.с. 161) Суд вважає зустрічну позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] [PERSON] посилається на незаконність реєстрації права власності [PERSON] на нежитлові приміщення, та зазначає , що [PERSON] мала право звернути стягнення на предмет іпотеки лише після вирішення судом суми заборгованості та приватний нотаріус [PERSON] не мала права здійснювати державну реєстрацію прав на нерухоме майно, оскільки не проводила первинну нотаріальну дію з нерухомим майном. Чинним законодавством встановлено, що право на звернення до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), цивільному кодексі України (ст. 16) [PERSON] не надала докази того, яким чином оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності порушує її права , як боржника. [PERSON] свої зобовязання з повернення боргу належним чином не виконала, то кредитор набула права на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, для чого звернулася до приватного нотаріуса із відповідною заявою про реєстрацію за нею права власності. Рішення приватного нотаріуса від 28 жовтня 2016 р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень законне. Згідно п.13 іпотечного договору про задоволення вимог іпотекодержателя, в якому зазначено, що право звернення стягнення на предмет іпотеки виникає у іпотекодержателя при невиконанні іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобовязання по поверненню позики за договором позики у встановлений іпотекодержателем термін. Отже у [PERSON] виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки свої зобовязання з повернення позичених коштів [PERSON] і [PERSON] належним чином не виконали навіть після отримання 03 вересня 2015р. [PERSON] письмової вимоги [PERSON] про усунення порушення виконання зобовязань за договором позики з викладом стислого змісту порушених зобовязань, вимогою про виконання порушеного зобовязання у 30-ти денний строк з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі її невиконання. Факт наявності прострочення виконання зобовязань з повернення позичених коштів є безспірним. Згідно діючого законодавства державними реєстраторами є громадяни України, з вищою освітою за спеціальністю «правознавство», відповідають кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з субєктом державної реєстрації прав, а також нотаріуси та державні виконавці. При цьому Закон розмежовує повноваження нотаріуса, як державного реєстратора в результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном чи обєктом незавершеного будівництва , та нотаріуса , як державного реєстратора без вчинення нотаріальної дії. При реєстрації за [PERSON] права власності на нежитлові приміщення, приватний нотаріус [PERSON] виконувала повноваження державного реєстратора та виконувала реєстраційну дію стосовно нерухомого майна. Підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] суд не вбачає. На підставі викладеного, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] і відмовляє в задоволенні зустрічного позову [PERSON] При зверненні до суду позивач понесла судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 3654,00 грн. (а.с.1 т.1), а також по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду, у розмірі 320,00 грн.. Ухвалою суду від 31.05.2017 року за заявою [PERSON] їй повернуто надмірно сплачену суму судового збору у розмірі 3102 грн. 80 коп., в звязку зі зменшенням позовних вимог, до однієї вимоги немайнового характеру (а.с.142-143 т.2). Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та стягує на користь позивача з відповідача [PERSON]Я.к. судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 871 грн. 20 коп. (551 грн. 20 коп.+ 320,00 грн.). Понесені відповідачем судові витрати суд покладає на відповідача, в звязку з відмовою у задоволенні зустрічного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved