Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

30 травня 2016 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання дій неправомірними та виселення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного між позивачем та [PERSON] кредитного договору № Е011-08/S від 26.02.2008 року останній було надано кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 22000,00 доларів США строком до 05.03.2013 року, а [PERSON] зобовязалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким [PERSON], [PERSON] надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 53,90 кв.м, житловою площею 27,80 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка їм належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі. [PERSON] не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, тобто не виконала свої зобовязання за кредитним договором. Рішенням суду від 08.06.2010 року звернуто стягнення на предмет іпотеки вищезазначену квартиру, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки позивачем. Договором іпотеки, укладеним між позивачем та [PERSON], [PERSON], передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише за умови отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Оскільки іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя. В звязку з викладеним позивач просить визнати дії [PERSON], [PERSON] щодо реєстрації у предметі іпотеки неправомірними та виселити [PERSON], [PERSON], які зареєстровані та/або проживають за адресою: [INFO]. Ухвалою суду від 27.07.2016 року провадження по справі в частині предявлення позовних вимог до [PERSON] було закрито в звязку зі смертю останнього. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON], підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі, уточнив позовні вимоги, зазначивши, що просить виселити [PERSON], яка зареєстрована та проживає за адресою: [INFO].\~ Відповідачі, [PERSON], [PERSON], в судове засідання не зявилися, про час, дату і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. \~ Дослідивши надані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши \~всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 26 лютого 2008 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 22000,00 доларів США строком до 05.03.2013 року. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором 26 лютого 2008 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до умов якого [PERSON], [PERSON] передали банку в іпотеку квартиру загальною площею 53,90 кв.м, житловою площею 27,80 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка їм належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 14.03.2000 року. Свої грошові зобовязання [PERSON] належним чином не виконала, у звязку із чим виникла заборгованість за кредитним договором. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 08 червня 2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26.02.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 53,90 кв.м, житловою площею 27,80 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу квартири ПАТ «КБ «Приватбанк». За змістом частини першої\~статті 575 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) та\~статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої\~статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених\~статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у\~статті 590 ЦК України\~й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене\~Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною третьою\~статті 33 цього Закону\~звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до\~статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою, другою\~статті 39 цього Закону\~в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є\~стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої\~статті 109 ЖК УРСР\~громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, частина друга\~статті 109 цього Кодексу\~встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої\~статті 39 Закону України «Про іпотеку», підлягають застосуванню як положення\~статті 40 цього Закону, так і норма\~статті 109 ЖК УРСР. Отже, за змістом цих норм\~\~особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 вересня 2015 року (справа № 6-1892 цс15). Судом встановлено, що кредит було надано [PERSON] на ремонт приміщення, спірна квартира №124, розташована за адресою: місто Словянськ, вулиця М.Василевського, будинок 28, належала іпотекодавцям [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 14.03.2000 року, посвідченого Словянською міською радою згідно з розпорядженням від 24.01.2000 року за №82р., дублікат якого виданий виконкомом Словянської міської ради 15.01.2006 року, зареєстрованого КП «БТІ» м. Словянська від 16.01.2006 року. Кредитний договір [PERSON] уклала з позивачем в 2008 році, з чого випливає, що іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. На теперішній час в спірній квартирі зареєстрована [PERSON], що підтверджується довідкою виконкому Словянської міської ради від 14.06.2016 року. Позивач не ставить питання щодо виселення з наданням іншого житлового приміщення. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в іпотеку передано квартиру, яка не була придбана за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому підстави для виселення [PERSON] із цієї квартири без надання їй іншого постійного житла відсутні і в задоволенні позову слід відмовити. Вимоги позивача про визнання незаконною реєстрації [PERSON] у спірній квартирі, що є предметом іпотеки, є безпідставними, оскільки на час укладення договору іпотеки відповідач була зареєстрована в зазначеній квартирі, що підтверджується довідкою КП «ЖЕК №4» від 21.07.2016 року, тобто, відповідач була зареєстрована у спірній квартирі до виникнення обовязку отримання дозволу іпотекодержателя на реєстрацію в предметі іпотеки. В задоволенні вимог позивача про зняття з реєстрації в спірній квартирі суд вважає за необхідне відмовити, оскільки вони є похідними від вимоги позивача про виселення з квартири, яка є предметом іпотеки. У відповідності із ч.1\~ст.88 ЦПК, витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають стягненню з відповідачів у звязку з відмовою у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed