Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

2 грудня 2016 року [PERSON], звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання разом зі своєю матірю [PERSON], що померла 24 січня 2006 року, на час відкриття спадщини. В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що після смерті матері залишилось спадкове майно, до складу якого ввійшла земельна ділянка площею 2,35 га, яка знаходиться на території Попівської сільської ради Миргородського району Полтавської області, яка належала померлій на підставі Державного акту ПЛ № 110600 від 20 грудня 2004 року. В обгрунтування заяви зазначила, що за життя її матір була зареєстрована і фактично проживала в с. Попівка, хутір Дубина, Миргородського району Полтавської області. Заявник же проживала і була зареєстрована в [INFO]. Заявник доглядала за своєю матірю, яка за станом здоровя потребувала стороннього догляду, а перед смертю матері вже практично постійно проживала з нею без реєстрації в хуторі Дубина с.Попівка Миргородського району до дня її смерті. На випадок своєї смерті матір зробила розпорядження у вигляді заповіту, яким своїми спадкоємцями зазначила свою дочку та онука [PERSON], де визначила рівні частки на все майно. Заінтересована особа [PERSON] на свою долю в спадковому майні не претендує і буде відмовлятися від своєї частки спадщини по заповіту. Заявник здійснила поховання матері і оскільки проживала разом зі спадкодавцем на день його смерті, вважала себе такою, що прийняла спадщину, тому і не зверталася у встановлений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Вирішивши оформити документи на успадковане нею майно, заявник звернулася до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області [PERSON], але остання своєю постановою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. На підставі викладеного заявник просила встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала повністю, просила її задовольнити з викладених у ній підстав та встановити факт її постійного проживання разом з [PERSON] на день смерті останньої. В судовому засіданні пояснила, що вона має троє дітей та власне господарство і у звязку з цим, а також в звязку з тим, що мала роботу в с.Хомутець, не мала можливості постійно проживати з матірю і здійснювати за нею догляд, тому дуже часто приїжджала, допомагала їй по господарству і верталася додому. Лише останній тиждень перед смертю матері, коли та тяжко захворіла, вона проживала з нею. Заінтересована особа Попівська сільська рада в судове засідання свого представника не направила, до суду подала заяву, в якій заперечень проти заяви [PERSON] не висловила, справу просила розглянути без їх участі (а.с. 25). Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду подав заяву, в якій справу просив розглянути у його відсутність, заперечень проти задоволення заяви не висловив, повідомив, що на спадкове майно своєї бабусі [PERSON] не претендує і бажає, щоб його успадкувала його матір [PERSON] (а.с. 22). Заслухавши пояснення заявника, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] померла 24 січня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 5). За життя все майно, вона заповіла [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 7 травня 1997 року, який посвідчений секретарем виконкому Попівської сільської ради Миргородського району Полтавської області (а.с. 3). 4 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої 24 січня 2006 року матері [PERSON], але нотаріус своєю постановою відмовила заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що в термін для прийняття спадщини згідно ст.1268 ЦК України вона не подала заяви про прийняття спадщини та не проживала разом з померлим (фактично не прийняла спадщину) (а.с.6). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є час смерті особи. Згідно ч.1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він в установлений строк не відмовився від спадщини. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Як вбачається з копії паспорта заявника, остання на момент смерті матері була зареєстрована в [INFO] (а.с. 8-9). Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в редакції, що діяла на час смерті [PERSON], реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації; місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Факт постійного проживання заявника з [PERSON] реєстрацією не підтверджується. У судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], пояснили, що є сусідами та колегами по роботі заявника, і їм достовірно відомо, що заявник їздила до матері в с.Попівку Миргородського району доглядати за нею і допомагати по господарству, при цьому вона проживала в [INFO], а декілька днів перед смертю матері тимчасово проживала з нею в с.Попівка, тобто факт проживання заявника в с.Попівка більше шести місяців на рік свідками також не підтверджений. Враховуючи викладене, суд вважає, що докази постійного проживання заявника з [PERSON] на час відкриття спадщини внаслідок смерті останньої відсутні, отже у задоволенні заяви про встановлення цього факту слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed