Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

29 травня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з теплопостачання квартири [ADDRESS] в сумі 25336,97 грн, нарахованої за період з 01.02.1997 по 28.02.2014 включно і не сплачених добровільно. В обґрунтування заявлених вимог послався на те, що відповідачу надавались послуги з централізованого теплопостачання, однак та не сплачувала їх у строки, встановлені п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затв. Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005. В видачі судового наказу відмовлено через наявність спору про право (пропущений строк позовної давності). До початку судового засідання представник позивача надала заяву, в якій позов підтримала повністю, справу просила розглянути за її відсутності. Відповідачка до початку судового засідання надала письмову заяву, в якій позов визнала частково, просила справу розглянути без її участі та застосувати строк позовної давності. Судом встановлено наступне. Позивач надавав послуги теплопостачання на вищевказаний будинок, в тому числі і в квартиру відповідача, що не оспорює відповідачка. Тобто, позивач у даному випадку, є виробником послуг і, згідно законодавства, діяв на підставі договору, укладеному з виконавцем послуг, ОСББ. На відповідачку [PERSON] оформлений особовий рахунок № [NUMBER], що свідчить про фактичне укладення договору, і ці обставини підтверджуються копіями особового рахунку. Отже, відповідач є споживачем послуг з теплопостачання за зазначеною адресою. Відносини з приводу теплопостачання фізичним особам регулюються Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затвердженими постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року (зі змінами, внесеними постановою КМУ № 1268 від 31.10.2007 року). Відповідно до ст.. 13, п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст..1,19,24 Закону України «Про теплопостачання», п.п. 7,23,30 Правил користування тепловою енергією, затв. Постановою КМУ від 3 жовтня 2007 року № 1198, споживач - фізична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору, зобов'язаний щомісяця, до 20 числа наступного за розрахунковим, здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману (спожиту) теплову енергію. Згідно копії особового рахунку заборгованість за надані послуги складає 25336,97 грн за період з 01.02.1997 по 28.02.2014 включно, у тому числі за період з 1 травня 2011 року по 28 лютого 2014 року включно - в межах позовної давності - 8895,28 грн. При вирішенні питання про застосування строку позовної давності, про який заявлено відповідачем, суд виходить з наступного. Згідно ст.. 257 ЦК України строк позовної давності встановлюється у 3 роки. Згідно ст..264 ЦК України строк давності переривається у разі вчинення боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу. У такому разі строк давності починається спочатку. Протягом останніх трьох років до дати звернення до суду з позовом відповідачка не вчиняла дій, які б свідчили про визнання нею свого боргу. Отже, у справі наявні законні підстави для застосування строку позовної давності. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, а порушене право поновленню шляхом стягнення з відповідачки заборгованості за надані послуги в межах строку позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial