Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

29 серпня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. 06 березня 2014 року позивачем було уточнено позовні вимоги, відповідно до яких він просить визнати недійсною додаткову угоду про розірвання договору про пайову участь у будівництві квартири, визнати недійсним договір про пайову участь у будівництві квартири, поділити спільне майно подружжя, набуте під час шлюбу, стягнути судовий збір. Позивач, у судове засідання з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився. Представник відповідача у судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. Представник третьої особи, ТОВ «Кадор», у судове засідання з'явився, проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. Третя особа, [PERSON], у судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином телефонограмами. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі, суд вважає позовні вимоги задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що з 15 листопада 2003 року по 16 січня 2014 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом РАГС Київського районного управління юстиції м.Одеси (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 15 листопада 2003 року, актовий запис № 1184), який було розірвано за рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 січня 2014 року. Від шлюбу позивач та [PERSON] мають спільну дитину, сина [PERSON], [INFO], який за рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області проживає разом з батьком, [PERSON] За час спільного проживання позивачем та [PERSON] було придбане нерухоме майно, а саме: земельна ділянка [NUMBER] для ведення садівництва площею 0,0500 га, що розташована за адресою: АРК, м.Феодосія, СТ «Маяк», придбана за договором купівлі-продажу від 17 липня 2006 року, реєстровий номер 1003, на яку отримано державний акт на право власності на земельну ділянку від 29 серпня 2007 року, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №010701900563, вартість земельної ділянки складає 12500,00 гривень. 06 березня 2012 року між ТОВ «Кадор» та [PERSON] було укладено договір за №15/289-2 про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості, а саме, квартири [NUMBER] у ЖК «Третя Перлина» на загальну суму 432 046,72 гривень. Зазначене вище майно придбалось за кошти, що були одержані під час шлюбу, отже є спільною сумісною власністю подружжя. У зв'язку з погіршенням стосунків між позивачем та [PERSON], [PERSON] запропонував їй розподілити спільне майно без звернення до суду, однак вона відмовилася. Відповідно до відповіді ТОВ «Кадор» від 12 вересня 2013 року на виконання ухвали Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 вересня 2013 року, надано наступну інформацію про те, що 29 липня 2013 року на вимогу [PERSON] договір №15/289-2 від 06 березня 2012 року був розірваний, з поверненням [PERSON] коштів у розмірі 432 317,15 гривень, переуступку прав по вищевказаному договору вона не робила, того ж дня, 29 липня 2013 року зазначену квартиру придбала [PERSON] за 432 164,34 гривень. Розірвання зазначеного вище договору підтверджується також Додатковою угодою про розірвання договору №15/289-2 про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості від 06 березня 2012 року, від 29 липня 2013 року, наданою ТОВ «Кадор» у якості додатку до відповіді від 12 вересня 2013 року. Про факт розірвання договору №15/289-2 [PERSON], позивач дізнався лише під час розгляду дійсною цивільної справи, отже згоди на його розірвання з ТОВ «Кадор» не надавав. Розриваючи вказаний вище договір, [PERSON], яка є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON], де вказане дівоче прізвище відповідачки як «[PERSON]», діяла за власним бажанням, розпоряджаючись спільним майном подружжя без згоди чоловіка, та в порушення прав як чоловіка, [PERSON], так і їх малолітньої дитини, [PERSON], позбавляючи їх права власності та помешкання. Факт розірвання договору №15/289-2 [PERSON] та отримання нею пайового внеску у розмірі 432 164,34 гривень підтверджується копією видаткового касового ордеру від 29 липня 2013 року, наданим на вимогу суду представником ТОВ «Кадор». Факт укладення нового договору на квартиру у ЖК «Третя перлина» підтверджується копією прибуткового ордеру №596 від 29 липня 2013 року, відповідно до якого матір [PERSON], [PERSON], 29 липня 2013 року сплатила пайовий внесок у розмірі 432 164, 34 гривень на укладення договору №15/289-2/Н від 29 липня 2013 року. Належних доказів того, що кошти, отримані [PERSON] від розірвання договору №15/289-2 про пайову участь у будівництві об'єкта нерухомості, були передані [PERSON], представник відповідача не надав, а тому суд вважає, що [PERSON] використала їх на власний розсуд. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти у відношенні свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приписами ст. 60 Сімейного Кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідно до ч.1 ст.61 Сімейного Кодексу України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 65 Сімейного Кодексу України встановлено, що дружина та чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя, вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і/або державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1,2 ст.70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна, суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи,

Outcome: partial