Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

29 грудня 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить стягнути на її користь з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісяця, на утримання сина [PERSON], [INFO], на період його навчання у вищому навчальному закладі «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна», починаючи з 29 грудня 2017 року по 30 червня 2021 року включно, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років. Позовні вимоги обґрунтувались тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому 23 січня 1999 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 8, який був розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 05 травня 2004 року зроблено запис № 43. За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON], [INFO]. З 1 вересня 2017 року їх син [PERSON] навчається у вищому навчальному закладі «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна», денної форми навчання. В зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги, яку може і зобов'язаний надавати відповідач, оскільки він працює на ДСП «Чорнобильська АЕС» і його середньомісячна заробітна плата становить 13 333, 84 гривні. Згідно договору про навчання № 49988 від 20.07.2017 року навчання є платним. Загальна вартість освітньої послуги складає 64 800 гривень. Син проживає в університетському гуртожитку, за який відповідно до п. 3.1.3 Угоди на проживання в гуртожитку на 2017/2018 навчальний рік за № 24 від 29.08.2018 року оплата здійснюється авансовано за навчальний рік в сумі 7 000, 00 гривень. Крім того, позивач змушена нести великі затрати у зв'язку з необхідністю забезпечення сина учбовим матеріалом, придбанням одягу, взуття, засобів особистої гігієни. Витрати на харчування та транспортні витрати складають близько 4 000 гривень на місяць. Враховуючи, що відповідач не бажає добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання сина на період навчання, позивач була змушена звернутись з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 11 січня 2018 року після виконання вимог, передбачених ч.6 ст.187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, та призначено справу до судового розгляду. Відповідач подав відзив на позов, відповідно до якого він не заперечує відносно сплати аліментів на сина [PERSON] на час його навчання, проте заперечує проти стягнення з нього саме аліментів в такому розмірі. Відповідач зазначає, що з липня 2001 року до січня 2018 року згідно рішення суду з нього стягувались аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки його доходів щомісяця. З часу встановлення судом розміру аліментів розмір його доходу не збільшився, а витрати збільшились у зв'язку з створенням нової сім'ї, яка складається з його дружини [PERSON], її доньки [PERSON], яка навчається на денній формі навчання в Чернігівському національному технологічному університеті, і він оплачує її навчання. Крім того, у нього є мати [PERSON], яка через похилий вік та стан здоров'я потребує уваги і матеріальної допомоги з його сторони. Позивачем надано суду відповідь на відзив, в якому зазначено, що посилання відповідача на зміну його сімейного стану, надання ним допомоги по оплаті за навчання дочки його дружини, та наявність у нього матері, яка потребує уваги та матеріальних витрат з його сторони, не можуть свідчити про неможливість надання в належному розмірі матеріальної допомоги їх спільному сину на період його навчання. До відзиву відповідачем не додано доказів надання ним матеріальної допомоги своїй матері [PERSON], не додано будь-якого підтвердження, що дружина відповідача, яка знаходиться на пенсії ( інвалід з дитинства ), за станом свого здоров'я є повністю непрацездатною особою та не може працювати, доньку своєї дружини [PERSON] відповідач у визначеному законом порядку не усиновляв, а отже у нього немає обов'язку з надання матеріальної допомоги на період її навчання. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, посилаючись на те, що їх син потребує матеріальної допомоги в зв'язку з навчанням, а відповідач добровільно відмовляється сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина на період його навчання у вищому навчальному закладі «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна». Син навчається за контрактом, вартість навчання становить в місяць - 1620,00 гривень, на харчування та транспортні витрати в місяць витрачається близько 4000,00 гривень. Оскільки син навчається в м. Києві, то проживає в університетському гуртожитку, вартість проживання в якому становить 7 000,00 гривень за навчальний рік. Значні кошти необхідно витрачати і на придбання одягу. Загальна сума щомісячних витрат на утримання дитини у перші місяці навчання складала не менше 7000-10000 гривень. Стан здоров'я дитини задовільний. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від його доходу щомісяця. Він створив нову сім'ю, його дружина [PERSON] знаходиться на пенсії, оскільки є інвалідом з дитинства. Він оплачує навчання дочки його дружини, яка навчається на денній формі навчання в Чернігівському національному технологічному університеті. На його утриманні перебуває мати похилого віку, яка хворіє та потребує матеріальної допомоги з його боку. Вважає, що 1/4 частина від його доходу буде достатньою для забезпечення його участі в утриманні сина. Третя особа у справі, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. До суду подав заяву, в якій просив проводити судовий розгляд справи за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, оглянувши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], позивач, та [PERSON], відповідач, перебували у шлюбі, зареєстрованому 23 січня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 8, який був розірваний, про що 05 травня 2004 року в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 43 ( а.с. 12 ). Під час спільного шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, а матір'ю - позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а. с. 8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, від 19.12.2017 року [PERSON] - позивач, [PERSON]- третя особа, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а. с. 16 ). Як зазначено у довідці про реєстрацію місця проживання особи, виданої управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, від 05.01.2018 року, [PERSON], відповідач, зареєстрований за адресою: [ADDRESS]( а.с. 38). Довідкою № 9927 від 29.08.2017 року підтверджено, що [PERSON], третя особа у справі, вступив у 2017 році до Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна», IV рівня акредитації, на 1 курс денної форми навчання за програмою підготовки «Бакалавр», спеціальність 121 «Інженерія програмного забезпечення». Форма навчання контрактна. Стипендію не отримує. Термін закінчення навчального закладу 30 червня 2021 року (а. с. 18). 20 липня 2017 року між ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» та [PERSON] укладено договір № 49988, згідно якого [PERSON], третю особу у справі, було зараховано до числа студентів ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна», денної форми навчання, за ступенем - бакалавр, за спеціальністю - 121 Інженерія програмного забезпечення. Загальна вартість освітньої послуги за 4 роки становить - 64800 гривень( а.с. 19-20). Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України у п. 20 постанови № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З пояснень позивача вбачається, що повнолітній син [PERSON], третя особа у справі, дійсно потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням, оскільки вона несе витрати, пов'язані з навчальним процесом, для придбання канцелярських товарів, підручників, книжок, зошитів, несе щоденні витрати на проїзд міським транспортом до місця навчання, сину необхідні грошові кошти для придбання предметів особистої гігієни, одягу, взуття, продуктів харчування. Крім того, [PERSON] проживає в університетському гуртожитку, за проживання в якому оплата здійснюється авансовано за навчальний рік в сумі 7 000, 00 гривень. Довідкою ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» № 709 від 22.12.2017 року підтверджено оплату за навчання [PERSON], здійснену у 2017 році: 19.07.2017 р. - 1620,00 гривень, 25.09.2017 р. - 1620,00 гривень, 01.11.2017 р. - 1563,30 гривень, 05.12.2017 року - 1707,38 гривень, 11.12.2017 р. - 1620,00 гривень (а. с. 21). Згідно угоди на проживання в гуртожитку на 2017/2018 рік № 24 від 29.08.2017 року, укладеної між ВНЗ «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» та [PERSON], [PERSON] надано ліжко-місце в гуртожитку № 9, оплата за проживання здійснюється авансовано за навчальний рік в сумі 7000,00 гривень (а. с. 22-25). Довідкою № 710 від 22.12.2017 року підтверджено оплату за гуртожиток, здійснену за проживання [PERSON] в гуртожитку у 2017 році: 29.08.2017 р. - 700,00 гривень, 18.09.2017 р. - 3200,00 гривень, 01.10.2017 р. - 500,00 гривень (а. с. 26). На підтвердження витрат на придбання одягу та взуття для [PERSON] позивачем додано до позовної заяви товарні чеки: б/н від 03.09.2017 року на суму 900,00 грн., № 26 від 25.10.2017 року на суму 700,00 грн., виданого ФОП [PERSON], № 04 від 01.12.2017 року на суму 920,00 грн., № 05 від 12.12.2017 року на суму 3300,00 грн.; накладна ПП [PERSON] № 29/3 від 15.09.2017 року на суму 2670,00 гривень (а. с. 29-30). В підтвердження витрат на транспорт, позивачем долучено до позовної заяви фіскальний чек від 23.12.2017 року про придбання квитка у напрямку Київ-Славутич вартістю 135,00 гривень( а.с. 29). Згідно видаткової накладної та фіскального чеку № 24166 від 10.09.2017 року придбано мобільний телефон та SIM - карту на суму 4197,00 гривень( а.с. 28). З розрахунку витрат на дитину, складеного власноруч позивачем, вбачається, що з вересня по грудень 2017 року нею були понесені витрати в сумі 41717 гривень, що складаються з наступного: проїзд - 2960,00 гривень; навчання - 6480,00 гривень; гуртожиток - 2800 гривень; їжа- 12560,00 гривень; інтернет - 100 гривень; одяг, взуття - 7750,00 гривень; постільна білизна, рушники- 2670,00 гривень; дозвілля - 2000,00 гривень; техніка - 4397,00 гривень ( а.с. 27 ). Відповідно до довідки № 958 від 20.12.2017 року [PERSON], позивач, працює на ДСП «Чорнобильська АЕС» на посаді провідного бухгалтера, загальна сума доходу за період з 01.06.2017 року по 30.11.2017 року складає 90686,71 гривень (а. с. 17). Згідно довідки № 955 від 18.12.2017 року [PERSON], відповідач, працює на ДСП «Чорнобильська АЕС» на посаді дозиметриста 5 розряду, ЦРБ, загальна сума доходу за період з 01.06.2017 року по 30.11.2017 року складає 46328,54 гривень(а. с. 14). Відповідно до довідки № 954 від 18.12.2017 року, середньомісячна заробітна плата [PERSON], складає 13333,84 гривні (а. с. 15). Як пояснив в судовому засіданні відповідач, він може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частки від його доходу щомісяця, посилаючись на те, що такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення витрат, пов'язаних з навчанням. Крім того, зазначив, що на його утриманні перебуває мати [PERSON], яка хворіє та потребує матеріальної допомоги з його боку, згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] вона отримує пенсію за віком ( а.с. 64 ). Відповідач оплачує навчання доньки його дружини [PERSON], яка навчається на денній формі навчання в Чернігівському національному технологічному університеті, термін навчання з 01.09.2014 р. до 30.06.2018 р., що підтверджується: довідкою Чернігівського національного технологічного університету від 18.01.2018 р. (а. с. 61), дублікатами чеків: квитанція № 887878250 від 28.08.2015 р., квитанція № 1011603200 від 27.01.2016 р. (а. с. 62). Доводи відповідача про те, що на його утриманні знаходиться мати похилого віку, яка хворіє та потребує матеріальної допомоги з його боку, суд вважає необґрунтованими, оскільки встановлено, що вона отримує пенсію за віком, інших доказів на підтвердження зазначених обставин суду відповідачем не надано, а тому ці доводи суд до уваги не приймає. Частиною 2 ст. 200 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Оцінюючи надані докази, суд бере до уваги, що третя особа [PERSON] після досягнення повноліття продовжує навчання, у зв'язку з чим потребує допомоги батьків на своє утримання. Врахувавши нормальний стан здоров'я відповідача та третьої особи [PERSON], його матеріальне становище і матеріальне становище відповідача, який має постійний дохід у виді заробітної плати, можливість надання позивачем матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, розмір витрат, пов'язаних з навчанням, суд вважає правильним визначити аліменти на утримання [PERSON] на час навчання у вищому навчальному закладі «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна», але не більше як до досягнення двадцяти трьох років, відповідно до ст. 200 Сімейного кодексу України в розмірі 1/4 частки доходу відповідача щомісяця, що буде необхідною та достатньою участю батька в утриманні повнолітнього сина за період його навчання. В іншій частині позов в частині визначення розміру аліментів не ґрунтується на положеннях закону та наданих доказах, у зв'язку з чим задоволенню не підлягає. Згідно ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Виходячи із змісту ст. 201, ч. 1 ст. 191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. За правилами ст. 141 ЦПК України, ст. ст.1-4 Закону України «Про судовий збір» стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial