Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

30 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди (індексу інфляції)та процентів від простроченої суми, посилаючись на те, що на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року, Першотравенським міським судом було видано виконавчий лист № 2-72 і 30 березня 2010 року відділом державної виконавчої служби Першотравенського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №18323027, про стягнення з [PERSON] на його користь суми боргу - 15 375,00 гривень. Постановами від 14 травня 2013 року (ВП № 18323027) виданими державним виконавцем органу ДВС Першотравенського МУЮ визначена загальна заборгованість (залишкова) [PERSON] станом на травень 2013 року по виконавчому листу 2-72 від 29 грудня 2009 року і яка становить: (6555,46+6555,47)= 13 110,93 гривні. В червні 2014 року з [PERSON] перераховано на його користь кошти в розмірі 760,31 гривень (406,22+354,09), в рахунок повернення боргу згідно вказаного виконавчого листа, який повинен був бути повернутий ним в грудні 2007 року. Залишок боргу станом на 01 липня 2014 року становить 2 909,88 гривень (3 670,19-760,31). В зв'язку з несвоєчасним поверненням боргу йому спричинена матеріальна шкода, яка згідно з діючим законодавством виражається у сумі заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення по поверненню боргу та процентів від простроченої суми (10%). В договорі позики від 20 жовтня 2007 року в п.п.1 та 2 визначено строк, а саме: «Позичальник зобов'язується повернути суму позики в установлений договором строк - до 20 грудня 2007 року». Відповідно до п.6 договору позики від 20 жовтня 2007 року - «У випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також десять відсотків від простроченої суми». Згідно рішення Першотравенського міського суду від 07 липня 2016 року справа № 186/754/16-ц індекс інфляції за грудень 2007 року - червень 2013 року становить 69,06 (169,06%). Інфляція (%) в 2013 році: жовтень - 100,4; листопад - 100,2; грудень - 100,5; в 2014 році: січень - 100,2; лютий - 100,6; березень - 102,2; квітень - 103,3; травень - 103,8 та червень - 101,0, а тому індекс інфляції за грудень 2007 року - червень 2014 року включно становить 90,70 (190,70%). (1.6906х1.004х1.002х1.005х1.002х1.006х1.022х1.033х1.038х1.01х100-100) :100 = 0.907 коефіцієнт індексу інфляції для розрахунку. Частка боргу (позики) в розмірі 760,31 гривень повернута в червні 2014 року, індекс інфляції за цей період 0.907. 760,31х0,907=689,61 гривень. Залишок боргу (позики) станом на 01 січня 2014 року складав 2 909,88 гривень - 10% = 290,99 гривень. Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції та 10% від простроченої суми становить: 689,61+290,99=980,60 гривень. Просить суд стягнути з відповідача спричинену в результаті несвоєчасного повернення позики матеріальну шкоду: інфляційну суму за весь час прострочення повернення позики (грудень 2007 року - червень 2014 року) в розмірі 689,61 гривень та 10% від простроченої суми 290,99 гривень, а всього - 980,60 гривень та судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив суду заперечення відповідно до яких, позовні вимоги не визнає, оскільки вони є безпідставними, та не підлягають задоволенню з наступних підстав. Всі грошові кошти за рішенням Апеляційного суду від 02 березня 2010 року з нього на користь позивача вже стягнуті в повному обсязі. Постановою ДВС Першотравенського МУЮ ВП №18323027 від 18 червня 2015 року закінчено виконавче провадження по виконавчому листу №2-72, виданому 29 грудня 2009 року про стягнення з нього на користь [PERSON] суми в розмірі 15 375,00 гривень. Щодо стягнення з нього щомісячної неустойки у вигляді 10% від простроченої суми в розмірі 3 335,09 грн. зазначає наступне. Позивач [PERSON] сам склав, редагував та друкував цей договір позики від 20 жовтня 2007 року, в якому свідомо та навмисно у пункті №6 не зазначив часовий проміжок нарахування 10% від простроченої суми (за рік, за місяць, за добу). В договорі позики пункт №6 повністю відображає редакцію ч.2 ст.625 ЦК України, але конкретні види та їх розміри будь-яких заходів забезпечення виконання зобов'язання, зокрема письмово не оговорив, заходи передбачені ст.549 ЦК України, не врахував вимогу закону про обов'язкову чітку письмову форму на пеню та її розміри. У договорі позики від 20 жовтня 2007 року відсутній навіть таке слово, як пеня. Відповідно до положень ст.547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо виконання, вчинений із недодержанням письмової форми є нікчемним. На даний момент існує рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2011 року №22ц-12329/2011, яке набрало законної сили, з приводу спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, з нього користь позивача [PERSON] було стягнуто штраф в розмірі 1500,00 гривень, тобто 10% від простроченої суми, за вищезазначеним договором позики. Таким чином, позивач вже скористався суб'єктивним правом , однак не розуміючи того, сам постійно щомісячно подає до суду позовні заяви, в яких просить суд стягнути з нього зазначені 10%, при цьому, вигадуючи нові предмети своїх позовних заяв, тим самим вводить в оману суди всіх інстанцій, які ухвалюють рішення, в котре притягує його до юридичної відповідальності за одне й те саме цивільне правопорушення, у зв'язку з чим грубо порушує вимоги ст.61 Конституції України, в якій чітко вказано про те, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відносно двох рішень апеляційного суду які згадуються у попередніх рішеннях: це перше рішення від 08 липня 2013 року, яке він вважає помилковим, тому що суд не повно з'ясував обставини справи і ухвалив рішення всупереч тому, що вже існувало рішення від 13 грудня 2011 року. Друге рішення від 01 грудня 2014 року - таких рішень було два: справа №186/999/14-ц - залишено без змін та справа №186/992/14-ц від 28 жовтня 2014 року - було скасовано і стягнуто з нього 1 285,69 грн та судові витрати 243,60 (не зважаючи на те, що він інвалід ІІ групи), тому йому не зрозуміло такий розгляд двох тотожних справ. Просить суд врахувати його пільги щодо сплати судового збору, відповідно до довідки МСЕК №267810 від 06 листопада 2001 року, він є інвалідом ІІ групи, та відповідно до п.9 ч.2 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в межах заявлених позовних вимог підлягають задоволенню з наступних підстав. 20 жовтня 2007 року сторони по справі уклали договір позики в простій письмовій формі, за яким відповідач отримав від позивача 15 000 гривень. Строк повернення боргу визначено - 20 грудня 2007 року. За умовами п.6 вказаного договору в випадку несвоєчасного повернення позики позичальник зобов'язався сплачувати позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення та 10% від простроченої суми. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг у сумі 15 000 гривень і судові витрати - 375 гривень. Постановою державного виконавця ВДВС Першотравенського МУЮ ВП №18323027 від 30 березня 2010 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення зазначених коштів. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до п.6 укладеного сторонами договору позики від 20 жовтня 2007 року також передбачено вказану у ч.2 ст.625 ЦК України відповідальність боржника за порушення грошового зобов'язання про сплату боржником боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 процентів від простроченої суми. Зобов'язання виникають на підставах, встановлених ст.11 Цивільного Кодексу України, зокрема, договорів та інших правочинів (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Ці підстави зазначені у статтях 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобов'язання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України. Частина 2 ст.625 ЦК України передбачає право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання, а також 3% річних від простроченої суми /за умови якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом/. Оскільки відповідач порушив своє зобов'язання по поверненню позики в грудні 2007 року він повинен сплатити позивачу на підставі ч.2 ст.625 ЦК України та п.6 договору позики індексацію заявлених позивачем прострочених сум боргу: Постановами від 14 травня 2013 року (ВП № 18323027) виданими державним виконавцем органу ДВС Першотравенського МУЮ визначена загальна заборгованість (залишкова) [PERSON] станом на травень 2013 року по виконавчому листу 2-72 від 29 грудня 2009 року і яка становить: (6 555,46 +6 555,47)= 13 110,93 гривні. В червні 2014 року з [PERSON] перераховано на користь позивача кошти в розмірі 760,31 гривень (406,22 + 354,09), в рахунок повернення боргу згідно вказаного виконавчого листа, який повинен був бути повернутий ним в грудні 2007 року. Залишок боргу станом на 01 липня 2014 року становить 2 909,88 гривень (3 670,19-760,31). Згідно рішення Першотравенського міського суду від 07 липня 2016 року справа № 186/754/16-ц індекс інфляції за грудень 2007 року - червень 2013 року становить 69,06 (169,06%). Інфляція (%) в 2013 році: жовтень - 100,4; листопад - 100,2; грудень - 100,5; в 2014 році: січень - 100,2; лютий - 100,6; березень - 102,2; квітень - 103,3; травень - 103,8 та червень - 101,0, а тому індекс інфляції за грудень 2007 року - червень 2014 року включно становить 90,70 (190,70%). (1.6906х1.004х1.002х1.005х1.002х1.006х1.022х1.033х1.038х1.01х100-100) :100 = 0.907 коефіцієнт індексу інфляції для розрахунку. Частка боргу (позики) в розмірі 760,31 гривень повернута в червні 2014 року, індекс інфляції за цей період 0.907. 760,31х0,907=689,61 гривень. Вирішуючи заявлені позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 10% пені за кожен день прострочення виконання зобов'язання, суд вважає вони підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Пунктом 6 укладеного між сторонами договору позики від 20 жовтня 2007 року передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення позики позичальник сплачує позикодавцю суму з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь період прострочення, а також 10 відсотків від простроченої суми. Частиною 1 ст.598 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, що передбачені договором або Законом (ст.ст.559, 599-601, 604-609 ЦК України), зокрема виконанням, проведеним належним чином. Оскільки зобов'язання не було належним чином виконане, кошти позивачу не повернуті, відповідач несе відповідальність відповідно умов договору позики, в зв'язку з несвоєчасним поверненням отриманих коштів (ст.549 ЦК України). Рішеннями Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2013 року та від 01 грудня 2014 року по цивільним справам за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди з застосуванням індексу інфляції та відсотків від простроченої суми, які набрали законної сили з моменту проголошення, встановлено, що розрахунок заборгованості по договору позики між [PERSON] та [PERSON] укладеному 20 жовтня 2007 року здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу помножена на 10% та на кількість днів прострочення. Відповідно до ст.16 ЦК України та ст.11 ЦПК України кожна особа самостійно вибирає спосіб захисту в суді своїх прав і розпоряджається предметом спору на власний розсуд. Станом на 01 січня 2014 року заборгованість [PERSON] по виконавчому листу №2-72 від 29.12.2009 року становить 2 909,88 грн., заборгованість зі сплати 10% простроченої суми позивач визначив у розмірі 290,99 грн. Тому стягненню підлягає сума заборгованості за відсотками в розмірі 689,61 гривень та інфляційне збільшення в сумі 290,99 гривень. У відповідність до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди 2 групи. Згідно висновку МСЕК від 01 листопада 2001 року [PERSON] є інвалідом 2 групи по трудовому каліцтву безстроково. При таких умовах суд вважає за необхідне сплачений позивачем [PERSON] судовий збір по справі в сумі 551,20 гривень компенсувати за рахунок держави, як це передбачено ч.2 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved