Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

3 травня 2017 року, [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили суд, визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом після смерті їхнього чоловіка та батька [PERSON], померлого 11.04.2006 р. на спадкове майно : за [PERSON] у виді 3/4 частин, за [PERSON] у виді 1/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 79,5 кв.м, житловою 52,6 кв.м, позначеного на плані під літ. «А», під літ. «а» - прибудови, під літ. «а1» - прибудови, під літ. «Б» - погрібу з шийкою, під літ. «В» - гаражу, під літ. «Г» - сараю, під літ. «Д» - вбиральні, під літ. «Е» - сараю, під літ. «е» - навісу, під №№ 1-9,І, що знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Петродолинське, вул. Карнаухіна, 14, мотивуючи це неможливістю отримання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане нерухоме спадкове майно, з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на спадковий будинок. В судове засідання позивачі не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, надіславши на адресу суду письмові заяви, в яких повністю підтримали свій позов, просили його задовольнити та на підставі ст. 158 ч. 2 ЦПК України, слухати справу за їхньою відсутності (а.с. 48,52). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, надіславши до суду свою письмову заяву, в якій позов своєї матері та брата визнала повністю та з проханням про слухання справи за її відсутністю (а.с. 49,50). Дослідивши матеріали справи та спадкову справу № 419/2006, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 1217 ЦК України передбачено спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. У відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та набрав чинності з дня його офіційного опублікування не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема : індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію, а відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 р. документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу : а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих, бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам. Пунктом 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Суд встановив, що спадкодавець [PERSON], який є чоловіком позивачки [PERSON] та батьком позивача [PERSON], помер 11.04.2006 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 053987 від 12.04.2006 р., свідоцтвом про одруження серії ІІ-ШК № 507874 від 08.10.1971 р. та свідоцтвом про народження позивача (а.с. 37,41). Після смерті [PERSON], померлого 11.04.2006 р. відкрилася спадщина на спадкове майно у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 79,5 кв.м, житловою 52,6 кв.м, позначеного на плані під літ. «А», під літ. «а» - прибудови, під літ. «а1» - прибудови, під літ. «Б» - погрібу з шийкою, під літ. «В» - гаражу, під літ. «Г» - сараю, під літ. «Д» - вбиральні, під літ. «Е» - сараю, під літ. «е» - навісу, під №№ 1-9,І, що знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Петродолинське, вул. Карнаухіна, 14, який 20.06.1974 р. був переданий спадкодавцю та його дружині [PERSON] як переселенцям згідно переселенського квитка № 073056 від 20.06.1974 р., акту про передачу будинку переселенцю директора совгоспу «Петродолинський» від жовтня 1974 р. з закріпленням за будинком земельної ділянки, площею 0,07 га та згідно довідки від 28.05.1988 р. про те, що спадкодавець [PERSON] повністю розрахувався на переселенський будинок у 1974 р. (а.с. 13-19,21-25). При чому, спадкодавцем за життя, на своє імя було отримане реєстраційне свідоцтво на вказаний вище житловий будинок № 26 від 27.11.1989 р. (а.с. 20). Рішенням Петродолинської с/р № 772-v від 18.09.2008 р. було змінено номер спадкового житлового будинку з № 7 на № 14 по вул. Карнаухіна в с. Петродолинське Овідіопольського району Одеської області (а.с. 18). Тобто, після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на 1/2 частину спадкового будинку, яка належала йому особисто. Таким чином, позивачка є спадкоємицею після смерті свого чоловіка 1/2 частини спадкового житлового будинку, набутого у шлюбі зі спадкодавцем [PERSON], померлим 11.04.2006 р. та 1/4 частини вказаного будинку, як спадщини, яка відкрилася після смерті її чоловіка. Позивач [PERSON], як син спадкодавця, який постійно проживав і був зареєстрований зі спадкодавцем на час смерті останнього і відкриття спадщини і такий, що не відмовився від спадщини в порядку ст. 1270 ЦК України успадковує 1/4 частину спадкового будинку, який був побудований у 1974 р., що підтверджується вищенаведеним технічним паспортом і згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію (а.с. 11,21-25). Аналізуючи приписи норм вищевказаного законодавства та статті 1218 ЦК України, суд дійшов висновку до складу спадщини входять лише ті права та обовязки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого. Таким чином, суд вважає, що спадкодавець [PERSON], померлий 11.04.2006 р. у відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - за життя набув право власності на нерухоме майно у виді 1/2 частин вищевказаного житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, і відповідно позивачі, як єдині спадкоємці, після смерті свого чоловіка та батька, враховуючи той факт, що донька спадкодавця відповідачка не проживала зі спадкодавцем на час його смерті і відкриття спадщини, не подавши нотаріусу заяви про прийняття спадщини - мають право на спадкування в рівних частках 1/2 частини вищевказаного нерухомого майна, а тому вказаний позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з урахуванням визнання позову відповідачем.

Outcome: approved