Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

31.05.2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 07.02.2019 року близько 19:10 год. в м. Луцьку по вул. Гордіюк, навпроти буд. № 47, відбулася ДТП за участю водія транспортного засобу SUBARU Outback, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої йому було завдано тілесні ушкодження (далі - ДТП). За наслідками ДТП його було доставлено каретою швидкої допомоги до в КП «Луцька міська клінічна лікарня», а в період з 08.02.2019 року по 20.02.2019 року він перебував на амбулаторному лікуванні. За фактом вказаної ДТП слідчим відділом Луцького ВП ГУНП у Волинській області здійснювалося досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12019030010000438 від 08.02.2019 року за ч. 1 ст. 286 КК України, за результатами якого 28.02.2019 року було винесено постанову про його закриття, у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Разом з тим, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.03.2019 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Дана постанова, якою встановлено вину [PERSON] у ДТП, набрала законної сили та є чинною. Зазначив, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як володільця транспортного засобу, станом на момент ДТП була застрахована у АТ «СГ «ТАС». Згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № АМ/7303755 від 19.10.2018 року, укладеного між [PERSON] та АТ «СГ «ТАС», розмір страхової суми за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 200 грн. на одного потерпілого. Вказав, що у зв`язку із вчиненням [PERSON] правопорушення, йому було завдано матеріальну шкоду в розмірі 1392,20 грн., з яких: 350 грн. вартості проходження обстеження в медичному закладі; 582,20 грн. витрат, понесених на придбання лікарських засобів; 460 грн. вартості окулярів пошкоджених у ДТП. Неправомірними діями [PERSON] йому було завдано істотну моральну шкоду, яка полягає у тривалому лікуванні наслідків травм, завданих ДТП, втраті душевного спокою, погіршенні нормальних життєвих зв`язків та вимушених змінах у повсякденному житті. Протягом тривалого періоду часу, з моменту події, він скаржиться на головні болі, головокружіння та безсоння, що, в свою чергу, має безпосередній вплив на його працездатність. Розмір завданої наслідками ДТП моральної шкоди він оцінює у 50000 грн. Крім того, у зв`язку із розглядом даної справи він поніс витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 7800 грн. Враховуючи викладене, а також положення ст. 26-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просить суд: стягнути з [PERSON] на свою користь 40000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди та 5304 грн. понесених витрат на професійну правничу допомогу; стягнути з АТ «СГ «ТАС» на свою користь 1392,20 грн. завданої матеріальної шкоди, 10000 грн. - моральної шкоди та 2496 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 08.07.2019 року від представника АТ «СГ «ТАС» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої вважає позовні вимоги [PERSON] до АТ «СГ «ТАС» безпідставними виходячи з наступного. Так, протягом усього часу позивач не звертався до АТ «СГ «ТАС» із заявою про здійснення страхового відшкодування, а тому за відсутності такого звернення будь-які виплати страховою компанією проведені не були. Разом з тим, [PERSON] не надав жодного доказу щодо порушення його прав саме АТ «СГ «ТАС». Також вказала, що матеріальна шкода, яку просить стягнути позивач, будь-якими належними та допустимими доказами не обґрунтована (а.с. 36-39). В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, які викладені у позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив, що медичні препарати та лікарські засоби були придбані [PERSON] за відсутності відповідного призначення лікарів, однак безпосередньо за їх рекомендаціями. Представник відповідача АТ «СГ «ТАС» в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним у її відзиві на позовну заяву, в частині позовних вимог до АТ «СГ «ТАС» просила відмовити у повному обсязі. Також зауважила, що позивачу не здійснювалася страхова виплата за шкоду, заподіяну здоров`ю, а тому і стягнення моральної шкоди у розмірі 5% немає за собою жодного правового підґрунтя. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що у матеріалах справи містяться відповідні судові повістки (а.с. 32, 52, 63), які надсилалися [PERSON] за місцем його реєстрації (згідно довідки УДМС України у Волинській області - а.с. 30). Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07.02.2019 року близько 19:10 год., [PERSON] , керуючи автомобілем SUBARU Outback, д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Гордіюк в напрямку до вул. Конякіна, навпроти буд. № 47, допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який здійснював перетин дороги з права на ліво відносно руху транспортного засобу. Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Слідчим відділом Луцького ВП ГУНП у Волинській області 08.02.2019 року відомості по факту вищевказаної події були внесені до ЄРДР за № 120190300100000438, за ч. 1 ст. 286 КК України. Як вбачається з висновку експерта № 124 від 19.02.2019 року, тілесні ушкодження, отримані [PERSON] в наслідок ДТП, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с. 12). Постановою старшого слідчого СВ Луцького ВП ГУНП у Волинській області від 28.02.2019 року,кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 120190300100000438 від 08.02.2019 року, було закритим у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Копію даної постанови направлено начальнику УПП у Волинській області для вирішення питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП по факту ДТП (а.