Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

29 липня 2016 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з даним позовом (а.с. 3-5). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що під час перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок у відповідача за адресою: [ADDRESS], яка проводилась 18.10.2016 року представниками енергопостачальника було виявлено без облікове користування електричною енергією: самовільне підключення до електричної мережі поза приладом обліку прихованим способом з порушенням схеми обліку шляхом підключення дублюючого вводу, що йде від до облікових проводів на окрему розетку, електроенергія споживається приладом обліку не враховується, внаслідок таких неправомірних дій споживача енергопостачальній компанії було спричинено матеріальний збиток, у зв'язку із чим, представниками позивача був складений акт Н про порушення за №\~113730 від 18.10.2015 року. На підставі даного акту було здійснене нарахування розміру завданих збитків у сумі 12\~696,53 грн., відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок, порушення споживачами правил користування електричною енергією. Враховуючи вищевикладене позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму вартості недорахованої електричної енергії в розмірі 12\~696,53 грн. та судові витрати по справі. Заочним рішенням суду від 24 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі (а.с.41-42). Не погодившись із заочним розглядом справи, відповідач 11 січня 2017 року подав до суду заяву про перегляд заочного рішення, яке ухвалою суду від 23 лютого 2017 року скасовано, а справу призначено до судового розгляду (а.с.50-52, 71). Позивач в особі свого представника діючого на підставі довіреності [PERSON], в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду представник за довіреністю надав письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить розглянути справу без своєї присутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 88). Відповідач у судове засідання не зявився. Про день, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій вимоги позову не визнає у повному обсязі (а.с. 87). У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, що 18 жовтня 2015 року проводилась перевірка стану електричних приладів за адресою: [ADDRESS]. За даною адресою зареєстрований та проживає [PERSON] (а.с.38). Після проведеної перевірки, представниками ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» 18 жовтня 2015 року було складено акт Н про порушення за № 113730, згідно якого було виявлено порушення п.\~48 Правил: самовільне підключення до електричної мережі поза приладом обліку прихованим способом з порушенням схеми обліку шляхом підключення дублюючого вводу, що йде від до облікових проводів на окрему розетку, електроенергія споживається приладом обліку не враховується (а.с.6). Згідно розрахунку розміру відшкодування збитків по акту Н № 113730 від 18.10.2015 року, сума заподіяної відповідачем шкоди становить 12\~696,53 грн. (а.с.7,8). Відповідно до «Правил користування електричною і тепловою енергією» п.42 споживач зобовязується забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів, забезпечувати доступ представникам енергопостачальника після предявлення ними службових посвідчень до квартири або до іншого обєкту для обстеження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу в квартирі або іншому обєкті споживачів. 27 листопада 2015 року між ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» та [PERSON] укладено договір №7701099 про користування електричною енергією для побутових споживачів Дніпропетровської області. Строк дії даного договору становить три роки із дня його підписання і є продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявила письмово про його розірвання (а.с.521-524). Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоча у ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобовязані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За таких обставин суд доходить висновку, що відсутність укладення договору з позивачем не позбавляє [PERSON] обовязку оплачувати надані їй послуги. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016р. №6-2951цс15. Враховуючи викладене, суд не приймає посилання відповідача на те, що між ним та позивачем відсутні були договірні відносини щодо електропостачання . Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про електроенергетику» правопорушення в електроенергетиці тягне за собою встановлену законодавством України цивільну, адміністративну і кримінальну відповідальність. Правопорушення в електроенергетиці є: крадіжка електричної і теплової енергії, самовільне підключення до обєктів електроенергетики і без приладів обліку. Згідно частини 1 статті 1166 Цивільного Кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з [PERSON] на користь позивача суму відшкодування збитків у розмірі 12\~696,53 гривень. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позовної заяви були оплачені судовий збір і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 1\~378,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved