overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

30 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу стягувати з [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/3 всіх видів доходу відповідача щомісячно. Позовна вимога обґрунтована тим, що дитина перебуває на утриманні позивачки, а відповідач матеріальної допомоги не надає. В ході розгляду справи позивач свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач припинив надання матеріальної допомоги на утримання сина, хоча має можливість її надавати, не бере участі у вихованні дитини. Відповідач позовні вимоги визнав та пояснив, що на даний час влаштувався на роботу і матиме змогу надавати дружині допомогу на сина. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Статтею 180 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач являється батьком спільного із позивачкою сина [PERSON], який народився [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 15 лютого 2007 р. Кунчанською сільською радою Теофіпольського району Хмельницької області серії [NUMBER]. Дитина утримується позивачкою, що підтверджується довідкою виконкому Кунчанської сільської ради від 16 березня 2015 р. № 87 та не заперечується відповідачем. Відповідно до довідки Теофіпольської центру ПМСД від 16 березня 2015 р. дитина хворіє і потребує періодичного лікування. Враховуючи досліджені докази в їх сукупності та визнання позову суд вбачає підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

30 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу стягувати з [PERSON] аліменти на утримання їх повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). Позовна вимога обґрунтована тим, що син продовжує навчання, у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. В ході розгляду справи позивач свої позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач сплачував аліменти на утримання дитини до його повноліття в розмірі 1/4 частки його доходу. В даний час син навчається і потребує матеріальної допомоги. Відповідач позовні вимоги визнав, так як не заперечує проти сплати аліментів на утримання сина на період його навчання. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Частиною 1 ст. 199 СК України передбачений обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку або сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу. Відповідач являється батьком спільного із позивачкою сина [PERSON], який народився 27 квітня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БВ № 033962, виданим 23 травня 1997 р. Карабіївською сільською радою Теофіпольського району, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-БВ № 040503, виданим 07 липня 2009 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Теофіпольського районного управління юстиції Хмельницької області, відповідно до якого прізвище позивача змінено з «Казмірук» на «Василюк», та свідоцтвом про шлюб серії 1-БВ № 069920, виданим 20 вересня 2009 року Михнівською сільською радою Теофіпольського району, відповідно до якого прізвище позивача змінено з «Василюк» на «Павлюк». Син сторін по справі навчається в Чемеровецькому медичному коледжі з 01 вересня 2012 р., відділення «Лікувальна справа», на контрактній основі денної форми навчання, його підготовка за програмою молодшого спеціаліста триватиме до 28 червня 2016 року, що підтверджується довідкою з місця навчання від 25 березня 2015 р. № 260. Враховуючи викладене, вбачається, що син сторін по справі продовжує навчання і у звязку з цим потребує матеріальної допомоги. Відповідач працездатний, інших неповнолітніх дітей та осіб, які перебувають на утриманні, не має, а тому, враховуючи також визнання позову, суд дійшов переконання про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частки його доходів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

30 квітня 2015 року Добропільський міжрайонний прокурор звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із заявою в інтересах Нововодянської сільської ради Добропільського району Донецької області про визнання спадщини відумерлою, посилаючись в заяві на те, що [INFO] року помер громадянин [PERSON], [INFO] року народження. Після його смерті залишилась спадщина, яка складається із права на земельну частку (пай), яка була передана для товарного сільськогосподарського виробництва. Земельна частка (пай) розташована на території Нововодянської сільської ради та належала померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай). Спадкоємців ні за законом, ні за заповітом у нього не має, спадщину ніхто не приймав, що підтверджується відповідною довідкою Добропільської державної нотаріальної контори від 23 квітня 2015 року. Прокурор Добропільської міжрайонної прокуратури Красюк І.В. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, та просить задовольнити вимоги, та визнати спадщину відумерлою після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. В відкрите судовому засіданні представник Нововодянської сільської ради Добропільського району Донецької області не з'явився, надав заяву про слухання справу в його відсутність, вимоги заяви підтримав. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що можливе слухання справи в відсутність представника Нововодянської сільської ради Добропільського району Донецької області, по матеріалами цивільної справи. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] видано сертифікат на право власності на земельну ділянку (пай) - [NUMBER] площею 7,5 га вартістю 222797,61 грн. [INFO] року гр. [PERSON] помер, про що свідчить актовий запис про смерть № 27 від [INFO] року, складений виконкомом Нововодянської сільської ради Добропільського району Донецької області (а.с. 5). Згідно інформаційної довідки Другої Добропільської державної нотаріальної контори №40221551 від 23 квітня 2015 року після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, спадкова справа не була відкрита (а.с. 9). У відповідності з главою 9 ст. ст. 274-278 ЦПК України суд розглядає справи про визнання спадщини відумерлою. Згідно статті 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті або день, з якого вона оголошується померлою. На підставі вищевикладеного, вимоги Добропільської міжрайонного прокурора Донецької області про визнання спадщини відумерлою, після смерті [PERSON], який помер[INFO] року, задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

30 квітня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 29.04.2015р. о 22 год. 21 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 29.04.2015р. о 22 год. 21 хв. гр. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Мікульського лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої пам'ять знижена на поточні та минулі події. Себе обслуговує елементарно. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - остеросклеротична деменція. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

30 квітня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 29.04.2015 р. о 10 год. 35 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 29.04.2015 р. о 10 год. 35 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотаков лікарні КЗ «ДСПЦ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий агресивний, гнівливий. Висловлює маячні ідеї переслідування. Чує «голоси» в голові. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

30 квітня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 29.04.2015р. о 15 год. 32 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 29.04.2015р. о 15 год. 32 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Чепінога лікарні КЗ «Васильківська ЦРЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий чує «голоси» в голові коментую чого та імперативного характеру, емоційно гнівлив, напружений. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

30 квітня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 29.04.2015р. о 23 год. 50 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 29.04.2015р. о 10 год. 18 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий напружений, занепокоєний. Мова не по суті. Себе вважає «богачуящим». Мислення розірване. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психічний розлад з с-мами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

30 квітня 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 30.04.2015р. о 02 год. 06 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 30.04.2015р. о 02 год. 06 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Микульського лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий бродяжить, грубіянить усім, не їсть, не спить, мова не по суті. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - шизофренія, параноїчна форма. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

30 квітня 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду \~з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором за № б/н від 16 травня 2011 року у розмірі 14545 грн. 98 коп., посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та, оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає \~задоволенню. \~ Судом встановлено, що 16 травня 2011 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем був укладений договір за № б/н, що складався з анкети-заяви, умов та правил надання банківських послуг, за яким позивач надав відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Банк виконав свої зобовязання щодо надання [PERSON] кредитних коштів. Однак відповідач [PERSON] не здійснює повернення грошових коштів, порушує умови надання банківських послуг, внаслідок чого, станом на 28 лютого 2015 року, у нього виникла заборгованість у загальній сумі 14545 грн. 98 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 6681 грн. 49 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 5595 грн. 63 коп.; простроченої комісії 1100 грн. 00 коп.; штрафів: фіксованої частини штрафу 500 грн. 00 коп., процентної складової штрафу 668 грн. 86 коп. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

30 квітня 2015 року по даній справі Житомирським районним судом було ухвалено рішення, яким у задоволені вищевказаних позовів відмовлено. 22 травня 2015 року до цього ж суду надійшла ухвала апеляційного суду Житомирської області від 21 травня 2015 року разом із матеріалами цивільної справи №278/4434/15-ц, в якій ставиться питання про необхідність ухвалення додаткового рішення, оскільки судом першої інстанції під час ухвалення вищевказаного рішення не було вирішено питання про стягнення з позивача [PERSON] у повному обсязі судового збору. В судове засідання сторони не з'явились, однак їх присутність не є обов'язковою, тому суд розглянув справу без їх участі. Оглянувши матеріали вказаної цивільної справи №278/4434/15-ц, суд вважає, що у даній справі необхідно ухвалити додаткове рішення з наступних підстав. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Водночас, як вбачається з матеріалів цивільної справи позивачем [PERSON] при подачі позову у первісній редакції, в якому містилася одна позовна вимога немайнового характеру (т. 1 а.с. 4-5), було сплачено судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп. (а.с. 3). Разом з тим, в подальшому [PERSON] неодноразово уточнював свої позовні вимоги і в кінцевій редакції свого позову від 24 лютого 2015 року вказав ще одну позовну вимогу немайнового характеру та одну вимогу майнового характеру про стягнення з відповідача на його користь майнової шкоди в сумі 10765 грн. За пред'явлення цих вимог позивач у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» повинен був сплатити судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. за позовну вимога немайнового характеру та 243 грн. 60 коп. за позовну вимогу майнового характеру, а всього 487,20 грн. Однак, позивач [PERSON] судового збору у вказаному розмірі не сплатив. Отже, враховуючи те, що судом під час ухвалення вищевказаного рішення від 30 квітня 2015 року не було вирішено питання про судові витрати позивача [PERSON], суд вважає, що необхідно ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з позивача на користь держави 487 грн. 20 коп. несплаченого судового збору.

Outcome: approved