Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

31.07.2014року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом, яким просив витребувати у відповідача своє майно, а саме: морозильну камеру «Стінол» вартістю 4600грн., холодильник «Дніпро» вартістю 2664грн., дві бад`ї для вина вартістю 550грн. кожна, металева бочка 200кг. вартістю 200грн., два дерев'яні піддони по 50грн. кожний, вила та лопати по 2шт.х35грн., двері-решітка для гаражу вартістю 70грн., двері на підвал вартістю 300грн., чугун на 30літрів вартістю 100грн. та підставка під нього вартістю 50грн., фарба біла дві банки по 25грн., бак молочний вартістю топор-січка вартістю 50грн., шланг для поливу 15метрів загальною вартістю 150грн., ножовка по залізу вартістю 40грн., плоскогубці 2шт. загальною вартістю 80грн., викрутка вартістю 10грн., пилка поперечна вартістю 50грн., залізна кришка на бочку вартістю 50грн., коричневий джемпер вартістю 150грн., а всього майна на загальну суму 10тис.204грн. Крім майна позивач просить витребувати у відповідачки грошові кошти, що він їй передавав - у сумі 8245грн. В обґрунтування своїх вимог позивач пояснив у позові, що він познайомився з відповідачкою з наміром утворити сім`ю і з вересня 2013року вони почали проживати разом у домоволодінні відповідачки - по [ADDRESS] в м.Болград Одеської області, маючи намір зареєструвати шлюб. Проживати в нього вдома у с.Василівка відповідачка відмовилася. Тому він, позивач, перевіз до відповідачки своє вищевказане майно, а також на її прохання надавав їй частинами гроші - для придбання комп'ютера, меду, сала, ремонт мобільного телефону, тощо; гроші відповідачка обіцяла повернути, оскільки просила їх для придбання речей своїм дітям на невеликий строк. Через півтори місяці він, позивач, розстався з відповідачкою, оскільки спільне життя не склалося, проте відповідачка не повертає йому його речі і кошти. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідачка заперечувала проти позовних вимог, стверджуючи, що не просила позивача перевозити до неї ці речі, вони їй не потрібні - в неї є свій холодильник, а інші речі взагалі не потрібні, просила неодноразово позивача забрати їх, проте він сам не здійснює дій щодо вивозу своїх речей. Також відповідачка [PERSON] підтвердила, що позивач деякий час проживав в неї, але спільне життя не склалося і вони розсталися. Вказала також, що є кілька речей, які позивач не вказав у позові, і вона не забороняє йому їх приїхати і забрати. Що ж до грошей - то вони разом купували мед на зиму - вона повернула йому ці кошти медом - два пакети вагою по 2кг., а собі залишила 2 і 1 кг - навіть менше, оскільки їй чужого не потрібно. Відносно придбання комп'ютера відповідачка пояснила, що вона брала кредит і сама виплачує вартість комп'ютера, який купувала для дітей. Інших коштів, стверджує відповідачка, вона не брала окремо від позивача - вони спільно проживали і витрачали спільно кошти на предмети побуту - вона не рахувала, скільки, але вважає, що вона витрачала більше, адже намагалася створити для позивача сімейний затишок, смачно готувала - переважно м'ясні блюда, оскільки сама вона м'ясо майже не вживає. Оскільки вона не вважає себе винною будь-що позивачу, просить відмовити у задоволенні позовних вимог і зобов'язати позивача забрати його речі, які знаходяться у дворі її домоволодіння накриті від опадів і заважають їй користуватися усією площею двору, вона не хоче нести відповідальність за них. Позивач заперечував проти доводів відповідача і стверджував, що вона не пускає його до двору. Судом оголошувалася перерва у судовому засіданні за клопотанням сторін для врегулювання спору в досудовому порядку. Після перерви сторони пояснили, що позивач вивіз усі свої речі з домоволодіння відповідачки у присутності свідків і дільничного, про що складався відповідний акт. Вказаний акт просили долучити до матеріалів справи. Проте позивач наполягав на витребуванні у відповідачки своїх коштів і задоволенні позову в повному обсязі. Вислухавши сторони, представника позивача, яка підтримала доводи позивача, дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають за наступних підстав. Так, механізми захисту права власності закріплені Главою 29 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст.387 ЦК України закріплено право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави ним заволоділа. З контексту вказаної норми та за результатами аналізу судової практики вбачається, що позивачем даної категорії справ може бути лише законний власник, тобто особа, яка володіла майном на відповідній правовій підставі. Відповідачем виступає особа, яка безпосередньо заволоділа майном, або набула його за відповідним правочином з третьою особою. З наданих суду відомостей і доказів вбачається, що майно, вказане у позові, існує і власником цього майна, зазначеного у позові, є дійсно позивач, оскільки він це стверджує, а відповідач не заперечує цього і підтвердила факт наявності зазначеного у позові майна а також те, що власником його є позивач. Проте майно, про яке йдеться у позові, позивач добровільно передав відповідачу і вона не заперечує проти його повернення, що виключає його примусове витребування. Той факт, що відповідач не утримує незаконно у своєму володінні майно позивача, підтверджується актом передачі цього майна, що долучений до матеріалів справи, згідно якого майно, зазначене у позові, відповідачка видала позивачу і позивач це майно отримав у присутності свідків і дільничного. Що ж до передачі грошових коштів позивачем відповідачу - у сумі 8245грн., про які йдеться в позові, то на підтвердження цього факту позивачем суду не надано жодного доказу, а відповідач заперечує цей факт. Інші додаткові позовні вимоги - витребування інших речей з володіння відповідача, про які заявляв позивач усно у судовому засіданні після перерви, суд залишає без розгляду, оскільки вони заявлені після початку розгляду справи по суті і розгляду не підлягають на підставі ст.31 ЦПК України, оскільки не були предметом судового розгляду.

Outcome: dismissed