Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

29 березня 2017 року [PERSON] пред'явила вказаний позов, посилаючись на наступні обста- вини. 31.12.1986 р. між нею та відповідачем був укладений шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 87, який було розірвано 24.02.2015 р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Перебуваючи в шлюбі ними за спільні кошти був куплений житловий будинок, розташований по [ADDRESS]. Вказане нерухоме майно було оформлене у власність на відповідача, що під- тверджується договором купівлі-продажу від 31.07.1990 р. та зареєстровано у реєстрі за № 29. В да- ному житловому будинку вони продовжують проживати після розірвання шлюбу, але без сімейних стосунків. Відповідач у добровільному порядку визначити за нею частку у даному житловому бу- динку не бажає. Вважає, що майно придбане ними у період шлюбу являється спільною сумісною власністю і повинне бути поділене у рівних частках. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву, в який просив справу роз- глянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач двічі в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації та проживання сповіщався належним чином - поштою з повідомленням (а.с.25, 28). Відомостей про поважність причин його неявки суд не має і вважає, що він не з'явився без поважних причин. Також суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, враховуючи наявність достатніх матеріалів про права та взаємовідносини сторін, з ухваленням заочного рішен- ня. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.7) видно, що 31.12.1986 р. Сосновським ЗАГСом Челябінської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено актовий запис № 87. Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.8) , шлюб між сторонами розірвано, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції в Одеській області складено актовий запис № 3 від 24.02.2015 р. Згідно копій: договору купівлі-продажу від 31.07.1990 р. та довідки виконавчого комітету Базар'янскої сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 03.03.2017 р. (а.с.10-12), власником житлового будинку по [ADDRESS] значиться [PERSON] Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого Татарбунарським районним бюро технічної інвентаризації за станом на 10.03.2017 р. (а.с.13-17), позивачем замовлено технічну документацію на житловий будинок по [ADDRESS]. Вартість спірного будинку з будівлями та спорудами складає 187800 грн., що слідує з довідки БТІ (а.с.18). Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі по- ділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України поділ спільного майна под- ружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Судом встановлено, що будинок по [ADDRESS] придбано [PERSON] в період шлюбу - 31 липня 1990 р. Доказів, які б свідчили, що набуте сторонами за час шлюбу майно не може входити до спільної власності под- ружжя з підстав його придбання за кошти, які належали одному з подружжя особисто, суду не на- дано, тому, суд вважає, що сторони придбали вказане майно за спільні кошти подружжя. Згідно ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кож- ного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 370, 372 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній влас- ності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рів- ними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до абз.3 п.5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учас- ника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, звернення стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою частки визнача- ється рівними. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з будівлями та спорудами, розташо- ваний по [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що відповідає вимогам ст.60 Сімейного Кодексу Ук- раїни. За таких обставин, суд вважає за необхідне визначити за [PERSON] та [PERSON]. по 1/2 частки будинку по [ADDRESS]. Крім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем в сумі 940 грн., відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved