Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

30 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про зобов'язання останнього не чинити перешкод позивачу у використанні земельних ділянок площею 0,29га та 0,2349га, що розташовані в с. Низова Яковенщина Шишацького району Полтавської області шляхом заборони вчинення дій по випасанню великої рогатої худоби та викошування трави. Крім того позивач просила стягнути з відповідача на свою користь 5000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що рішенням Великобузівської сільської ради від 03 червня 2015 року затверджено проект землеустрою щодо відведення їй двох земельних ділянок для сінокосіння та випасання худоби площею 0,29га та 0,2349 га відповідно, що розташовані в с. Низова Яковенщина Шишацького району Полтавської області. Проекти землеустрою щодо вказаних ділянок виготовлені позивачем за власні кошти та погоджені висновками відділу Держземагенства у Шишацькому районі Полтавської області від 17 березня 2014 року. Позивач використовувала земельні ділянки за їх цільовим призначенням тобто випасала кіз та здійснювала сінокосіння, проте починаючи з 2016 року відповідач [PERSON] почав самовільно викошувати траву та випасати ВРХ (корів) на даних земельних ділянках. На неодноразові зауваження позивача відповідач не реагує та стверджує, що випасає корів та здійснює сінокосіння на своїх земельних ділянках оскільки не видно меж спірних земельних ділянок. Зокрема знищення рослинного покрову на площі 0,16га на земельній ділянці, що використовує позивач зафіксовано у акті обстеження від 18 липня 2017 року складеного комісією Шишацької селищної ради. Вважаючи, що своїми діями відповідач завдав їй моральної шкоди у вигляді нервового напруження та емоційного потрясіння викликаних необхідністю додаткової заготівлі сіна позивач також просила стягнути з відповідача 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні в повному обсязі. Надали пояснення аналогічні доводам позовної заяви. Додатково повідомили, що не уклали договір оренди земельних ділянок для випасання худоби та сінокосіння з огляну на значний розмір орендної плати та також в зв'язку з тим, що такі договори не були укладенні іншими сусідами, зокрема і родиною [PERSON] В зв'язку з цим вони користуються даними земельними ділянками за усною домовленістю з представниками органів місцевого самоврядування, зокрема начальника земельного відділу Шишацької селищної рад [PERSON] Позивач та її представник вважають, що належними правовими підставами, користування вказаними земельними ділянками є проекти землеустрою та рішення сесії сільської ради про їх затвердження, оскільки відповідачем не виготовлено навіть цієї документації., а також сплата ними земельного податку. Незважаючи на те, що межі земельних ділянок позивача були позначені межовими знаками, що з початку були передані землевпорядною організацією, а потім самостійно виготовлені [PERSON] сім'я відповідача постійно знищує їх, здійснює випас ВР на земельних ділянках позивача, проводить викошування трави при цьому стверджуючи, що дані землі належать їм. Крім того відповідач та члени його сім'ї постійно оскорбляють членів сім'ї позивача, погрожують їм, розповсюджують про них чутки різного характеру, відв'язують кіз позивача, що пасуться на спірних земельних ділянках тощо. Звернення до органів місцевого самоврядування та правоохоронних органів з приводу постійно виникаючих конфліктів між сторонами не принесли бажаного результату. В зв'язку з наявністю у відношеннях сторін ознак цивільно-правових відносин їм було рекомендовано звернутись до суду. Відповідач проти позову заперечував з огляду на його безпідставність. Пояснив, що договорів оренди земельних ділянок для проведення сінокосіння та випасання худоби не має не він, ні позивач. Вказані земельні ділянки використовуються для даних цілей традиційно на протязі багатьох років. Вважає, що межі земельних ділянок позивача він не порушував, а позивач самовільно змінила розмір земельних ділянок, що визначався комісіями сільської ради після виникнення спорів між сторонами. Зазначив, що на даний час має у власності двох корів та одного бичка, яких випасає на земельній ділянці, що прилягає до його садиби та весь час використовувалась його родиною. Заперечив факт викошування трави та випасу корів на земельних ділянок позивача, підтвердив факти прогону худоби через земельні ділянки позивача, оскільки не має іншого виходу Представник третьої особи Великобузівський староста Шишацької селищної ради Цьова К.