Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

29 січня 2015р. представник позивача міський голова [PERSON] подав в Новодністровський міський суд Чернівецької області позовну заяву до відповідача [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в сумі 79230, 26 грн. В обгрунтування позову зазначає, що [PERSON], будучи міським головою м. Новодністровськ в період з 16.11.2010р. по 20.09.2011р., протиправно, за межами наданих йому повноважень, уклав 01.03.2011р. договір оренди нерухомого майна, що належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста, № 1/0/11 із ТОВ «Капітал». За умовами вказаного договору було встановлено розмір орендної плати 1, 015 грн. за 1 кв.м. замість 12, 12 грн. за 1 кв.м., в результаті чого за період з 01.03.2011р. по 20.09.2011р. міська рада неотримала дохід в розмірі 79230, 26 грн. Вказує, що хоч ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 07.03.2014р. по справі № 722/1994/13-к щодо [PERSON] закрито кримінальне провадження за ознаками вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, про те це не позбавляє Новодністровську міську раду Чернівецької області звернутися із позовом до відповідача в порядку цивільного судочинства. Вважає, що в діях [PERSON] вбачаються всі елементи правопорушення та останній повинен на підставі ст. 1166 ЦК України відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду. Відтак просить позов задоволити, стягнути з відповідача заподіяну шкоду в розмірі 79230, 26 грн. та судові витрати. 19 травня 2016р. справа повернулась в Новодністровський міський суд Чернівецької області на новий розгляд та розприділена автоматизованою системою документообігу суду судді Цицак В.Л. 12 липня 2016р., до початку розгляду справи по суті, представник позивача заступник міського голови [PERSON], врахувавши висновки та зауважень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України по справі № 6-139цс14 від 26.11.2014р., подав через канцелярію суду заяву про зміну підстави позову (а.с. 210-214). Так, у вказаній вище заяві зазначає, що [PERSON], будучи міським головою м. Новодністровськ в період з 16.11.2010р. по 20.09.2011р., одноосібно, без згоди виконавчого комітету, уклав 01.03.2011р. завідомо невигідний договір оренди нерухомого майна, що належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста, № 1/0/11 із ТОВ «Капітал». За умовами вказаного договору було встановлено занижений розмір орендної плати, в результаті чого за період з 01.03.2011р. по 20.09.2011р. бюджет міської ради зазнав збитків у виді недоотриманого доходу в розмірі 79230, 26 грн., що було виявлено в ході перевірки 27.05.2013р. та підтверджується [PERSON] ДФІ України в Чернівецькій області № 24-25/57. Неправомірність укладення [PERSON] договору оренди нерухомого майна № 1/0/11 від 01.03.2011р. із ТОВ «Капітал» встановлено рішенням Господарського суду Чернівецької області від 24.12.2013р. по справі № 926/1155/13. З огляду на зазначене, на підставі ст. 130, 137 КЗпП України просить стягнути з [PERSON] заподіяну шкоду у виді прямої дійсної шкоди в розмірі 79230, 26 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] поданий позов, із врахуванням зміненої підстави позову, підтримав, вважав, що в матеріалах справи наявні достатні докази протиправної, винної поведінки відповідача, що перебуває у причинно-наслідковому звязку із заподіяними позивачу збитками у виді недоодержаного доходу. Пояснив, що приміщення, передані в оренду по договору від 01.03.2011р., знаходились на першому поверсі недобудованої швейно-трикотажної (панчішно-шкарпеткової) фабрики. Також зазначив, що розрахунок збитків було проведено з врахуванням періоду перебування відповідача на посаді міського голови, тобто з 01.03.2011р. по 20.09.2011р., а тому сума збитків, зазначена у акті ревізії від 27.05.2013р. та в ухвалі суду від 07.03.2014р., відрізняється від суми збитків по даному позову. Підтвердив, що примірник акту ревізії від 27.05.2013р. представники міської ради отримали в день його складення, проте зазначив, що річний строк на звернення до суду із вказаним позовом міська рада відраховує з 14.03.2014р., тобто з дня коли набрала законної сили ухвала суду від 07.03.2014р., якою закрито кримінальне провадження щодо [PERSON], а цивільний позов Новодністровської міської ради залишено без розгляду. З огляду на зазначене, вважає, що позов подано в межах встановленого однорічного строку звернення. Щодо заперечень, поданих представником відповідача, просив такі не брати до уваги, а позов задоволити в повному обсязі, стягнувши з відповідача завдані збитки на суму 79230, 26 грн. та судові витрати. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи належним чином (а.с. 227-228, 232). Відповідач [PERSON] про причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] подав суду заяву від 27.07.2016р. про розгляд справи у його відсутності (а.с. 230), а також надав заяву-заперечення на позов від 27.07.2016р. (а.с. 231). В заяві-запереченні зазначає, що він та його довіритель [PERSON] позов не визнають, оскільки підстава позову є необгрунтованою. Окрім того, враховуючи, що договір оренди нерухомого майна № 1/0/11 від 01.03.2011р. укладено у 2011р., а заяву про зміну підстави позову подано через пять років, вважає, що позивачем пропущено трьохрічний строк позовної давності, а тому заява про зміну підстави позову має бути залишена без розгляду. Заслухавши представника позивача, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що згідно п.п. 1.5., 6.1. Положення про оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Новодністровськ, затвердженого рішенням Новодністровської міської ради від 14.05.2010р. № 66 (а.с. 10-11, 20-27), від імені територіальної громади міста Новодністровськ повноваження орендодавця здійснює виконавчий комітет міської ради. Рішення про надання майна в оренду приймається виконавчим комітетом міської ради. Зазначене положення вступає в силу з 01 липня 2010р. У п. 5 вищезгаданого рішення Новодністровської міської ради від 14.05.2010р. № 66 затверджено мінімальну вартість місячної оренди одного квадратного метра загальної площі нерухомого майна, що надається в оренду, без врахування податку на додану вартість, не нижче розміру 09,09 грн. для некомерційної діяльності та 12,12 грн. для комерційної діяльності, визначено понижуючий кофіцієнт для приміщень підвального та напівпідвального типу (а.с. 10-11). Судом встановлено, що 01 березня 2011року між Новодністровською міською радою, в особі міського голови [PERSON], та товариством з обмеженою відповідальністю «Капітал» укладено договір № 1/0/11 оренди нерухомого майна або майна, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Новодністровськ (а.с. 12-16). Згідно п.п. 1.1., 1.3., 2.1., 3.1., 3.2. Орендодавець-балансоутримувач надає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою м. Новодністровськ, 22 квартал (надалі Обєкт оренди), яке є комунальною власністю територіальної громади м. Новодністровська, з метою використання для розміщення виробництва. Обєктом оренди є частина незавершеного будівництва швейно-трикотажної фабрики (вісь від 21-ї по 23-ю включно), загальною площею 871, 2 кв.м., яке передається Орендарю згідно акта приймання-передачі [PERSON]. Орендна плата за Обєкт оренди визначається на підставі [PERSON] розрхунку орендної плати і порядку використання плати за оренду майна, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Новодністровськ, та за перший місяць становить 884, 27 грн. з ПДВ. В подальшому орендна плата за місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на офіційно встановлений індекс інфляції за попередній місяць. Обєкт оренди передано Орендарю 01.03.2011р. згідно акта прийому-передачі приміщень до договору № 1/0/11 оренди нерухомого майна, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Новодністровськ (а.с. 17). Як пояснив представник позивача орендовані приміщення знаходяться на першому поверсі незавершеного будівництва нежитлових приміщень фабрики. В ході ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Новодністровської міської ради за період з 01.03.2011р. по 31.03.2013р., що проводилась Кельменецькою обєднаною державною фінансовою інспекцією ДФІ в Чернівецькій області було встановлено, що договір оренди нежитлового приміщення частини незавершеного будівництва швейно-трикотажної фабрики № 1/0/11 від 01.03.2011р., площею 871. 2 кв.м., укладеного між Новодністровською міською радою та ТзОВ «Капітал», укладено з порушенням п.6.1., 7.1-7.5. Положення про оренду від 14.05.2010р., ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування» та з порушенням Положення про конкурс від 27.03.2008р.; розмір орендної плати, визначений у вищезгаданому договорі в сумі 884, 27 грн., встановлений з порушенням п. 5 Положення про оренду від 14.05.2010р. та занижений на 11782, 98 грн. (тобто орендна плата мала б складати 12667, 25 грн.); внаслідок укладення договору оренди в порушення умов Положення про оренду від 14.05.2010р. Новодністровському міському бюджету нанесено збитки в сумі 298134, 95 грн., в тому числі за період з 01.03.2011р. по 01.10.2011р. на суму 81809, 67 грн., про що складено акт № 24-25/57 від 27.05.2013р. (а.с. 35-42). Як вбачається із примірника акту № 24-25/57 від 27.05.2013р., що наданий суду, такий підписаний в.о. міського голови [PERSON] та начальником відділу обліку та звітності, головним бухгалтером [PERSON] Факт отримання примірника вищевказаного акту представниками міської ради 27 травня 2013р. підтвердив представник позивача в судовому засіданні. Позивачем надано суду розрахунок заборгованості ТОВ «Капітал» за оренду частини приміщення панчішно-шкарпеткової фабрики, площею 871, 2 кв.м., за період з 01.03.2011 по 20.09.2011р., згідно якого Новодністровська міська рада недоотримала орендної плати на суму 79230, 26 грн. (а.с. 19). Як пояснив представник позивача, даний розрахунок зроблений як різниця сум орендної плати, що мала бути сплачена, із сумами фактично сплаченої орендної плати за період з дня укладення договору та передачі Обєкта оренди Орендарю по день звільнення відповідача з посади міського голови. Згідно рішення Господарського суду Чернівецької області від 24.12.2013р. по справі № 926/1155/13 за позовом Новодністровської міської ради та її виконавчого комітету до ТзОВ «Капітал», яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 03.03.2014р. та яке набрало законної сили 03.03.2014р., визнано недійсним договір № 1/0/11 оренди нерухомого майна або майна, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Новодністровськ, від 01.03.2011р. (а.с. 103-107, 215-219, 235-240). У вказаному рішенні встановлено, що виконавчим комітетом Новодністровської міської ради рішення про передачу в оренду нежитлових приміщень ТзОВ «Капітал» не приймалось, повноваження міському голові [PERSON] на укладення та підписання договорів оренди не надавались. Таким чином, господарський суд прийшов до висновку, що обраний на той час голова [PERSON] не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на укладення 01.03.2011р. договору № 1/0/11 оренди, а тому вказаний договір укладений головою [PERSON] з перевищенням повноважень у порушення вимог Закону. 07 березня 2014р. ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області по справі № 722/1994/13-к, № провадження 1-кп/722/1/14, яка набрала законної сили 14.03.2014р., задоволено клопотання захисника обвинуваченого [PERSON] про закриття кримінального провадження; кримінальне провадження щодо [PERSON], обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України закрито; заявлений Новодністровською міською радою Чернівецької області цивільний позов до [PERSON] залишено без розгляду (а.с. 8-9). Як вбачається із довідок № 70 від 17.07.2015р. та № 86 від 26.072016р., виданих відділом обліку та звітності Новодністровської міської ради, [PERSON] працював на посаді міського голови з 19.11.2010р. по 20.09.2011р. та отримував заробітну плату за період з листопада 2010р. по вересень 2011р. на загальну суму 41518, 78 грн. (а.с. 128, 234). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 24.12.2013р., що набрало законної сили 03.03.2014р., встановлено неправомірність дій [PERSON] при укладені договору оренди від 01.03.2011р., що в даній справі доказуванню не підлягає. Відповідно до п. 6 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» від 11.12.2015р. у КЗпП межі матеріальної відповідальності працівників диференціюються залежно від форми вини працівника, характеру допущенного ним порушення обовязків, виду майна, якому заподіяна шкода, і трудової функції, що виконується працівником. КЗпП передбачає два види матеріальної відповідальності: обмежену (статті 132, 133 КЗпП) й повну (стаття 134 КЗпП). У ч. 4 ст. 130 КЗпПУ (в редакції, дійсній на час укладення договору від 01 березня 2011р. та проведення ревізії травень 2013р.) зазначено, що на працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського риску, а також за неодержані підприємством, установою, організацією прибутки і за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. В подальшому після внесення змін згідно Закону № 1255-VII від 13.05.2014р. у ч. 4 ст. 130 КЗпПУ відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Згідно зі ст.130 КЗпП (322-08) не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов'язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов'язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. У п. 4 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» від 11.12.2015р. також зазначено, що зі змісту частини четвертої статті 130 КЗпП матеріальна відповідальність працівника передбачає обовязок відшкодування шкоди, завданої лише наявному майну підприємства, установи, організації. Упущена вигода, неодержаний підприємством, установою, організацією прибуток, доходи, які мали місце внаслідок порушення працівником прийнятих на себе трудових обовязків, відшкодуванню не підлягають. Під упущеною вигодою розуміється неодержання тих майнових цінностей, які підприємство, установа, організація могли б одержати при належному виконанні працівником своїх трудових обовязків. Враховуючи, що недоотримана міським бюджетом м. Новодністровськ орендна плата за період з 01.03.22011р. по 20.09.2011р. на суму 79230, 26 грн. не є прямою дійсною шкодою в розумінні ст 130 КЗпП України, а є збитками (недоотриманим доходом), яких зазнав бюджет, беручи до уваги, що на час заподіяння збитків та на час їх виявлення чинним законодавством України не було передбачено матеріальної відповідальності за такий вид шкоди, а акти законодавства України регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, та не мають зворотньої дії у часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, суд приходить до висновку, що підстав для притягнення відповідача до матеріальної відповідальності за завдані позивачу збитки відсутні. Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Таким чином, оскільки судом встановлено, що 27.05.2013р. представниками Новодністровської міської ради Чернівецької області було підписано акт ревізії від 27.05.2013р. та того ж таки 27.05.2013р. отримано примірник акта, що підтвердив представник позивача в судовому засіданні, то річний строк на звернення до суду із позовом про стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, закінчився 27 травня 2014р. У постанові Верховного Суду України по справі 6-1263цс15 від 02.03.2016р. висловлено правову позицію щодо строку на звернення до суду відповідно до ст. 233 КЗпП України, а саме: для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України). Отже, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано положеннями КЗпП України. Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Цей строк застосовується і при зверненні із заявою прокурора. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Отже, прийняття постанови про порушення кримінальної справи не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, здатних підтвердити початок перебігу встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду. З огляду на викладене слід дійти висновку, що за змістом частини третьої статті 233 КЗпП України день прийняття постанови про порушення кримінальної справи відносно особи, яка є відповідачем у цивільній справі про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на працівника трудових обов'язків, не слід вважати днем виявлення шкоди, заподіяної цим працівником, у разі наявності акта або висновку, складених у результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації . Аналогічне положення міститься у п. 14 узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» від 11.12.2015р., згідно якого днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку. Отже, суд не бере до уваги пояснень представника позивача [PERSON] про те, що річний строк на звернення з позовом слід відраховувати з 14.03.2014р. дня, коли набрала законної сили ухвала суду від 07.03.2014р. про залишення цивільного позову в кримінальному провадженні без розгляду, у звязку із помилковим розумінням представником позивача ст. 233 КЗпП України, та, окрім того, останнім не наведено жодних обставин, які б перешкоджали позивачу звернутися до суду в загальному порядку цивільного судочинства в межах встановленого ч. 3 ст. 233 КЗпП України річного строку. Таким чином, подання позову про стягнення матеріальної шкоди 29 січня 2015р. відбулося поза встановленим чинним законодавством строком на звернення до суду. Також суд відхиляє доводи представника відповідача [PERSON] про залишення заяви про зміну позовних вимог без руху у звязку із тим, що позивачем пропущено трьохрічний строк позовної давності на подачу такої заяви, оскільки такі зроблені у звязку із неправильним розумінням норм Цивільного та Цивільного процесуального кодексів України. Відповідно до ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову Новодністровської міської ради Чернівецької області до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити. На підставі викладеного та ст.ст. 130-138 КЗпП України, постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», постанови Верховного Суду України по справі 6-1263цс15 від 02.03.2016р.,

Outcome: dismissed