Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

31 грудня 2020 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідно до кредитного договору №IF10RK06500196 від 21 серпня 2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2942,90 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своєчасно не погашала заборгованість за кредитом та відсотками. Внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язків за кредитним договором станом на 19 листопада 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 42641,61 грн, з яких 1409,14 грн - заборгованість за кредитом, 325,13 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 19407,43 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 21499,91 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № IF10RK06500196 від 21 серпня 2006 року у загальному розмірі 42641,61 грн, а також понесені при зверненні до суду з позовом судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. Ухвалою суду від 04 січня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09 квітня 2021 року відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позову відмовити, застосувавши строк позовної давності до даних правовідносин, оскільки останній платіж по погашенню процентів по кредиту відповідача проведений 15 листопада 2006 року у сумі 131,70 грн (автоматичне списання), позивач у розрахунку заборгованості здійснив нарахування відсотків у розмірі як 24 % річних, так і 81,84 % річних, проте сторони не узгоджували процентну ставку у розмірі 81,84 %, між сторонами був погоджений строк кредитування до 25 серпня 2008 року, але позивач тривалий час (з 2006 року (з часу укладення договору) по 2020 рік (дата звернення до суду)) не звертався до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № IF10RK06500196 від 21 серпня 2006 року, а списання позивачем коштів відповідач розцінює як намагання позивача продовжити строк позовної давності (а.с.46-51). 11 травня 2021 року представником позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» подано до суду відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що договором, укладеним між сторонами, передбачений порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат, посилання відповідача на підвищення відсоткової ставки є безпідставним, адже при укладанні кредитного договору сторони погодили, що при порушенні позичальником терміну повернення кредиту, вказаного в пункті 1.2, позичальник зобов`язується сплачувати банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,82 % в місяць від суми залишку непогашеного кредиту, також сторони погодили сплату комісії щомісяця в період сплати у розмірі 0,85 %, кредитний договір є чинним та продовжує свою дію, тому сплата відсотків, комісії та пені здійснюється до повного повернення суми кредиту, порушення зобов`язання триває, підстави для застосування строку позовної давності відсутні (а.с.58-60). Ухвалою суду від 03 червня 2021 року зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» надати до суду належним чином засвідчену читаєму копію договору №IFI0RK06500196, укладеного 21 серпня 2006 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] . Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте до суду подано клопотання, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за відсутності представника Банку, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 23). Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що за укладеним кредитним договором заборгованість не сплачена у повному обсязі, проте звернення до суду з даним позовом через 14 років після здійснення останнього автоматичного платежу без згоди відповідача призвело лише до виникнення заборгованості по відсоткам та пені у розмірі, що в п`ятнадцять разів перевищує суму отриманого кредиту, позивач пропустив строк звернення до суду, просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Суд, вислухавши відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 21 серпня 2006 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», Банком, [PERSON] , Позичальником, та Товариством з обмеженою відповідальністю «СІТІ «КОМ», Продавцем, був укладений договір № IF10RK06500196, відповідно до пункту 1.1 якого Продавець зобов`язується передати Позичальнику наступний товар за актом прийому-передачі: 1) принтер струйний Epson C67 Photo Edition; 2) миш А4 Tech OP 620 PS2 Silver; 3) клавіатура SVEN Slim 330 Internet silver PS2; 4) системний блок Impression CM Best; 5) монітор TFT BenQ T705; 6) кабель Томсон EUA 2012; 7) телефон Panasonic KX TG 1107 UAT, а Позичальник зобов`язується прийняти його у Продавця і сплатити Продавцю повну вартість товару. Оплата придбаного Позичальником товару здійснюється в наступному порядку: в день підписання цього договору Позичальник здійснює часткову оплату товару (аванс) у розмірі 0,00 грн. Решта вартості підлягає сплаті за рахунок кредиту, наданого Банком Позичальнику, не пізніше наступного дня після отримання Банком акту прийому-передачі товару Позичальнику за умови надання документів, підтверджуючих оплату авансу. У пункті 1.2 даного договору вказано, що Банк зобов`язується надати Позичальнику строковий кредит на строк по 25 серпня 2008 року включно у розмірі 2942,90 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і сплатою комісії щомісяця в Період сплати у розмірі 0,85%, початково в момент надання кредиту в розмірі 0,00 %. Погашення заборгованості за цим договором здійснюється в наступному порядку: щомісяця у Період сплати, за який приймається період з 20 по 25 число кожного місяця. Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 181,09 грн для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається з заборгованості за кредитом, відсотками, комісією (а.с.6-7, 73-75, 78-79). 21 серпня 2006 року був складений акт прийому-передачі товару №IF10RK06500196 між Продавцем ІФФ Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІ «КОМ», з одного боку, та Покупцем [PERSON] , з іншого боку, про те, що відповідно до договору купівлі-продажу № IF10RK06500196 від 21 серпня 2006 року Продавцем переданий, а Покупцем прийнятий наступний товар: 1) принтер струйний Epson C67 Photo Edition; 2) миш А4 Tech OP 620 PS2 Silver; 3) клавіатура SVEN Slim 330 Internet silver PS2; 4) системний блок Impression CM Best; 5) монітор TFT BenQ T705; 6) кабель Томсон EUA 2012; 7) телефон Panasonic KX [NUMBER] (а.с.11). Згідно з розрахунком заборгованості за договором № IF10RK06500196 від 21 серпня 2006 року, станом на 19 листопада 2020 року заборгованість становить 42641,61 грн, з яких 1409,14 грн - заборгованість за кредитом, 325,13 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 19407,43 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 21499,91 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 4-5). Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України і виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» зареєстровано 19 березня 1992 року, дата останньої реєстраційної дії 12 лютого 2018 року (а.с. 13, 16). Національний банк України 05 жовтня 2011 року видав Публічному акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» банківську ліцензію №22 на право надання банківських послуг, визначених частиною третьою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (а.с. 15). Національним банком України 06 вересня 2019 року погоджено статут Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (а.