Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

30 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, про стягнення з ФОП [PERSON] вартості весільної сукні у розмірі 5000,00 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 10 червня 2014 року між сторонами був укладений усний договір про реалізацію ФОП [PERSON] весільної сукні позивачки в своєму салоні «Кориця» за адресою: м. Суми, вул. Першотравнева, 29. Весільна сукня була оцінена в суму 5000,00 грн., що позивач підтверджує квитанцією. 08 лютого 2016 року позивач зясувала, що салон «Кориця» більше не працює, про його закриття її ніхто не попередив, сукню їй не повернули. Звернувшись до власника салону відповідача по справі, [PERSON] отримала відповідь, що найближчим часом сукня їй буде повернута. На протязі декількох місяців їй неодноразово призначалися зустрічі для передачі сукні, але своє майно вона так і не отримала. Позивач вважає, що її право порушено, так як відповідач привласнила чуже майно без правових підстав та свідомо не повертає його, тому вона просить суд стягнути з відповідача вартість цього майна, а саме - 5 000,00 грн., оскільки пройшла певна кількість часі і вона не знає, в якому стані знаходиться сукня і чи взагалі дана сукня ще існує. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач ФОП [PERSON] повідомлялася про час і місце розгляду справи належним чином в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання (а.с.20), крім того, відповідач повідомлялась за місцем роботи (а.с.35), крім того, відповідач повідомлялась телефонограмою (а.с.33), але до суду не зявилася, заперечень на позов, або заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] починаючи з 26 грудня 2007 року є фізичною особою-підприємцем (код [NUMBER]), одним із видів її підприємницької діяльності є роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах (а.с.20). 10 червня 2014 року між сторонами виникли договірні відносини, оформлені документом а саме квитанцією до прибуткового касового ордеру, відповідно до якої ФОП [PERSON] отримала від [PERSON] на реалізацію весільну сукню, оцінену сторонами в 5000,00 грн. (а.с.11). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на влас\-ний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не супере\-чать закону. Судом встановлено, що позивач на протязі лютого-березня 2016 року здійснювала заходи щодо повернення свого майна, а саме весільної сукні шляхом ведення переговорів за допомогою програми звязку Вайбер (а.с.12-18), та шляхом проведення зустрічей. Дану обставину підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON] Факт передання весільної сукні відповідачу ФОП [PERSON] підтверджується квитанцією (а.с.11), також висновком складеним 12 березня 2016 року інспектором Сумського ВП Фоменко С.Д. (а.с.7-8). Частиною 1 ст. 1213 ЦУК України визначено, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Відповідач ФОП [PERSON] не надала суду доказів того, що сукня була повернута позивачу [PERSON], або що було відшкодовано вартість втраченої сукні. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача [PERSON] є порушеним, і підлягає захисту. Частиною 2 ст. 1213 ЦК України визначено, що у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Суд вважає достатнім для відновлення порушеного права позивача стягнути вартість сукні, оскільки з такою вимогою остаточно визначилась позивач, посилаючись на ту обставину, що зовнішній вигляд сукні (за такий довгий проміжок часу) може не відповідати тій вартості, яку було визначено сторонами, крім того, сукня взагалі могла бути втрачена за цей період часу. Таким чином, з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути вартість сукні у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в звязку із задоволенням позову в частині вимог про розірвання договору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесений ним судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved