Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

31.07.2017 року позивач [PERSON] звернулась до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок тривалого часу відсутності. В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку в с. Недобоївці по вул. Л.Українки, 9 Хотинського району Чернівецької області. Вказує, що згідно довідки Недобоївської сільської ради № 1058 від 30.05.2017 року в житловому будинку в с. Недобоївці по вул. Л. Українки, 9 Хотинського району зареєстрована вона та члени її сімї: мати [PERSON], чоловік - [PERSON], дочка - [PERSON], племінник [PERSON], який зареєстрований, але не проживає в даному господарстві з 1995 року, тобто більше 22 років. Вказане перешкоджає їм для оформлення та отримання субсидії. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, але від її представника [PERSON] до суду надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримує, просить справу слухати у їхній відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником будинку, що розташований в с. Недобоївці по вул. Лесі Українки, буд. 9 Хотинського району, Чернівецької області, що підтверджується договором дарування житлового будинку від 10.12.2009 року зареєстрованого в реєстрі приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] за № 4080 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24898674 від 24.12.2009 року . Відповідно до довідки виданої виконкомом Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області № 1058 від 30.05.1917 року, вбачається те, що [PERSON], [INFO] є власником домогосподарства, зареєстрована та проживає [INFO], особовий рахунок № 104 погосподарська книга № 03 ст. 10. В даному господарстві прописаних та проживаючих: мати [PERSON], [INFO], чоловік [PERSON], [INFO]; дочка [PERSON], [INFO], племінник [PERSON], [INFO], який прописаний, але не проживає в даному господарстві з 1995 року. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України від 08.08.2017 року [PERSON], [INFO] знятий з реєстрації і 22.03.2012 року вибув у м. Київ. Також, у відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема пред'явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, оскільки зняття з реєстрації проводиться не рішенням суду, а на підставі рішення суду, то в задоволенні позову у частині зняття з реєстрації суд вважає за необхідне відмовити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial