Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

30.10.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дійсним та виділення в натурі частки із спільної часткової власності. Позов мотивовано тим, що згідно розпорядження органу приватизації Приморської сільської ради №1305 від 05 жовтня 1998 року та свідоцтва про право власності на житло [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками в рівних частках 40/100 домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 вересня 2012 року по справі № 1505/7700/2012 визнано дійсним договір купівлі-продажу 40/300 частин житлового будинку розташованого за адресою: \~ \~ \~ \~ [ADDRESS] укладеного між [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на цю частку. Як пояснює позивач, згідно з висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкту нерухомого майна від 10 жовтня 2019 року виданого ФОП [PERSON] 40/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] складаються з житлового будинку літ. «А»: 2-1 коридор, 2-2 кухня, 2-3 житлова, 2-4 житлова, 2-5 санвузол, житловою площею -27,1 кв.м., загальною площею - 48,1 кв.м., душ літ.»Є», вбиральня літ. «Ж», споруди: №3 огорожа, №4 хвіртка, №5 ворота, №6 водопровід, №7 каналізація та є відокремленими мають окремий вхід і можуть бути виділені в натурі. Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд винести рішення, яким: Визнати дійсним\~договір купівлі-продажу\~від 10\~грудня 2019\~року,\~відповідним з\~яким [PERSON] \~та [PERSON] \~продали,\~належні їм\~40/100\~частин житлового\~будинку розташованого\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~що складаються\~з житлового\~будинку літ.\~«А»:\~2-1\~коридор,\~2-2\~кухня,\~2-3\~житлова,\~2-4\~житлова,\~2-5\~санвузол,\~житловою площею\~ 27,1\~кв.м., загальною площею - 48,1 кв.м., душ літ. «Є», вбиральня літ. «Ж», споруди: №3 огорожа, №4 хвіртка, №5 ворота, №6 водопровід, №7 каналізація, та земельну ділянку загальною площею 0,03 га з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5120885600:04:001:0776, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право приватної власності на 40/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , що складаються з житлового будинку літ. «А»: 2-1 коридор, 2-2 кухня, 2-3 житлова, 2-4 житлова, 2-5 санвузол, житловою площею -27,1 кв.м., загальною площею - 48,1 кв.м., душ літ.»Є», вбиральня літ. «Ж», споруди: №3 огорожа, №4 хвіртка, №5 ворота, №6 водопровід, №7 каналізація. Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,03 га з цільовим призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5120885600:04:001:0776, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 40/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] та виділити 40/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] в окремий об`єкт нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право приватної власності на житловий будинку що розташований за адресою : [ADDRESS] та складається з житлового будинку літ. «А»: 2-1 коридор, 2-2 кухня, 2-3 житлова, 2-4 житлова, 2-5 санвузол, житловою площею -27,1 кв.м., загальною площею - 48,1 кв.м., душ літ.»Є», вбиральня літ. «Ж», споруди: №3 огорожа, №4 хвіртка, №5 ворота, №6 водопровід, №7 каналізація. У судове засідання позивач, не з`явився, але надав заяву про розгляд справи в його відсутність, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. В судове засідання відповідачі не з`явились, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України\~судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Згідно ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.4\~ст.223 ЦПК\~Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст. 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями\~263\~і\~265 ЦПК України, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до\~ст. 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому\~ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною Радою України 17.07.1997р., кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд зазначає, що Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України. Згідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. 10.12.2019 року між позивачем [PERSON] був укладений у простій письмовій формі договір з відповідачами [PERSON] , [PERSON] , згідно якого позивач [PERSON] придбав у відповідачів 40/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням зазначеного співвласниками 40/100 житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] є відповідачі [PERSON] (80/300 частин) та [PERSON] (40/300 частин). 40/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] складаються складаються з житлового будинку літ. «А»: 2-1 коридор, 2-2 кухня, 2-3 житлова, 2-4 житлова, 2-5 санвузол, житловою площею -27,1 кв.м., загальною площею - 48,1 кв.м., душ літ.»Є», вбиральня літ. «Ж», споруди : №3 огорожа, №4 хвіртка, №5 ворота, №6 водопровід, №7 каналізація. 40/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] знаходяться на земельній ділянці загальною площею 0,03 га (кадастровий номер 5120885600:04:001:0776) що належить на праві приватної власності [PERSON] (Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯГ №914570 виданий 05 липня 2004 року Приморською сільською радою). Рішенням Виконавчого комітету Приморської сільської ради від 13 листопада 2018 року №256 земельній ділянці загальною площею 0,03 га (кадастровий номер 5120885600:04:001:0776) присвоєну нову адресу: [ADDRESS] . Відповідно до договору від 10.12.2019 року позивач [PERSON] повністю розрахувався з відповідачами, а відповідачі як доказ того, передали йому 40/100 частин житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] Відповідно до\~ст.224 ЦК України\~(в редакції 1960 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до\~ст.128 ЦК України\~(в редакції 1960 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до\~ст.153 ЦК України\~(в редакції 1960 року) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до\~\~ Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.\~655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона\~продавець передає майно (товар) у власність іншій стороні покупцю, а покупець приймає і сплачує за нього визначену грошову суму. Згідно з ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 2\~ст. 220 ЦК України\~якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до\~ст. 334 ЦК України\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Спірні правовідносини регулюються главою 26 ЦК України «Право спільної власності». Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень статті 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідач є суб`єктами спільної часткової власності. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України). Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ст. 364 ЦК України). Згідно ч.ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 р. №7 з наступними змінами та доповненнями, виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Відсутність правовстановлюючого документу, що засвідчує право власності позивача на окремо виділену частку позбавляє його можливості відповідно до вимог чинного законодавства вчиняти правочини (без згоди іншого співвласника). Як врегульовано Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007р. № 55 (1.2) поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Таким чином, юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч.1 ст. 367 ЦК України, за домовленістю між ними. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За умовами ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved