Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

2 серпня 2013 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просила розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідач на протязі спільного подружнього життя принижував та ображав позивачку, застосовував фізичну силу, що призвело до фактичного припинення між подружжям шлюбних відносин. Ухвалою суду від 29 серпня 2013 року було надано подружжю строк для примирення - шість місяців та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 28 лютого 2014 року по закінченню шестимісячного строку для примирення провадження у справі відновлено та продовжено судовий розгляд. У судове засідання сторони не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності та розірванні шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 20 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 20 жовтня 2007 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 176. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в них народилася дитина [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи, і яка залишається проживати разом з позивачкою. Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне сімейне життя у позивачки та відповідача не склалося. На протязі всього спільного проживання відповідач зловживав спиртними напоями, в зв'язку з чим постійно виникали сварки, під час яких відповідач принижував позивачку та ображав її на очах їх малолітньої дитини, що негативним чином впливає на її виховання. З 2011 року сторони припинили спільне проживання та жили окремо. В листопаді 2012 року вона мала намір розлучитися з відповідачем, проте він умовив її не подавати на розлучення і вони на певний час поновили їхні стосунки. Але відношення відповідача до позивачки не змінилося, він став систематично застосовувати до неї фізичну силу, тому біля трьох місяців до дня подачі позовної заяви фактично припинили шлюбні відносини. Разом не ведуть спільне господарство, в кожного окремий бюджет. Всі намагання зберегти шлюб виявилися марними. Шлюб фактично розпався. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки та відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається з позовної заяви, спору щодо розподілу сумісно нажитого майна у сторін немає. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно письмової заяви позивачки після розірвання шлюбу вона бажає відновити дошлюбне прізвище [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved