Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

7 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним, підписаним його представником адвокатом Собиною П.М. позовом, який обґрунтовує такими обставинами. 26 червня 2018 року заступником начальника СВ Липоводолинського ВП ГУНП в Сумській області Борозенку Є.О. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України (розтрата чужого майна шляхом зловживання службовою особою службовим становищем). 27 червня 2018 року відносно нього складено обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні № 12018200210000044. Вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 12 жовтня 2018 року, залишеним без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2019 року та ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2020 року, [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 191 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення. Таким чином, у період із 26 червня 2018 року по 22 січня 2020 року [PERSON] піддався кримінальному переслідуванню протягом 17 місяців 22 днів. Через вказані події та розповсюдження негативної про нього інформації серед знайомих та односельців, неможливості відразу довести свою невинуватість, почуття безвиході, відчаю позивач зазнав приниження та за власним бажанням звільнився з посади старшого майстра Недригайлівського лісництва ДП «Роменський лісгосп», яку він займав до цього. У результаті незаконного та безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності позивач переніс моральні страждання, втрату професійного та кар`єрного зростання, що спричинило формування почуття загублених та нереалізованих можливостей, соціального відставання, втраченого життєвого часу. Посилаючись на положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», ст. 1176 ЦК України просить стягнути державного бюджету України 150000 грн. моральної шкоди. Прокуратура Сумської областіу своєму відзиві на позов зазначає, що із передбачених ст. 131 КПК України запобіжних заходів до позивача застосовувався лише виклик до слідчого, прокурора та суду. Однак позивач не визначає, якими конкретно діями чи рішеннями слідчого або прокурора йому завдана моральна шкода, не наводить жодних фактів незаконних дій службових осіб правоохоронних органів та лише констатує факт притягнення до кримінальної відповідальності. Вказує на те, що позивач належним чином не обґрунтував та не довів належними і допустимими доказами фактів заподіяння йому моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між шкодою і діями, а також розрахунку завданої моральної шкоди. Зазначає, що у разі доведення заподіяння моральної шкоди, позов підлягає частковому задоволенню за період із 26 червня 2018 року по 21 травня 2019 року, тобто від оголошення підозри до набрання вироком законної сили. Державна казначейська служба України у своєму відзиві вказує, що казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало. Посилається на те, що розмір завданої моральної шкоди у позовній заяві не містить належного обґрунтування, а мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення такого відшкодування. Позивач [PERSON] у судовому засіданні та його представник адвокат Собина П.М., який брав учать у розгляді справи в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник Прокуратури Сумської області Бондаренко Д.І. у судовому засіданні визнав позовні вимоги частково. Вважав можливим їх задоволення, виходячи з періоду перебування позивача під судом до набрання вироком суду законної сили. Представник Державної казначейської служби України Шиянова В.В., яка брала учать у розгляді справи в режимі відеоконференції, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши позицію учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено такі фактичні обставини справи. У Липоводолинському ВП Роменського ВП ГУНП в Сумській області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018200210000044 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України [PERSON] , який, будучи службовою особою Державного підприємства «Роменське лісове господарство» Сумського обласного управління лісового та промислового господарства, шляхом зловживання службовим становищем розтратив чуже майно. 26 червня 2018 року у цьому кримінальному провадженні [PERSON] було повідомлено про підозру у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.191 КК України. 27 червня 2018 року заступником начальника слідчого відділу Липоводолинського відділення поліції ГУНП в Сумській області Рибкою С.С. складено обвинувальний акт, затверджений начальником Липоводолинського відділу Роменської місцевої прокуратури Сумської області Бондаренком Д.І., відповідно до якого у вказаному кримінальному правопорушенні обвинувачувався [PERSON] . Вироком Липоводолинського районного суду Сумської області від 12 жовтня 2018 року [PERSON] визнано не винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 191 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2019 вирок Липоводолинського районного суду Сумської області від 12 жовтня 2018 року залишено без змін, а апеляційну скаргу начальника Липоводолинського відділу Роменської місцевої прокуратури Сумської області Бондаренка Д.І. без задоволення. Постановою Верховного Суду від 22 січня 2020 року касаційну скаргу прокурора Бондаренка Д.І. на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 21 травня 2019 року залишено без задоволення, ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін. Із оглянутої у судовому засіданні трудової книжки [PERSON] встановлено, що 27 квітня 2018 року його було звільнено із посади майстра лісу Липоводолинського лісництва ДП «Роменський лісгосп» за ст. 38 КЗпП (за власним бажанням). Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 вказаного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), крім іншого, моральна шкода. В оцінці доводів позовної заяви щодо розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62). Згідно з ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою. Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15. Таким чином, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного кримінального переслідування як підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному провадженні. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства, прокуратури, суду, оскільки мається виправдувальний вирок суду стосовно позивача і незаконність його перебування під слідством та судом встановлено цим вироком. Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Частина третя статті 43 КПК України передбачає, що виправданий має права обвинуваченого, передбачені статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для захисту на відповідній стадії судового провадження. У статті 42 КПК України міститься широке коло прав, одним із яких є право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не виправдалися. Саме надання особі статусу виправданого зумовлює появу у такої особи певних прав, зокрема і виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 вказаного Закону. У пункті 6 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41 зазначається, що виникнення у особи права на відшкодування шкоди і поновлення порушених прав також пов`язується із виправдувальним вироком, що набрав законної сили. Зазначена правова позиція узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц, від 20 березня 2019 року в справі № 161/15362/16-ц, від 20 березня 2019 року в справі № 686/1049/18. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата станом на день розгляду справи становить 4723 грн. Таким чином, обраховуючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує період із моменту повідомлення позивачеві про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - 26 червня 2018 року, до моменту набрання вироком законної сили - 21 травня 2019 року, тобто період, тривалістю 10 місяців 25 днів, а тому до стягнення становить сума у 51166 грн. Визначаючи такий розмір відшкодування, суд враховує принцип розумності й справедливості, бере до уваги ті обставини, що протягом досудового розслідування до позивача не застосовувалися запобіжні заходи, не відбувалося незаконного тримання його під вартою, не накладався арешт на його майно, відсторонення від роботи (посади) не здійснювалося, а також те, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача. У зв`язку з викладеним позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення вказаної суми з Держави Україна. Суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо заявленого розміру моральної шкоди, завданої зокрема його вимушеним звільненням, оскільки таке відбулося за власним бажанням і доказів, які б давали підстави для висновку про те, що його звільнення відбулося з причин, пов`язаних із його кримінальним переслідуванням суду не надано. Зазначення чи не зазначення у судовому рішенні Державної казначейської служби України як органу, через який грошові кошти мають перераховуватись не впливає ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення.

Outcome: partial