Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

29.10.2018 року представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.06.2011 року в сумі 113267,11 грн. та судових витрат - в розмірі сплаченого позивачем судового збору - 1762,00грн., посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідач добровільно не виконує зобов`язань за вказаним кредитним договором, надавши відповідні докази, а також докази оплачених судових витрат. Представник позивача надав суду заяву, якою підтримав позовні вимоги, просив суд розглянути справу за його відсутністю, задовольнивши позов в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач до суду не з`явилися, надавши суду письмові пояснення та заперечення щодо предмету та підстав позову, просили у задоволенні позову відмовити, застосувавши до вимог позивача строк позовної давності, стверджуючи, що у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем і позивачем не надано належних доказів наявності такої заборгованості. Вивчивши позовні вимоги, дослідивши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наявність обгрунтованих підстав для застосування строків позоовної давності, про що йдеться у клопотанні відповідача, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно матеріалів, наданих суду 24.06.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2000грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На твердження позивача, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконував ніяким чином. Представник позивача стверджує, що відповідач не виконує своїх зобов`язань за договором зі своєчасного повернення коштів, внаслідок чого в нього станом на 31.07.2018 року виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 113267,11грн. - 3256,76 грн. - заборгованість за кредитом; 110010,35 - заборгованість по процентам за користування кредитом з 24.06.2011 року по 30.05.2018 р., надавши суду певні докази на підтвердження своїх доводів. У судовому засіданні встановлено, що позивачем заявлені вимоги стосовно зобов`язань, які виникли більше, ніж три роки тому, про що свідчить наданий суду розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що починаючи з 26.06.2011 року, і до моменту звернення позивача до суду - до 29.10.2018 року - пройшло більш, ніж три роки. Позивачем не надано суду доказів того, що протягом останніх трьох років ним вживалися заходи щодо стягнення з відповідача заборгованості - матеріали справи не містять ані копій позовів, ані копій листів на адресу відповідача про сплату заборгованості з сумами заборгованості, - з копіями поштових повідомлень про отримання відповідачем цих листів. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч.2 ст.258 ЦК України передбачено також спеціальна позовна давність в один рік, яка застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.4ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за наявності про це заяви відповідача, яка, в даному випадку, міститься в матеріалах справи. А згідно ст.ст.256,266 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Оскільки під час ухвалення даного рішення судом було встановлено пропущення строків позовної давності щодо тіла кредиту, а також - щодо пені та штрафу, що вбачається з вищевикладеного, і відповідачем заявлені заперечення щодо вимог позову з клопотанням про застосування судом строку позовної давності до правовідносин, про які йдеться у позові, суд дійшов висновку, що пропущення позивачем строку звернення до суду щодо стягнення заборгованості з відповідача у строк, більш, ніж у передбачений ст.257 ЦК України строк, - є підставою для відмови у задоволенні вимог у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Outcome: dismissed