Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

29 лютого 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 30 квітня 2014 року помер його батько [PERSON]. , спадкоємцями якого є він та мати померлого [PERSON] Крім них із заявою про прийняття спадщини звернулася також І [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO]. Під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до нього та [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім*єю, визнання майна спільною сумісною власністю, виключення майна із спадкового майна та зустрічним позовом [PERSON] по розподіл спадкового майна та визнання права власності на спадкове майно, йому стало відомо про наявність спільної заяви про визнання батьківства від 10 листопада 2013 року, запису про встановлення батьківства № 89 від 10 листопада 2003 року, актового запису про народження № 397 від 10 листопада 2003 року. У вказаних документах він виявив, що підпис батька має суттєві відмінності від його дійсного підпису, який є на копії договору застави № 3652/1 від 04 листопада 2010 року. Таким чином, він вважає, що вказані документи підписані не його батьком, а тому мають бути визнані недійсними. Позивач просить визнати недійсними заяву про визнання батьківства від 10 листопада 2010 року від імені [PERSON] та акт про встановлення батьківства № 89 від 10 листопада 2003 року та скасувати актовий запис № 897 від 10 листопада 2003 року про народження [PERSON], 21 серпня 2003 року недійсним в частині запису про батька. 08 липня 2016 року від представника позивача до суду надійшла уточна позовна заява, згідно з якої позивач просив визнати недійсними заяву про визнання батьківства від 10 листопада 2003 року від імені [PERSON] і акт про встановлення батьківства № 89 від 10 листопада 2003 року та виключити із актового запису № 897 від 10 листопада 2003 року про народження [PERSON], [INFO], відомості про батька [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, та просили позов задовольнити. Представник відповідачки з позовом не погодилася та просила відмовити у його задоволенні посилаючись на те, що позивач відповідно до положень ст..56 КпШС України не має права на звернення до суду зі вказаним позовом. Крім того, актовий запис не може визнаватися недійсним за правилами недійсності правочинів, як посилається в позові позивач, оскільки він не є правочином. Померлий [PERSON] визнав [PERSON] як свою дитину, написав про це заяву. За життя він не оспорював своє батьківство та визнавав його як свою дитину. Про те, що він записаний батьком дитини йому було відомо. Про це свідчать і дані у його закордонному паспорті, в якому маються відмітки про [PERSON] як сина [PERSON] Представник Шевченківського районного у м.Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області з позовом не погодилася. Надала суду пояснення про те, що відповідно о ст.126 ч.1 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі. Згідно з п.2.13.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року за № 96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є : заява про визнання батьківства. Відповідно до ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у ст.126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні записи до актового запису про народження та видає нове свідоцтво про народження. Оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень, шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису. Статтею 137 СК України передбачена можливість оспорювання батьківства і після смерті особи, записаної батьком дитини. Якщо особа померла до народження дитини, оспорити батьківство мають право спадкоємці цієї особи за умови подання нею за життя заяви нотаріусу про невизнання нею свого батьківства. Коли померла особа не знала про те, що її записано батьком дитини, оспорити батьківство вправі її спадкоємці першої черги за законом, названі у ст.1261 ЦК України. У зазначених випадках батьківство оспорюється шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про померлу особу, як батька, з актового запису про народження дитини. Тому положення цієї статті Сімейного кодексу України не поширюються на розгляд даної справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ксерокопією свідоцтва про народження [PERSON] народився 21 серпня 2003 року, його батьком є [PERSON], матірю [PERSON] ( а.с.6). 10 листопада 2003 року [PERSON] підтвердив, що він є батьком [PERSON], який народився 21 серпня 2003 року у [PERSON] ( а.с.8-9). У вказаній заяві зазначені паспортні дані [PERSON] та на заяві мається його підпис. Згідно із записом акта про встановлення батьківства № 89 від 10 листопада 2003 року батьком [PERSON], [INFO], вказано [PERSON] ( а.с.10-11). Згідно з актовим записом про народження № 897 від 10 листопада 2003 року батьком [PERSON], [INFO], вказано [PERSON], матірю [PERSON] ( а.с.14-15). Актовий запис вчинено на підставі актового запису про встановлення батьківства № 89 від 10 листопада 2003 року та в ньому маються паспортні дані батьків та їх підписи. Беручи до уваги, що [PERSON] народився до набрання чинності Сімейним кодексом України - 21 серпня 2003 року, а тому при вирішенні спору слід керуватися нормами Кодексу про шлюб та сім*ю України. У відповідності до ст..53 КпШС України походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір'ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. Підстави для оспорювання батьківства передбачені ст..56 КпШС України. Так, згідно зі ст.56 КпШС України особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. Якщо до цього часу особа, записана як батько або як мати, була неповнолітньою, річний строк обчислюється з часу досягнення нею вісімнадцяти років. Особа, записана батьком дитини за її заявою або за спільною заявою з матір'ю дитини, не має права оспорювати батьківство, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що вона фактично не є батьком цієї дитини. Чоловік, який дав письмову згоду на запліднення своєї дружини за допомогою донора, записується батьком народженої нею дитини і не має права оспорювати проведений запис. Дружина, яка дала письмову згоду своєму чоловіку на запліднення та народження дитини іншою жінкою (донором), записується матір'ю цієї дитини і не має права оспорювати проведений запис. Зі змісту вказаної статті вбачається, що оспорити проведений в книзі записів народжень запис про батька або матір дитини може особа, яка записана як батько або як мати дитини, та особа, яка фактично є батьком дитини, у разі смерті чи позбавлення її батьківських прав. При цьому, якщо особа, яка записана як батько чи мати дитини не оспорила вчинений запис, то інші особи ( крім фактичного батька дитини у разі смерті матері або позбавлення її батьківських прав) не вправі оспорити цей запис після її смерті. Вказана позиція висловлена в ухвалах Верховного Суду України від 11 травня 2011 року та від 09 грудня 2015 року. Враховуючи, що позивач не входить в коло осіб, які мають на право зверення до суду з позовом щодо оспорювання батьківства, за життя [PERSON] не звертався до суду із заявою про оспорювання батьківства, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Крім того, позивач просить визнати недійсними заяву про визнання батьківства від 10 листопада 2003 року та акт про встановлення батьківства № 89 від 10 листопада 2003 року, посилаючись на положення ст..ст.202,203 ЦК України щодо волевиявлення учасника правочину. Разом з тим, за правилами недійсності правочинів не можна визнавати такими документи, які за своїм змістом не є правочинами. До таких документів слід відносити і акти цивільного стану. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed