Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-30 00:00:00

30 січня 2015 року до Карлівського районного суду надійшло подання державного виконавця ВДВС Карлівського РУЮ Полтавської області Канівець М.В. про вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника [PERSON] до виконання рішення Карлівського районного суду Полтавської області №2-92/09 від 20.03.2009 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 8662,88 грн. На протязі шістнадцяти місяців рішення не виконується, боржник ухиляється від виконання вказаних вимог. Державним виконавцем вчинено ряд дій на виконання рішення в примусовому порядку, зокрема: направлено виклик до ВДВС; здійснено виїзд за місцем проживання боржника; складено акт опису й арешту майна; винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; відібрано пояснення у боржника. В судовому засіданні державний виконавець повністю підтримав подання та просив його задовольнити. Вислухавши державного виконавця, дослідивши додані до подання матеріали, суд встановив, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області №2-92/09 від 20.03.2009 року стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] борг в розмірі 8662,88 грн. До теперішнього часу рішення суду в добровільному порядку не виконано. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов'язань. Згідно ст. 3771 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Статтею 90 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього закону. За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Суд вважає, що державним виконавцем не доведено того, що боржник відмовляється виконувати розпорядження державного виконавця щодо проведення виконавчих дій та ухиляється від виконання зобов'язань за рішенням суду. Так, до подання додано копії: постанови про відкриття виконавчого провадження; виконавчого листа; вимоги державного виконавця; запитів до реєструючи органів та відповідей на них; акту про виїзд державного виконавця за місцем проживання боржника; акту опису й арешту майна; пояснення боржника. Відповідно до копії пояснень божника від 15.01.2015 року, останній не відмовляється від погашення всіх своїх заборгованостей, на теперішній час влаштувався на роботу та в кінці місяця сплатить частину боргу, а отже все вище вказане не може слугувати ознакою ухилення від виконання зобов'язань за рішенням суду. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. В зв'язку з викладеним, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed