Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

30 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що рішенням Чорноморської сільської ради № 39 від 26 червня 1996 року йому було виділено земельні ділянки площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Чорноморка, вул. Костенка, 33. 29 липня 1996 року на його імя були видані державні акти на право приватної власності на вказані земельні ділянки. У звязку із невідповідністю вимогам законодавства цих правовстановлюючих документів, а саме відсутністю печаток сільської ради, він звернувся до відповідача, однак засвідчити печаткою вказані державні акти останній відмовився, посилаючись на зміну офіційної назви сільської ради. У звязку із тим, що вказані порушення позбавляють його права розпорядитися своїм нерухомим майном, просив визнати за ним право власності на зазначені земельні ділянки. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги. Представник відповідача в судове засідання не зявилася, в минулому судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на безпідставність вимог [PERSON] та неможливість у даний час посвідчити спірні державні акти, оскільки вони були видані виконкомом Чорноморської сільської ради народних депутатів, яка в 1997 році змінила офіційну назву. Третя особа управління Держземагенства в Очаківському районі Миколаївської області надала заяву, в якій просила розглянути справу без участі її представника. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. З рішення виконавчого комітету Чорноморської сільської ради народних депутатів № 39 від 26 червня 1996 року, завірену копію якого надано відповідачем на запит суду (а. с. 51, 52), вбачається, що цим рішенням позивачеві [PERSON] було передано у власність земельні ділянкиплощею 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,40 га для ведення особистого підсобного господарства. На підставі вказаного вище рішення 29 липня 1996 року позивачеві було видано державні акти на право приватної власності на вказані земельні ділянки за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Чорноморка, вул. Костенка, 33, що їх було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №№ 158, 1778(а. с. 13, 14). Отже, позивач [PERSON] з дотриманням передбаченої законом процедури отримав у власність спірні земельні ділянки, його право власності було зареєстровано у відповідності до порядку, передбаченого законодавцем на час реєстрації, а тому у суду не має сумнівів щодо правомірності набуття ним права власності на спірне майно. Суд погоджується з доводами представника відповідача, що державні акти на імя позивача не містять передбачених законом реквізитів, зокрема, підпису посадової особи, що посвідчила ці акти та печатки органу місцевого самоврядування, проте не може погодитись з доводами про недостатність підстав для визнання за позивачем права власності на ці земельні ділянки. Так, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Суд вважає, що невиконання посадовцями Чорноморської сільської ради вимог земельного законодавства при виготовленні державних актів на імя [PERSON] не може бути достатньою підставою для відмови у визнанні судом правомірності отримання ним земельних ділянок у власність, і, як наслідок, підставою для позбавлення права власності особи, яка не вчинила жодних порушень. Проаналізувавши зібрані у справі докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, суд дійшов висновку, що внаслідок порушень під час оформлення державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих на імя позивача, порушується його право на безперешкодне володіння своїм майном, іншого шляху реалізувати своє право власності у останнього немає, а тому позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved