Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

29 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Уточнивши вимоги, просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на 0,57% зерноочисно-сушильного комплексу на території Синівської сільської ради Липоводолинського району, що належали його померлому брату [PERSON] Вимоги мотивував тим, що його брату, як власнику майнових паїв приватного виробничого сільськогосподарського кооперативу - агрофірми «Синівка» (далі - ПВСК АФ «Синівка»), перший з яких, вартістю 7952 грн., отриманий ним як членом колгоспу, а інший, вартістю 2338 грн. успадкований від матері, загальними зборами засновників ПВСК АФ «Синівка» від 12 березня 2011 року виділено 0,57% вказаного комплексу, які він разом із іншими співвласниками здавав в оренду. Після смерті [PERSON], яка настала [INFO], позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно йому було відмовлено нотаріусом. Позивач у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача та третя особа у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, [PERSON], 1956 року народження, був зареєстрований та постійно проживав у с.Синівка Липоводолинського району Сумської області. Відповідно до рішення зборів трудового колективу ПВСК АФ «Синівка» від 09 березня 2000 року (протокол №2) [PERSON] 03 квітня 2000 року видано свідоцтво №124 про право на майновий пай, вартістю 7952 грн., а також 23 травня 2000 року свідоцтво №549 про право на майновий пай (спадщина [PERSON]), вартістю 2338 грн. (а.с.6-7). Рішенням загальних зборів засновників ПВСК АФ «Синівка» від 12 березня 2011 року власникам майнових паїв (бригади №1-3, чисельністю 70, 106 та 51 чоловік відповідно), серед яких був і [PERSON], виділено в натурі зерноочисно-сушильний комплекс (а.с.15-24). За наслідками прийнятого вказаними зборами рішення, спілкою співвласників майнових паїв [PERSON] видана накладна без номера та дати, відповідно до якої його частка у зазначеному спільному майні становила 0,57% комплексу (а.с.8). 01 березня 2012 року [PERSON] заповів усе своє майно [PERSON] Заповіт посвідчено виконкомом Синівської сільської ради Липоводолинського району за реєстровим №09 (а.с.4). [INFO] [PERSON] помер (а.с.5). 16 березня 2012 року позивач звернувся до нотконтори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата (а.с.40). 22 листопада 2013 року [PERSON] отримав три свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належні брату кошти (борг ПВСК АФ «Синівка») у розмірі 1959 грн. 50 коп. та земельні ділянки, площами 2,4367 га, 2, 4359 га (а.с.45, 46, 48). 12 червня 2014 року [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні паї, площами 0,3083 га, 0,1261 га 0,3082 га, 0,1261 (а.с.51, 53, 55, 57). 12 червня 2014 року [PERSON] звернувся до нотконтори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті брата. Проте не з'ясувавши, які ж свідоцтва бажає тримати заявник, державний нотаріус Мельник В.О. своєю постановою від 12 червня 2014 року відмовив у вчиненні нотаріальних дій (а.с.3, 67). Ухвалою господарського суду Сумської області від 08 вересня 2014 року юридичну особу ПВСК АФ «Синівка» ліквідовано. Із витягу ДП «Інформаційно-ресурсний центр» вбачається, що 17 вересня 2014 року до відповідного реєстру внесено запис про припинення ПВСК АФ «Синівка». Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За положенням ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог п.п.9, 15 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства №253 від 11 квітня 2013 року). Виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у Свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (далі - Свідоцтво), що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку. При виділенні майна у натурі групі співвласників, які уклали договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, співвласники передають підприємству-правонаступнику (користувачу) один примірник цього договору і копію рішення зборів співвласників про виділення майна в натурі. Підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітки про виділення майна в натурі у спільну часткову власність у Свідоцтвах цієї групи співвласників, що засвідчені підписом керівника підприємства та печаткою. Свідоцтва з відмітками про виділення майна в натурі у спільну часткову власність, акт приймання-передавання майна та договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном, що знаходиться у спільній частковій власності, можуть бути підставою для оформлення співвласниками прав власності на зазначене майно в установленому порядку. Із матеріалів справи вбачається, що спадкодавець своє право на майновий пай належним чином не реалізував. Рішення загальних зборів співвласників майнових паїв не містить частини виділеного [PERSON] із спільної сумісної власності, ця інформація міститься лише у накладній, виданій ПВСК АФ «Синівка». Написи, вчинені на зворотній частині свідоцтв про право на майнові паї не дають змоги зробити висновок про виділення майна в натурі, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою (а.с.96-97). Акта приймання-передавання зазначеного майна та договору про спільне володіння, позивачем також надано не було, а судом не здобуто. Свідоцтво про право на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства посвідчує лише право на майнові права, і не може посвідчувати право власності на конкретне майно в натурі, що віднесене до пайового фонду. Оскільки, юридичного факту виникнення у [PERSON], як співвласника майнових паїв, права спільної часткової власності, яке пов'язується з наявністю вказаних правових підстав до настання його смерті, не доведено, спірне майно, право власності на яке просить визнати позивач залишилось, залишилось спільною сумісною власністю. Згідно зі ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Тому враховуючи, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті брата, який належним чином прийняв спадщину, суд вважає необхідним визнати за позивачем право на належні брату майнові паї в порядку спадкування.

Outcome: partial