Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

30 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що його батькові [PERSON] на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу належали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка площею 0,06 га за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Миру, 87. 06 березня 2014 року [PERSON] склав заповіт на його імя, яким заповів все майно, що належатиме йому на момент смерті. 20 березня 2014 року спадкодавець помер. Він в установлений законом строк звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане вище майно у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на імя спадкодавця. Посилаючись на викладені обставини, просив визнати за ним право власності на зазначені житловий будинок та земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не зявився, про причини своєї неявки не повідомив. Представник третьої особи управління Держземагенства в Очаківському районі Миколаївської області до суду не зявився, третя особа надала заяву про розгляд справи без участі її представника. Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, а також інвентарну справу на спірний будинок, суд дійшов такого. 04 вересня 2003 року відповідач [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, готовністю виконаних робіт 80%, та земельну ділянку площею 0,06 га за цільовим призначенням будівництво житлового будинку, розташовані за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Миру, 87, що підтверджується нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу (а. с. 11, 12). 06 березня 2014 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів все належне йому майно позивачеві [PERSON], що було посвідчено державним нотаріусом Першої очаківської нотаріальної контори за № 240 (а. с. 9). 20 березня 2014 року, не змінивши заповіту, [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 194769 від 20.03.2014р. (а. с. 10). Згідно з повідомленням Першої очаківської державної нотаріальної контори № 401/01-16 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 40869615 від 07 липня 2015 року, наданих на запит суду (а. с. 38-39), вбачається що після смерті [PERSON] заведено спадкову справу за заявою сина [PERSON]. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, не зареєстровано. 26 вересня 2014 року нотаріусом позивачеві [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця (а. с. 19, 20). З розяснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», вбачається, що особа, яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як зазначено у п. 1 Інформаційного листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 вересня 2012 року № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», відповідно до ст. 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, і не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Як встановлено в судовому засіданні, 15 грудня 2014 року на імя померлого [PERSON] Очаківською філією ММБТІ було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Миру, 87 (а. с. 13-18), який складається з житлового будинку «А-2» загальною площею 193,5 м2, житловою площею 74,5 м2, з господарськими та побутовими спорудами літня кухня «Б», сарай «В», вбиральня «Г», душ «Д», навіс «Е», споруди №№ 3, 4, 5, 6, І, побудовані в 1993 та 2000 роках. Викладене також підтверджується інвентарною справою на вказаний будинок, наданою на запит суду, і копію якої долучено до матеріалів справи (а. с. 41-47). Судом беруться до уваги положення п. 4 ст. 3 вказаного вище Закону, якими встановлено, що права на нерухоме майно, що виникли до 01 липня 2004 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Чинне на момент виникнення у спадкодавця [PERSON] права власності, законодавство такої реєстрації зазначеного будинку не передбачало. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини. Обставин, які б вказували, що [PERSON] набув право власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку неправомірно, або, що на них, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Аналізуючи викладені обставини, суд вважає, що [PERSON] набув право власності на спірне нерухоме майно і той факт, що до смерті він не оформив на своє імя правовстановлюючі документи, не позбавляє спадкоємця права на отримання ним спадщини за заповітом. За таких обставин, позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved