Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

31 березня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 липня 2013 року [PERSON] надано право на спадкування майна за законом після смерті його батька [PERSON] та право прийняти спадкове майно, що належало його покійному батькові в рівних частках із [PERSON]. Вказаним судовим рішенням встановлений факт того, що [PERSON] є батьком [PERSON], після реєстрації шлюбу 07 серпня 2009 року прізвище позивача змінено на [PERSON], а також, що позивач є рідним сином [PERSON], тобто спадкоємцем першої черги. Батько позивача [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] 27 червня 1982 року. Вказаний шлюб був розірваний 23 січня 2007 року. За час перебування батька позивача у шлюбі з [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 02 жовтня 1986 року придбаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], розташований на земельній ділянці розміром 565 кв.м. Відповідно до пункту 1 вказаного договору, на зазначеній земельній ділянці розташовані жилий дерев'яний будинок житловою площею 17,6 кв.м., три сараї, туалет і колодязь. Покупцем за даним договором була [PERSON]. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. Вирішити питання прийняття спадщини в безспірному порядку не видалося за можливе, оскільки майно було оформлене на відповідача, а не на батька. За таких обставин позивач просить визнати в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] за позивачем право власності на /2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці розміром 565 кв.м. 05 серпня 2014 року [PERSON] подано заяву, в якій просить визнати в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці розміром 565 кв.м. Ухвалою суду від 06 жовтня 2014 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON]. 04 листопада 2014 року [PERSON] подано заяву, в якій просить встановити факт прийняття спадщини після смерті [PERSON], визнати в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці розміром 565 кв.м. Ухвалою суду від 04 листопада 2014 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON]. 06 березня 2015 року [PERSON] надана до суду заяву, відповідно до якої просить встановити факт прийняття спадщини після смерті [PERSON], визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 липня 2013 року за реєстром № 834, видане Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON], що складається з 1/2 житлового будинку по [ADDRESS], визнати право власності на 1/4 частину будинковолодіння по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на 1/4 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці розміром 565 кв.м. 15 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилається на те, що її батько [PERSON] на момент смерті був власником 1/2 будинковолодіння [ADDRESS]. [PERSON] жодного заповіту на користь [PERSON] не складав. Вважаючи себе спадкоємцем першої черги, позивач просить визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 липня 2013 року за реєстром № 834, видане Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] після смерті померлого [PERSON], що складається з 1/2 (половини) житлового будинку по [ADDRESS], визнати право власності на 1/2 частину будинковолодіння по [ADDRESS] після смерті [PERSON]. Ухвалою суду від 18 серпня 2015 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до спільного розгляду з позовом [PERSON] Ухвалою суду від 26 серпня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача залучено Тисменицьку районну державну нотаріальну контору. Ухвалою суду від 12 листопада 2015 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Тисменицька районна державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на нерухоме майно в частині позовних вимог до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на нерухоме майно залишено без розгляду. Ухвалою суду від 06 травня 2016 року змінений процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача залучено Тисменицької районної державної нотаріальної контори та залучено до участі у справі в якості співвідповідача. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник підтримали позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, проте надала до суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні вимоги за первісним позовом не визнав, пояснив, що позивач [PERSON] не має жодних прав на спадкове майно, [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], вона прийняла спадщину після смерті батька, оскільки постійно проживала із спадкодавцем, жодних заяв про відмову від спадщини нею не подавалися, незважаючи на права інших спадкоємців першої черги, [PERSON] як спадкоємець другої черги незаконно прийняв спадщину, просив зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач [PERSON] суду пояснив, що він зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS], він звернувся з заявою про прийняття спадщини до Тисменицької районної державної нотаріальної контори після смерті свого брата [PERSON], у заяві зазначив, що інших спадкоємців немає, оскільки ніхто зі спадкоємців не прийняв спадщину після закінчення шестимісячного строку з часу смерті брата, він подав заяву на видачу свідоцтва про право на спадщину та став власником 1/2 частини будинковолодіння по [ADDRESS], інша частина (1/2) даного будинковолодіння належить йому на підставі ухвали Тисменицького районного суду Івано-Франківської області про визнання мирової угоди, вирішення позовних вимог за первісним та зустрічним позовами поставив на розсуд суду. Представник Тисменицької районної державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, тоді як про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, не подано також заяв про розгляд справи за його відсутності, не було подано і заперечень на позовну заяву. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 липня 2013 року, що набрало законної сили 30 серпня 2013 року, у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про отримання права на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги надано спадкоємцю першої черги [PERSON] право на спадкування майна за законом після смерті батька [PERSON] та надано [PERSON] як спадкоємцю першої черги право прийняти спадкове майно, яке належало його покійному батькові в рівних частках разом із [PERSON] (а.с. 5). З договору купівлі-продажу від 02 жовтня 1986 року вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], розташований на земельній ділянці розміром 565 кв. м. На зазначеній земельній ділянці розташовані: жилий дерев'яний будинок житловою площею 17,6 кв.м., зазначений в плані літерою «А», три сараї, зазначені літерами «Б», «В» і «Г», туалет, зазначений літерою «У» і колодязь № 3 (а.с. 6, 23-24). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 23 січня 2007 року на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 травня 2004 року, що набрало законної сили 21 червня 2004 року (а.с. 7, 183). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, власником земельної ділянки площею 0,0566 га, розташованої по [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 21-22). У будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON]. Також за цією адресою був зареєстрований [PERSON] з 20 грудня 1986 року, знятий з реєстрації місця проживання 28 листопада 2012 року у зв'язку зі смертю (а.с. 31-32, 34-36, 190-194, 206-207). Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 серпня 2014 року рішення Івано-Франківського міського суду від 10 липня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про отримання права на спадкування за законом разом із спадкоємцем першої черги відмовлено (а.с. 51-53). 02 квітня 2013 року [PERSON] звернувся до Тисменицької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який мешкав в селі Довге Тисменицького району Івано-Франківської області (а.с. 210). [PERSON] та [PERSON] є рідними братами (а.с. 213). 17 липня 2013 року [PERSON] звернувся до Тисменицької районної державної нотаріальної контори з заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (а.с. 90, 217). Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, здійснена реєстрація спадкової справи, спадкоємець [PERSON] (а.с. 91-92, 95-96, 214-216). Оцінювачем складений звіт про незалежну оцінку будинковолодіння по [ADDRESS] (а.с. 218). Згідно довідки Довгіської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, [PERSON] на час смерті не був жителем села (а.с. 219). Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2010 року визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON], відповідно до умов якої сторони погоджуються, що будинковолодіння по [ADDRESS] спадкується ними в рівних частках згідно заповіту, посвідченого 03 січня 2010 року від імені [PERSON] (а.с. 93-94, 220-221). Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] після смерті померлого [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 липня 2013 року за реєстром № 834 (а.с. 105, 224). [PERSON] є власником 1/2 частини будинковолодіння по [ADDRESS] на підставі ухвали Тисменицького районного суду Івано-Франківської області про визнання мирової угоди (а.с. 106, 222). [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 107, 223). Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 01 квітня 2014 року прийнято відмову позивача від позову, провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Тисменицька районна державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову (а.с. 152-153, 228-230). Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою здійснений пошук інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об'єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 225-226). Згідно свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO], його батьком є [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 154). [PERSON] помер [INFO], місце смерті місто Івано-Франківськ Івано-Франківської області (а.с. 155, 211). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07 серпня 2009 року, прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с. 156, 181). [PERSON] народилася [INFO], її батьком є [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 188-189). Стаття 129 Конституції України передбачає, що однією з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов'язків або встановленні обґрунтованості будь якого кримінального обвинувачення, висунутогопроти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Положеннями частин першої-третьої статті 10 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої-другої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтями 1216-1218 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як зазначено, у статті 1221 Цивільного кодексу України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. У відповідності з положеннями статті 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки, що визначено статтею 1261 Цивільного кодексу України. Як встановлено статтею 1262 Цивільного кодексу України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частина перша статті 1269 Цивільного кодексу України зазначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що заповіт [PERSON] не складався, спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], який помер [INFO], є [PERSON], син померлого, та [PERSON], донька померлого, черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування не була змінена. [PERSON] на час відкриття спадщини не проживав постійно зі своїм батьком, тому звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з заявою про отримання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, про що прийнято рішення Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 10 липня 2013 року. За таких обставин, враховуючи те, що [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до суду з позовом про отримання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги, суд приходить до переконання, що слід задовольнити позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON]. Стаття 66 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Стаття 67 Закону України «Про нотаріат» встановлює порядок видачі свідоцтва про право на спадщину, відповідно до якого свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270 і статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Згідно статті 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Пунктом 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. При зверненні спадкоємця у зв'язку з відкриттям спадщини нотаріус з'ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Факт смерті фізичної особи і час відкриття спадщини нотаріус перевіряє шляхом витребовування від спадкоємця свідоцтва про смерть, виданого органом державної реєстрації актів цивільного стану. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна. Місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою. Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть. Пункт 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлює, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини. При встановленні факту одночасного відкриття декількох спадкових справ (наприклад, за місцем проживання спадкодавця і за місцезнаходженням спадкового майна), спадкові справи, відкриті з порушенням вимог статті 1221 Цивільного кодексу України, повинні бути передані за належністю нотаріусу, до компетенції якого входить ведення цієї спадкової справи. Згідно пункту 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Пункт 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України зазначає, що спадкоємці закликаються до спадкування за законом у порядку черговості. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі: відсутності спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини або відмови від її прийняття. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Судом встановлено, що у будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], також за цією адресою з 20 грудня 1986 року був зареєстрований [PERSON], знятий з реєстрації місця проживання 28 листопада 2012 року у зв'язку зі смертю. Крім того, згідно довідки Довгіської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, [PERSON] на час смерті не був жителем. Отже, місцем відкриття спадщини згідно вимог статті 1221 Цивільного кодексу України є останнє місце проживання спадкодавця, тобто місто Івано-Франківськ, і відповідно спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини. У матеріалах спадкової справи, заведеною Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою, не міститься жодних доказів про встановлення нотаріусом місця відкриття спадщини. За таких обставин спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою в порушення статті 1221 Цивільного кодексу України, статті 67 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, тому вимоги про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 липня 2013 року на ім'я [PERSON] після смерті [PERSON] підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є рідними братами, тому [PERSON] є спадкоємцем другої черги. [PERSON] належало на праві власності 1/2 частина будинковолодіння по [ADDRESS]. Враховуючи те, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON], померлого [INFO], є [PERSON], син померлого, та [PERSON], донька померлого, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, тому слід визнати за [PERSON] та [PERSON], як спадкоємцями першої черги, за кожним право власності на 1/4 частину будинковолодіння по [ADDRESS] після смерті батька [PERSON]. Виходячи з вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] до [PERSON], Тисменицької районної державної нотаріальної контори про встановлення факту прийняття спадщини, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на нерухоме майно слід задовольнити у повному обсязі, а позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання права власності на нерухоме майно - частково. На підставі вищевикладеного, відповідно до статті 129 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статей 15, 15, 1216-1218, 1221, 1258-1261, 1269 Цивільного кодексу України, статей 66-68 Закону України «Про нотаріат», пунктів 1-4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595,

Outcome: partial