Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

31 липня 2018 року позивач [PERSON], діючи через свого представника [PERSON], звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, оскільки протягом шести місяців після її відкриття фактично вступила в управління спадковим майном - почала користуватись будинком та земельною ділянкою, розташованою на території Слоутської сільської ради та отриманої [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай), який на даний час не зберігся. Представник позивача звернувся до приватного нотаріуса Глухівського районного нотаріального округу Янкової.Є.О., але у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). Просить суд визнати за [PERSON] право на земельну частку (пай) площею 3,34 га, що належала померлій [INFO] року [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації № 346 від 04 вересня 1996 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по САПТЗТ ім. Чапаєва під № 602 від 03 жовтня 1996 року, розташованої на території Слоутської сільської ради Глухівського району Сумської області, як на спадкове майно після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій повністю підтримує позов, просить задовольнити, розглянути справу за відсутності позивача та її представника. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, від Березівської сільської ради надійшла заява про відсутність заперечень на позов [PERSON] та розгляд справи без участі представника сільської ради. По суті вказана заява є заявою про визнання позову. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Зі свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с. 4). Згідно заповіту від 21.03.1995 року [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] (а.с.5). У відповідності до статті 548 Цивільного кодексу УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі статтею 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З довідки виконкому Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області № 03-04/2/470 від 01.06.2018 року вбачається, що [PERSON] фактично протягом шести місяців прийняла спадщину, оскільки користувалась житловим будинком та земельною ділянкою померлої [INFO] [PERSON], і проживала за адресою: [ADDRESS]. Заповіт від імені [PERSON] посвідчений Слоутською сільською радою Глухівського району 21.03.1995 за реєстром №47, на день смерті заповідача його не змінено та не скасовано. На день смерті [PERSON] проживала одна (а.с. 6). Також згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.07.2018 заповіт від імені [PERSON], [INFO], є чинним, спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину не посвідчувалися (а.с. 7, 8). За змістом довідки відділу у Глухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області № 0-18-020-427/103-18 від 12.06.2018 року [PERSON] на підставі розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації № 346 від 04.09.1996 року було видано на руки сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER] та зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Глухівською райдержадміністрацією членам САПТЗТ ім. Чапаєва за № 602 від 03.10.1996 року для ведення сільськогосподарського виробництва на території Слоутської сільської ради Глухівського району Сумської області. Розмір земельної частки складав 3,34 га (а.с. 9). Таким чином, позивач являється спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Наявності інших спадкоємців судом не встановлено. З постанови приватного нотаріуса Глухівського нотаріального округу Янкової Є.О. від 13 червня 2018 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу (а.с.10). Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України № 720/95 від 08.08.1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми Цивільного кодексу УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п.п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до абз. 3 ч. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). За таких умов, враховуючи, що померлій [PERSON] належало право на земельну частку (пай) площею 3,34 умовних кадастрових гектара, що розташована на території Слоутської сільської ради Глухівського району Сумської області та відсутність у спадкоємця правовстановлюючого документу, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право на зазначену земельну ділянку.

Outcome: approved