Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

29 травня 2017 року, [PERSON] звернувся до суду з названим позовом, в якому просив суд, визнати за ним право власності в порядку спадкування за нотаріально посвідченим заповітом від 06.12.2007 р. (реєстр. № 10515), після смерті своєї матері [PERSON], померлої 09.11.2016 р. на земельну ділянку площею 4,8303 га, кадастровий № 5123781400:01:001:1158 призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Доброолександрівська сільська рада, масив № 23, ділянка № 13, яка належала заповідачці на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 022694 від 20.09.2001 р., мотивуючи це письмовою відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану ділянку у звязку з відсутністю у Витягу з Державного земельного кадастру НВ-5103938982017 виданого 23.01.2017 р. державним реєстратором Відділу Держгеокадастру в Овідіопольському районі Одеської області відсутні відомості про право власності на вказану земельну ділянку, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, однак, від його представниці за нотаріально посвідченою довіреністю надійшла на адресу суду заява, в якій вона повністю підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила суд, слухати справу за її відсутності (а.с. 47,48). Представник відповідачів в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності відповідно до чинного законодавства України (а.с. 25,46). Дослідивши матеріали справи та матеріали спадкової справи № 11/2017, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Статтею 1217 ЦК України передбачено спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як передбачає стаття 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності зі ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно з ч. 2 ст. 1236 ЦК України, заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Стаття 1247 ЦК України передбачає, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 ЦК України, яка вказує, якщо фізична особа у звязку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Частиною 3 статті 1254 ЦПК України передбачено, що кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування, відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до п. 2 Розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI від 07.07.2011 р. земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного кадастру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Пунктами 49,50 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» № 1051 від 17.10.2012 р., поземельна книга ведеться за встановленою формою, заводиться під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи обєднання, а також відновлення їх меж). Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Дата відкриття поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки. Суд встановив, що 06.12.2007 р., [PERSON] склала нотаріально посвідчений заповіт (реєстр. № 10515), яким, на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження : належну їй на праві власності земельну ділянку площею 4,83 га, що знаходиться на території Доброолександрівської с/р Овідіопольського району Одеської області, масив № 23, ділянка № 13 - заповідала [PERSON] (позивачу) (а.с. 7,14). 09.11.2016 р. заповідач [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 473139 від 15.11.2016 р. і після смерті якої відкрилася спадщина на вищевказану земельну ділянку площею 4,8303 га, кадастровий № 5123781400:01:001:1158 призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Доброолександрівська сільська рада, масив № 23, ділянка № 13, яка належала заповідачці на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 022694 від 20.09.2001 р. виданого на її імя на підставі рішення Доброолександрівської с/р 15 сесії ХХІІІ скликання від 22.12.2000 р. № 121 (а.с. 10-14,32). Однак, 23.01.2017 р. позивачем було отримано Витяг з Державного земельного кадастру № НВ-5103938982017 про спірну земельну ділянку, в якому площа земельної ділянки вказана як 4,8303 га і відсутні дані про реєстрацію права власності на неї за [PERSON], що стало підставою відмови державного реєстратора у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру та відмови нотаріусом у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 8-10,15,16). Аналізуючи приписи статті 1218 ЦК України, суд дійшов висновку до складу спадщини входять лише ті права та обовязки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого. Таким чином, враховуючи приписи вищевказаних норм Закону, вимог п. 2 Розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI від 07.07.2011 р. та п.п. 49,50 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» № 1051 від 17.10.2012 р. суд вважає, що спірна земельна ділянка площею 4,8303 га, кадастровий № 5123781400:01:001:1158 призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Доброолександрівська сільська рада, масив № 23, ділянка № 13 дійсно належала заповідачці на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 022694 від 20.09.2001 р. виданого на її імя на підставі рішення Доброолександрівської с/р 15 сесії ХХІІІ скликання від 22.12.2000 р. № 121, дійсно належала заповідачці на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 063334 від 03.10.2012 р. виданого на підставі розпорядження Овідіопольської РДА Одеської області від 24.01.2012 р. № 74, а тому підлягає спадкуванню позивачем, як єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері [PERSON], померлій 09.11.2016 р. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення.

Outcome: approved