Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

30 грудня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод користування житловим приміщенням. Позивач просив зобов`язати [PERSON] усунути пошкодження труб, яке спричиняє залиття квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що Позивачу з [PERSON] в рівних частках належить квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності. У квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] . Так починаючи з літа 2020 року [PERSON] затоплює житлове приміщення [PERSON] .. [PERSON] не надає доступ до стояків загального користування добровільно та не вирішує проблему затоплення житлового приміщення, чим створює ряд незручностей та перешкоджає користуванню квартирою [ADDRESS] в повному обсязі, тому Позивач змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 15 лютого 2021 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. 24 березня 2021 року від [PERSON] до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи Акту КП ЖКС Фонтанський № 5 від 24.03.2021 року. 11 червня 2021 року в судовому засідання [PERSON] надав суду Акт КП ЖКС Фонтанський № 5 від 07.06.2021 року, яке долучено до матеріалів справи. В судовому засіданні 03 серпня 2021 року позивач просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, пояснила, що через несправність труби у квартирі відповідача та його відмову замінити несправну трубу, в її квартирі проходять заливи з вини відповідача. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволені позову та пояснив, що дійсно через несправність стояка проходили заливи, однак він звернувся до КП ЖКС «Фонтанський» з заявою про заміну старих комунікацій, оскільки труби не замінювались довгий час з будівництва будинку. Він сплатив вартість матеріалів для заміни труб, однак позивачка не надала доступ працівникам ЖКС для заміни труб в ванній кімнаті її квартири, щоб уникнути прориву комунікацій. Суд дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, з огляду на наступне. Позивачем до позовної заяви надано копію Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07 травня 2014 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Лєсогоровим Д.О., з якого вбачається що [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] . Спадщину на яку видано це свідоцтво складається з ј частини квартири під [ADDRESS] . Також надано копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, з якого вбачається що [PERSON] належить на праві спільної часткової власності ј частини квартири [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: р № 7-417, виданий 07.05.2014, видавник: Шоста ОДНК. Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі, з якого вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , а саме ј частини квартири під [ADDRESS] . Як вбачається з Відомостей № С1-219583-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою [ADDRESS] . Зареєстровані такі особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Дослідивши вищезазначені матеріали, суд дійшов висновку, що за наявними в матеріалах справи письмовими доказами [PERSON] є власником ј частини квартири під [ADDRESS] , інші власники майна до суду не звертались. 11 листопада 2020 року комісією в складі працівників ПУ № 5 КП «ЖКС «Фонтанський» складено акт про те, що за адресою [ADDRESS] , вірогідно у зв`язку з течією внутрішньоквартирної розводки в кв. [ADDRESS] (основний квартиронаймач - [PERSON] ) відбулося затоплення нижче розташованої кв. [ADDRESS] (основний квартиронаймач - [PERSON] ). Доступ до кв. [ADDRESS] надавати відмовились. У зв`язку з затопленням виявлено в ванній кімнаті сліди затоплення на стелі, загальною площею 1,5 кв.м. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Дослідивши відповідний Акт, слід зазначити, що наданий позивачем акт про наслідки залиття житлового приміщення не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, так як, не містить конкретних причини залиття квартири, інші необхідні та обов`язкові для такого документа реквізити. Також, в матеріалах справи є Акт від 07.06.2021 року складений ПУ № 5 КП «ЖКС «Фонтанський». З даного Акту вбачається, що [PERSON] звернувся до дільниці № 5 КП ЖКС «Фонтанський» в березні 2021 року із заявою про заміну старих комунікацій холодного водопостачання і каналізації в його квартирі з четвертого до третього поверху, оскільки труби не замінювались імовірно з побудови будинку. Громадянин [PERSON] у повному обсязі сплатив за матеріали для заміни даних комунікацій в середині травня 2021 року. В кінці травня представники дільниці № 5 неодноразово звертались до громадянки [PERSON] проживаючої за адресою [ADDRESS] на третьому поверху, для надання доступу для заміни відповідних комунікацій в ванній кімнаті для уникнення прориву відповідних труб. Проте громадянка [PERSON] не надала доступу для заміни відповідних комунікаційних холодного водопостачання і каналізації в ванній кімнаті. У зв`язку з відмовою [PERSON] про заміну комунікацій за адресою [ADDRESS] , за наступні прориви комунікацій [PERSON] відповідальності не несе. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Тобто, юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Суд, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог Позивача, оскільки позовні вимоги заявлені не чітко, що унеможливить виконання судового рішення, відсутністю доказів, що залиття квартири позивача відбулося саме через винні недбалі дії відповідача. Також слід зауважити, що Позивач як заінтересована особа, яка зверталась до суду з позовними вимогами про усунення пошкоджень труб, яке спричиняє залиття квартири, на надає доступ для усунення відповідних пошкоджень в позасудовому порядку, з чого можливо дійти висновку, що Позивач зловживає своїми правами та штучно створює спір. При цьому суд приймає до уваги, що позивачем не конкретизовано позовні вимоги: усунути пошкодження труб, яке спричиняє залиття квартири, а саме не зазначено яким чином та які конкретно труби пошкоджено. Отже, позивач не довела належними та допустимими доказами, що відповідач не надає доступ до стояків загального користування добровільно та не вирішує проблему затоплення житлового приміщення, оскільки данні доводи Позивача спростовуються Актом від 07.06.2021 року, з якого вбачається протилежне, що саме Позивач не надав доступ до стояків загального користування. Відповідно до ч.ч. 1-2ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з пунктами 2, 8 Постановою Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 Про судове рішення по цивільній справі, рішення суду не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про не обґрунтованість позовних вимог [PERSON] , а відтак позовна заява не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed