Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

30 липня 2020 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 21 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», права вимоги якого на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листпада 2010 року набув позивач, та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №ML-301/564/2007, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 76 318,14 долларів США строком до 21.09.2032, з сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. Виконання позичальником договірних зобов`язань із повернення кредиту забезпечено в повному обсязі договором іпотеки №РCL-301/345/2007 від 21 вересня 2007 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального лкругу Кучмій Н.В. та зареєстрованого в реєстрі під № 6008. Предметом іпотеки за вказаним договором є трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності. Факт державної реєстрації іпотеки та заборони підтверджується Витягом про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек № 14524607 від 21.09.2007, а також деталізованою інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.10.2018 №142911275. 12 листопада 2010 року мід ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Факторинг України» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг України» прийняло права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором №ML-301/564/2007 від 21 вересня 2007 року, тобто позивач є новим кредитором за вищезазначеним кредитним договором. Крім того, даний факт встановлено рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2013 року. Також 12 листопада 2010 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг України» прийняло права вимоги за договорами іпотеки, в тому числі за договором іпотеки №РCL-301/345/2007 від 21 вересня 2007 року. Заочним Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2013 року було стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №ML-301/564/2007 від 21 вересня 2007 року - 907 130 грн. 89 коп, що складається з основного боргу - 609 018,75 грн., відсотки за користування кредитом - 178 112,18 грн. та пені - 119 999,96 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №РCL-301/345/2007 від 21 вересня 2007 року - 41 320,91 грн., що складається з основного боргу - 24999,98 грн., відсотків за користування кредитом - 11 320.93 грн. та пені - 5 000 грн. та стягнуто судові витрати. На теперішній час Рішення суду не виконано. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строків на пред`явлення до виконання таким виконавчих листів, виданих на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2013 року по цивільній справі №0418/2665/2012 (провадження №2/0203/519/2013) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. З матеріалів щодо реєстраційних дій від 19.06.2014 відносно об`єкта неруховго майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] вбачається наступне: 19.06.2014 на підставі листа колишнього працівника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - [PERSON] від 17.06.2014 №1993/227/14, державним реєстратором Дніпропетровського міського нотаріального округу Кусковою Юлією Сергіївною було припинено іпотеку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . Також, 19.06.2014 на підставі листа колишнього працівника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - [PERSON] від 17.06.2014 №1993/226/14, державним реєстратором Дніпропетровського міського нотаріального округу Кусковою Юлією Сергіївною було припинено заборону на вищезазначене нерухоме майно. Позивач зазначає, що державна реєстрація припинення іпотеки і заборони відбулася з порушенням норм чинного законодавства України. Так, у листах колишнього працівника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - [PERSON] від 17.06.2014 №1993/227/14 та від 17.06.2014 №1993/226/14, повідомляється, що громадянка [PERSON] виконала умови кредитного договору №ML-301/564/2007 від 21 вересня 2007 року, у зв`язку з чим [PERSON] просить припинити іпотеку і заборону. Однак, боржникм за кредитним договором та іпотекодавцем є [PERSON] , а не [PERSON] . Крім того, позивач налогошує на тому, що боргові зобов`язання за кредитними договорами не виконані, що підтверджується розрахунком. Згідно деталізованої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.10.2018 № 142911275, після незаконного припинення іпотеки і заборони, щодо іпотечного майна були вчинені наступні реєстраційні дії, а саме - 20.06.2014 на підставі договору купівлі-продажу від 20.06.2014 №643, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Красотою Т.О., [PERSON] набула право власності на іпотечну квартиру. В подальшому, 27.08.2014 на підставі на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2014 №1942, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко С.В., [PERSON] набула право власності на іпотечну квартиру. На теперішній час власником квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . З огляду на вищезазначене, позивач зазначає, що зобов`язання за кредитним договором не виконано, а іпотека і заборона ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо спірного майна є дійсними, оскільки були припинені у незаконний спосіб. Договору купівлі-продажу, відповідно до яких [PERSON] , а в подальшому [PERSON] набули права власності на іпотечне майно є нікчемними. На підставі вищевикладеного, позивач просить, в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №ML-301/564/2007 від 21 вересня 2007 року на користь ТОВ «ТП Факторинг Україна» в загальному розмірі 907 130,89 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 609 018,75 грн., відсотки за користування кредитом - 178 112,18 грн. та пеня - 119 999,96 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №РCL-301/345/2007 від 21 вересня 2007 року, реєстраційний номер №6008 - трикімнатну квартиру загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , опис нерухомого майна: в житловому будинку літ. А-10 квартира №295 , яка складається з: 1 - коридор; 2 - кладова; 3- кухня; 4,6,9 - житлові; 5 - коридор; 7 - ванна; 8 - туалет; 10 - кладова; І - лоджія, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною за процедурою. Яка передбачена Законом України «Про виконавче провадження» на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; стягнути з [PERSON] судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.07.2020, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О. Ухвалою від 13.08.2020 справу прийнято до провадження та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.11.2020 закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті позовних вимог. Ухвалою выд 11.01.2021, задоволено клопотання відповідача [PERSON] та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради. 22 квітня 2021 року справу розглянуто по суті та ухвалено рішення. В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Натомість представник надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також вказав на підтримання ним позовних вимог, просив задовольнити їх в повному обсязі. Крім того, представником надано відповідь на відзив (а.с.161-164 Том 1). Відповідач, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Крім того, в ході розгляду справи від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, фактично виклавши у формі відзиву заяву про застосування строків позовної давності. (а.с.137-140 Том -1). Третя особа - [PERSON] , у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, 19.10.2020 від третьої особи надійшли пояснення по справі, відмовідно до яких [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовних вимог та слухати справу у його відсутність. (а.с.179-181 Том -1). Третя особа - [PERSON] , у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, про причини не явки суд не повідомила. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Красота Тетяна Олександрівна, у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, про причини не явки суд не повідомила. Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Коваленко Світлана Володимирівна, у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином. 13.10.2020 до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність третьої особи та надано пояснення 3-ї особи [PERSON] , в яких остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. (а.с.166-169 Том -1). Представник третьої особи - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суд не повідомили. За таких обставин суд вважає за можливе з урахуванням на положення ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за відсутності учасників справи, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису у відповідності до положень ст.247 ч.2 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступних висновків на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 21 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», права вимоги якого на підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листпада 2010 року набув позивач, та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №ML-301/564/2007, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 76 318,14 долларів США строком до 21.09.2032, з сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених в кредитному договорі. Виконання позичальником договірних зобов`язань із повернення кредиту забезпечено в повному обсязі нотаріально посвідченим договором іпотеки №РCL-301/345/2007 від 21 вересня 2007 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального лкругу Кучмій Н.В. та зареєстрованого в реєстрі під № 6008. Предметом іпотеки за вказаним договором є трикімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності. 10 квітня 2012 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Заочним Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2013 року було стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №ML-301/564/2007 від 21 вересня 2007 року - 907 130 грн. 89 коп, що складається з основного боргу - 609 018,75 грн., відсотки за користування кредитом - 178 112,18 грн. та пені - 119 999,96 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором №РCL-301/345/2007 від 21 вересня 2007 року - 41 320,91 грн., що складається з основного боргу - 24999,98 грн., відсотків за користування кредитом - 11 320.93 грн. та пені - 5 000 грн. та стягнуто судові витрати. На підставі договору купівлі-продажу від 20.06.2014 №643, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Красотою Т.О., [PERSON] набула право власності на іпотечну трикімнатну квартиру загальною площею 64,1 кв.м., житловою площею 38,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2014 №1942, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коваленко С.В., [PERSON] набула право власності на вищезазначену іпотечну квартиру, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.10.2018 № 142911275, 20.06.2014, наявною в матеріалах справи. Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 жовтня 2019 року у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строків на пред`явлення до виконання таким виконавчих листів, виданих на заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2013 року по цивільній справі №0418/2665/2012 (провадження №2/0203/519/2013) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вищезазначених договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Закон України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Закону України «Про валюту і валютні операції». Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.1054, 1055 ЦК України), а також іпотечний договір, який має бути нотаріально посвідченим (ст.ст.3, 18 Закону України «Про іпотеку»). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Положеннями ст.524 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Нормою ст.533 ЦК України визначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Таким законом є ст.193 ЦК України, ст.524 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року №959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Закон України від 23 вересня 1994 року №185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», Закону України «Про валюту і валютні операції», а також Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». При цьому заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, означене законодавство, чинне на момент виникнення спірних правовідносин та/або на момент розгляду справи, не містить. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидом якої є пеня (ст.549 ЦК України). За змістом ст.ст.546, 547, 573 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись заставою, якою також може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. При цьому відповідно до ст.575 ЦК України різновидом застави є іпотека. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За змістом норм ст.ст.3, 5, 18 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.574, 575, 577, 585 ЦК України іпотека як форма застави виникає і на підставі договору, який підлягає нотаріальному посвідченню. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено Законом України «Про іпотеку». Згідно ст.ст.7, 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і на підставі рішення суду. Аналогічні положення містяться у нормах ст.ст.589, 590 ЦК України. Нормою ст.39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов`язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Відповідно до ст.41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Крім того, вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд також виходить з того, що 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який встановлює заборону на примусове звернення стягнення на нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки та виступає як забезпечення виконання зобов`язань позичальника-фізичної особи за кредитом, наданим йому кредитною установою-резидентом України в іноземній валюті, а також яке відповідає визначеним цим законом характеристикам і умовам. Однак, встановлений цим законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Окрім того, згідно з п.4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього закону на період його чинності. Таким чином, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 09 вересня 2015 року по справі №6-483цс15, від 21 жовтня 2015 року по справі №6-1644цс15, від 02 березня 2016 року по справі №6-1356цс15, постановах Верховного Суду від 10 травня 2018 року по справі №3645/7940/15-ц, від 16 травня 2018 року по справі №742/1826/16-ц, від 17 жовтня 2018 року по справі №468/2121/14-ц, від 26 грудня 2018 року по справі №758/10605/14-ц, від 13 лютого 2019 року по справі №725/885/16-ц, від 20 лютого 2019 року по справі №2018/2-441/11, від 29 січня 2020року по справі №760/11516/15-ц, від 26 лютого 2020 року по справі №645/984/18, від 17 лютого 2020 року по справі №708/660/18, від 28 жовтня 2020 року по справі №760/8401/17, від 18 листопада 2020 року по справі №545/619/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №726/1538/16-ц. Крім того, як зазначалось судом раніше, відповідач, подавши до суду відзив на позов, фактично виклав у формі відзиву заяву про застосування строків позовної давності, передбачену ст.267 ч.3 ЦК України. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок повернення кредитної заборгованості через безпідставність та неправомірність таких позовних вимог. Враховуючи результат розгляду справи, судові витрати позивача у вигляді сплаченого ним при зверненні до суду судового збору відшкодуванню йому не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed