Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

29 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 01 березня 2014 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбних відносин мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. На теперішній час вони з відповідачем фактично припинили шлюбні відносини та проживають окремо. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні, вона піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач сплачує аліменти на її користь на утримання сина. Також акцентувала увагу суду на те, що, [PERSON] чинить їй перешкоди у здійсненні заходів, спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зокрема відмовляється надати дозвіл на виїзд сина за кордон для відпочинку та оздоровлення, оскільки останній часто хворіє застудними захворюваннями і за рекомендаціями лікарів йому необхідне періодичне перебування на морі. До того ж, виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню її світогляду та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку. Додала і те, що відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, не пояснюючи причини. Це, на її думку, створює перешкоду та суперечить інтересам дитини, оскільки вона планує поїздку з дитиною до Російської Федерації, де в неї є родичі та в країни дальнього зарубіжжя для його оздоровлення. Просить суд надати їй дозвіл на виїзд неповнолітнього сина - [PERSON] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя до досягнення ним повноліття без дозволу (згоди) та без супроводу батька дитини - [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник уточнили позовні вимоги та просили суд позов задовольнити, надавши [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина - [PERSON] за межі України до Російської Федерації до досягнення ним повноліття без дозволу (згоди) та без супроводу батька дитини - [PERSON] Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Відповідач вказав, що бажає приймати участь у вихованні дитини, не створював перешкод у виїзді дитини за кордон. Позивач, жодного разу не зверталась до нього за наданням дозволу на виїзд сина за кордон, та не надавала йому інформації, що [PERSON] потребує лікування за кордоном. Він не має наміру перешкоджати сину у виїздах за кордон, але винесення рішення про надання дозволу на такий виїзд без його згоди до повноліття дитини, порушить його права, як батька. Він бажає всією сім'єю виїхати за кордон до родичів, оскільки вони є подружжям та приймати участь у вихованні сина. Просить суд в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача: Органу опіки та піклування Южноукраїнської міської ради Миколаївської області заперечувала проти задоволення позову, вважаючи недоцільним надання позивачу вказаного дозволу, оскільки [PERSON] має намір нотаріально завірити заяву на виїзд малолітнього сина [PERSON] за межі України, тобто до Російської Федерації. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2014 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Як зазначає позивач, отримати згоду на виїзд дитини за кордон, а саме до Російської Федерації, де проживають її родичі для відпочинку та оздоровлення сина, у чоловіка вона не може, оскільки він безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за кордон. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231(із змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Також діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі. З огляду на викладене суд, ухвалюючи рішення, позбавлений можливості задовольнити позов, оскільки позивач не визначила загальний термін надання такого дозволу, не зазначила при цьому часового проміжку перебування дитини у іноземній державі. Крім того, позивачем не надано доказів, що вона дійсно має намір здійснити виїзд саме до Російської Федерації, при цьому [PERSON] не надано доказів що у Російській Федерації дійсно проживають її родичі. Також, доказів наявності у позивача коштів достатніх для оплати переїзду її та дитини за кордон, оплату проживання протягом певного терміну під час перебування за кордоном, та повернення до України позивач не надала. Також згідно копії висновку органу опіки і піклування Южноукраїнської міської ради про недоцільність надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON] за межі України без згоди батька від 17.08.2016 року, орган опіки та піклування Южноукраїнської міської ради вважає за недоцільним надати дозвіл [PERSON] на тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON], [INFO] за межі України без дозволу (згоди) та без супроводу батька дитини [PERSON] (а.с. 56-57). Окрім того, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Згідно ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно із положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Таким чином, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею шістнадцятирічного віку та без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Слід зазначити і те, що таке рішення не позбавляє позивача права заявляти вимоги про надання дозволу за рішенням суду на виїзд дитини за кордон із наведенням обґрунтування такого виїзду та зазначенням конкретного проміжку часу виїзду.

Outcome: dismissed