Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

7 листопада 2018 року до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх доводів позивач вказує, що їй на праві власності належить житловий будинок за адресою [ADDRESS] З 2015 року по даний час відповідачі не проживають в будинку за вказаною адресою, витрати на утримання будинку несе особисто [PERSON] [PERSON] та [PERSON] володіють ключами від житла, де зареєстровані, позивач не чинить відповідачам жодних перешкод у користуванні цим помешканням, однак останні не проживають там тривалий час без поважних причин. За вказаних обставин [PERSON] просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком за адресою [ADDRESS] Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 листопада 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просили визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином, відзиву на позовну заяву до суду не подали. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. За вказаних обставин суд згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів, позивач, її представник не заперечували проти такого вирішення справи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивача, проживає по [ADDRESS] поселилася поруч з [PERSON] у 2003 році. Дочки та внучки позивача в житлі по [ADDRESS] свідок не бачила жодного разу. В будинку [PERSON] вона буває, однак особистих речей відповідачів вона там не бачила. Про перешкоди, які б чинилися [PERSON] та [PERSON] у користуванні житлом, де мешкає позивач, їй нічого невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив,що з народження проживає в [ADDRESS], по сусідству з позивачем. Більше року він не бачив в житлі [PERSON] її дочки та внучки. З періодичністю один раз на місяць свідок буває в будинку позивача, щоб допомогти по господарству, однак особистих речей відповідачів він там не бачив. Про будь-які перешкоди, які чиняться [PERSON] відповідачам [PERSON] та [PERSON] у користуванні житлом, яке належить позивачу, свідку невідомо. Суд, заслухавши доводи позивача, її представника, покази свідків, розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 28 вересня 1981 року, виданого виконавчим комітетом Тернопільської міської ради депутатів трудящих, житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. Як стверджує позивач, вона тривалий час, а саме з 2015 року, проживає одна, хоча за даною адресою постійно зареєстровані також її дочка [PERSON] та внучка [PERSON]. Факт того, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але не проживають за вищевказаною адресою підтверджується актом обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 27 серпня 2018 року, а також довідкою №3180, виданою ДП «Наш дім-3» від 27 серпня 2018 року. Ці обставини також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Відтак в судовому засіданні були підтверджені доводи позивача про те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON]у будинку [ADDRESS],не проживають більше року, оплату комунальних послуг та інших обов'язкових платежів не проводять. Будь-яких перешкод, які б чинилися відповідачам у користуванні цим майном в судовому засіданні не встановлено. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідачів прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме, житловим будинком [ADDRESS], оскільки останні не проживають у вказаній квартирі більше року.

Outcome: approved