Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

30 листопада 2019 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду із позовом, який в ході розгляду справи уточнили, в якому просять визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування після смерті [INFO] року [PERSON] , [INFO] [PERSON] та [INFO] року [PERSON] , на 7/8 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею усього будинку 55,50кв.м, житловою площею 35,60кв.м, допоміжною площею 19,90кв.м, з відповідною частиною господарських будівель та споруд: прибудови А2, тераси а3, ганку а4, сараю Б1, погребу В1, сараю Г1, сараю Д1, вбиральні Е1, воріт з хвірткою № 1, огорожі № 2, огорожі № 4, хвіртки № 5, огорожі № 6, колонки № 7, та за [PERSON] право власності у порядку спадкування після смерті [INFO] року [PERSON] та [INFO] року [PERSON] , на 1/8 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 55,50кв.м, житловою площею 35,60кв.м, допоміжною площею 19,90кв.м, з відповідною частиною господарських будівель та споруд: прибудови А2, тераси а3, ганку а4, сараю Б1, погребу В1, сараю Г1, сараю Д1, вбиральні Е1, воріт з хвірткою № 1, огорожі № 2, огорожі № 4, хвіртки № 5, огорожі № 6, колонки № 7. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що [INFO] помер [PERSON] . Мати позивачів, [PERSON] , перебувала з померлим у зареєстрованому шлюбі з 28.11.1981. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . При житті, [PERSON] склав заповіт, посвідчений 8 травня 1998 року виконкомом Глибоцької сільської ради, згідно якого усе належне йому майно він заповідав чоловіку позивачки [PERSON] , [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняли: спадкоємець за заповітом [PERSON] , та спадкоємець першої черги за законом, дружина спадкодавця [PERSON] , яка була непрацездатною та мала право на обов`язкову частку у спадщині, так як обидва спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином [PERSON] успадкував 3/4 частини спадкового житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] 1/4 частину зазначеного будинку. Свідоцтв про право на спадщину ні хто зі спадкоємців не отримував. [INFO] померла рідна мати позивачів [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на майно, яке вона прийняла у спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , а саме 1/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . При житті, [PERSON] склала заповіт, згідно якого усе належне їй майно заповідала [PERSON] Після смерті [PERSON] спадщину прийняли її рідні доньки, позивачі по справі, [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] відмовився від прийняття спадщини. Таким чином кожна з позивачів успадкувала по 1/8 частині житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , з яким позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03.08.1968. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно та майно, яке він отримав у спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , а саме 3/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, тобто успадкувала ще 3/4 частини спірного житлового будинку. Таким чином позивач [PERSON] всього успадкувала 7/8 частин спірного житлового будинку. Після закінчення строку на прийняття спадщини позивачі звернулася у нотаріальну контору с заявами про видачу їм свідоцтв про право на спадщину на спадковий житловий будинок, однак нотаріус відмовив у їх видачі, так як відсутні правовстановлюючі документи на спадковий житловий будинок, про що державним нотаріусом П`ятої Харківської державної нотаріальної контори 22.10.2018 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зазначений житловий будинок [PERSON] побудував у 1983 році, однак при житті він не отримав свідоцтво по право власності на житловий будинок та не зареєстрував право власності на нього. Позивачі зверталися у Глибоцьку сільську раду для оформлення свідоцтва про право власності, однак зробити це не можливо, так як власник житлового будинку [PERSON] помер. Головою домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , у погосподарській книзі Глибоцької сільської ради № 07 особовий рахунок № [NUMBER] за 2006-2010 р.р. значиться [PERSON] Так як правовстановлюючі документи на спадкове майно у позивачів відсутні, вони не мають можливості оформити спадщину у нотаріальному порядку, у зв`язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 грудня 2018 року провадження по справі відкрито, призначено підготовче засідання на 22 лютого 2019 року о 09 год. 00 хв. Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з клопотанням, в якому просили витребувати з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, що знаходиться за адресою: 62052 м. Харків, вул. Євгена Котляра, 4, копії документів спадкової справи, сформованої після смерті [INFO] [PERSON] та після смерті [INFO] [PERSON] , а також інформацію про наявність їх заповітів, та з П`ятої харківської державної нотаріальної контори, яка знаходиться за адресою: м. Харків, площа Павлівська, буд. 2, копії документів спадкової справи, сформованої після смерті [INFO] [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2019 року клопотання про витребування доказів задоволено, витребувано з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] . Крім того витребувано з П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, належним чином завірену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 травня 2019 року підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 22 травня 2019 року об 12 год. 50 хв Представником позивача [PERSON] подано до суду заяву про слухання справи за відсутності позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області подав до суду заяву про слухання справи за відсутності їх представника, просили прийняти законне та обґрунтоване рішення на підставі наявних у справі матеріалів. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Згідно відповіді КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № 587 від 16 вересня 2016 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] станом на 31.12.2012 не зареєстровано, правовстановлюючі документи в справі відсутні. В матеріалах архівної справи є довідка виконкому Глибоцької сільської ради № 235 від 27.01.2012, згідно якої головою домоволодіння значиться [PERSON] . Як вбачається з вищевказаної відповіді КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» первинну інвентаризацію об`єкту нерухомості за вказаною адресою було здійснено 11.02.2012, внаслідок якої було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] були розташовані: житловий будинок літ. «А-1», цегляний, загальною площею 55,50кв.м, житловою площею 35,60кв.м, сарай «Б», погріб «В», сарай «Г», сарай «Д», вбиральня «Е», свердловина «К», огорожа № 1-3. Згідно інформації виконкому Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області № 763 від 08.10.2018 видати право власності на житловий будинок, розташований за адресою : [ADDRESS] , не має можливості, так як голова домогосподарства [PERSON] помер. Згідно до технічного паспорту на зазначений будинок, згідно матеріалів інвентаризації станом на 14.03.2019, за вищевказаною адресою: [ADDRESS] , на цей час розташовані : житловий будинок «А -1 », загальною площею 55,50кв.м, житловою площею 35,60кв.м, допоміжною площею 19,90кв.м, в тому числі прибудова А2, тераса а3, ганок а4, сарай Б1, погріб В1, сарай Г1, сарай Д1, вбиральня Е1, ворота з хвірткою № 1, огорожа № 2, огорожа № 4, хвіртка № 5, огорожа № 6, колонка № 7. Усі зазначені будівлі були зведені у 1983 році. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , актовий запис про смерть № 22 від 06.07.2006 року. [PERSON] перебував у шлюбі, зареєстрованому 21 листопада 1981 року Глибоцькою сільською радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 33, з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 55,50кв.м., житловою площею 35,60кв.м., допоміжною площею 19,90кв.м, в тому числі : прибудова «А2», тераса «а3», ганок «а4», сарай «Б1», погріб «В1», сарай «Г1», сарай «Д1», вбиральня «Е1», ворота з хвірткою № 1, огорожа № 2, огорожа № 4, хвіртка № 5, огорожа № 6, колонка № 7, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав й обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємцям). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті». У відповідності до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. При житті, [PERSON] склав заповіт, посвідчений 08 травня 1998 року виконкомом Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області, реєстровий № 72, згідно якого усе належне йому майно він заповідав [PERSON] . Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , що підтверджується рішенням Харківського районного суду Харківської області № 635/3522/17 від 31.05.2018, яким встановлено факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті [INFO] року . Крім того спадщину прийняла і дружина спадкодавця [PERSON] , оскільки була зареєстрована разом з ним у будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області № 237 від 27.01.2012, та відповіддю Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 02-14/668 від 22.03.2012. Відповідно до ст. 1241 ЦК України непрацездатна вдова спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). [PERSON] мала право на обов`язкову частку у спадщині, що становить 1/4 частку, так як на час смерті чоловіка була непрацездатною, досягла віку 83 років. Таким чином [PERSON] належало у порядку спадкування 3/4 частки спадкового будинку, [PERSON] належала 1/4 його частка. Свідоцтв про право на спадщину спадкоємці не отримували. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , актовий запис про смерть № 01 від 06.07.2006. При житті [PERSON] склала заповіт, посвідчений 08 травня 1998 року виконкомом Глибоцької сільської ради Харківського району Харківської області, реєстровий № 73, згідно якого усе належне їй майно заповідала [PERSON] . Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відмови від прийняття спадщини спадкоємцями за заповітом право на спадкування одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України якою передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її доньки [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями Свідоцтв про народження останніх ([NUMBER], [NUMBER] ) та копіями Свідоцтв про одруження ( [NUMBER] , [NUMBER] ), згідно яких останні змінили своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » та « [PERSON] ». [PERSON] відмовився від прийняття спадщини за заповітом, а [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки звернулися з заявою про прийняття спадщини та про відмову від спадщини, що підтверджується копією спадкової справи № 736/2007 Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області. Таким чином [PERSON] та [PERSON] належить кожній по 1/8 частці спадкового будинку. Свідоцтв про право на спадщину вони не отримували. [INFO] помер [PERSON] , з яким позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 03.08.1968, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] . [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки звернулася з заявою про прийняття спадщини у П`яту харківську державну нотаріальну контору, що підтверджується копією спадкової справи № 197/2008 П`ятої харківської державної нотаріальної контори. Таким чином [PERSON] належить у порядку спадкування після смерті чоловіка 3/4 частки спадкового будинку та 1/8 його частка після смерті матері, а усього 7/8 часток. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок, оскільки відсутні документи, які підтверджують державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за спадкодавцем, що підтверджується відповіддю Першої держнотконтори Харківського району Харківської області № 02-14/668 від 22.03.2012, та постановою П`ятої Харківської державної нотаріальної контори № 2760/02-31 від 22.10.2018. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Відповідно до п. 3.1 роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого особистого майнового права й інтересу. Способом захисту цивільних прав й інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до діючої до 13.12.1995 Інструкції про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах и селищах міського типу Української РСР, затвердженої замісником міністру комунального господарства УРСР 31.01.1966, п. 6 ч. 2 - будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягали реєстрації. Зазначений спірний житловий будинок з господарськими спорудами, хоч будувався без дозвільної документації і не приймався в експлуатацію, але оскільки був побудований в 1983 році, не відноситься до категорії самочинного будівництва, відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом держбуду України від 24.05.2001 № 127 (зі змінами від 08.01.2013), в якій зазначено, що не належать до самовільного будівництва індивідуальні садибні житлові будинки, господарські будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Тобто, до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та II категорій складності які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 95 від 19.03.2013 - документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Встановлення часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Отже, за таких обставин суд приходить до висновку, що на підставі діючого законодавства після завершення будівництва житлового будинку [PERSON] набув право власності на нього, оскільки він був збудований в 1983 році, без дозвільної документації, особисто та за власні кошти [PERSON] , фактично належав йому на день смерті з моменту завершення будівництва, а після його смерті фактично належав його спадкоємцям, які прийняли спадщину, згідно чинного законодавства, та оскільки він побудований до 05.08.1992, не відноситься до категорії самочинного будівництва та не підлягає прийому в експлуатацію. Враховуючи викладене, суд вважає, що спірний житловий будинок відповідно до діючого законодавства входить до складу спадщини, є об`єктом спадкування після смерті [PERSON] Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 розділу І Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮ України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за N 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується в судовому порядку. Підставою звернення до суду з даним позовом є неможливість оформлення у нотаріуса права на спадщину з причин відсутності державної реєстрації у встановленому законом порядку на спадкове майно на ім`я спадкодавця. За таких обставинах, судом встановлено, що у зв`язку з відсутністю державної реєстрації на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , позивачі не мають можливості реалізувати права на спадщину в позасудовому порядку. Суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] , оскільки вони прийняли спадщину після смерті [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , але не мають можливості оформити спадкові права на належні їм частини спадкового будинку у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, залишає за рахунок позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved