Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

29 серпня 2014 року позивачі звернулись до суду з вимогами до відповідача - виконавчого комітету Малинської міської ради. Судом за клопотанням позивачів замінено неналежного відповідача - виконавчий комітет Малинської міської ради на належного відповідача - Малинську об'єднану державну податкову інспекцію. В судовому засіданні позивачі вимоги підтримали повністю. Пояснили, що 28 листопада 1970 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] За час проживання у шлюбу подружжя у 1973 році побудували будинок [ADDRESS]. Під час шлюбу народилось двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] У відповідності до ст.22 КпШС України майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Відтак [PERSON] разом з чоловіком набула право власності на даний будинок і кожному з подружжя належало по ? частці. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на ? частку будинку належному померлому. Спадкоємцями є позивачі по справі. Після смерті [PERSON], позивачі фактично прийняли спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном , оскільки на час смерті спадкодавця проживали в будинку. Оформити спадщину на майно померлого позивачі не в змозі, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Представник відповідача Малинської об'єднаної державної податкової інспекції [PERSON] позов визнав повністю. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено , що 28 листопада 1970 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , який помер [INFO] , був батьком [PERSON] та [PERSON]. Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть [PERSON] та копіями свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] ( арк.с. 14,18,19). Порядок прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] регулюється ст. 549 ЦК України ( 1963 року ), яка передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини. Позивачі зареєстровані у спірному будинку і на момент смерті [PERSON] проживали у даному будинку, тобто останні є такими , що прийняли спадщину. Факт належності будинку спадкодавцю ніким не оспорюється і підтверджується дослідженими судом доказами: рішенням виконкому Малинської міської Ради від 29 червня 1972 року № 13 про виділення земельної ділянки під забудову площею 600 м-2 по [ADDRESS], договором про безстрокове користування від 20 липня 1972 року та актом відведення земельної ділянки(а.с.28-29), копією технічного паспорту (а.с.23-27). На час набуття спадкодавцем [PERSON] права власності на житловий будинок державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу твід 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень »., спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Як роз'яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування », свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За положеннями п.3 глави 13 Порядку, постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії видається на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Позивачами надано суду копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 11 серпня 2014 року. ( арк..с.20). Отже, суд приходить до висновку, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій , зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний будинок , свідчить про втрату позивачами умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтв про право на спадщину. За тих обставин, коли достовірно встановлено, що спірний будинок побудовано у 1973 році, інші спадкоємці відсутні, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про визнання права власності на спадкове майно. Оскільки будинок був побудований подружжям [PERSON] ,то [PERSON] у відповідності до вимог статті 22 КпШС УРСР належить ? частка спірного будинку. Після смерті [PERSON] позивачі прийняли спадщину на ? частку будинку належну спадкодавцеві , а тому за [PERSON] слід визнати право власності на 2/3 часток житлового будинку , а за [PERSON] та [PERSON] на 1/6 частку за кожним. Позивачі просять не стягувати судові витрати з відповідача.

Outcome: approved