Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

30 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності за спадкоємцем. На обґрунтування своїх вимог посилалась на ті обставини, що [INFO] помер [PERSON], який на випадок своєї смерті 03 квітня 2008 року склав заповіт, яким усе майно, включно з квартирою [ADDRESS], заповів позивачу [PERSON] Позивач у визначений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Леонтьєва Г.О. з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з неподанням оригіналу правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності померлого на квартиру. Оскільки у позивача відсутній оригінал правовстановлюючого документа на спірну квартиру, тому вона звернулась за захистом своїх прав до суду. У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позов підтримав з підстав викладених у ньому та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Вказував, що позивач не є спадкоємцем першої черги та не проживала разом із спадкодавцем. Відповідач [PERSON] та третя особа приватний нотаріус Мисан В.І. у судові засідання не з'явились, хоча про розгляд справи були повідомлені у встановленому законом порядку, причини їх неявки суду не відомі. Третя особа приватний нотаріус Леонтьєв Г.О. до суду також не з'явився, направив на адресу суду заяву у якій провести розгляд справи за його відсутності. Заслухавши представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (т.1 а.с.14). За життя [PERSON] склав заповіт, яким спадкоємцем усього свого майна, в тому числі квартири [ADDRESS] призначив [PERSON] (т. 1 а.с.12). Вказаний заповіт посвідчено 03 квітня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан В.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1643. Вказана квартира [ADDRESS], належала спадкодавцеві на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру серії [NUMBER] виданого 16 листопада 1999 року на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 12 листопада 1999 року № 982-С/Кі (т. 1 а.с.4). Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як вбачається зі спадкової справи № 4/2014 до майна померлого [PERSON], яка заведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвим Г.О. (т. 1 а.с.207-250), у визначений законом шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини звернулась позивач [PERSON], а також діти померлого - донька [PERSON] та син [PERSON], які відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги. Разом з тим, постановою від 02.06.2015 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з відсутністю у неї правовстановлюючого документу на квартиру [ADDRESS] (т.1 а.с.244б). Згідно з ч. 1 ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А згідно з ч. 2 ст. 1223 цього Кодексу у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Судом також встановлено, що в межах даної справи розглядались: - позов [PERSON] до [PERSON], третя особа- приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мисан Віктор Іванович про визнання заповіту недійсним, який ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача у судове засідання; - позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до [PERSON], треті особі: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леонтьєв Гліб Олегович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мисан Віктор Іванович про визнання заповіту недійсним, який ухвалою суду від 11 квітня 2018 року також залишено без розгляду у зв'язку з повторною неявкою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] та її представника у судові засідання; - позовна заява [PERSON] до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Леонтьєв Гліб Олегович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мисан Віктор Іванович про визнання заповіту недійсним, який ухвалою суду від 07 червня 2018 року також залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. ЦК України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, прямо передбачених ст.ст. 335, 376, 392 цього Кодексу. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на те, що позивач відповідно до вимог закону належним чином прийняв спадщину після смерті [PERSON], заповіт у судовому порядку не визнаний недійсним, однак позивач [PERSON] не може оформити право власності на спадкове майно, через відсутність правовстановлюючого документу на вказане майно, що позбавляє позивача у повному обсязі володіти та користуватись та розпоряджатись ним, разом з тим, відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно суд приходить висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та визнання за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS], у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO].

Outcome: approved