Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

29 жовтня 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю Гребенюка О.С. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 44 428,41\~грн., а також судовий збір у розмірі 1921,00 грн. В обґрунтування заяви позивач зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 25.05.2017 року позичальник отримала від банку кредит у розмірі 21000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Через порушення позичальником своїх зобов`язань за договором щодо повернення тіла кредиту, процентів за його користування, комісії, пені та штрафів станом на 14.07.2019 року утворилась заборгованість у зазначеному розмірі, яку позивач, посилаючись окрім іншого на правила ст. 207 ЦК України (вимоги до письмової форми правочину), ч.1 ст.634 ЦК України (договір приєднання), ч.2 ст. 638, ч.2 ст.639, ч. 2 ст. 642 ЦК України (пропозиція укладення договору та її прийняття, форма договору), просить стягнути з відповідачки, оскільки остання продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість в добровільному порядку. Ухвалою судді від 19 листопада 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 24 лютого 2020 року відповідач [PERSON] надала відзив на позов, в якому, посилаючись на свою необізнаність з умовами та правилами надання кредиту, які вона не підписувала, просила відмовити в у стягненні з неї заборгованості, окрім як за тілом кредиту. Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Комарової А.О., ухвалено розглянути справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 05 березня 2020 року представник відповідача [PERSON] надала відзив на позов, в якому також наголошувала, що [PERSON] не була ознайомлена з тарифами, умовами та правилами надання кредиту. 05 березня 2020 року від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів, яке було залишено без розгляду за її ж клопотанням від 27 травня 2020 року. 16 та 28 квітня 2020 року представник позивача [PERSON] надав відповідь на відзив, в якій вказав, що умови та правила надання кредиту були публічними та розміщеними на офіційному сайті позивача, а також загальнодоступними. Підписавши заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідачка підтвердила, що ознайомилась і згодна з ними. Також вважав позицію відповідача такою, що не відповідає нормам матеріального права та правовим позиціям Верховного суду. Просив задовольнити позов в повному обсязі. 27 травня 2020 року представник відповідача [PERSON] подала заперечення, в яких наполягала на застосуванні у справі правової позиції Великої палати Верховного суду, та уточнений відзив, де наполягала на не ознайомленні і не підписання [PERSON] з тарифами, умовами та правилами надання банківських послуг позивачем. Ухвалою суду від 28 травня 2020 року у справі закрито підготовче провадження, та призначено судовий розгляд по суті у відкритому судовому засіданні. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак разом із позовом надавав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача адвокат Комарова А.О. надала заяву про розгляд справи в порядку письмово провадження на підставі наявних матеріалів, з урахуванням викладеної стороною відповідача позиції. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг 25 травня 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав позичальнику [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 21000 грн. на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафу за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором та інших витрат, передбачених договором. При цьому, як вказує представник позивача у позові, строк дії останнього відповідно до п.1.1.7.11 Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку за відсутності заяви позичальника про припинення дії договору автоматично продовжувався ще на один такий самий строк (12 місяців). Однак, у наданому суду завіреному представником позивача примірнику Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку п.1.1.7.11 відсутній. Строк дії кредиту визначений п.2.1.1.2.4, згідно якого строк кредиту 20 років. Згідно п.2.1.1.2.5 Умов і правил надання банківських послуг підписанням договору позичальник прямо та безумовно погодився приймати будь-який кредитний ліміт, встановлений банком. Позичальник [PERSON] власноруч підписала 25 травня 2017 року анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, де зазначено, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого, як зазначено позивачем, вона зобов`язалася погашати заборгованість за тілом кредиту, процентами за його використання та перевитраті платіжного ліміту, оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту, а у разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку повернути кредит, в тому числі прострочений, оплатити винагороду банку. Як зазначає позивач у позові, і що фактично визнано відповідачкою у відзиві на позов, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав їй кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 21000,00 грн. Натомість [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 14.07.2019 року за вказаним договором утворилась заборгованість, яка згідно наданого суду розрахунку становить 44428,41 гривень і складається з: 27811,00 гривень заборгованості за тілом кредиту, 12719,66 гривень заборгованості за простроченим тілом кредиту, 1305,92 гривень заборгованості за нарахованими відсотками, а також штрафу 500,00 грн. (фіксована частина) та 2091,85 грн. штрафу (процентна складова) (а.с.9). Вказану заборгованість і судові витрати позивач просить стягнути з відповідача. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628\~ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК Українивстановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК Українивстановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633\~ЦК Українипублічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Позивач з посиланням на положення ч.1 ст.\~634\~ЦК Українизазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633,634\~ЦК Україниможна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Щодо кількості варіантів Умов і правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» також слід звернути увагу, що у позовній заяві сам представник позивача посилаються не на ту редакцію Умов і правил, що долучена до позову. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У статті 526\~ЦК Українипередбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статті 549\~ЦК Українинеустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551\~ЦК Українивизначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050\~ЦК Україниякщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. У Анкеті-заяві позичальника від 25 травня 2017 року процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, пені і штрафів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634\~ЦК Україниза змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що є найбільш сприятливими для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин та не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними під час укладення кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в постанові від 03 липня 2019 року. З урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг, та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11\~Закону №\~1023-XIIпро повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а тому Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 травня 2017 року шляхом підписання заяви-анкети. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Крім того, суд вже звертав увагу, що сам представник позивача плутається в редакціях умов та правил. У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що підстави про стягнення з відповідача нарахованих відсотків та штрафів відсутні. Щодо встановлення розміру заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, то суд виходить з наданої представником позивача роздруківки руху грошових коштів за рахунком відповідачки [PERSON] [NUMBER] (а.с.117, 129). Так, [PERSON] використала кредитні кошти позивача з урахуванням комісії на загальну суму 22054,23 гривні. При цьому, згідно цієї ж роздруківки руху грошових коштів, [PERSON] повернула банку грошові кошти на загальну суму 8796,69 гривень. Таким чином, заборгованість [PERSON] перед банком за тілом наданого кредиту, з урахуванням вищевказаних позицій, становить 13257,54 гривень, і в цій частині позов підлягає задоволенню. В іншій частині позову необхідно відмовити. Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.\~141\~ЦПК Україниз відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial