Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

3.01.2017 року позивач звернулась з вказаним позовом до відповідача посилаючись на те ,що 25 вересня 2010 року із відповідачем, [PERSON] , вони уклали шлюб , який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області , актовий запис № 433 від 25.09.2010 р. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO]. 3липня 2016 року на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області шлюб між ними та [PERSON] розірвано. Після розлучення, дитина, [PERSON], за усною домовленістю із [PERSON] залишився мешкати зі нею . 4 жовтня 2016 року на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із відповідача, [PERSON], [INFO] ,який мешкає за адресою: [ADDRESS], призначено стягнення аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO] року народження у розмірі 700 грн. (сімсот грн.) щомісяця, починаючи з 02 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття.В зв'язку із проведенням АТО в районі спільного із дитиною місця реєстрації у м. Бахмут(Артемівськ) Донецької області, з метою уникнути наслідків збройного конфлікту, ситуації загального насильства, порушень прав людини я, разом із дитиною, вимушені були переїхати до більш безпечного міста проживання. Відтак, в період липень-листопад 2016 року, [PERSON] разом зі мною перебував у м. Новомосковськ Дніпропетровської області.З метою лікування та реабілітації вона , на підставі направлення невропатолога КЗ «ДЦПМСД № 4» Амбулаторії загальної практики № 5, 28.10.2016 року помістила сина до Комунального закладу «Спеціалізований центр медико-соціальної реабілітації дітей» Дніпропетровської обласної ради.21.11.2016 року, на її мобільний телефон надійшов дзвінок від в.о. заступника головного лікаря КЗ «Спеціалізований центр медико-соціальної реабілітації дітей» ДОР [PERSON], в якому остання повідомила, що 21.11.2016 року близько 13.30 до приміщення закладу увірвався [PERSON], який поводив себе зухвало, агресивно, й наполягав на побаченні з дитиною. Оскільки останній пред'явив паспорт громадянина України на своє ім'я, з метою недопущення скандалу й порушення режиму відпочинку дітей, недопущення травмування психіки його дитини, персонал закладу під розписку про повернення дитини не пізніше 15:30 21.11.2016 року надав змогу [PERSON] відвідати дитину. В телефонній розмові, яка відбулася 25.11.2016 року, їй стало відомо що [PERSON] разом із з дитиною [PERSON] знаходиться у м. Бахмут Донецької області. Чисельні звертання до органів поліції, служби у справах дітей м. Бахмут (Артемівськ) Донецької області з метою усунути перешкоди зі сторони [PERSON] та його мати [PERSON] у можливості спілкування й виховання нашої спільної дитини не дали бажаного результату.В зв'язку із тим, що із [PERSON] - відповідачем по справі й батьком спільного сина не досягнуто згоди щодо місця проживання неповнолітнього [PERSON] , вона вимушена подати позов до суду. Відповідно до ч .ч. 1 , 3 ст.157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.Згідно зі ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.Відповідно зі ст.161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст.161 СК України).Відповідно до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Позиція, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Тобто для розлучення малолітньої дитини з матір'ю необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч.2 ст.161 СК України. Про істотне значення обставин, визначених диспозицією ст.161 СК України, для правильного вирішення спору про місце проживання дітей, зазначено й у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові № 6-2445цс16 від 14 грудня 2016 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Для того, щоб дитина проживала не з матір'ю, а з батьком, повинні бути виняткові обставини, які визначені ст.161 СК України та ст. 6 Декларації прав дитини. Переконана, що їх син повинен проживати разом з нею . вона любить свого сина і спроможна забезпечити його всім необхідним, що й робила до моменту викрадення дитини відповідачем .Вона заміжня, 17.02.2017 року шлюб між нею та [PERSON] зареєстровано Новомосковським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області - актовий запис № 33 від 17.02.2017 року. Чоловік із дитиною у добрих відносинах , піклувався про стан здоров'я дитини, приділяв для розвитку та виховання [PERSON] значний час. На даний час вона не працевлаштована, оскільки перебуває у стані вагітності, яка ускладнена гестозом вагітності, середнього ступеню тяжкості, однак, доходу її чоловіка достатньо для створення необхідних життєвих умов для виховання дитини й забезпечення родини всім необхідним. Він працює у Польщі на посаді водія й отримує дохід у сумі 2200 польських злотих щомісяця, що по курсу НБУ на стан подачі заяви (100x1 = 661,9230) складає близько 14 562 грн. Дитина під час проживання у м. Новомосковськ відвідувала дитячий садок, й досі облікована в медичних установах міста й області. Вона постійно слідкую за станом здоров'я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї, у неї з сином психологічний контакт, прив'язаність один до одного. З огляду на досвід який є в суспільстві, проживання дитини саме з матір'ю є для дитини більш прийнятним , оскільки в матері більше емоційно-вольової мотивації можливостей та часу приділяти дитині увагу. Крім цього, на скільки їй відомо, [PERSON] має нерегулярний дохід. В своєму запереченні на позовну заяву про стягнення аліментів, останній зазначив, що він проживає у місці, де відбуваються бойові дії, де фактично відсутня можливість знайти роботу. Крім того, у нього на утриманні знаходяться його похилі батьки. Як зазначає [PERSON] він працює на західній України й наскільки їй відомо вихованням дитини займається його мати, [PERSON]. Остання, ігноруючи хворобливий стан дитини, лікуванням [PERSON] не займається, щеплення дитині згідно графіку не робить(згідно повідомлення сімейного лікаря за місцем мешкання батька дитини), ігноруючи вимоги Закону України «Про дошкільну освіту» дитина дошкільні заклади освіти не відвідує, хоча згідно ст. 8, 9 вищезазначеного закону після п'ятирічного віку - зобов'язана. Відповідальність за здобуття дітьми дошкільної освіти покладається на їхніх батьків. Згідно ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Уточнивши вимоги позивач просила постановити рішення про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за місцем мешкання його матері за адресою: [ADDRESS]. .Також просила Стягнути із відповідача на її користь судові витрати. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала ,надала пояснення аналогічно викладеними у позові просила позов задовольнити та визначити місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], за місцем мешкання його матері за адресою: [ADDRESS] . Просила також Стягнути із відповідача на користь позивача за судові витрати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав пояснив ,що син мешкає з ним з того часу як він забрав його з лікарняного закладу до якого його влаштувала позивачка ,вважає що дитина не потребує такої медичної допомоги та не страждає на ті захворювання на які посилається позивачка ,він бачив що сину недобре перебувати у тому закладі після чого і забрав його до дому до себе з дозволу лікарів. Вважає що його син повинен проживати разом з ним так як у позивачки інша родина , вона не зможе приділяти достатньої уваги для виховання сина тому просив у позові відмовити . Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти заявлених вимог посилаючись на те , що враховуючи інтереси дитини більш доцільне щоб він проживав з батьком за місцем проживання останнього ,так як у позивачки інша родина ,вона перебуває у лікарні ,вона не зможе приділити достатньої уваги для виховання дитини. Представник третьої особи [PERSON] просила позов задовольнити ,просила в інтересах дитини місце проживання дитини визначити разом з позивачкою . Заслухав пояснення сторін та дослідив матеріали справи суд встановив наступні обставини: Батьками неповнолітнього [PERSON] 17 грудня 2010 року є позивач та відповідач . Шлюб між сторонами розірвано 3 липня 2016 року на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області . Неповнолітній [PERSON] мешкає з листопада 2016 року разом з батьком у [ADDRESS]. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Бахмутської міської ради від 04.07.2017 року виходячи виключно з інтересів малолітньої дитини [PERSON] вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини з матір'ю [PERSON] (арк.с.121-124) Відповідно до вимог ст. 161 СК якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Враховуючи викладене і приймаючи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з батьків, а саме що дитина після припинення шлюбних відносин між сторонами залишилась проживати з матір'ю , вік дитини, стан її здоров'я висновок органу опіки та піклування та інші обставини суд вважає за необхідне задовольнити позов позивача щодо визначення місця проживання дитини та визначити за доцільне проживання дитини разом з матірю. З відповідача слід стягнути на користь позивача за судові витрати 640 гривень з оплати судового збору.

Outcome: approved