Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

30.04.2014 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 21.07.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № NKVZAK 14365190, за яким відповідач отримав кредит на суму 106939,75 грн. зі сплатою відсотків 20,04% на рік з кінцевим строком повернення 19.07.2013 року. Також позичальник надав в заставу автомобіль KIA Sportage 2.0 2008 року випуску, який належить йому на праві власності. 04.09.2012 року було укладено Додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої сума заборгованості, що виникла у період з дати надання Позичальнику кредиту до дати підписання Додаткової угоди зменшено на 2746,00 грн., пеня у розмірі 2746,00 грн. Враховуючи, що відповідач і надалі умови кредиту не виконував належним чином, через що утворилась заборгованість станом на 10.04.2014 року у сумі 37694,47 грн., що дає позивачу право на звернення стягнення на предмет застави. В судове засідання представник позивача не з»явився, в своїй заяві зазначив, що підтримує позовні вимоги просить задовольнити позов, розглянувши справу у його відсутність. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчать письмові повідомлення, причини неявки суду невідомі. Згідно ст. 74 ч 5 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою реєстрації місця проживання, вважається, що судовий виклик вручений їм належним чином. Оцінивши та дослідивши письмові докази по цивільній справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. 21.07.2008 року між Приватбанком та відповідачем було укладено кредитно-заставний договір № NKVZAK14365190, за яким відповідач отримав кредит на суму 106939,75 грн. зі сплатою відсотків 20,04% на рік з кінцевим строком повернення 19.07.2013 рік. Відповідно до п. 8.1, 17.9 Договору - позичальник надав Банку в заставу автомобіль KIA Sportage 2.0 2008 року випуску, який на праві власності належить [PERSON] ( а.с. 10-14). Відповідно до Додаткової угоди № 1 до кредитного договору № NKVZAK14365190 від 04.09.2012 року сума заборгованості, що виникла у період з дати надання Позичальнику кредиту до дати підписання Додаткової угоди зменшено на 2746,00 грн., пеня у розмірі 2746,00 грн., установлено новий графік погашення кредиту. Строк повернення кредиту збільшено до 19.07.2015 року (а.с.18-19). З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, а також сплати відсотків за користування ним та комісії. В зв'язку з цим, станом на 10.04.2014 рік виникла заборгованість по кредитному договору, а саме : - заборгованість за кредитом - 34536.74 грн.; - заборгованості по процентам -924.03 грн. ; - заборгованості по комісії - 135.92 грн.; - пені - 64.71 грн.; - штраф (фіксована частина) -, 250. грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості, а тому вказана сума на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України підлягає стягненню з відповідача. Виходячи з аналізу ч. 2 ст. 549 ЦК України, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов'язання. За змістом цього зобов'язання нарахування процентної (розрахункової) частини штрафу пов'язане не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення платежів), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобов'язання (1783,07 грн.), тому дана вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу , автомобіль - легковий універсал-В KIA Sportage 2.0 2008 року випуску, державний номер [NUMBER] на праві власності зареєстровано за [PERSON] (а.с.21). Статтею 1054 ч 2 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1050 ч 2 ЦК України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Відповідно договору укладеного сторонами заставодержатель має право у випадку невиконання заставодавцем зобов'язань за кредитним договором звернути стягнення на предмет застави, реалізувати його відповідно до цього договору та за рахунок вирученої від реалізації предмета застави суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушення м зобов'язанням, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з звернення стягнення і реалізацією предмета застави. Згідно Закону України «Про заставу» передбачено звернення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави, встановлено, що вибір способу звернення стягнення на предмет застави здійснюється заставодержателем на його розсуд. Змістом частини 1 ст. 591 ЦК України передбачено, що реалізація предмета застави, на який звернено стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» зазначено, що у разі задоволення судом позову, про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження у рішення суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону. Згідно ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Одним із способів звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою або на публічних торгах. Позивачем дотримані вимоги повідомлення про повідомлення порушення основного зобов'язання. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати.

Outcome: partial