Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

31 липня 2017 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до Старозагорівської сільської ради Локачинського району про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 15 жовтня 2016 року померла його тітка - [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема, земельна ділянка площею 1,77 га,що знаходиться на території Старозагоріської сільської ради Локачинського району. У квітні 2017 року позивач звернувся з заявою до Локачинської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті тітки [PERSON] Однак, йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, зокрема, оригіналу державного акта на право приватної власності на землю. Позивач є єдиним спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом, інших спадкоємців, які б претендували на дане майно, немає. Просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 1,77 га, що розміщена на території Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області відповідно до державного акта серії ВЛ № 1409, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 28, в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки - [PERSON], яка померла 15 жовтня 2016 року. 10 жовтня 2017 року позивач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити. Представник відповідача 06 жовтня 2017 року також подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, оглянувши матеріали спадкової справи № 246/2016 року до майна померлої [PERSON], суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] померла 15 жовтня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії І-ЕГ № 194305 від 18 жовтня 2016 року (а.с.3). Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема, земельна ділянка площею 1,77 га, що знаходиться на території Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області, що стверджується довідкою Старозагорівської сільської ради від 01 листопада 2016 року та копією державного акта серії ВЛ № 1409, виданого 12 вересня 2000 року Старозагорівською сільською радою Локачинського району, оригінал якого був втрачений ще до смерті спадкодавця. Згідно із заповітом від 22 липня 2015 року, що посвідчений секретарем виконавчого комітету Старозагорівської сільської ради Локачинського району, та зареєстрований в реєстрі за № 14, спадкодавець [PERSON] своє майно заповіла [PERSON] Позивач у встановлений законом строк звернувся з заявою у нотаріальну контору про прийняття спадщини, що підтверджується його заявою від 03 листопада 2016 року, вказана заява не вікликана протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, що стверджується матеріалами спадкової справи № 246/2016 року. Із постанови нотаріуса від 21 квітня 2017 року вбачається, що позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1.77 га, яка належала його тітці [PERSON], однак останньому відмовлено у видачі такого свідоцтва, оскільки не було подано відповідних правовстановлюючих документів (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі Закон) від 05 червня 2003 року, основним документом що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) райдержадміністрацією, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянкупереходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з п. 1 перехідних положень ЗК України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняте органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Оскільки на момент відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON] належало право на земельну ділянку площею 1,77 га, яка знаходиться на території Старозагорівської сільської ради Локачинського району Волинської області відповідно до державного акта серії ВЛ № 1409, що виданий 12 вересня 2000 року Старозагорівською сільською радою Локачинського району, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 28, тосуд дійшов висновку, що право на вказану земельну ділянкупереходить до позивача як спадкоємця за заповітом. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Враховуючи вищевикладене, та те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує нічиїх прав та інтересів, його необхідно прийняти та ухвалити рішення про задоволення позову.

Outcome: approved