С. у вирішенні спірного питання поклалась на розсуд суду. Пояснила, що спір щодо користування земельними ділянками для сінокосіння та випасання худоби між сторонами виник приблизно в 2009 році. Вказані земельні ділянки територіально розташовані в с. Низова Яковенщина Шишацької району Полтавської області, є землями комунальної власності але традиційно ними користувались власники прилеглих садиб для випасання худоби та здійснення сінокосіння. При цьому правова підстава для такого користування представнику третьої особи не відома, вказані земельні ділянки не визначені в якості громадського пастівника. На даний час договорів оренди щодо вказаних земельних ділянок не укладено з жодною стороною спору. Позивач виготовила проект землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок для сінокосіння та випасання худоби, але в подальшому родина позивача відмовилась від укладання договорів оренди вказаних земельних ділянок не погоджуючись із розміром орендної плати, незважаючи на неодноразові усні та письмові пропозиції органів місцевого самоврядування з цього приводу. Комісії в складі працівників Великобузівської сільської ради, згодом Шишацької селищної ради неодноразово виїздили на місце знаходження спірних земельних ділянок, відновлювала наявну межу, закликала сторони до добросусідства, але це не призвело до позитивних наслідків. Аналогічні пояснення, будучи допитаною в якості свідка, надала землевпорядник Шишацької селищної ради [PERSON], яка також підтвердила наявність спору між сторонами з приводу користування земельними ділянками для сінокосіння та випасу худоби на протязі останніх 6-7 років. Відсутність укладених з учасниками спору договорів оренди спірних земельних ділянок, а також неодноразові намагання представників органів місцевого самоврядування відновити межу, та примирити сторони конфлікту, що не принесли позитивного результату. Будучі допитаним в якості свідка начальник земельного відділу Шишацької селищної ради [PERSON] повідомив про відсутність договорів оренди спірних земельних ділянок, укладених між органами місцевого самоврядування та сторонами у справі. При цьому наголосив, що єдиною належною підставою для користування такими ділянками згідно ЗК України є наявність договору оренди. При цьому сторона позивача відмовилась від укладання такого договору, не бажаючи платити орендну плату. Зазначив, що на даний час існує практика коли власники земельних ділянок, що прилягають до земель селищної ради з мовчазної згоди останньої здійснюють викошування на таких землях трави та випасання худоби при цьому також сплачують земельний податок, що жодним чином не шкодить інтересам територіальної громади, але лише за умов, що такі особи дотримуються правил добросусідства та не розпочинають спори між собою з приводу користування земельними ділянками. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що будучи депутатами Великобузівської сільської ради близько 5-7 років тому виїздили в складі відповідних комісій для відновлення меж земельних ділянок для сінокосіння та випасання худоби, що використовувались родинами [PERSON] та [PERSON] Враховуючи відсутність будь-яких правовстановлюючих документів на вказані земельні ділянки вони визначались по межам земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в якості їх продовження. Через незначний проміжок часу кілки, що відмежовували земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] були зняті останньої чи членами її родини, а конфігурація межі змінена в бік збільшення земельної ділянки, яку використовувала [PERSON] Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд встановив наступні факти та правовідносини, що їх супроводжують. Позивач [PERSON] зареєстрована та проживає по [ADDRESS]. Як вбачається з пояснень позивача та не заперечується іншими учасниками судового розгляду в наслідок спадкування [PERSON] набула право власності на садибу за вказаною адресою в тому числі на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд і ведення особистого селянського господарства. До даної земельної ділянки прилягають землі територіальної громади, які тривалий час використовувались родиною позивача для випасання худоби та сінокосіння. При цьому документи, що підтверджують таке право відсутні як у позивача так і суміжних користувачів. З пояснень Великобузівського старости Цьови К.С., які також не заперечуються сторонами було встановлено, що вказані землі є землями комунальної власності та територіально розташовані на території с. Низова Яковенщина, а не Велика Бузова в якому проживають позивач та відповідач. Враховуючи чисельні спори між особами, що використовували данні землі сільської радою (на той час) було надано дозвіл чотирьом сім'ям, в тому числі позивачу та відповідачу, на виготовлення проектів землеустрою щодо відведення даних земельних ділянок в оренду. Проте виготовити технічну документацію на даний час спромоглась лише родина позивача. Так, висновками відділу Держземагенства у Шишацькому районі Полтавської області від 17.03.2014 № 01-01-10/1169 та 01-01-10/1170 погоджено проекти землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок [PERSON] для сінокосіння і випасання худоби та території Великобузівської сільської ради Шишацького району Полтавської області площею 0,2349га та 0,29га відповідно (а.с. 19, 24). Згідно актів приймання - передачі межових знаків на зберігання від 10 січня 2014 року [PERSON] представником ДНВП «Полтавагеодезцентр» [PERSON] передано по 13 межових знаків для кожної земельної ділянки закріплені в натурі (на місцевості) (а.с. 20-22, 25-28). Рішенням Великобузівської сільської ради Полтавської області від 03 червня 2015 року затверджено [PERSON] проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби площею 0,2900 га (кадастровий номер [NUMBER]), площею 0,2349 (кадастровий номер [NUMBER]), які розташовані за адресою: с. Низова Яковенщина Шишацького району Полтавської області та передано дані ділянки [PERSON] на умовах оренди терміном на 7 років (а.с.17). Цим же рішенням [PERSON] попереджено, що приступати до використання земельних ділянок можливо лише після укладання договору оренди та реєстрації іншого речового права (права оренди) (п.3 резолютивної частини рішення) Незважаючи на вказані попередження позивач [PERSON] договорів оренди вищевказаних земельних ділянок не уклала, право оренди щодо них не зареєструвала та продовжує користуватись ними шляхом здійснення сінокосіння та випасання худоби. При цьому вважає це достатньою правової підставою для обмеження можливості інших осіб користуватись даними земельними ділянками. Відповідно до ч.1-2 ст. 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Згідно ст. 34 ЗК України громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища. Інших підстав для користування громадянами, в тому числі одноособового, земельними ділянками для сінокосіння і випасання худоби ЗК України не передбачено. Згідно ч.1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом (ч.9 ст. 93 ЗК). Згідно ст. 3 Закону України «Про оренду землі» об'єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Згідно ч.ч.1,9 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Згідно ст. 17 вказаного Закону об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Як встановлено судом договір оренди спірних земельних ділянок між відповідним органом місцевого самоврядування (орендодавцем) та позивачем [PERSON] (орендарем) до теперішнього часу не укладений, державна реєстрація права оренди не проведена, а отже об'єкт оренди останній не переданий. Виготовлення позивачем проектів землеустрою щодо відведення їй спірних земельних ділянок та винесення 33 сесією 6 скликання Великобузівської сільською ради 03 червня 2015 року щодо затвердження проектів землеустрою та передачу спірних земельних ділянок позивачу на умовах оренди не є підставою для виникнення у позивача прав орендаря, а є лише передумовою для подальшого укладання договору оренди, який до теперішнього часу не укладений. Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновку, що навіть попри сплату земельного податку позивач [PERSON] не набула права володіння і користування спірними земельними ділянками, а отже її відповідні права землекористувача не могли бути порушені відповідачем. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про заборону відповідачу вчиняти дії по випасанню великої рогатою худоби та викошуванню трави на спірних земельних ділянках не ґрунтуються на нормах закону, а отже у їх задоволенні необхідно відмовити. Також суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, виходячи з наступного. Так, згідно ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В судовому засіданні позивач намагалась обґрунтувати завдану їй моральну шкоду діями всієї родини відповідача [PERSON] (дружини, сина) по відношенню до неї та її чоловіка [PERSON], що окрім посягання на спірні земельні ділянки полягають у створенні постійних конфліктних ситуацій, погрозах, образах, розповсюдженні пліток, завдання тілесних ушкоджень [PERSON] тощо. Вказані доводи явно виходять за межі позовних вимог, в яких виникнення моральної шкоди обумовлено діями відповідача по самовільному використанню спірних земельних ділянок та суперечать принципу індивідуальному характеру відповідальності оскільки ставляться у вину відразу трьом особам (відповідачу, його дружині та сину), а отже судом до уваги не беруться. В супереч обов'язку доказування, визначеного ст.ст. 10, 60 ЦПК України, позивач не надала жодних доказів спричинення їй моральної шкоди, навівши в позовній заяві лише фрази загального характеру про нервове напруження, емоційне потрясіння, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. Не визначила з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди у сумі 5000 грн. та якими доказами це підтверджується. Враховуючи вищевикладене, а також те, що судом не встановлено порушень прав позивача діями відповідача при випасанні худоби та викошуванні трави на спірних земельних ділянках, суд вважає необхідним у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed