Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором про відкриття рахунку в цінних паперах. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач порушує свої зобов'язання за договором про відкриття рахунку в цінних паперах №05107-Ф від 09.02.2007 року, в зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 2840,10 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача. 25.09.2015року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судові засідання 29.10.2015 та 14.12.2015 не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у її відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає ухваленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09.02.2007 року між ТОВ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» та [PERSON] було укладено договір про відкриття рахунку в цінних паперах №05107-Ф, відповідно до умов якого депонент доручає, а зберігач зобов'язується надавати депоненту послуги щодо відкриття та ведення рахунку у цінних паперах, зберігання належних депоненту цінних паперів, обслуговування операцій за цим рахунком, отримання доходів за цінними паперами на викладених нижче умовах відповідно до Положення про депозитарну діяльність, затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 26.05.1998 року №61, Внутрішнього положення зберігача, чинного законодавства України та на підставі розпоряджень депонента. Встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за договором про відкриття рахунку в цінних паперах №05107-Ф від 09.02.2007 року відкривши рахунок у цінних паперах. Відповідно до п.п. 3.1 договору, депонент оплачує послуги зберігача згідно з цим договором та відповідно до затверджених тарифів зберігача, які є невід'ємною частиною цього договору. Тарифи зберігача не повинні перевищувати максимального розміру, що встановлюється Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Антимонопольним комітетом України. Згідно з п.п. 3.2 договору, плата вноситься депонентом щомісячно на відповідний рахунок в ТОВ «КБ «ФІНАНСОВА ІНІЦІАТИВА» шляхом внесення готівки в касу банку шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку на підставі наданого зберігачем акту-рахунку наданих послуг в термін до п'ятнадцятого числа наступного за тим місяцем в якому надавалися послуги згідно акту-рахунку. Як вбачається з рахунку, який міститься в матеріалах справи, заборгованість з обслуговування рахунку в цінних паперах утворилась за період з жовтня 2009 року по листопад 2012 року в загальній сумі 900,00 грн. Відповідно до ч.5 ст.17 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» діяльність з управління цінними паперами - діяльність, яка провадиться торговцем цінними паперами від свого імені за винагороду протягом визначеного строку на підставі договору про управління переданими йому цінними паперами, іншими фінансовими інструментами та грошовими коштами, призначеними для інвестування в цінні папери та інші фінансові інструменти, а також отриманими у процесі управління цінними паперами, іншими фінансовими інструментами і грошовими коштами в інтересах установника управління або визначених ним третіх осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як передбачено ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того, позивачем було заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені та штрафу. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону). Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином в силу наведених положень законодавства, пеня може бути стягнута саме в разі, якщо таке передбачено договором (встановлено за згодою сторін). Відповідно до п.п. 6.1 договору, у разі невиконання чи неналежного виконання однією із сторін своїх зобов'язань, передбачених цим договором або чинним законодавством України, винна сторона несе майнову відповідальність за завдані збитки. Відповідно до п.п. 6.5.2 договору депонент сплачує зберігачу у випадку затримки сплати вартості наданих послуг зберігача пеню 0,5% від загальної суми (за кожен день прострочення), що підлягає до сплати. Відповідно до п.п. 6.6 договору, якщо платіж за надані депоненту депозитарні послуги прострочено більш ніж на 20 днів, то така дія депонента вважається відмовою від виконання умов даного договору та зобов'язує депонента сплатити штраф у розмірі 50% від суми заборгованості депонента визначеної на день фактичної сплати. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача, відповідно до розрахунку її заборгованості перед позивачем, становить 2840,10 грн., з яких: основна сума боргу 900,00 грн., пеня 0,5% - 726,25 грн., штраф 50% - 450,00 грн., інфляційні нарахування - 692,10 грн., 3% річних - 71,75 грн. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачем умов договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення суми заборгованості та штрафних санкцій та їх задоволення. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави, відповідно до ст. 88 ЦПК України суми судового збору 243,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved