Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

31.08.2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - Друга Харківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS] після батька [PERSON] , померлого [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач постійно проживає і з 19.09.2012 року зареєстрована у двокімнатній ізольованій квартирі [ADDRESS] , право власності на яку за договором купівлі-продажу від 02.10.2010 року зареєстровано на ім'я її батька, [PERSON] . Відповідач [PERSON] - брат позивача. Батько помер [INFO] , після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі і вищевказана квартира. [PERSON] залишив заповіти, якими визначив [PERSON] своєю спадкоємицею саме на спірну квартиру [ADDRESS] . Після відкриття спадщини у нотаріуса Бєлгородського нотаріального округу Бєлгородської області РФ та у Другій Харківській міській державній нотаріальній конторі були заведені спадкові справи. Частину свого рухомого майна, розташовано на території РФ, він заповідав дочці, [PERSON] , яка від спадщини відмовилася на користь брата, [PERSON] . Останній у свою чергу вже оформив спадщину і отримав відповідні свідоцтва про право власності, як за законом, так і за заповітом, а квартиру [ADDRESS] , залишив позивачеві згідно заповіту від 21.09.2012 року. Спадщину позивачка прийняла у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час її відкриття постійно проживала і була зареєстрована за тією ж адресою, що і спадкодавець, про відмову від неї не заявляла, однак оформити спадкові права і отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не може, оскільки державний нотаріус Другої ХМДНК відмовила їй, зазначивши, що при посвідченні заповіту нотаріус Другої ХДНК помилково вказала невірну адресу квартири: замість правильного «[ADDRESS]» вказала «[ADDRESS]», і на цей час немає можливості внести будь-які виправлення у текст заповіту. Тому позивач для вирішення питання щодо визнання права власності за заповітом на зазначену квартиру змушена звертатися до суду. Ухвалою суду від 03.09.2020 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на квартир у порядку спадкування за заповітом була прийнята до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Цією ж ухвалою для всебічного та повного розгляду справи суд задовольнив клопотання позивача [PERSON] від 31.08.2020 року про витребування доказів: копії спадкової справи № 288 П/2019, заведеної після смерті [PERSON] Другою ХМДНК та отриманої за запитом нотаріальної контори спадкової справи, заведеної за місцем відкриття спадщини у нотаріуса Бєлгородського нотаріального округу Бєлгородської області РФ Захарової Є.О. за № 73/2019, а також письмову інформацію з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на 11.03.2019 року квартири [ADDRESS] . У підготовче засідання представник позивача [PERSON] , діюча на підставі ордеру юридичної консультації Жовтневого району м. Харкова від 27.08.2020 року за № 000045 та позивач не з`явились, надали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують і просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, 23.09.2020 року від нього до суду надійшла заява, посвідчена 01.09.2020 року нотаріусом Ухтинського нотаріального округу Республіки Комі (РФ) Загребіною О.Ю. за реєстровим № 11/18-н/11-2020-3-1184, про визнання ним позову [PERSON] і з проханням розглядати справу у його відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи - Другої Харківської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки до судового засідання не повідомив, заперечень не надав. Відповідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За положеннями ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного. Право власності на квартиру за [ADDRESS] зареєстровано на ім'я [PERSON] ,на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 02.10.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я.В. за реєстровим № 1070, Витягу з Державного реєстру правочинів № 9072628 від 02.10.2010 року. Договір 20.10.2010 року зареєстрований у КП «ХМБТІ» в книзі № 1, запис № П-6-9337 . Спірна квартира за даними технічного паспорту двокімнатна, загальною площею 46,5 кв.м., житловою-26,3 кв.м. [PERSON] , 1945 року народження, з 2010 року громадянин РФ, з 22.06.2011 року до дня смерті був зареєстрований в [ADDRESS] , як випливає з посвідки на постійне проживання серії [NUMBER] на його ім'я. Разом з ним проживала та зареєстрована [INFO] донька [PERSON] , що підтверджується довідкою КП «Жилкомсервіс» за № 1051 від 21.09.2012 року, інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова. Рішенням Харківської міської ради № 12/15 від 20.11.2015 року Комсомольське Шосе у Жовтневому районі м. Харкова перейменовано на «[ADDRESS]». Як вбачається зі свідоцтва [NUMBER] про народження 07.04.1976 року в м. Харкові [PERSON] , виданого у Палаці немовлят м. Харкова на підставі актового запису № 4568 від 07.05.1976 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] - рідний брат позивача, що підтверджено свідоцтвом № [NUMBER] про його народження [INFO] в м. Харкові, виданим у Палаці немовлят м. Харкова на підставі актового запису № 850 від 03.02.1967 року . [PERSON] помер [INFO] ( свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 12.03.2019 року 93100022 Управлінням ЗАЦС адміністрації м. Бєлгорода Бєлгородської області на підставі запису акту про смерть № 170199310002200986003). Мати позивача та відповідача по справі, [PERSON] розірвала шлюб з чоловіком - спадкодавцем [PERSON] , що випливає із свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] , виданого Ленінським відділом ЗАЦС м. Харкова на підставі актового запису № 224 від 10.05.1990 року, а тому не входить до кола його спадкоємців за законом і не має права на обов'язкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту (заповітів), як то передбачено ч. 1 ст. 1241 ЦК України. Положеннями ст.ст. 1216, ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, у тому числі на квартиру [ADDRESS] . Статтею 1217, ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями померлого за заповітами відповідно до положень Глави 85 ЦК України є особи, визначені у заповіті (заповітах). У даному випадку це сторони по справі, які, незалежно від змісту заповіту (заповітів) не мають права на обов'язкову частку у спадщині згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України. Як передбачено ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Матеріали справи, а саме Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 57745195 від 01.102019 року свідчать про те, що після смерті [PERSON] у Другій Харківській міській державній нотаріальній конторі 01.10.2019 року заведена спадкова справа № 288 П/2019. Відповідно до заповіту , посвідченого 21.09.2012 року державним нотаріусом Другої ХДНК Ольховською О.В. за реєстровим № 2-383, [PERSON] , 1945 року народження, що зареєстрований по [ADDRESS] , на випадок смерті всю належну йому квартиру [ADDRESS] , він заповідав [PERSON] , 1976 року народження. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживає разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що її прийняв, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після спадкодавця [PERSON] прийняла у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а саме: на час її відкриття була зареєстрована за тією ж адресою, що і спадкодавець, тобто у квартирі [ADDRESS] , про відмову від спадщини не заявляла. При цьому оформити свої спадкові права і отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом позивач не має можливості, виходячи з наступного. Як вбачається з Постанови державного нотаріуса Другої ХМДНК (відокремленого підрозділу) Одринської О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 1447 від 17.08.2020 року, на відповідь [PERSON] про видачу згідно заповіту, посвідченого 21.09.2012 року, свідоцтва про право на спадщину за після смерті [INFO] [PERSON] , державний нотаріус , посилаючись на ст.ст. 49, 67 Закону України «Про нотаріат» та Главу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, ст. ст. 4, 23, 184 ЦПК України, ст. 257 ЦК України,зазначила, що при посвідченні заповіту від імені [PERSON] державний нотаріус Другої ХДНК помилково вказав адресу квартири, що заповідається, а саме замість правильної «[ADDRESS]» зазначив «[ADDRESS]». Проте у судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] ніколи не належала [PERSON] на праві власності, він не мав наміру ані придбати її у майбутньому, ані заповідати позивачеві 21.09.2012 року саме цю квартиру, якої на той момент у нього не було. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру з прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна стосовно квартири [ADDRESS] , отриманої судом у порядку витребування доказів, відомості відсутні. В матеріалах справи знаходиться письмова відповідь державного нотаріуса Другої ХМДНК Пилипенко О. від 22.09.2020 року за № 1592/02-14 на звернення [PERSON] про неможливість усунути помилку, допущену при складанні і посвідченні заповіту [PERSON] від 21.09.2012 року за реєстровим № 2-283, відсутність підстав для внесення змін до вказаного заповіту та доцільність звернення для вирішення питання про право власності на майно до місцевого суду . На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на наступні докази. У паспорті громадянина України [NUMBER] , виданого Ленінським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 19.02.1997 року на ім'я [PERSON] , зі штампом про реєстрацію місця проживання, технічному паспорті, виготовленому КП «Харківське міськБТІ» 16.09.2010 року, довідок КП «Жилкомсервіс» за № 1077 від 30.06.2011 року та № 1051 від 21.09.2012 року, Посвідки серії [NUMBER] про постійне проживання в Україні на ім'я [PERSON] зі штампом про реєстрацію місця проживання, Постанові державного нотаріуса Другої ХМДНК (відокремленого підрозділу) про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 1447 від 17.08.2020 року та заповіті, посвідченого 21.09.2012 року за реєстровим № 2-383 державним нотаріусом Другої ХДНК Ольховською О.В., мається інформація, що [PERSON] належала кв. [ADDRESS] , де він був зареєстрований. Також у якості доказів позовних вимог в матеріалах справи знаходяться оригінал повідомлення від 08.08.2020 року Департаменту реєстрації ХМР щодо зняття з реєстрації [PERSON] , копія медичної довідки щодо придатності до керування транспортним засобом 12 серії ЯЯШ № 831366 на ім'я [PERSON] , копія квитанції по сплаті ХТМ за послуги теплопостачання за липень 2020 року. З копії витребуваних з Другої ХМДНК судом матеріалів спадкової справи № 288П/2019 та доданої до неї отриманої нотаріальною конторою копії спадкової справи, заведеної у нотаріуса Бєлгородського нотаріального округу Бєлгородської області РФ Захарової Є.О. вбачається, що після померлого [INFO] [PERSON] заведена державним нотаріусом Бєлгородського нотаріального округу Бєлгородської області РФ Захаровою Є.О. 11.04.2019 року спадкова справа № 73/2019. В матеріалах цієї спадкової справи мається заява [PERSON] від 11.04.2019 року, реєстровий № 31/94-н/31-2019-3-442, про прийняття спадщини, заява [PERSON] від 29.05.2019 року, реєстровий № 31/94-н/31-2019-5-65, про прийняття спадщини та заява [PERSON] від 06.09.2019 року, реєстровий № 31/94-н/31-2019-8-473, про відмову від прийняття спадщини на користь сина спадкодавця [PERSON] . Також в матеріалах спадкової справи є заповіт [NUMBER] [PERSON] від 07.08.2012 року, реєстровий № 6-2627, посвідчений тимчасово виконуючого обов'язки нотаріуса Бєлгородського нотаріального округу Бєлгородської області РФ Побегайло О.П., згідно змісту якого спадкодавець належну йому нерухомість на території РФ заповів [PERSON] , [INFO] , яка відмовилася від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Окрім цієї квартири, після смерті спадкодавця [PERSON] на території РФ залишилося інше нерухоме та рухоме спадкове майно, але заповітом [NUMBER] від 07.08.2012 року, реєстровий № 6-2627, посвідченим тимчасово виконуючою обов'язки нотаріуса Бєлгородського нотаріального округу Бєлгородської області РФ Побегайло О.П., не охоплено. При розгляді справи суд виходить з положень п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПУ України, яким передбачено право відповідача, крім прав та обов'язків сторін, визначених у статті 43 ЦПК України, визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідач [PERSON] , як було зазначено вище, позовні вимоги до нього [PERSON] визнав у повному обсязі, звернувшись до суду з відповідною заявою, посвідченою нотаріально 01.09.2020 року нотаріусом Ухтинського нотаріального округу Республіки Комі (РФ) Загребіною О.Ю. за реєстровим № 11/18-н/11-2020-3-1184. З огляду на встановлені обставини позивач позбавлений можливості оформити спадкові права і отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] . Розглядаючи справу, суд також виходить з положень ст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право заперечується або не визнається іншою особою. Аналогічне положення міститься у п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.2.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Виходячи зі змісту вищенаведених норм права, потреба у такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не затверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними заперечується. Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. Аналізуючи усі надані докази, надаючи оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів), суд вважає позовні вимоги доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Отже, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободі чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного і

Outcome: approved