Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

30.03.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26.10.2001 року. Від спільного шлюбу у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери та погляди на сімейне життя. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим, оскільки їх сімя існує лише формально, вісім років вона та відповідач проживають окремо. На примирення з відповідачем позивач не згодна. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак у позовній заяві вона просить справу розглянути у її відсутності, на примирення не згодна. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причину неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутність суду не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а відтак, з огляду на те, що позивач не зазначив заперечень щодо заочного розгляду справи, слід провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із такого. Суд установив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 жовтня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія І-АМ № 069670 (а.с. 4). Від спільного шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження 1-АМ № 212088 (а.с. 5). Позивач наполягає на розлученні, миритися не бажає. Причиною її рішення розірвати шлюб з відповідачем стало те, що спільне життя з відповідачем не склалось та збереження шлюбу вважає неможливим, оскільки у них з відповідачем різні характери та погляди на сімейне життя, в результаті чого сімя існує лише формально. Разом сторони не проживають вісім років, шлюбні відносини між ними припинились. Отже, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст.ст. 105, 110, 112 СК України, відповідно до яких шлюб розривається судом за позовом одного із подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітньої дитини. Отже, з огляду на те, що судом установлено, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved