Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

30.04.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю та повернення майна, в якому просить усунути перешкоди у користуванні власністю зобовязавши відповідачів повернути незаконно вилучений автомобіль марки «МERCEDES-BENZ», державний номерний знак [NUMBER] та стягнути з відповідачів заподіяну моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач є власником автомобіля марки «МERCEDES - BENZ», державний номер ний знак [NUMBER]. 20 липня 2010 року позивач був запрошений працівниками Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві для з'ясування обставин щодо можливої причетності цього автомобіля до скоєної дорожньо-транспортної пригоди. Того ж дня працівники міліції забрали у позивача вказаний автомобіль та реєстраційні документи на нього, при цьому позивачу не було надано жодного процесуального документу щодо вилучення автомобіля, а також щодо причетності позивача до вказаної дорожньо-транспортної пригоди чи кримінальної справи, в межах розслідування якої відбулося вилучення автомобіля. Після звернень позивача до працівників Дніпровського РУГУ МВС йому пояснили, що на даний час в провадженні Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві знаходиться кримінальна справа №04-24480, порушена за ознаками злочину, передбаченого ст. 146 КК України, і його автомобіль визнано знаряддям злочину та приєднано до матеріалів кримінальної справи, як речовий доказ. Враховуючи те, що позивач не має ніякого відношення до розслідування даної кримінальної справи, а вилучення автомобіля порушує право власності позивача на нього, позивач звернутися до суду з даним позовом. Позивач зазначає, що з листів, які надійшли на його адресу не вбачається, що перешкоджає слідчому, в провадженні якого знаходиться дана кримінальна, повернути йому на відповідальне зберігання автомобіль, який визнано речовим доказом по кримінальній справі. Позивач вказує, що у Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (ст. 13,41 Конституції України). Статтею 316 КЦ України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За наведених обставин позивач зазначає, що через неправомірні дії відповідачів він не може користуватися належним йому автомобілем, тобто його право власності є порушеним і підлягає поновленню відповідно до вимог діючого законодавства. Згідно до ст. 16 ЦК України способами захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. За наведених обставин позивач просить задовольнити його позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просить позов задовольнити і додатково пояснила суду, що позовна заява мотивована тим, що 20 липня 2010 року працівниками Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві незаконно вилучено належний позивачу на праві власності автомобіль марки «МERCEDES-BENZ», державний номерний знак [NUMBER] та реєстраційні документи на нього. При цьому, будь-яких документів про вилучення автомобіля, а також щодо причетності позивача до вказаного злочину йому не надано. Незаконність вилучення автомобіля підтверджується тим, що вилучення автомобіля відбулося в порушення вимог КПК України (в редакції 1960 року), зокрема слідчим не винесено постанову про виїмку автомобіля, як того вимагає ст. 178 КПК України, та не пред'явлено її позивачу, не складено протокол виїмки автомобіля (ст. 186 КПК України), не складено протокол огляду автомобіля (ст. 79 КПК України). Окрім того, представник наголошує на тому, що згідно із ст. 1 вказаного кодексу призначенням КПК України є визначення порядку провадження у кримінальних справах. Згідно із вимогами ст. 2 Кодексу завданням кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть в ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів, викриття винних та забезпечення правильного застосування Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив злочин, був притягнутий до відповідальності і жоден невинний не був покараний. На підставі ст. 3 КПК провадження в кримінальних справах на території України здійснюється за правилами цього Кодексу. Як наслідок порушення відповідачами вимог КПК України під час досудового розслідування у кримінальній справі №04-24480 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України, позивач зазнав порушення свого конституційного права володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, непорушність якого гарантується Конституцією та законами України. Саме через незаконність дій відповідачів позивач позбавлений можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, від чого постійно відчуває моральні страждання, які тривають вже більше п'яти років. Представник зазначає, що такий стан речей є неприпустимим у правовій та демократичній державі. Також незаконність вилучення автомобіля, на думку представника, підтверджується тим, що автомобіль було прилучено в якості речового доказу по вказаній кримінальній справі на підставі відповідної постанови слідчого від 26.07.2010, при цьому відсутні відповідачі не можуть пояснити чи було складено слідчим протокол огляду автомобіля з метою визнання його у подальшому речовим доказом, як того вимагає ст. 79 КПК України та вказаний протокол не було надано. Не зважаючи на те, що слідство триває вже пять років слідство не змогло перевірити причетність товариша позивача [PERSON], якому позивач надав свій автомобіль для виїзду на природу, до скоєння цього злочину. На думку представника, працівники міліції безпідставно звинувачують позивача у не сприянні в розкритті злочину та незабезпеченні явки [PERSON] для допиту в якості свідка, оскільки згідно чинного законодавства України позивач не зобовязаний це робити на відміну від працівників відповідного органу внутрішніх справ, як то передбачено правилами КПК України. На даний час розслідування у кримінальній справі зупинено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 206 КПК України у зв'язку з не встановленням особи, яка вчинила злочин. Представник зазначає, що санкція ч. 2 статті 126 КК України за вчинення вказаного злочину передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п'яти років або позбавлення волі на той самий строк, а, отже, згідно із ч. 3 ст. 12 КК України це є злочином середньої тяжкості. Згідно із ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п'ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості, згідно із ч. 2 вбачається випадок переривання строку давності, коли особа ухиляється від слідства. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 211 КПК України справа, у якій слідство зупинено, підлягає закриттю по закінченню строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, зазначених у статтях 49 і 106 КК України. За таких умов представник вважає, що з огляду на те, що з часу вчинення злочину минуло більше 5 років та що особу злочинця не встановлено, у даному випадку має бути застосовано строк давності та закрито кримінальну справу, однак відповідач з незрозумілих причин вказану кримінальну справу не закриває, натомість пустив її на самотік і сподівається, що кримінальна справа коли-небудь буде розкрита саме з допомогою інших осіб, в тому числі позивача. Представник вважає, що такий стан речей є неприпустимим, тому що підриває авторитет органів внутрішніх справ в особі Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві та віру людей у ефективне, швидке і повне розкриття злочинів. При цьому, на думку представника, посилання на те, що позивач не забезпечує явку [PERSON] до відділу міліції є нічим іншим, як перекладання обов'язків з розслідування злочину працівниками міліції на простого громадянина, який не наділений відповідними повноваженнями. Крім того, вказана позиція відповідача розцінюється як маскування своєї бездіяльність у ході розслідування вказаної кримінальної справи. На думку представника, відповідачі усвідомлюють факт порушення права власності позивача, що гарантується Конституцією України, але з метою розслідування, збереження слідів злочину та відтворення обстановки та обставин події автомобіль повинен перебувати на штраф-майданчику. При цьому, представник вважає, що відповідач не навів вагомих аргументів на підтвердження обставини необхідності зберігання автомобіля у райвідділку міліції, а не у позивача. Натомість будь-яких доказів того, що існує реальна загроза знищення чи відчуження автомобіля відповідачем не надано. На думку представника, відповідач не вжив усіх належних заходів для ефективного розслідування вказаної кримінальної справи та намагається перекласти свої обов'язки з розкриття злочину на позивача, тим самим маскуючи допущені зі свого боку порушення вимог кримінально-процесуального закону. Постанова про проведення виїмки та протокол виїмки автомобіля в даній кримінальній справі не виносилися. Крім того, у своїх листах відповідач зазначив, що не передбачено вручення копії протоколу огляду іншим учасникам процесу, однак вказана позиція є неправомірною, оскільки згідно із вимогами ст. 188 КПК України про проведення обшуку або виїмки слідчий складає протокол у двох примірниках з додержанням правил статті 85 цього Кодексу, у ст. 189 КПК зазначено, що другий примірник протоколу вручається особі, у якої проведено виїмку. Отже, на думку представника, своїми листами відповідач підтвердив допущені порушення вимог КПК під час розслідування вказаної кримінальної справи. За твердженням представника, все вищевикладене дає обґрунтовані підстави вважати, що право власності позивача на автомобіль порушено, автомобіль незаконно було вилучено працівниками міліції та поміщено на штраф-майданчик Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві, а також те, що відповідач не збирається повернути автомобіль позивачу найближчі декілька років, тож порушення права власності позивача буде тривати в майбутньому невизначений проміжок часу. Представник зазначає, що автомобіль має здатність зношуватися і його знаходження на штраф-площадці може призвести до розкрадання деталей та запчастин автомобіля. Представник відповідача [PERSON] РУГУ МВС України в м. Києві в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що 11.07.2010 року слідчим Дніпровського РУГУ МВС України у м. Києві було порушено кримінальну справу за фактом події, яка мала місце 10.07.2010 року, а саме приблизно 20 год. 00 хв. група невстановлених досудовим слідством осіб, знаходячись біля ресторану Комфорт, що розташоване по вул. Профспілковій 14 в місті Києві, із застосуванням фізичного насильства на автомобілі [NUMBER] білого кольору незаконно викрали гр. [PERSON] та [PERSON], що підтверджується постановою про порушення справи. Автомобіль марки MERCEDES-BENZ, д.н.з. [NUMBER], білого кольору був визнаний речовим доказом по справі і було постановлено зберігати автомобіль на штрафмайданчику Дніпровського РУ в місті Києві, що підтверджується постановою про прилучення до справи речових доказів від 26 липня 2010 року. Надалі в ході судового розгляду було допитано гр. [PERSON], який повідомив слідство про те, що вдень викрадення він давав належний йому автомобіль своєму знайомому і той йому пізніше повернув його пошкодженим, що підтверджується протоколом допиту позивача в якості свідка. На даний час слідство по справі зупинене на підставі ст. 206 п. 3 КПК (в редакції 1961 року) і остаточне рішення по справі не прийняте, отже передача автомобіля гр. [PERSON] може перешкоджати проведенню досудового слідства і встановленню осіб причетних до скоєння злочину. З огляду на це, слідчим правомірно прийняте рішення про зберігання автомобіля на штраф майданчику. Також представник зазначає, що вчинено тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 146 КК України, тож посилання сторони позивача на закінчення строків давності в даному випадку є неспроможними. Як свідок, позивач розповідав, що позичив свій автомобіль [PERSON] і він повернув автомобіль з пошкодженнями, однак допитати [PERSON] поки що не вдалось, оскільки не вдалось його відшукати, а позивач в цьому питанні жодним чином не сприяє слідству, адже це його товариш і він міг повідомити про місце його знаходження та попросити зявитись на допит для надання пояснень. Представник зазначає, що на Україні діє презумпція невинності, однак автомобіль належить позивачу, тож не можна виключати, що сам власник на ньому і їздив, та оскільки автомобіль містить сліди злочину, передання його власнику є недоцільним і суперечить інтересам слідства. Автомобіль буде відремонтований, позивач буде його використовувати, тож речовий доказ втратить первинний стан, що призведе до втрати наявних на ньому слідів злочину та не можливості проведення слідчих дій з цим автомобілем, а в подальшому може стати обставиною, що виключить можливість розкриття злочину та доведення вини осіб, що його вчинили. Представник вказує, що право власності дійсно є непорушним, однак закон встановлює обмеження здійснення такого права і в даному випадку наявні законні підстави для обмеження права власності, з метою належного розслідування і розкриття злочину, встановлення осіб причетних до його вчинення, доведення винності та покарання злочинців. Представник вважає позов безпідставним, оскільки наявна постанова слідчого про визнання речовим доказом та приєднання до кримінальної справи у порядку ст. 79 КПК України і автомобіль законно зберігається на штрафмайданчику. На вказаному автомобілі було викрадено двох людей, при цьому розшукати [PERSON] не представилось можливим, оскільки він переховується, а позивач не сприяє слідству у встановленні місця знаходження цієї особи, що є дивним, адже чим скоріше буде закінчене слідство, тим скоріше автомобіль буде повернутий. Передача автомобіля позивачу суперечитиме інтересам слідства у звязку із тим, що на автомобілі містяться сліди злочину, які не можна чіпати до закінчення всіх необхідних слідчих дій із використанням цього автомобіля. Також представник зазначає, що в даному випадку розглядається цивільний позов, тож посилання сторони позивача на порушення вимог КПК України в процесі визнання автомобіля речовим доказом не охоплюються нормами ЦПК України, а зі скаргами в порядку ст. 303 КПК України на незаконність дій слідчого позивач не звертався і на даний час постанова про визнання автомобіля речовим доказом, приєднання його до матеріалів кримінальної справи та зберігання речового доказу на штрафмайданчику є чинною, не оспорювалась та не скасовувалась, відповідні дії слідчого незаконними в порядку КПК України не визнавались. Представник вважає за необхідне та доцільне залишити автомобіль на штрафмайданчику, оскільк вчинено тяжкий злочин, а транспортний засіб містить його сліди, які можуть зникнути у разі повернення автомобіля власнику. Відповідач слідчий СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля [NUMBER], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САА050713 (а.с. 28). Як вбачається з матеріалів справи, постановою слідчого СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві від 11.07.2010 року про порушення кримінальної справи та прийняття її до свого провадження встановлено, що 10.07.2010 року приблизно о 20 год. 00 хв. група невстановлених досудовим слідством осіб, знаходячись на території ресторану Комфорт, що розташоване по вул. Профспілковій 14 в місті Києві, із застосуванням фізичного насильства, незаконно викрали гр. [PERSON] та [PERSON]. Слідчий постановив порушеними по факту викрадення невстановленими досудовим слідством особами гр. [PERSON] та [PERSON] кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України та присвоїти справі реєстраційний номер №04-24480 (а.с. 40). За змістом наявного в матеріалах справи протоколу допиту свідка від 26.07.2010 року, допитаний у якості свідка [PERSON] (позивач у справі) показав, що 09.07.2010 року свідку зателефонував його товариш [PERSON] та попросив у свідка належний останньому мікроавтобус MERCEDES-BENZ, д.н.з. [NUMBER] для того щоб поїхати на природу з друзями. Свідок погодився та цього дня близько 14:00 год. передав ключі від автомобіля [PERSON], який обіцяв повернути автобус після вихідних. [PERSON] повернув автомобіль 11.07.2010 року близько 15:30 год. При цьому, свідок помітив, що на автомобілі відсутня захисна дуга та замінена внутрішня ручка передніх правих дверцят. На питання свідка [PERSON] відповів, що захисну дугу зламали і виломали ручку, оскільки були в стані алкогольного спяніння, але останній пообіцяв все виправити (а.с. 43). 26.07.2010 року слідчий СВ Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві виніс постанову про прилучення до справи речових доказів зі змісту якої вбачається, що 10.07.2010 року приблизно 20 год. 00 хв. група невстановлених досудовим слідством осіб на території ресторану Комфорт, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Профспілкова, 14, із застосуванням фізичного насильства та незаконно викрали [PERSON] та [PERSON], і зникли у невідомому напрямку на автомобілі MERCEDES-BENZ білого кольору. 26.07.2010 року в ході огляду місця події вилучено автомобіль [NUMBER], білого кольору, який розташований за адресою: м. Київ, вул. Червоноткацька, 2. Приймаючи до уваги, що вилучений 26.07.2011 року автомобіль по даній кримінальній справі має значення речового доказу,

Outcome: dismissed