Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

29 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення фактів належності правовстановлюючого документа, спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с.Миколаїв, Радехівського району померла її баба [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею, 1.5192 га, що розташована на території Миколаївської сільської ради. Позивач є єдиним спадкоємцем спадщини, що відкрилась за заповітом. Про те, що вона є онукою [PERSON] стверджується заповітом. На час смерті баби вона постійно проживала разом з нею однією сім`єю без реєстрації, і фактично прийняла спадщину, що стверджується довідкою Миколаївської сільської ради. Крім цього, відповідно до свідоцтва про смерть, а також у заповіті, [PERSON] по батькові записана - [PERSON] , а в державному акті на право приватної власності на землю серії [NUMBER] [PERSON] по батькові помилково записана - [PERSON] . Виправити запис по батькові на [PERSON] позасудовим порядком на даний час є неможливо. Оскільки спадкодавець померла у 1998 році, а державний акт на земельну ділянку виданий після її смерті у 2001 році, нотаріус не вправі видати свідоцтво по право на спадщину. Просить ухвалити рішення, яким встановити факт належності Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ -ЛВ № 081998 [PERSON] , факт спільного проживання на час смерті [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на земельну ділянку розміром 1.5192 га згідно державного акта, серії ІІІ-ЛВ №081998, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області. Судові витрати просить не стягувати з відповідача (а.с.2-3). Позивач в підготовче судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала, просила постановити рішення про задоволення позовних вимог. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про визнання позову та про розгляд справи без його участі (а.с.28). Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] у с. Миколаїв, Радехівського району Львівської області померла баба Позивача - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 15 червня 1998 року Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 17.06.1964 року, [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.6). Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 23 травня 1981 року, [PERSON] одружилася з [PERSON] та після реєстрації одруження було присвоєно прізвище, як чоловікові так і дружині « [PERSON] » (а.с.7). [PERSON] 13 грудня 1994 року склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Миколаївської сільської Ради Радехівського району народних депутатів, та зареєстрований в реєстрі за № 34. Спадкодавець зробила наступне розпорядження: «все моє майно, де не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде належати і на що за законом матиме право заповідаю моїй внучці [PERSON] » (а.с.11-11 зворот ). Спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця, становить земельна ділянка площею 1,5192 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 1,4249 га та площею 0,0943 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області, які належали спадкодавцю відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ІІІ - ЛВ №081998, виданого 24.01.2001 року Радехівською районною радою народних депутатів на підставі рішення XІІ сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради народних депутатів від 23.06.2000 року і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 12440 (а.с.9-9 зворот). Відповідно до довідки Миколаївської сільської ради Львівської області № 821 від 14.11.2019 року, [PERSON] , яка померла [INFO] постійно до дня смерті проживала та була зареєстрована у будинку [ADDRESS] . До дня смерті разом з нею в житловому будинку проживала без реєстрації [PERSON] . Заповіт від імені померлої посвідчувався виконкомом Миколаївської сільської ради за №34 від 13.12.1994 року, який не змінювався і не скасовувався (а.с.10). Окрім цього, факт, що [PERSON] належить Державний акт на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 081998, а також факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . на час відкриття спадщини, підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , не довіряти показам яких в суду підстав немає (а.с.29). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved