Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

31.03.2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права власності на рухоме майно та визнання порядку користування цим майном, а саме встановлення періодичності користування автомобілем, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, зобов'язання відповідача не чинити перешкод позивачеві в здійсненні права власності на вказаний автомобіль. Позов мотивовано тим, що згідно рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 02 квітня 2015 року, за позовом [PERSON] до [PERSON], визнано за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці автомобіля [NUMBER], 2005 року випуску, зареєстрованого 12.11.2013 року в ЦНППВАЗ з обслуговування м. Вугледар, Марїнського та Великоновосілківського районів. Але скористатися своїм правом на користування своєю часткою автомобіля позивач позбавлена можливості так як відповідач не надає можливості для цього під різними приводами. Викладене спонукало позивача звернутися до суду з вказаним позовом, тому, що в іншому ніж судовому порядку вирішити це питання виявилося неможливим. Учасники процесу в судове засідання не з'явились. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог. Відповідач, повідомлений судом належним чином, в судове засідання не зявився та про причини неявки суд не сповістив, що не перешкоджає в даному випадку розгляду справи. При даних обставинах, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними документами. Розглянувши позовну заяву, дослідивши документи долучені до неї, судом встановлено: Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 02 квітня 2015 року, за позовом [PERSON] до [PERSON], визнано за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці автомобіля [NUMBER], 2005 року випуску, зареєстрованого 12.11.2013 року в ЦНППВАЗ з обслуговування м. Вугледар, Марїнського та Великоновосілківського районів. Згідно позовної заяви, вказаний автомобіль зареєстровано на імя [PERSON] та знаходиться у [PERSON] у користуванні, за адресою його проживання в [INFO], що не заперечене відповідачем. Згідно довідки Краснополянської сільської ради від 12.04.2017 року № 223/107 [PERSON] на території сільської ради зареєстрований, але не мешкає. Позивач зверталася до відповідача з метою урегулювання питання щодо користування автомобілем, як спільним майном, про що свідчить її лист до відповідача, відправлений йому з рекомендованим повідомленням, але за змістом позову, відповідач відмовляється надавати позивачеві автомобіль та визначити графік користування автомобілем з позивачем та взагалі не надає позивачеві фізичного доступу до частки її власності. Доказів на підтвердження іншого, відповідачем не представлено. Установленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦПК України. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності та ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Главою 26 ЦК України регулюються питання володіння, користування та розпорядження спільною сумісною власністю. ст. 369 цієї глави визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З позовної заяви та долучених до неї документів вбачається, що домовленості володіння та користування спільним майном між сторонами не досягнуто, відповідач, згідно позову, порушує право позивача у володінні її часткою майна та своїми діями перешкоджає виконанню рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 02 квітня 2015 року, а тому у відповідності до ст. 217 ЦПК України суд, вважає за можливе позов [PERSON] задовольнити та зобовязати відповідача не чинити перешкод позивачеві в здійсненні її права власності на рухоме майно та визначити порядок користування цим майном Статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Але позивачем ця вимога не заявлена тому суд це питання і не розглядає. На підставі гл. 26 ЦК України,

Outcome: approved