с. 13). Як вбачається з постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.03.2019 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП, яка мала місце 07.02.2019 року близько 19:10 год. в м. Луцьку по вул. Гордіюк, за наслідками якої [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Дана постанова набрала законної сили (а.с. 14, 49). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у ДТП, за наслідками якої [PERSON] отримав тілесні ушкодження, беззаперечно встановлена судовим рішенням. Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана зокрема з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується його законним власником, тобто особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 ЗУ «Про страхування», відповідно до п. 9 ч. 1 якої відноситься страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників, що закріплено у ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як вбачається з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/7303755, строк дії якого з 20.10.2018 року по 19.10.2019 року включно, цивільно-правова відповідальність [PERSON] , у разі настання події, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу SUBARU, д.н.з. [NUMBER] , застрахована у АТ «СГ «ТАС»» на страхову суму на одного потерпілого в розмірі 200000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю (а.с. 15). Підпункт 4 п. 1 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про ДТП встановленого зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Згідно п. 1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює виплату страхового відшкодування протягом 90 днів з дня отримання заяви про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказане положення матеріального закону кореспондується з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України, відповідно до якої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, суд може захистити лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, а відсутні такого порушення унеможливлює існування цивільного спору, що є підставою для відмови у позові. Як встановлено судом, позивач не звертався до АТ «СГ «ТАС» та не надав необхідні документи для здійснення страхового відшкодування, а відтак рішення про виплату чи відмову йому у виплаті страхового відшкодування не приймалось. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до АТ «СГ «ТАС» в повному обсязі, оскільки у даному випадку обов`язок відшкодування завданої шкоди в повній мірі покладається на [PERSON] . У своїй позовній заяві [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`ю в сумі 40000 грн., а також судові витрати понесені у зв`язку з розглядом даної справи. Суд наголошує, що за приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи питання щодо відшкодування заявленої моральної шкоди, суд, зокрема, оцінює доводи позивача стосовно того, які саме моральні страждання йому були заподіяні та які існують докази на підтвердження цих обставин. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під власне моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язанні із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язанні ні з тією, ні з іншою. Моральну шкоду, на відміну від майнової, не можна вимірювати у грошах, але це не означає, що вона не може бути компенсованою в будь-якій формі. Нічого дивного в тому немає, що людина, в котрої через чужу провину відібрали життєві радощі, задоволення, духовні блага, бажає компенсації грошима, які відкривають джерела людських задоволень. Можливою є, зокрема грошова компенсація, розмір якої визначений не за принципом еквівалентності, а виходячи з обставин конкретної справи, ступеня й характеру моральної шкоди, майнового стану потерпілих. Компенсацією за заподіяну моральну шкоду призначають для пом`якшення якоюсь мірою тяжких для потерпілих наслідків. Відшкодування - монетизація уявлення потерпілого про заподіяні йому збитки. Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України. Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Аналізуючи вищевказані норми чинного законодавства, слід зробити висновок, що виникає необхідність встановлення відповідального за моральну шкоду особу, а саме, особу, яка її завдала, та загальні умови відшкодування моральної шкоди - і серед інших, - наявність вини заподіювача, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті, де передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких й випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, вказані вимоги закону передбачають підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме - винний водій. Отже, аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Завдання відповідачем [PERSON] позивачу тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, яка мала місце 07.02.2019 року близько 19:10, н в м. Луцьку по вул. Гордіюк, навпроти буд . № 47 , знайшла своє підтвердження під час розгляду справи. Наявність і тяжкість тілесних ушкоджень, завданих позивачу джерелом підвищеної небезпеки, яким керував [PERSON] , підтверджуються матеріалами кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 120190300100000438 (постановою про його закриття), а також висновком експерта № 124 від 19.02.2019 року. Так, з висновку судово-медичної експертизи № 124 від 19.02.2019 року вбачається, що згідно даних судово-медичного обстеження та поданих медичних документів [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді синців на задній поверхні правої гомілки, навколо лівого ока, садна на передній поверхні правого колінного суглобу, перелом кісток носа. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуючої дії тупих предметів, цілком можливо від ударів виступаючими частинами автомобіля, що рухався при ДТП, в час вказаний обстежуваним та в ухвалі суду, за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для загоєння перелому кісток носа необхідний час більше 6 діб (а.с. 12). Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від: характеру моральних страждань, виду психічних страждань у вигляді занепокоєння, страху та відчаю; істотності вимушених змін у житті потерпілих, які можуть бути частково відновлені. Справедливість, добросовісність та розумність згідно з п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Суд вважає доведеним, що дії відповідача [PERSON] у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивача було завдано моральну шкоду, між діями відповідача, що призвели до порушення законних прав позивача та наслідками в вигляді завдання моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні фізичного болю, моральних стражданнях у зв`язку з цим - є причинно-слідчий зв`язок. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із ступеня завданих позивачу тілесних ушкоджень - вони за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ступеня та характеру перенесених позивачем моральних страждань, що були викликані перенесенням ним фізичного болю, витраченого часу на відновлення стану здоров`я, душевними стражданнями та психологічним дискомфортом. Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, а також характеру і обсягу моральних страждань, яких зазнав позивач, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з наданого АО «Глобал Лігал Груп» Акту № 1 виконаних робіт (наданих послуг), на виконання Договору про надання правничої допомоги № 14-05/1 від 14.05.2019 року, [PERSON] було надано юридичні послуги, загальна вартість яких склала 7800 грн., а саме: надання усної консультації - 400 грн., підготовка та скерування клопотання про надання копії постанови - 400 грн., підготовка та скерування до суду заяви про виправлення описки в постанові - 500 грн., складання проекту позовної заяви та підготовка додатків до неї - 3500 грн., юридичний супровід в судових засіданнях - 2500 грн. (а.с. 28). Факт сплати [PERSON] на користь АО «Глобал Лігал Груп» вищевказаної суми коштів в розмірі 7800 грн. підтверджується відповідними квитанціями до прибуткового касового ордера № 3 від 14.05.2019 року на суму 2600 грн. та № 4 від 30.05.2019 року на суму 5200 грн. відповідно (а.с. 27). Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , АТ «СГ «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, представник позивача зазначила, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи складає 7800грн., з яких 5304 грн. остання просить відшкодувати за наслідками розгляду справи стягнути з [PERSON] (а.с. 4). При цьому, обов`язок доказування щодо обґрунтованості заявлених вимог щодо відшкодування витрат на правничу допомогу, в силу положень ч. 3 ст. 12, ст. ст. 76-81, 137 ЦПК України, покладається саме на ту сторону, яка заявляє відповідне клопотання. Як слідує з п. 5.1. Договору про надання правничої допомоги № 14-05/1 від 14.05.2019 року, за надану АО «Глобал Лігал Груп» правову допомогу, [PERSON] сплачує гонорар, розмір якого визначається додатковою угодою до даного Договору. З Додаткової угоди № 1 (замовлення) до Договору про надання правничої допомоги № 14-05/1 від 14.05.2019 року вбачається, що його сторони погодили вартість послуг, яка становитиме 300 дол. США або еквівалент даної суми в національній валюті за курсом НБУ, з яких сплата 100 дол. США здійснюється у формі попередньої оплати послуг та 200 дол. США за надану правову допомогу (а.с. 25). Однак, у вищевказаній Додатковій угоді № 1 від 14.05.2019 року, не зазначено фактичної дати, станом на яку його сторони визначають (розраховують) гривневий еквівалент дол. США згідно курсу НБУ. Вищезазначене дає підстави припустити, що сплачені [PERSON] на користь АО «Глобал Лігал Груп» кошти в розмірі 2600 грн. є попередньою оплатою послуг, а 5200 грн. за надану правову допомогу. Враховуючи викладене, а також розмір заявлених [PERSON] позовних вимог до [PERSON] в частині відшкодування витрат на правничу допомогу, з урахуванням принципу пропорційності в цивільному судочинстві, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивач понесених останнім та документально підтверджених витрат за надання правничої допомоги на суму 5200 грн., сплачених згідно квитанцією до прибуткового касового ордера № 4 від 30.05.2019 року. Разом з тим, оскільки судом відмовлено [PERSON] в частині заявлених позовних вимог до АТ «СГ «ТАС» в повній мірі, відтак і правових підстав для стягнення з страхової компанії витрат, понесених позивачем за надання правничої допомоги у даному випадку немає. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , АТ «СГ «ТАС» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог При звернення до суду з даним позовом [PERSON] , відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», мав сплатити судовий збір в сумі 768,40 грн., однак провадження у справі було відкрито за відсутності доказів сплати судового збору позивачем. Оскільки позовна вимоги позивача про стягнення матеріальної та моральної шкоди були задоволені частково, у врахуванням вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, виходячи з пропорційності розміру задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку, що з [PERSON] та [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі по 768,40 грн. з кожного. На підставі ст.ст. 15, 16, 22, 23, 979, 999, 1187, 1192, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial