Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

8 січня 2014 року, представник ПАТ «Перший інвестиційний банк», яке, згідно Статуту є правонаступником ВАТ «Перший інвестиційний банк», звернувся до суду з названим позовом, в якому просив суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 13/04-08-КФ від 27.02.2008 р. зі змінами та доповненнями у розмірі 3619595,17 грн., з яких : 2767220,80 грн. - борг згідно рішення Овідіопольського райсуду від 23.08.2011 р., що складається в цілому з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 98840,25 грн., заборгованості за кредитом у розмірі 2095330,24 грн., простроченої заборгованості по процентам у розмірі 482845,90 грн., заборгованості за процентами у розмірі 17312,99 грн., пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 12400,67 грн., пені за прострочення сплати процентів у розмірі 58670,75 грн., витрат по судовим витратам 1820 грн., донарахованим процентам за період з 19.07.2011 р. по 30.12.2013 р. у розмірі 852374,37 грн., у відповідності до умов договору іпотеки від 27.02.2008 р. (реєстр. № 206) - звернути стягнення на предмети іпотеки, шляхом набуття права власності за ПАТ «Перший інвестиційний банк» на земельну ділянку, площею 0,100 га та на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 297,9 кв.м, житловою 76,7 кв.м розташовані за адресою : [ADDRESS] за ціною, що буде визначена під час судового розгляду справи, шляхом проведення незалежної експертної оцінки вартості майна та стягнути з відповідача судовий збір у сумі 3654 грн., мотивуючи це порушенням відповідачем умов кредитного договору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час місце судових засідань був повідомлений належним чином, особисто під розписки та поштовими повідомленнями, однак надіслав на адресу суду письмову заяву, в якій повністю підтримав позов, просив його задовольнити та з посиланням на ст. 158 ч. 2 ЦПК України, просив суд, слухати справу без його участі, не заперечуючи при цьому проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 70,75,109,111,199). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно, без поважних причин не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, за місцем свого проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджується відповідною довідкою Овідіопольського РС ГУДМС України в Одеській області № 544 від 14.03.2014 р. і довідки ВАДР ГУ ДМС України в Одеській області № 2299 від 13.03.2014 р. та поштовими повідомленнями з відмітками листоноші «за зазначеною адресою не проживає» та відміткою кур'єрської доставки «двері ніхто не відкрив», про зміну свого місця проживання, перебування у встановленому ст. 77 ЦПК України порядку та про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав і згідно із ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності відповідача за вищевказаною адресою реєстрації - вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином (а.с. 66,67,74,81,82,83,198). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 3 статті 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» - судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана ВРУ - і за її межами. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя - покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобов'язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Також, статтею 617 ЦК України передбачено - особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено - у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержаталь має право вимагати дострокового виконання осиного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно із статтею 15 цього ж Закону, іпотека земельних ділянок здійснюється відповідно до цього Закону. Заборони та обмеження щодо відчуження і цільового використання земельних ділянок, встановлені Земельним Кодексом України, є чинними при їх іпотеці. Статтями 33,35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору - іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж 30-ти денний строк, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги і якщо протягом встановленого строку - вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Пунктом 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання - не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає ст. 124 Конституції України. Крім цього, п. 9 вказаної Постанови вказує право вибору способу захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку» - іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюються до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У судовому засіданні встановлено, 27.02.2008 р., між ВАТ «Перший інвестиційний банк», правонаступником якого є позивачі ПАТ «Перший інвестиційний банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 13/04-08-КФ та додаткові угоди до нього № 1 від 28.02.2008 р. та № 2 від 21.01.2009 р., відповідно до умов якого, банк надав, а відповідач прийняв кредит для придбання жилого будинку та земельної ділянки у сумі 2300000 грн., які останній, згідно п. 2.1,2.3 договору, він зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кошти до 10.03.2018 р. у спосіб, визначений умовами кредитного договору, а також сплатити проценти за користування наданим кредитом в розмірі 16% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором,виконавши інші зобов'язання, передбачені договором (а.с. 10-19). Відповідно до п. 2.3, 2.4 кредитного договору, відповідач зобов'язався своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом та в межах встановленого строку своєчасно здійснювати повернення визначених частин кредиту з дотриманням встановленого графіку. Період нарахування процентів складає певну кількість календарних днів, починаючи з останнього робочого дня поточного місяця та закінчуючи 10 числом наступного включно та одночасно з настанням граничного строку користування кредитом 10.03.2018 р. При чому, згідно із п. 5.3 договору - за несвоєчасне повернення кредиту (його частини) та/або сплату процентів за користування кредитом, невиконання інших грошових зобов'язань за цим договором, відповідач сплачує пеню за кожний день прострочення повернення кредиту та/або відсотків за користування кредитом, яка обчислюється у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє в період, за який сплачується пеня, на рахування якої, за прострочення повернення кредиту та/або відсотків за користування ним складає певний період, починаючи з дня, коли частина заборгованості за кредитом та/або нараховані відсотки за користування ним повинні бути поверненими, до дня їх фактичного повернення банку. Пеня, як міра відповідальності відповідача - сплачується ним незалежно від сплати відсотків за користування кредитними коштами, які сплачуються відповідачем, починаючи з дня зарахування кредитних коштів на позичковий рахунок позичальника та закінчуючи днем фактичного повернення кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача перед позивачем за зазначеним кредитним договором, між сторонами, був укладений нотаріально-посвідчений договір іпотеки (реєстр. № 207) від 27.02.2008 р., відповідно до умов якого, відповідач передав в іпотеку банку наступне нерухоме майно : земельну ділянку, площею 0,100 га (кадастровий № 5123755800:02:005:1006), розташовану за адресою : [ADDRESS], право набуття на яку іпотекодавцем в майбутньому підтверджується нотаріально-посвідченим договором купівлі-продажу земельної ділянки від 27.02.2008 р. (реєстр. № 197), який відповідачем не було зареєстровано у встановленому законом порядку та житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою : [ADDRESS], загальною площею 297,9 кв.м, житловою 76,7 кв.м, право власності на який належить іпотекодавцю на підставі нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу від 27.02.2008 р. (реєстр. № 196), право власності відповідача на який було зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується відповідним Витягом № 21812468 від 09.02.2009 р. (а.с. 20-29,39). Відповідачем систематично порушувались умови та строки повернення кредиту позивачам, у зв'язку з чим, заочним рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 23.08.2011 р., частково зміненим рішенням апеляційного суду Одеської області від 23.10.2012 р. в частині стягнення судових витрат - було задоволено позов ПАТ «Перший інвестиційний банк» та стягнуто з [PERSON] та поручителя [PERSON] в солідарному порядку на користь банку борг за вищевказаним кредитним договором в сумі 2765400,80 грн. (борг по кредиту 2095330,24 грн., прострочена заборгованість за кредитом 98840,25 грн., заборгованість по відсоткам 17312 грн., прострочена заборгованість за відсотками 482845 грн., пеня за прострочення сплати кредиту 12400,67 грн., пеня за прострочення сплати відсотків 58670,75 грн.) та судові витрати 1820 грн. в рівних частках з кожного. Рішення апеляційного суду Одеської області набрало законної сили з моменту його проголошення (а.с. 43-47). На виконання вищевказаного рішення суду, ВДВС Овідіопольського РУЮ, на підставі виконавчих листів було відкрито виконавче провадження по примусовому стягненню з [PERSON] та [PERSON] на користь банку боргу у розмірі 2765400 грн. та судових витрат 1820 грн., в ході виконання якого, державним виконавцем було встановлено, що за виключенням іпотечного майна, у власності відповідача та боржника [PERSON] відсутнє будь-яке майно, на яке можливо було б звернути стягнення, у зв'язку з чим, 29.04.2013 р., державним виконавцем ВДВС Овідіопольського РУЮ було описано та арештовано вищезазначене іпотечне майно, яке належить відповідачу [PERSON] Однак, у зв'язку тим, що право власності на іпотечну земельну ділянку не було зареєстровано відповідачем у встановленому законом порядку, це унеможливило подальше звернення стягнення на земельну ділянку в ході виконавчого провадження і відповідно рішення суду не було виконано (а.с. 48-50). Станом, на 30.12.2013 р., заборгованість відповідача перед банком не погашена і складає - 3619595,17 грн., з яких : 2767220,80 грн. - борг згідно рішення Овідіопольського райсуду від 23.08.2011 р., що складається в цілому з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 98840,25 грн., заборгованості за кредитом у розмірі 2095330,24 грн., простроченої заборгованості по процентам у розмірі 482845,90 грн., заборгованості за процентами у розмірі 17312,99 грн., пені за прострочення сплати кредиту у розмірі 12400,67 грн., пені за прострочення сплати процентів у розмірі 58670,75 грн., витрат по судовим витратам 1820 грн., донарахованим процентам за період з 19.07.2011 р. по 30.12.2013 р. у розмірі 852374,37 грн., обґрунтований розрахунок якої був наданий позивачами суду та перевірений судом (а.с. 51). Відповідно до п.п. 3.1.4,4.2 іпотечного договору - іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником зобов'язань за цим договором та/або за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки та за рахунок вирученої від реалізації суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків завданих порушенням зобов'язання необхідних на утримання заставленого майна, а також витрати пов'язані з реалізацією предмета іпотеки у тому числі з урахуванням податків. Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у наступних випадках : якщо у момент настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме : при повному,або частковому неповерненні у встановлені кредитним договором строки суми кредиту, та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів, та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій) та у разі порушення позичальником встановленого кредитним договором обов'язку цільового використання кредитних коштів. Таким чином, судом було встановлено факт невиконання відповідачем кредитних зобов'язань, а тому у суду є всі законні підстави звернути стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до звіту незалежної експертної оцінки іпотечної земельної ділянки, розташованої за адресою : [ADDRESS], її вартість станом на сьогоднішній день становить - 525821 грн., а вартість іпотечного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за цією ж адресою становить - 1562739 грн. (142656 дол. США) (а.с. 113-197). На момент розгляду справи, доказів погашення відсотків, відповідачем суду не надано, та відповідно у суду вони відсутні. За таких обставин суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості зі всіма складовими такими, що відповідають умовам договору та ст. 1050 ЦК України. На думку суду, позов підлягає задоволенню у повному обсязі та зважаючи на умови ст.ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку» та умови нотаріально-посвідченого іпотечного договору з іпотекодавцем [PERSON] та звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку слід здійснити шляхом визнання на неї права власності за позивачами. Крім того, у відповідності до вимог ст.ст. 79,85,88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн., які були підтверджені банком документально (а.с. 1,60). Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважаючи їх обґрунтованими і доведеними позивачем документально та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved