overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

3 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом в яклму просила розірвати її шлюб з [PERSON] Сторони з 22 лютого 1997 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу мають одну неповнолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO]. Позивач, посилаючись на те, що з відповідачем вони кілька років мають окремі бюджети, не мають взаєморозуміння та злагоди один між одним, не проживають разом, відновлювати сімейні стосунки не бажає, звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах про розірвання шлюбу наполягала. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав повністю. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 22 лютого 1997 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від спільного шлюбу мають одну неповнолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Позивач спільно з відповідачем не проживає, через різні погляди на сімейне життя та втрату взаємопочуттів один до одного, шлюбні стосунки припинено, відновлювати сімейні стосунки не бажає. Отже суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

3 листопада 2017 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому вона вимагає розірвати шлюб між нею і відповідачем, зареєстрований Виконкомом Дружненської сільської ради Калинівського району Вінницької області 06.12.2015р., актовий запис № 3. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву у якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу, справу просила розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився також, не повідомляючи про причини неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку. З урахуванням позиції позивача, дослідивши матеріали справи, суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, а позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, за таких обставин суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

3 листопада 2017 року заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності її чоловіку [PERSON], померлому 21 грудня 2008 року, правовстановлюючого документу договору купівлі-продажу житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, розташованого в с. Білозірка (раніше Бармашове) Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, вул. Садова, 12. Вказувала, що її чоловіку [PERSON] належить вищевказаний житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, проте в договорі купівлі-продажу його прізвище було записано з помилкою: замість «Козирєв» зазначено - «Козирев». Посилаючись на положення ст. 256 ЦПК України та на те, що зазначена обставина позбавляє її права, як спадкоємиці за законом на володіння та користування житловим будинком, просила встановити факт належності [PERSON] договору купівлі-продажу житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, розташованого в с. Білозірка (раніше Бармашове) Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, вул. Садова, 12, посвідченого Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області 30 квітня 1996 року за № 2-575, зареєстрованого 11 березня 1997 року ММБТІ за реєстровим № 285. В судове засідання заявниця, та заінтересована особа не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, обоє надали заяви з проханням розглядати справу без їх участі, а заяву задовольнити. Суд, вважаючи за можливе розглянути справу без участі заявниці, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу [PERSON] ще за свого життя придбав житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, розташований в с. Білозірка (раніше Бармашове) Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, по вул. Садова, 12. Цей договір був посвідчений Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області 30 квітня 1996 року за № 2-575, та зареєстрований 11 березня 1997 року ММБТІ за реєстровим № 285. Проте його прізвище в ньому зазначено з помилкою: замість «Козирєв» записано - «Козирев». Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ФП № 090889 [PERSON] помер 21 грудня 2008 року. Однак, у договорі купівлі-продажу житлового будинку він зазначений як [PERSON]. Така невідповідність позбавляє заявницю, як спадкоємицю, можливості належним чином володіти та користуватися житловим будинком, оскільки виникають труднощі у підтвердженні належності померлому цього договору купівлі-продажу. В той же час, співпадання інформації про [PERSON] (прізвище, ім`я, по - батькові, місце проживання та ін.) в договорі купівлі-продажу з інформацією в інших документах на його ім`я (посвідченні водія, трудовій книжці, свідоцтві про смерть, копії трудової книжки) вказують, що договір купівлі-продажу був оформлений саме на нього, але із помилкою в написанні прізвища. З врахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

3 лютого 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 27 жовтня 2007 року виконкомом Степанівської сільської ради Теплицького району Вінницької області. Від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між ними припинені з січня 2014 року, через напружені стосунки між ними, відсутність порозуміння між ними відсутність спільного рішення на вирішення побутових проблем. Позивач [PERSON] просить розглянути заявлені позовні вимоги та задовольнити їх. Вони тривалий час не проживають, вияснили відносини між собою примирення між ними не буде. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, своєчасно був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення, про причини неявки суд не повідомив. Тому враховуючи думку позивача, суд вважає можливим розглянути справу по суті та винести заочне рішення. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 2007 року. Від шлюбу дітей не мають. В січні місяці 2014 року сім'я розпалась, Дані правовідносини регулюються ч. 2 ст. 112 СК України, де вказано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що позивач миритись не бажає, наданий сторонам для примирення строк їх відносин не змінив, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

3 лютого 2014 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що сторони з 10 грудня 2007 року перебувають у шлюбі, від якого мають сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач незважаючи на потреби дитини не виділяє кошти на утримання сина, а тому вона просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання їхнього сина у розмірі 1/4 частини усіх заробітків (доходів) щомісячно. Позивач в судовому засідання підтримала позов у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Суд, прийнявши визнання відповідачем позову, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України - способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на дитину, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги визнання його розміру відповідачем, дійсні обставини справи, зокрема те, що відповідач працює в Дніпропетровських теплових мережах, інших дітей та непрацездатних осіб він на своєму утриманні не має, а також його обов'язок по належному утриманню сина.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

3 лютого 2014 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що позивачі є власниками квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача [PERSON], шлюб між ними було розірвано 13 вересня 2010 року, після чого відповідач виїхав з квартири, забрав всі свої речі та документи та на теперішній час про місце його знаходження невідомо. Тобто відповідач не мешкає за вказаною адресою вже більше трьох років, однак добровільно виписуватись з даної квартири не бажає, тим сами чинить перешкоду позивачам у володінні, користуванні житлом У зв'язку з цим позивачі просять визнати відповідача особою, яка втратила право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивачі підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Позивачі надали згоду на ухвалення заочного рішення. Згідно з ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

3 лютого 2015р. заявники [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до Самарського районного суду м.Дніпропетровська, заінтересовані особи: [PERSON] та [PERSON], про надання права на шлюб. В обґрунтування своїх заявлених вимог заявник посилається на те, що у вересні 2011р. він познайомився із [PERSON], яка народилася [INFO]. у м.Дніпропетровську, з якою він разом вчився у школі та підтримував дружні стосунки, а пізніше вони покохали один одного і в серпні 2014р. вона завагітніла, а також має намір народити дитину, проти чого він не заперечує. В листопаді 2014р. вони вирішили одружитися і звернулися із відповідною заявою до Самарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Однак, у реєстрації шлюбу їм було відмовлено, у зв'язку із тим, що він не досяг шлюбного віку, встановленого ч.1 ст.22 Сімейного кодексу України, а саме на момент звернення йому було менше 18 років, а також їм було роз'яснено, щоб вони звернулися до суду із відповідною заявою. Реєстрація шлюбу відповідає їх інтересам, оскільки вони кохають один одного, а також їх батьки не заперечують проти реєстрації шлюбу. Посилаючись на зазначені обставини, заявники просили задовольнити заяву та надати право на шлюб. В судовому засіданні заявники заявлені вимоги підтримали, прохали розглянути справу та задовольнити заяву. Заінтересовані особи підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити та надати право на шлюб. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, що в матеріалах справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені вимоги заявника підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, заявник [PERSON], є особою що не досяг шлюбного віку, встановленого ст.22 СК України, тобто вісімнадцятирічного віку, що не заперечується сторонами та підтверджується копією свідоцтва про народження та паспорту. В судовому засіданні також встановлено, що особа з якою заявник бажає вступити у шлюб, тобто [PERSON], є особою, що не досягла шлюбного віку, що підтверджується сторонами, копією свідоцтва про народження та паспорту. Згідно заяви, судом встановлено, що сторони підтримують особисті стосунки з 2011 року, наслідком чого є вагітність [PERSON] Відповідно до вимог ч.1 ст.4 СК України, у випадках передбачених частиною другою статті 23 СК України, сім'ю може створити особа, яка не досягла шлюбного віку. Відповідно до вимог ч.2 ст.23 СК України, за заявою особи, яка досягла чотирнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Як встановлено в судовому засіданні, заявник [PERSON] має за віком 17 років 6 місяців, що підтверджується свідоцтвом про народження, а заінтересована особа [PERSON] має за віком 16 років 5 місяць. Їх батьки в судовому засіданні підтримали заяву та пояснили, що будуть надавати необхідну допомогу. Таким чином, суд встановив, що надання права заявникові на вступ у шлюб із заінтересованою особою відповідає їх інтересам, і не порушує їхніх прав та свобод.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

3 лютого 2015 року [PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом, який обґрунтував тим, що 5 серпня 2006 року Четвертнянською сільською радою Маневицького району було зареєстровано шлюб позивача і відповідача та видано свідоцтво про шлюб. Від даного шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. З часом спільне подружнє життя сторін погіршилося. Фактичні шлюбні стосунки між подружжям припинено, шлюб існує формально. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим, оскільки це суперечить його інтересам, тому просить суд позов задовольнити і шлюб розірвати. В дане судове засідання позивач не з'явився, до суду подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов заперечила, просила надати ще один термін для примирення. Заслухавши пояснення відповідача, проаналізувавши обставини справи, представлені докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 5 серпня 2006 року, який був зареєстрований виконавчим комітетом Четвертнянської сільської ради Маневицького району, актовий запис № 5, та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 3). Від даного шлюбу в них народилася дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Спільне подружнє життя сторін не склалося, в сім'ї систематично почали виникати сварки та різні непорозуміння, вони на даний час не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин, тривалий період проживають окремо. Враховуючи зазначені обставини та вказані норми права, особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, а також те, що ухвалою суду від 13 березня 2015 року подружжю надавався термін для примирення, проте позивач і надалі наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить висновку про задоволення позову. На підставі статей 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

3 лютого 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати зареєстрований 10 вересня 2005 року з відповідачем шлюб, посилаючись на те, що спільне життя з останнім не склалося, шлюбно-сімейні відносини фактично припинилися і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. В судове засідання позивач не з'явилася, подавши до суду заяву, в якій вона, підтримавши свої позовні вимоги, просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач, який був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання також не з'явився, про причини неявки не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Судом встановлено, що 10 вересня 2005 року виконавчим комітетом Печанівської сільської ради Романівського району Житомирської області актовим записом № 12 було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Згідно статті 112 частини 2 Сімейного кодексу України (далі СК України), суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач проти доводів позивача щодо необхідності розірвання шлюбу не заперечив, а тому суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

3 лютого 2015 року Добропільський міськрайонний суд Донецької області ухвалив заочне рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Український бізнес банк» 4052,70 грн. заборгованості за кредитним договором та судових витрат з оплати судового збору 243,60 грн. Рішення законної сили не набрало. ПАТ «Український бізнес банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УКРБІЗНАСБАНК» звернувся в суд через пошту 2 березня 2015 року з заявою про винесення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача [PERSON]. витрат 630 грн., пов»язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Заявник просить розглянути подану заяву за відсутності представника. Відповідач [PERSON]. також не був присутнім в суді . У відповідності до ст. 220 ч. 3 ЦПК України присутність сторін в судовому засіданні при розгляді питання з ухвалення додаткового рішення не є обов»язковою. Заява ПАТ « УКРБІЗНЕСБАНК» підлягає задоволенню. Як передбачено ст. 220 ч. 1 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. З наданих заявником матеріалів слідує, що позивач поніс витрати 630 грн. по меморіальному ордеру № 693-4/1 від 13 січня 2015 року згідно рахунку № 224 від 12 січня 2015року на публікацію оголошення у газеті «Урядовий кур»єр» про виклик відповідача [PERSON]. в суд. Стаття 79 ч. 1 п. 6 ЦПК України передбачає судові витрати , пов»язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача , які у відповідності до ст.. 88 ч. 1 ЦПК України присуджуються стороні, на користь якої ухвалене рішення , з другої сторони.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

3 лютого 2015 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на будинковолодіння № 3 по пров. Аптечному в с. Попівка Смілянського району та земельну ділянку площею 2,98 га в адмінмежах Тернівської сільської ради Смілянського району. Спадкоємцем по заповіту на спадкове майно померлої є [PERSON] Позивач, посилаючись на те, що він прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки постійно проживав разом з нею до дня її смерті, але не може отримати свідоцтво про право власності в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, звернувся до суду і просить визнати за ним право власності на будинковолодіння. Сторони в судове засідання не зявилися, надавши заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача їх визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], 3 лютого 2015 року, відкрилася спадщина на будинковолодіння № 3 по пров. Аптечному в с. Попівка Смілянського району та земельну ділянку площею 2,98 га в адмінмежах Тернівської сільської ради Смілянського району, що підтверджується свідоцтвом про смерть, технічним паспортом від 15 червня 2016 року та державним актом на право власності на земельну ділянку від 10 вересня 2004 року, виданого на прізвище спадкодавиці «Охріменко», яке після розірвання шлюбу вона змінила на «Дробнова», що вбачається з свідоцтва від 30 січня 2006 року. За свого життя [PERSON] склала заповіт, в якому заповіла усе своє майно позивачу, який прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою виконкому Попівської сільської ради Смілянського району від 25 січня 2016 року № 13. З повідомлення нотаріуса від 30 липня 2016 року вбачається, що після смерті [PERSON] з заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 цієї ж статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття, а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на будинковолодіння та земельну ділянку, що залишилися після смерті [PERSON] На підставі викладеного, ст. 1268 ЦК України,

Outcome: approved