Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

29.10.2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення додаткових витрат на дитину. Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з [PERSON], [INFO], жителя [INFO], на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. на дитину щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просить стягувати із [PERSON], [INFO], аліменти в її користь, а саме половину додаткових витрат на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, з підстав викладених в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог і просили їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак заперечив щодо стягнення з нього додаткових витрат на дитину та просив відмовити в цій частині в задоволенні позову [PERSON], оскільки нею не надано доказів щодо понесення таких витрат. Вислухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до частковго задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували у шлюбі, який зареєстровано 21.07.2012 року у відділі ДРАЦС Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №92. Зясовано також, що від шлюбу у позивача з відповідачем народився син [PERSON], [INFO]. Батьками записані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, копія якого долучена до матеріалів справи. Згідно рішення Надвірнянського районного суду від 03.03.2017 року даний шлюб між ними розірвано і залишено проживати неповнолітню дитину з матір'ю [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні, позивач в даний час разом з дитиною проживає в житловому будинку в м.Надвірна по вул.Федьковича, 34, Івано-Франківської області. Неповнолітня дитина знаходяться на її утриманні та вихованні. Вона не працює, підсобного господарства не веде, підприємницькою діяльністю не займається, а тому сама не взмозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним неповнолітнього сина, у звязку з чим зазнає матеріальних труднощів. Відповідач [PERSON] працює та отримує заробітну плату, однак добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст.2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно зі ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ст.ст.180, 181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком\~до 6\~років з\~01\~січня 2019\~року становить\~1626гривень. З врахуванням всіх обставин справи, матеріального становища позивача та платника аліментів, який є фізично здоровою особою, працює, не займається підприємницькою діяльністю, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають до задоволення і розмір аліментів може бути визначений судом в твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн., на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки і сам відповідач [PERSON] не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в данному розмірі. Що стосується вимог позивача [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, суд вважає, що вони до задоволення не підлягають, оскільки позивач ставить питання про відшкодування половини витрат на неповнолітнього сина [PERSON] по 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Тобто, це є витрати, які позивач ще тільки буде нести, а не понесені нею на даний час. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Разом з тим, такі витрати повинні бути реальними та документально підтверджені стороною (позивачем) і на підставі доказів суд визначає розмір понесених додаткових витрат на утримання дитини, які слід стягнути з відповідача на користь позивача. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141\~ЦПК України - 768 грн. 40 коп судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст.180, 182, 184, 185 СК України,

Outcome: approved