Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

30 січня 2018 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулась [PERSON] з позовом про визнання права власності до [PERSON], [PERSON] міської ради, посилаючись на те, що її батькові [PERSON] належав на праві приватної власності житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами, розташований за адресою: Донецька обл., м. Словянськ, вул. 1 Травня, 53, та приватизована земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0482 га, розташована за тією ж адресою. Після смерті батька спадщину прийняли по ? частині позивач та її брат [PERSON] та отримали свідоцтво на спадщину на це майно. 09.08.2005 р. [PERSON] продав позивачу належну йому ? частину житлового будинку, оскільки з 2001 року [PERSON] постійно мешкає в Російській Федерації за адресою: [ADDRESS] і не в змозі користуватися цим майном, однак, з невідомих позивачу причин в договорі купівлі продажу будинку вказано, що цей будинок знаходиться на землях [PERSON] міської ради і нотаріус не розяснив їм необхідність укладення ще одного договору купівлі продажу стосовно земельної ділянки. З якого джерела нотаріус отримав інформацію про те, що ця земельна ділянка є власністю [PERSON] міської ради їй невідомо. Позивач не надала цьому факту значення та 11.05.2006 р. [PERSON] міською радою було видано державний акт про право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0482 га, яка розташована за адресою: Донецька обл. м. Словянськ, вул. 1 Травня, 53, згідно якого позивач та [PERSON] є власниками по ? частині цієї земельної ділянки. Крім того, з 2001 року, з дня коли [PERSON] став постійно мешкати в Російській Федерації, позивач відкрито та безперервно володіла всією вказаною вище земельною ділянкою. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Врегулювати спір у добровільному порядку немає можливості, оскільки її брат [PERSON] є власником ? частки земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок, який йому не належить, а для нотаріального відчуження землі необхідна довідка про відсутність будівель на земельній ділянці, або право власності на землю і будівлю повинно співпадати. Просить суд скасувати державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 361482 від 11 травня 2006 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010616700268 та серії ЯГ №361484 від 11 травня 2006 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010616700267, визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0487 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: Донецька обл., м. Словянськ, вул.. 1 Травня, 53, кадастровий номер 1414100000:01:005:0313. 02 лютого 2018 року позивач звернулась до суду з уточненою позовною заявою, в якій зазначила у якості співвідповідача [PERSON] міську раду. Позивач та її представник [PERSON], що діє на підставі ордеру, в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду повідомлялися належним чином, проте до суду надали заяви про розгляду справи за їх відсутності, в якій наполягали на заявлених позовних вимогах, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, посвідчену нотаріусом м. Москви, в якій просив розглянути справу за його відсутністю та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] міської ради Донецької області в судове засідання не з'явився, відповідачем до суду направлено клопотання з проханням розглянути справу без участі їх представника та винести рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Так у ході судового засідання з достовірністю було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №361484 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0482 га, розташованої на території [PERSON] міської ради по вул. 1 Травня,53 (а.с.7). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №361482 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0482 га, розташованої на території [PERSON] міської ради по вул.. 1 Травня,53 (а.с.9). З свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 травня 2001 року, виданого Першою [PERSON] державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадкоємицею майна [PERSON] ? частки є [PERSON] (а.с.11). Згідно договору купівлі - продажу частини будинку від 09.08.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] МНО [PERSON], № в реєстрі 2123 вбачається, що [PERSON] продав ? частину житлового будинку [PERSON] (а.с.12-13). Відповідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається що по ? частці у спільній власності належать [PERSON] та [PERSON]К (а.с.14-15). Згідно ч. 1 статті 377 Цивільного кодексу України право на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на ній переходить до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч.3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст.16 ЦК України). Відповідно до положень ч. 2 ст. 13 Закону № 1952, на кожний обєкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер обєкту нерухомого майна. Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. За змістом правової позиції, викладеної у справі № 6-319цс15 ВСУ, судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. У судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до договору про купівлю-продаж земельної ділянки, позивач придбала будинок із господарськими спорудами по вул.1 Травня, 53 у м. Слов'янську. Разом з тим, документ, який посвідчує право власності на земельну ділянку - державний акт - був виданий на ім'я [PERSON] та [PERSON] Я К. у ? частки земельної ділянки, внаслідок чого позивач позбавлена можливості реалізувати своє право власності на земельну ділянку, яку вона придбала за договором купівлі-продажу. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, а державні акти на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯГ №361482 від 11 травня 2006 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010616700268 та серії ЯГ №361484 від 11 травня 2006 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010616700267 - скасувати державну реєстрацію вказаних державних актів. Виходячи з вищенаведеного, з огляду на перелічені обставини справи закон прямо не забороняє суду ухвалити рішення щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, що створене на законних підставах, оскільки зробити це у іншій спосіб є неможливим, тому право позивача є порушеним і підлягає захисту. На підставі викладеного, та

Outcome: approved