Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

30.03.2021 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за проживання в гуртожитку та заборгованості за спожиті комунальні послуги в розмірі 111 777,55 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач проживає в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Станом на дату подання позову вона має заборгованість за проживання в гуртожитку та заборгованість за спожиті комунальні послуги, яку не погашає в добровільному порядку. Ухвалою суду від 26.04.2021 р. відкрито спрощене провадження з розгляду справи та призначено дату судового розгляду з повідомленням (викликом) сторін. 08.11.2021 до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи у її відсутність, вимоги підтримує та просить задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд, на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України, вирішує справу за наявними матеріалами. Як вбачається із матеріалів позовної заяви, відповідач був повідомлений про судове засідання, шляхом направлення судової повістки на адресу реєстрації та публікації оголошень на веб-порталі судової влади України, що визначено Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та узгоджується з приписами цивільного процесуального законодавства, що, як наслідок, свідчить, що відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що зазначено у позовній заяві та просить провести розгляд у його відсутність. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, 06.11.2008р. Державна установа «База відпочинку «Конча-Заспа» Міністерства фінансів України (далі в тексті - Договір, Позивач) уклала Угоду № 30 зі [PERSON] (далі в тексті - Мешканець, Відповідач). Відповідно до п. 1 даної Угоди, гуртожиток (за адресою: [ADDRESS]) надає, а мешканець отримує соціально-побутові послуги на умовах, визначених цією Угодою, а саме: Гуртожиток зобов`язується надати мешканцю такі послуги (необхідне підкреслити): - ліжко-місце у кімнаті [ADDRESS] на період з 06.11.2008р. по 06.11.2013р.; - користування душем, харчоблоком (кухнею) на весь період проживання; - видача постільної білизни. Відповідно до п.п. 2.2 Угоди, Мешканець зобов`язується, зокрема, вносити своєчасно плату за проживання у Гуртожитку відповідно до умов, викладених у розділі 3 цієї Угоди. 01.03.2012р. між сторонами по вказаній вище Угоді було укладено Додаткову угоду, згідно якої було винесено зміни до п. 3 Угоди № 30 від 06.11.2008р. Згідно домовленості оплата за надані послуги повинна була здійснюватися Мешканцем щомісяця до 18 числа коменданту гуртожитку або шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок гуртожитку. І вартість проживання в гуртожитку з 01 січня 2012 року становила 772 грн. за місяць. Згодом вартість проживання в гуртожитку за згодою сторін змінювалася, що зафіксовано у відповідних додаткових угодах. Змінилися також і положення щодо строку проживання Відповідача. Додатковою угодою було також передбачено, що оплата комунальних послуг та витрат, пов`язаних з обслуговуванням гуртожитку, здійснюється на підставі виставлених підприємствами рахунків та показників лічильників. З 01.06.2017р. вартість проживання в гуртожитку становила: 1237,60 грн за місяць. З 01.07.2017р. вартість проживання в гуртожитку становила: 1392,30 грн за місяць. З 01.01.2018р. вартість проживання в гуртожитку становила: 1569,10 грн за місяць. З 01.01.2019р. вартість проживання в гуртожитку становила: 2033,20 грн за місяць. З 01.01.2020р. вартість проживання в гуртожитку становила: 2320,50 грн за місяць. З 01.09.2020р. вартість проживання в гуртожитку становила: 2453,10 грн за місяць. З 01.01.2021р. вартість проживання в гуртожитку становила: 2945,93 грн за місяць Наказом від 02.04.2012р. по Державній установі «База відпочинку «Конча-Заспа» Відповідачу, як багатодітній сім`ї надано знижку у розмірі 50% при сплаті вартості комунальних послуг. Наряду з вказаним, під час судового розгляду встановлено, що відповідач сплачувала плату за проживання та спожиті комунальні послуги нерегулярно та у неповному обсязі. Так, станом на дату подання позовної заяви до суду заборгованість Відповідача зі сплати за проживання в гуртожитку становить 90 410,26 грн., а за спожиті комунальні послуги 21367,29 грн. Всього заборгованість складає: 111 777,55 грн. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно зазначеної статті, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Статтею 203 ЦК України визначені вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Укладений Договір не суперечить вимогам чинного законодавства України. Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 627 ЦК України гарантує, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає послуги, а відповідач ними користується. Згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом (ст. 7). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим. Стаття 526 ЦК України, вказує на те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму богу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Заборгованість підлягає стягненню в повному обсязі за весь період з моменту її утворення. Відповідно до ст. 629 ЦК України Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідач на спростування доводів та доказів сторони позивача своїх доказів суду не надав. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати - сплачений судовий збір.

Outcome: approved