Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

30.04.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального закладу «Криворізька міська лікарня №7» ДОР /далі Лікарня/ про поновлення на роботі на посаді заступника головного лікаря з медичної частини і оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обгрунтування вказує, що наказом від 15.04.2015 р. звільнена з 02.04.2015 р. за ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України, за появу на роботі в нетверезому стані 02.04.2015 р. Однією з підстав для звільнення слугував акт медичного огляду який не відповідає діючому законодавству, висновок згідно акту не підтверджує наявність алкогольного спяніння позивача, не відповідає законодавству - зокрема п.п.3.15, 3.21 Наказу МВС та МОЗ України №400/666 від 09.09.2009 р. «Про затвердження Інструкції про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного… спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» /далі Інструкція/: - обстеження проведено лікарями Лікарні яка не має спеціального дозволу МОЗ на проведення такого огляду; - в акті відсутній діагноз, що є обовязковим, не всі графи акту заповнені, висновок є припущенням без лабораторних досліджень; - огляд комісією лікарів яка засідала в кабінеті головного лікаря взагалі не проводився, є сфальшованим оскільки час огляду згідно акту - 14.20 год. співпадає з часом її відмови від здачі крові на алкоголь в приймальному відділенні лікарні згідно журналу; Звільнення проведено з за упередженого ставлення до неї головного лікаря Лікарні, численних порушень адміністрацією діючого законодавства стосовно працівників Лікарні і неї особисто, що підтверджується численними зверненнями. В дійсності 02.04.2015 р. вона було на роботі в тверезому стані, виконувала свої посадові обовязки, в тому числі і в відділенні реанімації близько 09.00 год. В судовому засіданні позивач позов підтримала, як і її представник, адвокат [PERSON] доповнили, що крім акту, який суперечить законодавству, докази для звільнення відсутні. 02.04.2015 р. у позивача виник конфлікт з головним бухгалтером [PERSON] з за не виплати їй грошей за перебування у відрядженні, фальшування звітів про відрядження. [PERSON] сама вчинила сварку з за чого [PERSON] була в збудженому стані. Представник Лікарні [PERSON] позов не визнав, вказує що судом досліджено належні, передбачені ст.27 ЦПК України докази, які підтверджують факт знаходження [PERSON] в стані алкогольного спяніння 02.04.2015 р. на роботі. Зокрема це підтверджується крім медичного акту, письмовими поясненнями свідків як письмовими при розслідування порушення адміністрацією, так і усними в судовому засіданні. Позивач сама відмовилася від проходження огляду, відмовилася здавати аналізи а свідки [PERSON] і [PERSON] прямо вказують на вживання алкоголю позивачем 02.04.2015 р. о 09.30 год. в інфекційному відділенні Лікарні. Вислухавши сторони, свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає що в позові необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.10, 60 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено поясненнями представників сторін, наказом від 15.04.2015 р. №32-к а.с.7, що [PERSON]звільнено з 15.04.2015 р. з посади заступника головного лікаря з медичної частини за ст.40 ч.1 п.7 КЗпП України за появу на роботі 02.04.2015 р. в нетверезому стані. Судом досліджено докази, та сторонами не оспорюється відповідно до ст.61 ЦПК України, що обстеження [PERSON] на стан алкогольного спяніння проводилося комісійно лікарями Лікарні яка не має відповідного дозоволу на проведення таких обстежень 02.04.2015 р. про що складено акт а.с.55. В зазначеному акті мається висновок тільки на основі обєктивних даних: поведінкові розлади що можуть бути обумовлені прийомом алкоголю. Відсутній висновок стосовно ступеню спяніння, а [PERSON] відмовилася від проведення обстеження, та здачі біологічних рідин організму, що підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Зазначені свідки пояснили, що комісія була створена на підставі розпорядження головного лікарі від 02.04.2014 р., та працювала приблизно з 14.00 год. в кабінеті головного лікаря, поряд з кабінетом [PERSON] стан якої був збуджений, та роздратований. Позивач відмовилася від лабораторного обстеження на що Лікарня мала право, виходила та заходила в кабінет, демонструючи медичну літературу, посилалася на особисту недоторканість, наявність обовязкової згоди на медичне обстеження. Зазначені обставини викладені в акті а.с.55. У звязку з появою на роботі в нетверезому стані, відповідач мав право розірвати трудовий договір за власною ініціативою, застосувати захід дисциплінарного стягнення звільнення, використовуючи своє право передбачене ст.ст.147, 149, 40 ч.1 п.7 КЗпП України, враховуючи при цьому ступінь тяжкості проступку, обставини при яких його вчинено. Судом встановлено поясненнями свідків [PERSON] і [PERSON] завідуючої інфекційним відділенням та старшої сестри, що раніше [PERSON] займала посаду завідуючого інфекційним відділенням, та неодноразово зверталася до них вимагаючи медичний спирт для особистого вживання. Вони були змушені давати спирт, покриваючі нестачу за власний кошт, та замовчуючи вказані факти від головного лікаря, оскільки [PERSON] погрожувала виявленням недоліків в їх роботі. 02.04.2015 р. близько 09.00 год. [PERSON] з галасом та нецензурною лайкою прийшла до відділення, і зі словами: «Ленка!Налей!», стала вимагати від [PERSON] спирту, а кола та відмовила, зайшла в кабінет [PERSON] який розташований навпроти. Без дозволу [PERSON] і всяких пояснень дістала спирт з шухляди, налила собі в склянку, та розвівши спирт водою з крану - випила. Про вказаний факт вони не доповіли керівництву, тому не опитувалися при проведенні розслідування адміністрацією. Свідок [PERSON] яка займає посаду головного бухгалтера пояснила, що 02.04.2015р. приблизно о 13.00-13.30 год. [PERSON] прийшла до неї в кабінет та вчинила сварку з приводу не виплати грошей за відрядження, в ході сварки висловлювалася на її адресу нецензурною лайкою, схилялася над нею, та вона явно чула запах алкоголю від [PERSON], та наполягає що та була в стані алкогольного спяніння. Не задовольнившись результатами першого конфлікту, повторно знайшла її в кабінеті завгоспа, після чого продовжила сварку яку перервав головний лікар. Свідок [PERSON] підтвердила пояснення [PERSON] стосовно конфлікту в кабінеті головного бухгалтера о 13.00 год., вона чула крики, образливі вислови, і нецензурну лайку [PERSON] [PERSON] це був першй конфлікт, після цього через 10 хвилин позивач повернулася шукаючи [PERSON] в кабінеті бухгалтерії, в розрахунковому відділі, де штовхнула працівника [PERSON] [PERSON] близько підходила до [PERSON] та та ясно чула запах алкоголю, бачила почервоніння очей, агресію з боку позивача. Був і третій конфлікт, коли через 10 хвилин [PERSON] повернулася в кабінет [PERSON] слідом за головним бухгалтером, знову шум та крики, і в цей час появився головний лікар, який повів [PERSON] на освідування. Згідно п.25 абз.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» - нетверезий стан працівника… можуть бути підтверджений як медичним висновком, так і іншими видами доказів /ст.27 ЦПК України/, яким суд має дати відповідну оцінку. Постановою судді Тернівського районного суду від 27.05.2015 р. [PERSON] притягнена до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП, за вчинення хуліганських дій 02.04.2015 р. о 13.30 год. в приміщенні Лікарні. Доводи позивача стосовно відсутності підстав для звільнення, незаконності акту спростовуються дослідженими вищевказаними доказами. Належний медичний висновок дійсно відсутній, [PERSON] відмовилася від проведення огляду, що підтверджується як поясненнями позивача, так і поясненнями свідків [PERSON] і [PERSON]- медичної сестри приймального відділення, випискою з журнала приймального відділення а.с.52-53. Пояснення свідків [PERSON] і [PERSON], які допитані за клопотанням позивача, носять загальний характер. Оператор компютерного набору [PERSON] вказує що зранку 02.04.2015 р. вона з [PERSON] готувала невеликий документ, та [PERSON] була твереза, але точний час вказати не може, а свідок [PERSON] на час подій 02.04.2015 р. перебувала в відпустці. Вимоги Інструкції на норми якої посилається позивач, стосуються в першу чергу саме водіїв. В трудових правовідносинах, при відмові працівника пройти відповідний огляд на стан алкогольного спяніння, адміністрація, як і суд при перевірці підстав для звільнення, може використовувати та досліджувати і інші докази, оскільки в іншому випадку відмова особи від медичного огляду унеможливлює звільнення з підстав ст.40 ч.1 п.7 КЗпП України. Таким чином проаналізувавши вищевказані докази, суд прийшов до висновку про законність винесеного наказу, підтвердження нетверезого стані [PERSON] на роботі 02.04.2015 р. Дії відповідача по звільненню [PERSON] є законними, підстав для поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, згідно стст.232-235 КЗпП України відсутні. Обґрунтованим є саме звільнення працівника по вказаним обставинам, оскільки знаходження на роботі в стані спяніння є недопустимим для працівника, який займає керівну посаду заступника головного лікаря. Оскільки [PERSON] звільнена від сплати судового збору, в позові відмовлено, згідно ст.81,88 ЦПК України судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. На підставі ст.ст.40 ч.1 п.7, 232-235 КЗпП України,

Outcome: dismissed