Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

31 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Позивач в обґрунтування позовної заяви зазначає, що після смерті його матері - [PERSON], відкрилася спадщина у вигляді права власності на спадкове майно - земельну ділянку (пай) загальною площею 2,34 га, яка розташована на території Попівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Після смерті матері Позивач у строк передбачений ст. 1270 ЦК України прийняв спадщину, а згодом звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва, у зв'язку з відсутністю належно оформленого правовстановлюючого документу, а саме не відповідності кадастрового номеру зазначених в державному акті кадастровому номеру зазначеному у Державному реєстрі . Позивач, [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач, Попівська сільська рада, надала суду заяву в якій просить розгляд справи провести за відсутності свого представника, просить задовольнити позовні вимоги позивача. Представник Управління Держземагенства у Миргородському районі, в судове засідання не з'явився, Управління про час та місце проведення судового засідання повідомлене належним чином. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] року (а.с.6). Внаслідок чого відкрилася спадщина у вигляді власності на земельну ділянку загальною площею 2,34 га, розташовану на території Попівської сільської ради Миргородського району Полтавської області Полтавської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ №108920 від 17 листопада 2004 року зареєстрованому в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №010454500015 (а.с.7). Відповідно до копії заповіту складеного 06 травня 2008 року, [PERSON] заповіла вказану вище земельну ділянку розташовану на території Попівської сільської ради, [PERSON]. Вказаний заповіт було посвідчено, у встановленому законом порядку,секретарем виконкому Попівської сільської ради Миргородського району Полтавської області. В установлений законом строк Позивач подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Отже, відповідно до заповіту [PERSON] є єдиним спадкоємцем вказаної земельної ділянки. 12.03.2013 року державний нотаріус Другої миргородської державної нотаріальної контори відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про праву на спадщину на земельну ділянку у зв'язку з тим що «Управління Держземагенства у Миргородському районі не можуть виправити помилку в кадастровому номері» (а.с.15). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку спірній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 5323286000:00:005:0010 (а.с.8), вказаний кадастровий номер відрізняється від того, який зазначений у державному акті на право власності на земельну ділянку - № 5323286002000050010 (а.с.7) в якому допущено помилку. Вірним є кадастровий номер 5323286000:00:005:0010. Відповідно до відомостей які містить Державний акт на право приватної власності на землю серія ПЛ №108920 від 17.11.2004 року земельна ділянка площею 2,34 га, яка розташована на території Попівської сільської ради Миргородського району Полтавської області призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить [PERSON] (а.с.7) Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5301214202014 від 20.02.2014 року загальна площа земельної ділянки з кадастровим номером 5323286000:00:005:0010 складає 2,3432 га. (а.с.9) Згідно ст.1217 ЦК України , спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Відповідно до ст. 1233ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На заповіт, як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів. Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином , який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. Стаття 1247 ЦК України висуває такі вимоги до форми заповіту: 1) складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання; 2) має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, його підписує інша особа, що засвідчується у відповідному порядку із зазначенням причин, за яких текст заповіту не міг підписати заповідач власноруч; 3) має бути посвідчений нотаріусом або уповноваженою на це посадовою, службовою особою визначеною ст. ст. 1251-1252 ЦК України. Цивільний кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Але свобода заповіту має певні межі: не можна позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині. Свобода заповіту стосується не лише визначення кола спадкоємців, а й визначення обсягу спадкової маси, яку заповідають. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Можна скласти заповіт щодо усієї спадщини або лише щодо її частини. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що заповіт по формі та змісту відповідає вимогам закону Позивач згідно ст. 1235 ЦК України є спадкоємцем за заповітом, і тому має право на спадкове майно. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або ні, а прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, незалежно від часу її прийняття Таким чином, судом встановлено, що за життя [PERSON] на законних підставах володіла та користувався вищезазначеною земельною ділянкою, а [PERSON] в установленому законом порядку прийняв спадщину після нього. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Інших спадкоємців, які мають претензії до вказаного спадкового майна немає. Вищевикладене дає суду законні підстави для прийняття визнання позову відповідачем та його задоволення. На підставі ст. ст. 328 ,392, 1218,1220, 1235? 1261, 1268? 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved