Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

31.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд припинити право відповідача на аліменти у розмірі 1/12 частини заробітної плати позивача щомісячно протягом строку непрацездатності відповідача. В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 01.10.2015 року по справі №632/141/15-ц, яке було змінено рішенням апеляційного суду Харківської області від 23.11.2015 року, з позивача на користь відповідача утримуються аліменти у розмірі 1/12 частини його заробітної плати та усіх інших видів доходу протягом строку непрацездатності [PERSON] Оскільки на думку позивача відповідач отримує пенсію, яка забезпечує йому прожитковий мінімум, то право відповідача на отримання з позивача аліментів повинно бути припинено. При вирішенні справи просив суд вирішити питання судових витрат. Представник позивача у судовому засіданні заявлені її довірителем вимоги підтримала з вказаних у позовній заяві підстав та просила їх задовольнити, посилаючись при цьому на позицію Верховного суду України з предмету спору у даній справі. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, вказавши, вимоги позивача є необґрунтованими, оскільки на день розгляду справи він не виконав рішення апеляційного суду Харківської області від 23.11.2015 року, тобто не сплачує аліменти за рішенням суду, яке набуло законної сили. У судове засідання 01.12.2016 року не прибула. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, оскільки вважала, що вимоги позивача не ґрунтуються на законі, представник позивача не навів конкретну постанову Верховного суду України щодо предмету даної справи, відповідач потребує матеріальної допомоги для придбання ліків, обслуговування себе, тому позбавляти її вказаного права є передчасним до того часу поки вона є непрацездатною. До того ж діючим законодавством про прожитковий мінімум не визначено, що в даній справі повинен застосовуватися прожитковий мінімум для непрацездатних осіб. Вислухавши відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно з рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 23.09.2015 року по справі №632/1953/15-ц, яке набрало законної сили, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с.46-47). Відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 01.10.2015 року по справі №632/141/15-ц, яке було змінено в частині розміру аліментів, які підлягають стягненню з позивача, рішенням апеляційного суду Харківської області від 23.11.2015 року по провадженню №22-ц/790/7636/15, яке набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі 1/12 частини його заробітної плати та усіх видів доходу, щомісячно, починаючи з 29.01.2015 року протягом строку непрацездатності [PERSON], окремо було зараховано в рахунок сплати аліментів платежі зроблені до постановлення рішення суду з боку [PERSON] на користь [PERSON] та вирішено питання судових витрат (а.с.4-8). На підставі ч.4 ст.223 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідач [PERSON] є інвалідом 3 групи з 01.09.2016 року до 01.09.2017 року за загальним захворюванням, що підтверджується довідкою до акту медико-соціальної експертної комісії серії [NUMBER] від 15.09.2016 року (а.с.32), потребує санаторно-курортного лікування та придбання окремої категорії ліків. Згідно з довідкою №2954 від 12.10.2016 року (а.с.29) та довідкою №6945/02-01 від 29.11.2016 року (а.с.50), виданих управлінням Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області розмір пенсії відповідача [PERSON] склав з 01.05.2016 року до 30.11.2016 року 1130,00 грн., а з 01.12.2016 року - 1247,00 грн. На підставі частин 2-4 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, 2 чи 3 групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. На підставі ч.3 ст.82 СК України право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. Відповідно до абзацу 4 ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для особи, яка втратила працездатність з 01.12.2016 року становить 1247,00 грн., що дорівнює пенсії, яку отримує відповідач. Згідно з правовою позицією Верховного суду України від 13.04.2016 року у справі №6-3066цс15 зазначено, що право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Відповідно до ч.2 ст.214 ЦПК України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України. Окремо суд зазначає, що під час судового розгляду сторони не оспорювали той факт, що позивач в змозі надавати відповідачу матеріальну допомогу. Доводи представника відповідача щодо необхідності враховувати прожитковий мінімум стосовно відповідача як для працездатної особи, суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі. Щодо медичної документації, наданої відповідачем, суд зазначає, що вона свідчить лише про стан здоров`я відповідача, необхідність лікування, щодо чого у сторін та суду не виникає сумнівів. Однак даних про вартість лікування, про обсяг витрат, пов'язаних з лікуванням та даних про загальний обсяг щомісячних витрат відповідача на забезпечення проживання відповідачем та її представником суду надано не було, а матеріали справи таких даних не містять. Нотаріально посвідченій заяві позивача стосовно виплат на користь відповідача коштів від 07.04.2014 року оцінка була надана судовим рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 01.10.2015 року і яке не було змінено в цій частині рішенням апеляційного суду Харківської області від 23.11.2015 року та яке набрало законної сили. В порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути розмір судового збору, сплаченого ним при поданні позовної заяви. Стосовно витрат на правову допомогу у сумі 500,00 грн. за ведення справи у суді, то тут суд вважає, що позивачу слід відмовити щодо стягнення даних витрат відповідно до норм ч.4 ст. 174 ЦПК України, виходячи з наступного. Згідно з п.47 та п.48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу компенсуються стороною відповідача у випадку надання належних доказів, що такі витрати стороні по справі (позивачу) надавалися. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач, окрім квитанції від 14.07.2016 року (а.с. 30), яка не відповідає нормам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (не містить печатки відповідного суб'єкту, який надавав таку допомогу, а в разі, якщо така особа, працює без печатки, не містить даних про її реєстраційний номер облікової картки платника податків для звірки, організаційно-правову форму здійснення діяльності (наприклад, фізична особа-підприємець, самозайнята особа, тощо) та фразу «працюю без печатки»), інших доказів надання правової допомоги суду не надав, зокрема і щодо розрахунку, в якому саме процентному відношенні від мінімальної заробітної плати особа, яка брала участь у судових засіданнях, встановила розмір винагороди (5, 10, 40 або іншій процент від мінімальної заробітної плати, відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах), тому вказана вимога підлягає відхиленню. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: partial