с. 17-18) Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 20 червня 2020 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.38). Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами. Згідно положень частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільного кодексу України). Згідно положень статей 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а згідно статті 629 Цивільного кодексу України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що наявність правовідносин між сторонами підтверджується матеріалами справи, а саме: підписаним відповідачем договором № IF10RK06500196 від 21 серпня 2006 року, розрахунком заборгованості, з якого вбачається про надання позивачем відповідачу кредиту у розмірі 2942,90 грн. Таким чином, фактична наявність кредитних правовідносин між сторонами справи вбачається з обставин надання позичальнику кредитних коштів та підтвердження у судовому засіданні відповідачем про отримання кредиту на придбання товару. Позивач до позовної заяви надав Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с. 8-10). Однак у матеріалах справи відсутні підтвердження, що саме ці Умови розуміла відповідач та ознайомлювалася і погоджувалася з ними, підписуючи договір про одержання кредиту. Також суд враховує те, що банк систематично змінює зміст Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), отже вести мову про те, що з 2006 року (коли сторони у справі уклали договір) до 2020 року (коли позивач звернувся до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості) зміст даних Умов був незмінним, підстав немає. Надані позивачем Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - у договорі від 21 серпня 2006 року, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання, як другої сторони, до договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15). З наявного у справі розрахунку вбачається, що останній платіж було здійснено 07 квітня 2008 року в рахунок погашення суми заборгованості за процентами у розмірі 620,95 грн та комісії у розмірі 75,03 грн. Суд зауважує, що у пункті 1.2 укладеного між сторонами кредитного договору Банк зобов`язується надати Позичальнику строковий кредит на строк по 25 серпня 2008 року включно (а.с. 6, 73, 78). Відповідачем по справі було заявлено вимогу про застосування позовної давності. З позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором до [PERSON] Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду 31 грудня 2020 року. За змістом статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини першої статті 251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За змістом статті 252 Цивільного кодексу України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Стаття 267 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Крім того, відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивувати свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Згідно пункту 1 частини другої статті 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 Цивільного кодексу України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті 261 Цивільного кодексу України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 Цивільного кодексу України). У матеріалах справи відсутні будь-які докази укладання між сторонами договору про збільшення позовної давності або переривання строку позовної давності. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 Цивільного кодексу України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в Постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15. За кредитною угодою перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Вказана правова позиція Верховного Суду України викладена у Постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, у Постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14. У відповідності до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором №IF10RK06500196 від 21 серпня 2006 року, остання допустила заборгованість за тілом кредиту. В той же час останній платіж в рахунок погашення суми заборгованості за наданим кредитом був здійснений 07 квітня 2008 року, кінцевий строк повного погашення кредиту встановлений у договорі по 25 серпня 2008 року включно. Зважаючи на вищевикладене слід дійти висновку про те, що строк позовної давності в даному випадку сплив, оскільки позивач звернувся з вказаним позовом до суду 31 грудня 2020 року. Більше того, в постанові від 11 березня 2015 року по справі №6-16цс15 Верховний Суд України зазначив, що Умови надання кредиту фізичним особам, в яких міститься положення про збільшений строк позовної давності, не є складовою кредитного договору та не містить підпису позичальника про домовленість про збільшення строку позовної давності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року по справі № 202/26885/13-ц вказано, що Умови, які знаходяться в матеріалах справи, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника відсутнє посилання на збільшення строку давності, а тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили позовну давність за вимогами про стягнення кредитної заборгованості до п`яти років. У даній справі договору про збільшення позовної давності або продовження терміну дії сторони не укладали, додані позивачем до позовної заяви Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) не датовані, тому неможливо зробити висновок про те, чи діяли вони на час виникнення правовідносин між сторонами. Крім того, дані Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які визначають розмір відсотків, штрафів, пені, термін дії договору, а також строки платежів за кредитом, збільшення строку позовної давності, не містять підпису позичальника, а тому суд вважає, що ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Посилання представника позивача на те, що кредитний договір є чинним та продовжує свою дію, порушення зобов`язання триває, а тому строк давності не сплинув суд вважає безпідставним, оскільки у кредитному договорі був визначений строк для повного погашення кредиту (по 25 серпня 2008 року включно), останній платіж в рахунок погашення суми заборгованості за наданим кредитом був здійснений 07 квітня 2008 року. Враховуючи, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності до даних правовідносин та з часу останнього платежу до моменту звернення позивача до суду пройшло більше трьох років, то у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за кредитом слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Згідно статті 266 Цивільного кодексу України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки позовна давність до основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитом спливла, тому позовна давність спливла і до додаткових вимог про стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом, відсоткам за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором і у задоволенні позовних вимог про стягнення вказаної заборгованості суд також відмовляє. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року за № 444/9519/12, яка є обов`язковою для виконання судами України. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні позовних вимог судові витрати позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного, відповідно до статей 207, 251-253, 256-259, 261, 266, 267, 526, 527, 530, 546, 610, 611, 612, 614, 626, 628, 636, 1048, 1054, 1055 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed