Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

30 квітня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом та, уточнивши 27 серпня 2014 року позовні вимоги, просив постановити рішення яким провести поділ майна подружжя, виділивши [PERSON] майно на загальну суму 30331 грн. з визнанням за нею права власності на: автомобіль ВАЗ -2108 (1986 р.в.) вартістю 19344 грн., фотоапарат «Panasonik» вартістю 948 грн., телевізор «Panasonic» D-21 54 см, вартістю 500 грн., телевізор «Panasonic» 36 см, вартістю 300 грн., музичний центр «Aiwa» SX-WNSZ 52 вартістю 400 грн., DVD-плеєр «Odeon» вартістю 180 грн., відеомагнітофон «Panasonik» NV-SJ 5EU, вартістю 200 грн., домашній кінотеатр «Gembird» 5.1 вартістю 500 грн., кухонна витяжка «Piramida» GH20-60, вартістю 116 грн., холодильник «Samsung», вартістю 4203 грн., диван-куточок, вартістю 3640 грн., а [PERSON] виділити майно на загальну суму 2000 грн., визнавши за ним право власності на частину набору меблів у гостинну вартістю 2000 грн., та стягнути з відповідачки різницю у вартості поділеного майна на користь позивача 14165,5 грн., а також покласти на відповідачку сплату судових витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали та просили провести поділ спільного майна саме в такому порядку, як визначено в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов визнали частково, погодившись із вартістю спільного майна, але наполягали на реальному поділі майна. Не заперечували, щоб відповідачці було виділено автомобіль, який на неї зареєстровано. Просили виключити зі списку спільного майна холодильник «Samsung» та диван-куточок, посилаючись на те, що вказані речі придбані [PERSON] вже після розірвання шлюбу з позивачем. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 1995 року. Копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] міститься на а.с.5. Рішенням Недригайлівського районного суду від 15 лютого 2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 69, ч.1 ст.70 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 60, ч.1 ст.61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вартість спірного майна, як та, що була визначена у висновку комплексної автотоварознавчої експертизи та товарознавчої експертизи №683/682 від 24 червня 2014 року (а.с.27-50), так і визначена сторонами, ніким не оспорюється, у зв'язку з чим суд при вирішенні спору виходить саме із вартості майна, вказаної в зміненій позовній заяві від 27 серпня 2014 року. Заперечуючи проти позову, [PERSON] зазначала, що холодильник «Samsung» та диван-куточок придбані нею вже після розірвання шлюбу з [PERSON] На підтвердження своїх доводів відповідачка надала чек №52 від 02 березня 2013 року на придбання «угла «Мікс»» на суму 5200 грн., гарантійний талон на холодильник моделі RL38SBSW від 28 лютого 2013 року та копію позовної заяви про розірвання шлюбу (а.с. 93, 94, 124-125). Проте, такі докази суд не може визнати належними, оскільки вони спростовуються послідовними та такими, що узгоджуються між собою поясненнями свідків, допитаних в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] пояснив, що він є власником магазину побутової техніки, та в його магазині приблизно у 2009-2010 роках подружжям [PERSON] було придбано холодильник марки «Samsung», який свідок особисто привозив до домогосподарства сторін на вул. Чапаєва в смт. Недригайлів. Гарантійний талон на холодильник було виписано продавцем його магазину на прохання відповідачки близько двох місяців тому, про що він дізнався пізніше від продавця. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] кожен окремо пояснили, що і диван-куточок і холодильник «Samsung» було придбано сторонами за час спільного проживання приблизно в 2009-2010 роках. Ці предмети родиною [PERSON] використовувались і були вивезені з будинку, в якому проживали сторони, весною 2013 року. Позовна заява, копія якої є на а.с. 124-125, не може будь-яким чином свідчити про час придбання спірних речей. На підставі викладеного, суд вважає, що холодильник «Samsung» та диван-куточок є спільним майном [PERSON] та [PERSON], набутим в шлюбі та підлягає поділу. Позивачем ставилась позовна вимога про визнання за відповідачкою права власності майже на все майно на загальну суму 30331 грн., та стягнення з [PERSON] 14165,5 грн. на користь позивача в рахунок відшкодування різниці у вартості поділеного майна. Проте, враховуючи заперечення відповідачки проти такого поділу спільного майна, а також вимоги ч.1 ст.71 СК України, суд приходить до висновку, що майно підлягає поділу в натурі, виходячи з принципу рівності часток в наступному порядку: виділити у власність [PERSON] автомобіль ВАЗ - 2108 (1986 р.в.) д.н. [NUMBER] вартістю 19344,27 грн., у власність [PERSON] наступне майно: фотоапарат «Panasonik» вартістю 948 грн., телевізор «Panasonic» D-21 53 см, вартістю 500 грн., телевізор «Panasonic» 36 см, вартістю 300 грн., музичний центр «Aiwa» SX-WNSZ 52 вартістю 400 грн., DVD-плеєр «Odeon» вартістю 180 грн., відеомагнітофон «Panasonik» NV-SJ 5EU, вартістю 200 грн., домашній кінотеатр «Gembird» 5.1 вартістю 500 грн., кухонна витяжка «Piramida» GH20-60, вартістю 116 грн., холодильник «Samsung», вартістю 4203 грн., диван-куточок, вартістю 3640 грн., частину набору меблів у гостинну, вартістю 2000 грн., на загальну суму 12987 грн. У зв'язку з чим стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягає різниця половини вартості майна, що підлягає поділу в розмірі 3178,64 грн. ((19344,27+12987)/2 - 12987). При зверненні до суду з позовною заявою позивачем було сплачено 294,8 грн. судового збору, виходячи з ціни позову 29480 грн. Оскільки після зміни позовних вимог та визначення дійсної вартості спірного майна ціна позову збільшилась до 323,31 грн., то відповідно до вимог ч.2 ст.81 ЦПК України з позивача підлягає стягненню 28,51 грн. судового збору на користь держави. Обов'язок з оплати судової товарознавчої експертизи було покладено ухвалою суду від 27 травня 2014 року на позивача. Як вбачається з листа Сумського відділення при Харківському НДІСЕ ім. Засл. проф. [PERSON] (а.с.26), експертиза вартістю 2115,6 грн. сплачена. Виходячи з рівності часток сторін у спірному майні та враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню 1219,46 грн. судових витрат ((323,31+2115,6)/2).

Outcome: partial