Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

29.10.2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення з [PERSON] за договором позики від 08.10.2012 року борг в сумі 2100 доларів США в гривневому еквіваленті у відповідності з офіційним курсом гривні к долару США на день прийняття рішення судом, три відсотки річних за період з 08.11.2012 року по 23.10.2014 року в сумі 1598,17 грн. та судового збору в сумі 409,73 грн. з витратами на правову допомогу в сумі 1000 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08.10.2012 року він надав в борг [PERSON] 2000 доларів США. Відповідач зобов'язався повернути йому гроші в сумі 2100 доларів США не пізніше 08.11.2012 року. З яких 2000 доларів США це борг, а 100 доларів США - винагорода за надання позики. Факт отримання відповідачем позики підтверджується розпискою від 08.10.2012 року. Він неодноразово пропонував відповідачу повернути борг, але відповідач ухиляється від виконання свого зобов'язання. Таким чином, заборгованість [PERSON] на 23.10.2014 року складає: 2100 доларів США або 27195 грн. по курсу НБУ на цю дату. Три відсотки річних за користування чужими грошами за період з 08.11.2012 року по 08.11.2014 рік складає 1598,17 грн. Загальна сума боргу складає 28793,17 грн. У зв'язку з невиконанням свого зобов'язання відповідачем, позивач вимушений був звернутися за юридичною допомогою до адвокату. Витрати на правову допомогу склали 1000 грн. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву вх. № 15176 від 10.04.2015 р., в якій підтримав заявлені вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи та прийняття по справі заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, за письмовою борговою розпискою від 08.10.2012 року, відповідач підтверджує борг перед позивачем у сумі 2000,00 (дві тисячі) доларів США та зобов'язується повернути в строк до 08.11.2012 року 2100 (дві тисячі сто) доларів США (а.с. 6). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази суд дійшов висновку, що між [PERSON] та [PERSON] за розпискою від 08.10.2012 виникли позикові правовідносини. Встановлено, що свої зобов'язання за договором позики [PERSON] виконав у повному обсязі і передав у власність відповідача зазначену у договорі суму грошових коштів, однак позичальник належним чином не виконав свої обов'язки за договором позики, зокрема, не повернув у встановлений договором позики строк до 08.11.2012 року суму позики в повному обсязі. Відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов'язання та на момент подання цього позову неповернутими залишилися кошти в сумі 2 100 доларів США. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. У відповідності зі ст. 625 ч.1 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання. За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як вбачається з розрахунку заборгованості здійсненого позивачем станом на 29.10.2014 року сума заборгованості становила 28 793,17 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом - 27195 гривень, 3 відсотки річних за період з 08.11.2012 року по 23.10.2014 рік - 1598,17 гривень. Однак позивач в своєму позові просив визначити розрахунок заборгованості на момент постановлення рішення судом. За загальними правилами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.ч. 1,2 ст. 533 ЦК України). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 14 Постанови від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми При розрахунку суми трьох процентів за договором позики суд виходив з наступного - нарахування 3% річних від простроченої суми за період з 08.11.2012 року по 23.10.2014 року (дата визначена позивачем у розрахунку), сума основного боргу 47 145 грн.(еквівалент 2100 доларів США за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення 1 долар США - 22.45 гривень). Таким чином, згідно вимог статті 625 ЦК України, заборгованість [PERSON] за договором позики складається з основного боргу у розмірі 47 145 грн. (еквівалент 2100 доларів США за курсом НБУ станом на день ухвалення рішення 1 долар США - 22.45 гривень) та 3% річних від простроченої суми 1598.17 грн. (сума визначена позивачем). За таких обставин, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач, як позичальник, не виконав умови договору щодо своєчасного повернення позики, тому позов в цій частині підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути борг в розмірі 48743,17 гривень, яка складається з основного боргу за договором позики у розмірі 47 145 гривень та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1598.17 гривень. Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, то суд відмовляє в цьому виходячи з наступного. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 року за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу (оригіналу платіжного документу), а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Між тим, в матеріалах справи відсутній розрахунок витрат на правову допомогу надану адвокатом Міркун С.М. та позивачем надано до суду копію документів на підтвердження оплати адвокатської винагороди з якої не вбачається, що правова допомога надається позивачу у межах саме даної справи (а.с. 8). Крім цього відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути пропорційно до суми задоволеного позову судовий сбір у розмірі 287,93 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved