Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

30 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 26 жовтня 2012 року померла її мати [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на земельні ділянки площею 3,6947 га та 0,4809 га, розташовані на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області. Вказує, що в установленому законом порядку спадщину після смерті матері не прийняла внаслідок хвороби. У звязку з цим нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій дізналася, що спадкова справа після смерті матері заведена Улянівською державною нотаріальною конторою за заявою відповідача, який є її рідним братом. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON], яка померла 26 жовтня 2012 року, тривалістю в два місяці. Ухвалою від 01 листопада 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 26-27). У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася. Представник останньої за довіреністю [PERSON] позов підтримав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позову визнав, подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не заперечує проти визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, яку він прийняв в установленому законом порядку та отримав у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом (а. с. 45). Третя особа приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Сумській області [PERSON] надіслала листа про розгляд справи без її участі (а. с. 48). За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Заслухавши представника позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 3 статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 26 жовтня 2012 року у с. Марківка Білопільського району Сумської області померла мати позивача [PERSON] (а. с. 5-8). Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка з кадастровим номером 5920686600:03:005:0459 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6947 га в межах згідно з планом, розташована на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчена державним актом серії СМ №097706, виданим відділом Держкомзему у Білопільському районі 19 лютого 2009 року, зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010962600375 та земельна ділянка з кадастровим номером 5920686600:05:008:0526 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,4809 га в межах згідно з планом, розташована на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчена державним актом серії СМ №087705, виданим відділом Держкомзему у Білопільському районі 19 лютого 2009 року, зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010962600374 (а. с. 60-61). За заявою [PERSON] державним нотаріусом Улянівської державної нотаріальної контори 27 березня 2013 року заведена спадкова справа №73/2013 після смерті [PERSON]. Відповідачу видані свідоцтва про право на спадщину на вищезазначені земельні ділянки (а. с. 50-64) За інформацією Марківської сільської ради [PERSON] на день смерті 26 жовтня 2012 року проживала у [INFO]. Заповіт від імені померлої виконкомом Марківської сільської ради не посвідчувався (а. с. 62). Позивач зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері, [PERSON], однак нотаріус своєю постановою відмовив їй у вчиненні нотаріальних дій, повідомивши, що спадкова справа після смерті [PERSON] заведена за заявою [PERSON], який отримав свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки площею 3,6947 га та 0, 4809 га, розташовані на території Павлівської сільської ради Білопільського району Сумської області(а. с. 9). Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач є спадкоємицею першої черги за законом після померлої 26 жовтня 2012 року матері, [PERSON], однак не може реалізувати своє право на спадщину у звязку із пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). З огляду на положення абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З матеріалів справи вбачається, що позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON], яка померла 26 жовтня 2012 року внаслідок хвороби, що підтверджується відповідною медичною документацією (а. с. 10-20, 34). Суд вважає дану причину поважною і приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved