Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

30 листопада 2020 року (згідно поштового штемпеля) Комунальне некомерційне підприємство Харківської обласної ради «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» (далі КНП ХОР «ЦЕМД та МК») звернулося до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 30 листопада 2017 року о 04-10 годині в м. Харкові на пр. Петра Григоренка біля будинку 31 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю тролейбуса № 2418 та автомобіля швидкої та невідкладної допомоги PEUGEOT BOXER, державний номер [NUMBER] під керуванням відповідача. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль швидкої та невідкладної медичної допомоги було пошкоджено, чим позивачу спричинено майнову шкоду. \~ \~ \~ \~Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 січня 2018 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. \~ \~ \~ \~Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 275/11-18 від 03 грудня 2018 року вартість матеріальної шкоди завданої позивачу, внаслідок пошкодження автомобіля PEUGEOT BOXER, державний номер [NUMBER] , становить 472 843,02 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач, просив суд: стягнути з відповідача, як з особи винуватої у вчиненні ДТП матеріальну шкоду у розмірі 472 843,02 грн., а також вирішити питання про відшкодування понесених ним судових витрат. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, проти застосування строків позовної давності за заявою відповідача заперечував, посилаючись на те, що позивачу стало відомо про особу, яка винна у спричиненні шкоди КНП ХОР «ЦЕМД та МК» лише після ознайомлення представником позивача із матеріалами справи про адміністративне правопорушення щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, про що 29.10.2020 року було подано заяву про ознайомлення зі справою. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували в повному обсязі. При цьому представник позивача посилався на те, що [PERSON] відповідно до наказу КЗ охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 155-к від 31 березня 2016 року був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги і на теперішній час перебуває у трудових відносинах з позивачем. А тому, відповідно до вимог трудового законодавства відповідач має нести матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку. Крім цього, позивачем пропущений строк на звернення до суду з позовом до працівника, встановлений ч. 3 ст. 233 КЗпП України. Доводи викладені у відзиві підтримав в повному обсязі, позовні вимоги просив залишити без задоволення, у зв`язку з пропущенням річного строку для звернення до суду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 30 листопада 2017 року о 04-10 годині в м. Харкові на пр. Петра Григоренка біля будинку 31 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю тролейбуса № 2418 та автомобіля швидкої та невідкладної допомоги PEUGEOT BOXER, державний номер [NUMBER] під керуванням відповідача. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль швидкої та невідкладної медичної допомоги було пошкоджено, чим позивачу спричинено майнову шкоду. \~ \~ \~ \~Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 січня 2018 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ [PERSON] відповідно до наказу КЗ охорони здоров`я «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» № 321-к від 14 липня 2017 року був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів (швидкої та невідкладної медичної допомоги) відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги та по теперішній час перебуває у трудових відносинах з позивачем, що учасниками справи не спростовується. \~ \~ \~ \~Таким чином, відповідач на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди перебував з позивачем в трудових відносинах. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 1\~ст. 130 КЗпП України працівники\~несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності, права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав та умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до ч. 2\~ст. 130 КЗпП України умовами\~настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала. Відповідно до ст. 136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, а керівникам підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів\~з дня повідомлення про\~це працівникові.\~Якщо працівник\~не згоден\~з відрахуванням\~або його\~розміром,\~трудовий спір\~за його\~заявою розглядається\~в порядку,\~передбаченому законодавством. Випадки повної матеріальної відповідальності працівника визначені ст. 134 КЗпП України. На жодну з передбачених ст. 134 КЗпП України підстав позивач не посилається. З врахуванням вищезазначеного, [PERSON] , який на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з позивачем, як особа винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди несе матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку має бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може гарантуватися на припущеннях. У разі вирішення питання про відшкодування реальних збитків, належними доказами можуть бути платіжні документи та інші документи, які підтверджують факт понесення таких витрат і пов`язаність таких витрат з усуненням заподіяної шкоди. На підтвердження розміру завданих збитків позивачем надано висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 275/11-18 від 03 грудня 2018 року на загальну суму 472 843,02 грн. Щодо заяви відповідача про застосування судом до вимог КНП ХОР «ЦЕМД та МК» строку позовної давності згідно ч. 3 ст. 233 КЗпП України, суд вважає за необхідне зазначити наступне. За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними\~особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до ч. 3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Поняття позовної давності закріплено ст. 256 ЦК України, де вказано, що\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Наслідки спливу позовної давності передбачені статтею 267 ЦК України, зокрема відповідно до частин третьої та четвертої позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення і\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що на день події ДТП відповідач перебував у трудових стосунках з позивачем, тому у даному випадку питання відшкодування шкоди регулюються нормами ч. 3 ст. 233 КЗпП України. Для звернення власника або уповноваженого органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (ч. 3 ст. 233 КЗпП України). Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених ст. 233 цього Кодексу, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Отже, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України, а не ЦК України. При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, завданої діями працівника, суди повинні перевіряти, чи додержався власник або уповноважений ним орган установлені ст. 233 КЗпП України річного строку для звернення до суду з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником, а не день визнання відповідача винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. З врахуванням вищезазначеного, [PERSON] мав відповідати перед позивачем у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього заробітку. Однак позивачем пропущений строк звернення до суду. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed