Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

29 грудня 2017 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшла позовна [PERSON] національного університету до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що Наказом від 28.08.2000 № 1140-с [PERSON] було зараховано до ЗНУ на перший курс денної форми навчання за рахунок кредиту на навчання, спеціальність «фінанси». 28.08.2000 між [PERSON] національним університетом та матір'ю відповідача [PERSON] була укладена Угода № 7 про надання [PERSON] цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти (далі - Угода № 7). 14.11.2003, у зв'язку з досягненням повноліття [PERSON], між ним та позивачем була укладена Додаткова угода № 1 до Угоди № 7 про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти (далі - Угода № 1). Відповідно до умов-Угоди № 1, позивач мав надати відповідачу освітні послуги за рахунок державних цільових коштів на кредитній основі, а відповідач зобов'язувався повернути ці кошти протягом 15 років після закінчення навчання (по 1/15 кожний рік) та 3 % річних за користування кредитом. Згідно з розділом 1 Угоди № 1 позивач надав [PERSON] для здобуття вищої освіти за спеціальністю «фінанси» за денною формою навчання за рахунок коштів державного бюджету цільовий пільговий державний кредит у сумі 18 100 грн. 00 коп. (вісімнадцять тисяч сто грн. 00 коп.) на весь термін навчання. Відповідачу були надані освітні послуги згідно Угод № 7, 1 з вересня 2000 року по червень 2004 року. Наказом від 30.06.2004 № 1181-с [PERSON] присвоєно кваліфікацію «бакалавр економіки». Відповідно до розділу 4 Угоди № 1 відповідач повинен розпочати повернення кредиту починаючи з дванадцятого місяця після закінчення навчання, тобто з 01.06.2005 року. Відповідно до довідки відділу бухгалтерського обліку, фінансової та бюджетної звітності ЗНУ сума заборгованості [PERSON] станом на 01.09.2017 складає: сума кредиту 9049,05 грн., відсотки за користування кредитом - 2936,65 грн., разом 11 985,70 грн. (одинадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять грн. 70 коп.). До теперішнього часу відповідач [PERSON] заборгованість за вказаною додатковою угодою №1 до Угоди №7 від 14.11.2003 року у добровільному порядку не погасив, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по оплаті цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти, у розмірі 11985,70 грн. а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 29 грудня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 20 лютого 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання представник позивача [PERSON] національного університету не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, проте на адресу суду надано письмову заяву за підписом ректора [PERSON] національного університету [PERSON], в якій позивач просить розглянути справу у відсутність їх представника, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі за підставами, викладеними у позовній заяві. Проти винесення по справі заочного рішення не заперечують (а.с.21, 25). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання (зареєстрованим місцем перебування), що підтверджується поштовими конвертами з рекомендованими повідомленнями (а.с.19, 27, 28-29), проте відповідач в судове засідання не зявився, жодних документів відповідачем на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, відгуку та заперечень на позов суду не представлено. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, зясувавши обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; , учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною\~2 ст.6 ЦК України \~передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані \~цими актами. У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України \~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.627 ЦК України \~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що наказом [PERSON] державного університету за № 1140-с від 28.08.2000 року [PERSON] зараховано на перший курс абітурієнтів-одержувачів кредиту на навчання за денною формою у 2000-2001 навчальному році за спеціальністю «Фінанси», завірена копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.4). 28 серпня 2000 року між [PERSON] національним університетом та неповнолітнім [PERSON] (в особі законного представника матері [PERSON]) було укладено Угоду про навчання студента № 7, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.6-7) та згідно з умовами якої відповідно до п.1.1 вказаної Угоди позичальнику [PERSON] надано кредит на його навчання у [PERSON] національному університету у сумі 2500 гривень, строком на 12 місяців, з 01 вересня 2000 року по 31 серпня 2001 року із сплатою 3 % річних протягом пятнадцяти років, починаючи з дванадцятого місяця після закінчення [PERSON] вищого навчального закладу. Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 14.11. до Договору № 7 від 28.08.2000 року, між [PERSON] державним університетом та [PERSON] укладено Додаткову угоду про одержання кредиту, згідно з умовами якої, відповідно до п.1.1 вказаної Угоди позичальнику [PERSON] було надано цільовий пільговий державний кредит для здобуття у начальному закладі вищої освіти за рахунок коштів державного бюджету за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр, зі спеціальності «Фінанси» за денною формою навчання 2000-2001 навчальний рік у розмірі 2500,00 гривень, 2001-2002 начальний рік у розмірі 5200,00 гривень, 2002-2003 навчальний рік у розмірі 5200,00 гривень, 2003-2004 навчальний рік у розмірі 5200,00 гривень, сума кредиту за весь навчальний період складає 18100,00 гривень (а.с.8). Відповідно до п. 4.1 Угоди [PERSON] зобовязаний повернути протягом 15 років використаний на навчання кредит у сумі 18100,00 гривень та 3% річних за користування кредитом готівкою або в безготівковому порядку на банківський рахунок [PERSON] Державного університету, починаючи з дванадцятого місяця після закінчення навчання, а у разі відрахування із навчального закладу починаючи з третього місяця після відрахування. Відповідно до п.4.2 вказаної Угоди [PERSON] зобовязаний здійснювати платежі до 31 грудня кожного року в розмірі 1/15 частини від загальної суми державного кредиту та суми відсотків за користування ним, починаючи з 01.06.2005 року по 01.06.2019 року. Наказом [PERSON] державного університету за № 1181-с від 30.06.2004 року про присвоєння кваліфікації «бакалавр економіки» студентам економічного факультету денного відділення [PERSON] присвоєно кваліфікацію «бакалавр економіки» і видано диплом без відзнаки про закінчення економічного факультету [PERSON] державного університету по спеціальності Фінанси (а.с.5). 05.09.2017 року [PERSON] національним університетом на адресу позичальника [PERSON] була направлена вимога кредитора про повернення заборгованості по кредиту, якою було повідомлено [PERSON] про наявність заборгованості за вказаним вище цільовим пільговим державним кредитом та запропоновано до 20 вересня 2017 року погасити наявну заборгованість в загальній сумі 11985,70 грн., у тому числі відсотки за користування кредитом 2936,65 гривень (а.с.9). Проте, на письмові вимоги, претензію щодо виниклої заборгованості Позичальник належним чином не відреагував, заборгованість до теперішнього часу не погасив. Згідно наданого позивачем довідки, станом на 01.09.2017 року у позичальника [PERSON] є наявною заборгованість, відповідно до Угоди від 28.08.2000 року за № 7 та Додаткової угоди № 1 від 14.11.2003 року у загальному розмірі 11985,70 гривень, з яких: 9049,05 гривень сума кредиту, 2936,65 гривень - відсотки за користування кредитом (а.с.11). Вищеказана сума заборгованості відповідачем [PERSON] не оспорена, відгуку та заперечень на позов відповідачем до суду не предявлено. В ході судового розгляду справи відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав, будь-яких доказів, які б спростували доводи позивача, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, суду не подано та в суді не доведено, нарахованої позивачем суми боргу відповідачем [PERSON] не оспорено. До теперішнього часу позичальник [PERSON] заборгованість за цільовим пільговим державним кредитом у добровільному порядку не погасив, тому [PERSON] національний університет, позивач по справі, вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати у боржника виконання його обовязків. Зобов'язання виникають на засадах, встановлених ст. 11 ЦК України. Відповідно до ст.526 ЦК України,зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно висуваються. У відповідності зі ст.527 ЦК України,боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлене договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.610 ЦК України, невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є порушенням зобов'язання. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України вказано, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплатити проценти. Відповідно до п. 22 Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №916 від 16 червня 2003, сума кредиту повертається із сплатою 3 відсотків річних протягом 15 років, починаючи з дванадцятого місяця після закінчення навчання у вищому навчальному закладі до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів з виплатою щороку однієї п'ятнадцятої частини загальної суми одержаного кредиту та відсотків за користування ним. Одержувач кредиту на навчання за рахунок Державного бюджету України повертає кредит та відсотки за користування кредитом через вищий навчальний заклад (тобто ЗНУ) на рахунки МОН, інших центральних органів виконавчої влади, у підпорядкуванні яких перебуває вищий навчальний заклад, з подальшим зарахуванням коштів до Державного бюджету України. Враховуючи вищевикладені правові норми та встановлені судом обставини, приймаючи до уваги, що невиконанням кредитних зобов'язань відповідачем [PERSON] за Угодою від 28.08.2000 року за № 7 та Додатковою угодою від 14.11.2003 року за № 1 про надання цільового пільгового державного кредиту, були порушені права позивача у справі, та приймаючи до уваги невиконання протягом тривалого періоду часу зобов'язань позичальником [PERSON] за вищевказаним цільовим пільговим державним кредитом, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] національним університетом позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] національного університету заборгованість за Угодою від 28.08.2000 року за № 7 та Додатковою угодою від 14.11.2003 року за № 1 про надання цільового пільгового державного кредиту у загальному розмірі 11985,70 гривень, яка скаладається з: 9049,05 гривень суми кредиту, 2936,65 гривень - відсотків за користування кредитом, яка до теперішнього час не погашена, що підтверджено наданою позивачем довідкою, яка є в матеріалах справи (а.с.11). Та враховуючи те, що позичальник [PERSON] свої зобовязання за укладеною Угодою від 28.08.2000 року за № 7 та Додатковою угодою від 14.11.2003 року за № 1 про надання цільового пільгового державного кредиту належним чином не виконує, наявна за вищевказаним цільовим пільговим державним кредитом заборгованість, відповідачем [PERSON] до теперішнього часу у добровільному порядку не погашена, тому заборгованість за вищевказаною Угодою від 28.08.2000 року за № 7 та Додатковою угодою від 14.11.2003 року за № 1 про надання цільового пільгового державного кредиту, яка виникла станом на 01 вересня 2017 року, в загальній сумі 11985,70 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача у судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. Тому, заявлені [PERSON] національним університетом позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] судових витрат у вигляді судового збору, суд вважає необхідним, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] понесені позивачем та документально ним підтверджені судові витрати з оплати судового збору в загальній сумі 1600,00 грн. (а.с.12).

Outcome: approved