Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

30 червня 2021 року на адресу суду надійшов вказаний позов [PERSON] про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Як підставу позову позивач зазначає, що вона є власником квартири за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] у справі є племінницею її чоловіка, а відповідач [PERSON] - донькою племінниці, які з її дозволу були зареєстровані у даній квартирі з 1993 та 1999 року відповідно. Позивач зазначає, що відповідачі у квартирі фактично ніколи не проживали, числилися за нею зареєстрованими формально. Подальша їх реєстрація впливає на розмір комунальних платежів та інші соціальні пільги (субсидії). З наведених підстав та з посиланням на приписи ст.405 ЦК України позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою та зняти їх з реєстраційного обліку у квартирі. Представник позивача подала на адресу суду письмову заяву з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відзиву на позов не подали. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилися в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири за адресою [ADDRESS] , яка була утворена внаслідок поділу цього будинку в натурі (а.с.7-11). З даних будинкової книги слідує, що у цій квартири продовжує значитися зареєстрованими відповідачі у справі (а.с.13-15). Згідно відомостей Державної прикордонної служби України, відповідач [PERSON] 18 грудня 2019 року виїхала з території України та назад не поверталася. Відповідач [PERSON] наразі перебуває на території України. Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки факт реєстрації відповідачів у квартирі, належній позивачу, перешкоджає останній у належному користуванні та володінні своїм майном, враховуючи, що відповідачів не проживають у ній більше одного року, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити шляхом визнання цих осіб такими, що втратило право користування квартирою. У задоволенні позовних вимог в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку в квартирі слід відмовити, оскільки факт визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщення є самостійною підставою для зняття з реєстраційного обліку, що чітко передбачено п. 26 Правил реєстрації місця проживання, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2015 року №207. Це означає, що вимоги про «зняття з реєстраційного обліку» є зайвими, оскільки права та законні інтереси позивача повністю поновлені за фактом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, а зняття з реєстраційного обліку буде наслідком виконання цього рішення виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою, як це передбачено Правилами реєстрації місця проживання. На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати позивача слід покласти на відповідачів. На підставі ст.ст. 16, 317, 319, 321, 405 ЦПК України,

Outcome: partial