Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

29 листопада 2017 року позивач звернувся до суду із позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 17 березня 2016 року на загальну суму 34337,59 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 17652,32 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 5330,99 грн.; заборгованість за пенею та комісією в сумі 7309,62 грн.; штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди 4044,66 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1600,00 грн. В обґрунтування позову позивач вказував, що 17 березня 2016 року між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідно до укладеного договору позивач надав їй кредит в сумі 17652,31 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. За умовами угоди погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця позичальником, у разі порушення взятих на себе зобов'язань, відповідач сплачує штраф, а також пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочки. Однак позичальник не виконала умови Генеральної угоди в частині вчасного повернення кредиту та відсотків за користування ним, в зв'язку з чим за нею виникла зазначена заборгованість, яку позивач просив стягнути в повному розмірі. Позивач в судове засідання свого представника не направив, надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив справу розглядати справу за відсутності представника. Відповідач в судове засідання 17 квітня 2018 року не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомила, відзив не подала. Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Як вбачається з генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 17 березня 2016 року між позивачем та [PERSON] була підписана вказана угода з метою виконання зобов'язань відповідача по кредитним договорам від 22 травня 2014 року, з приєднанням до Умов і правил надання продукту кредитних карт. Відповідно пункту 2.1 вказаної угоди відповідачу надано кредит в сумі 17652,31 грн. на строк 24 місяці, з 17 березня 2016 року по 31 березня 2018 року, шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 відсотків на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідачу необхідно надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 883,32 грн. для погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди, при порушенні позичальником строків погашення заборгованості більш як на 31 день, він зобов'язався сплатити штраф в сумі 4046,66 грн. Крім цього, пунктом 2.8 Генеральної угоди передбачено сплату пені за кожен день прострочки, у разі порушення позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, розмір якої вказаний в Умовах та правилах.. Позичальник погодився з тим, що Генеральна угода разом із запропонованими Банком Умовами та правилами, тарифами складає між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір. З наданого Банком розрахунку заборгованості відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань, перераховував платежі на погашення кредитної заборгованості несвоєчасно, у зв'язку з чим станом на 14 листопада 2017 року, загальна заборгованість становить 34337,59 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом в сумі 17652,32 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 5330,99 грн.; заборгованість за пенею та комісією в сумі 7309,62 грн.; штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди 4044,66 грн. (а.с.6). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Положеннями частини 1 статті 1049 та частини 1 статті 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В разі несвоєчасного повернення коштів відповідач не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Як встановлено судом, Банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а позичальник навпаки, порушив умови Генеральної угоди щодо повернення суми кредиту та процентів за користування ним, в зв'язку з чим суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом в сумі 17652,32 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 5330,99 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Пунктами 2.2 та 2.8 Генеральної угоди, сторони визначили відповідальність позичальника у разі порушення зобов'язань, а саме: пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що у разі порушення умов Генеральної угоди щодо строків погашення заборгованості позичальник сплачує штраф, в той же час, пунктом 2.8 Генеральної угоди за ті ж самі порушення, позичальник також має сплатити пеню, розмір якої, визначено Умовами та правилами. В свою чергу, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача пені та комісії, яка задоволенню не підлягає з наступних підстав. Пеня та комісія мають різну правову природу, так як пеня це неустойка, яка передається кредитору у разі порушення боржником зобов'язання та обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, а комісія це грошова винагорода Банку за надання банківських послуг, в свою чергу позивачем в розрахунку та позовній заяві не розмежована та необґрунтована зазначена сума. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення наприклад порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така, правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Таким чином, умовами вище вказаної Генеральної угоди передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано пеню і штраф. Тому суд не може задовольнити вимоги про стягнення одночасно і пені і штрафу за одне й теж порушення зобов'язання у виді порушення строків повернення кредитних коштів та вважає за необхідне стягнути з відповідача лише штраф. На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем доведена кредитна заборгованість відповідача станом на 14 листопада 2017 року в загальній сумі 27027,97 грн., яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом в сумі 17652,32 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 5330,99 грн.; - штраф 4044,66 грн. Дана заборгованість підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень статей 526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», а також з урахуванням роз'яснень, що містяться у пункті 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову пропорційно задоволеним вимогам в сумі 1259,36 грн. (78,71 % від суми сплаченого судового збору).

Outcome: partial