Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

30 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Чорноморської сільської ради Очаківського району Миколаївської області та [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03 лютого 1993 року на ім'я його батька [PERSON] рішенням Чорноморської сільської ради № 29 від 18 грудня 1992 року було видано державний акт на земельну ділянку площею 0,06 га, що розташована на території Чорноморської сільської ради. Після смерті батька, який помер [INFO] року, він, у відповідності зі ст. 1270 ЦК України, звернувся до нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку із відсутністю належним чином оформлених правовстановлюючих документів. Посилаючись на викладені обставини, просив визнати за ним право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, надали заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності; позивач, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги, відповідачі - визнають позов у повному обсязі, третя особа - не заперечує проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. 25 серпня 1992 року [PERSON] було прийнято до членів садово-городницького товариства «Уют» та виділено земельну ділянку [ADDRESS] площею 600 кв.м, що підтверджується копією відповідної членської книжки (а. с. 35). За життя батько позивача вільно володів та користувався вказаною земельною ділянкою та регулярно сплачував членські внески (а. с. 36-37). Рішенням Чорноморської сільської ради № 29 від 18 грудня 1992 року батькові позивача [PERSON] було передано земельну ділянку площею 0,06 га за цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку, на підставі чого 03 лютого 1993 року він одержав державний акт на право приватної власності на землю, який було зареєстровано в книзі записів актів на право приватної власності на землю за № 223 (а. с. 7). З досліджених судом копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 січня 1973 року (а. с. 4) та про смерть серії [NUMBER] від 28 січня 2014 року (а. с. 6) вбачається, що позивач [PERSON] є сином [PERSON], який помер [INFO] року, і, у відповідності зі ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги. 21 серпня 2014 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку через невідповідність вказаного вище державного акту вимогам законодавства, а саме: виготовлення його на простому аркуші, відсутності номеру, заповненню акта різними кульковими ручками та наявності на зворотному боці плану зовнішніх меж земельної ділянки садового товариства «Уют». Викладене підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а. с. 8). З роз'яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вбачається, що особа, яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2002 року № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, форми яких було затверджено Постановою Верховної Ради Української РСР від 13 березня 1992 року № 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею», залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії вказаної вище постанови (з 23 червня 1992 року по 08 січня 2004 року), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. За своїм змістом бланк державного акта давав можливість внесення змін до нього. Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а. с. 10-12), спірна земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS], має цільове призначення - ведення садівництва, отже, цільове призначення цієї земельної ділянки у рішенні Чорноморської сільської ради № 29 від 18 грудня 1992 року було зазначено помилково. Згідно повідомлення Другої очаківської державної нотаріальної контори № 969/01-09 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 38956718 від 20 листопада 2014 року, наданих на запит суду, вбачається що після смерті [PERSON] заведено спадкову справу за заявою сина [PERSON]; спадкоємець, який відмовився від спадщини, - дружина спадкодавця відповідачка [PERSON] (а. с. 25, 26). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Проаналізувавши викладені обставини, суд бере до уваги той факт, що внаслідок неналежного оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я спадкодавця, порушується право позивача на прийняття та належне оформлення у встановленому законом порядку спадкового майна, іншого шляху реалізувати своє право власності у останнього немає; обставин, які б вказували, що спадкодавець за життя набув право власності на спірну земельну ділянку неправомірно, або, що на неї, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Таким чином позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved