Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

29 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вказавши, що з 16.07.015 року він був звільнений з посади директора з адміністративно-господарської частини Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова» Національної академії медичних наук України за п. 1 ст. 36 КЗпПУ за згодою сторін. На момент звільнення йому не було виплачено заборгованість із заробітної плати в сумі 7904 грн. 92 коп., які він просить стягнути з відповідача. Крім того, в зв'язку із затримкою належних до виплати сум, просить стягнути 68348 грн. 01 коп. середнього заробітку за період з 16.07.2015 року по 29.04.2016 року. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просять його задоволити. Представник відповідача позов визнала частково, пояснивши, що 16.07.2015 року [PERSON] був звільнений з роботи за згодою сторін. Позивач не звертався в касу установи, щоб отримати нараховану заробітну плату. Вказані кошти були перераховані на депонентний рахунок. Відповідач неодноразово направляв на адресу позивача листи з нагадуванням про отримання належних при звільненні сум. Вважає, що вини установи у не проведенні розрахунку з позивачем в день звільнення не має, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Крім того, вважає, що позивач пропустив 3-місячний строк для звернення до суду. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 170/2-н від 16.07.2015 року [PERSON] звільнений з посади директора з адміністративно-господарської частини Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова» Національної академії медичних наук України за п. 1 ст. 36 КЗпПУ за згодою сторін. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строк, визначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 116 ч. 1 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення працівника. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що при звільненні [PERSON] не отримав всіх належних йому до виплати сум, в зв'язку з чим на користь останнього слід стягнути 7904 грн. 92 коп. За змістом ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи. Виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджується кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст.ст.58,59 ЦПК України). Позивач в судовому засіданні не довів, що в день звільнення звертався в касу установи і йому було відмовлено у виплаті належних йому при звільненні сум. Натомість, заперечуючи проти позову, представник відповідача надав листи, згідно із якими [PERSON] неодноразово повідомлявся, що належні йому кошти перераховані на депонентний рахунок, відповідно до постанови НБУ №637 від 15.12.2004 року і будуть повернуті йому за особистою заявою. Щодо посилання представника відповідача на пропуск строку позовної давності, то відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, доводи відповідача про пропущення позивачем строку на звернення до суду з позовом є безпідставними. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що з Державної установи «Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова» Національної академії медичних наук України на користь [PERSON], слід стягнути 7904 грн. 08 коп. заробітної плати з утриманням з цієї суми належних податкових платежів.

Outcome: approved