Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

30.03.2018 року позивач [PERSON] в особі представника - адвоката [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за розпискою, зазначивши підстави позову ст.ст.526,625,1046,1047-1049 ЦК України, у спосіб захисту, ст. 16 Цивільного кодексу України (а.с.2-4). Позиція позивача викладена в позовній заяві полягає в такому. 20.09.2016 року відповідачка взяла у позивача в борг грошові кошти у розмірі 3 000 доларів США та 4 000 гривень та зобов'язалась повернути їх у строк до 31.01.2018 року. 23.01.2018 року відповідачка написала розписку про отримання нею грошей, але в обумовлений час гроші не надала, тому позивач звернувся до суду. Позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь борг за договором позики у сумі 82 840 грн., 3% річних в сумі 340 грн., пеню в сумі 3 726 грн. 67 коп., а також стягнути понесені судові витрати в сумі 704 грн. 80 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 5990 грн. 80 коп.. Ухвалою суду від 04.04.2018 року відкрито загальне позовне провадження та розпочато підготовче провадження у справі, даною ухвалою суду відповідачці роз'яснено право подати відзив на позов протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с.18). Ухвалою суду від 18.05.2018 року, продовжений строк проведення підготовчого провадження по справі на тридцять днів (а.с.65). Ухвалою суду від 04.06.2018 року, підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (а.с.43). Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач [PERSON] надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти розгляду справи в порядку заочного провадження (а.с.21). Представник позивача - адвокат [PERSON] також надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.56). У судове засідання відповідачка [PERSON] не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, заяв або клопотань про відкладання слухання справи, відзиву на позов до суду не надала. Відповідачка сповіщалася про дату та час судового засідання судовими викликами, які надсилалися на адресу реєстрації місця її проживання, але поштові конверти повернулися до суду з відповідною відміткою пошти про невручення (а.с.24, 39). Крім того, відповідачка сповіщалася через оголошення на офіційному сайті Судової влади України (а.с.23,55). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128,131 ЦПК України, відповідачка повідомлена про час та місце слухання справи належним чином. Враховуючи, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання та не з'явилася в судове засідання без поважних причин, відзиву на позов не надала, а також наявна згода позивача про розгляд справи в порядку заочного провадження, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У судовому засіданні встановлено наступне. Відповідно до розписки від 23.01.2018 року, [PERSON] 20.09.2016 року взяла у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 3 000 доларів США та 4 000 гривень, зобов'язалась повернути вказані грошові кошти до 31.01.2018 року (а.с.7). Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Перевіривши докази по справі суд приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В даному випадку на підтвердження укладення договору позики, позичальником (відповідачкою [PERSON]) надана розписка, яка посвідчує передання їй позикодавцем (позивачем [PERSON]) грошової суми, таким чином між сторонами фактично укладений Договір позики. Тобто сторонами дотримані умови, передбачені ст.1047 ЦК України, що висуваються до Договору позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України, Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, позивачем доведено та у судовому засіданні встановлено, що відповідачка дійсно порушила зобов'язання щодо повернення суми позики, та з неї підлягає стягненню на користь позивача сума позики та 3% річних. Разом з цим, суд приходить до висновку, що стягнення грошової суми за позовними вимогами необхідно проводити за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу. Так, позивачем наданий розрахунок заборгованості від 23.03.2018 року, відповідно до якого датою виникнення заборгованості позивач вказав - 01.02.2018 рік (наступний день після останнього дня виконання зобов'язання), та зазначив суму боргу - 82 840 грн. (а.с.9). Також позивачем надана довідка офіційного курсу гривні до долара США, станом на 22.03.2018 року (а.с.10). Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно з ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Згідно з ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, визначення грошової суми, що підлягає стягненню за позикою, в даному випадку, необхідно проводити відповідно до положень ч.2 ст.533 ЦК України, станом на день ухвалення судового рішення. Вказана позиція також міститься у Постанові ВСУ у справі №6-284цс17 від 01.03.2017 року. Визначення грошової суми, що підлягає стягненню необхідно проводити з урахуванням офіційного курсу НБУ відповідної валюти на день ухвалення судового рішення, тобто станом на 04.07.2018 рік, який складає 2629,9259 грн. за 100 доларів США, що підтверджується відповідною Довідкою НБУ (а.с.60-61) та становить 78 897 грн. 78 коп. (26,299259 х 3 000). Суму 3% річних, які підлягають стягненню з відповідачки необхідно вираховувати саме з вищезазначеної суми боргу у гривнях - 78 897 грн. 78 коп. з урахуванням суми позики у розмірі 4 000 грн., що складає загальну суму заборгованості: 82 897 грн. 78 коп. по наступній формулі: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Оскільки позивач просить стягнути 3% річних за період з часу виникнення зобов'язання (01.02.2018р.) по дату розрахунку (23.03.2018р.), що становить 50 днів, та в межах цих позовних вимог суд розраховує 3% річних. Так, 82 897 грн. 78 коп. х 3% : 365 х 50 = 340 грн. 68 коп.. Щодо стягнення з відповідачки пені, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст.549 ЦК України, пеня є видом неустойки. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Разом з цим, відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Оскільки договором позики між сторонами не передбачено стягнення неустойки, вимога позивач про стягнення пені у розмірі 3726 грн. 67 коп. є безпідставною та задоволенню не підлягає. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 5990,80 грн., суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, повязані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі і факт надання правової допомоги підтверджено ордером на надання правової допомоги, договором про надання правової допомоги, копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцією на суму 5990 грн. 80 коп. Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є не співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг, розміром позовних вимог, справа не є складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5 ст.137ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до 1000 грн. 00 коп. Крім того, в порядку ст..141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial