overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

30.01.2014 року позивач звернулася з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначаючи що знаходиться з ним в шлюбі з 28 квітня 2007 року, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №86. Від спільного шлюбу подружжя має сина: [PERSON], [INFO]. Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося, оскільки мають різні погляди з приводу подружнього проживання, що призводить до сварок та непорозумінь. Сторони не ведуть спільне господарство, не проживають разом з 2012 року, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують. Примирення та подальше збереження сім»ї є не можливим. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд позову у її відсутність, свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомляв. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі 28 квітня 2007 року уклали шлюб, який зареєстрований у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №86, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке було видано повторно 12 грудня 2013 року. Від спільного шлюбу подружжя має сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке було видане повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області 12 грудня 2013 року. Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося, оскільки мають різні погляди з приводу подружнього проживання, що призводить до сварок та непорозумінь. Сторони не ведуть спільне господарство, не проживають разом з 2012 року, шлюбно-сімейні стосунки не підтримують. Примирення та подальше збереження сім»ї є не можливим. Згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Із змісту ст.112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

30.01.2014 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS]. Посилаючись на відсутність домовленості з відповідачем з приводу порядку користування вказаною квартирою просили: 1) встановити порядок користування квартирою, виділивши їм в окреме користування ізольовану жилу кімнату площею 16.7 м2, а відповідачу виділити в окреме користування ізольовану жилу кімнату площею 12.6 м2; 2) інші приміщення квартири просили залишити в спільному користуванні сторін. Ухвалою суду від 11.02.2014 року залучено до участі в справі в якості співвідповідача співвласника спірної квартири [PERSON], оскільки вирішення заявлених вимог напряму впливає на її права та обов'язки. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник заявлені вимоги підтримали і наполягали на їх задоволенні. Позивач [PERSON] не з'явилася, при цьому надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі позов визнали повністю. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони є співвласниками квартири [ADDRESS], в рівних частинах. Квартира складається з двох ізольованих жилих кімнат площею 16.7 м2 та 12.6 м2. Загальна площа квартири складає 55.9 м2, з них житлова площа - 29.3 м2. Крім жилих приміщень квартира має коридор, кухню, ванну кімнату, туалет, вбудовану шафу та лоджію. Фактично в квартирі зареєстровані та проживають три особи, це: позивачі та відповідач [PERSON] Співвідповідач [PERSON] перебуває в шлюбі, при цьому проживає за адресою: [ADDRESS], а тому спірною квартирою не користується. Кожному із зареєстрованих співвласників припадає по 9.76 м2 жилої площі квартири [(16.7 + 12.6) : 3]. Між позивачами і відповідачем існують суперечки з приводу порядку користування квартирою. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Встановлення порядку користування спірною квартирою, як спосіб усунення перешкод в користуванні власністю, повинен здійснюватися з урахуванням приписів статті 104 ЖК Української РСР, згідно із якою член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім»ї, які проживають разом з ним, укладення окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу; та статті 63 Кодексу, згідно із якою предметом найму жилого приміщення в будинках державного і громадського жилого фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат. Враховуючи визнання відповідачами позову, і те, що встановлення запропонованого позивачами порядку користування квартирою не призведе до порушення житлових прав відповідача [PERSON] та штучного погіршення його житлових умов, даний позов підлягає задоволенню. Одночасно суд вважає необхідним додатково виділити в окреме користування відповідача лоджію, вихід на яку влаштовано з кімнати площею 12.6 м2, оскільки виходячи з конструктивних особливостей спірної квартири, спільне користування лоджією є неможливим.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

30.01.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що 30.10.2013 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано, що стверджується копією рішення Олевського районного суду Житомирської області від 30.10.2013 року. Від спільного проживання у зареєстрованому шлюбі у них народилися діти: донька [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], які знаходиться на матеріальному утриманні та вихованні позивачки, а тому вона просить суд стягнути з відповідача на її користь кошти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всього доходу на двох дітей, починаючи з дня подачі заяви до повноліття меншої дитини, тобто до [INFO], але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку Законом України «Про Державний бюджет України», так як відповідач ухиляється від їх утримання в добровільному порядку. Позивачка позов підтримала з підстав, які зазначені в позовній заяві та надала до суду письмову заяву з проханням слухати справу у її відсутність. Відповідач також надав до суду письмову заяву в якій він просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами було розірвано 30.10.2013 року, що стверджується копією рішення Олевського районного суду Житомирської області від 30.10.2013 року. Від спільного проживання у шлюбі у них народилися діти: донька [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Діти проживають разом з позивачкою і знаходяться на її матеріальному утримані та вихованні. Відповідач добровільної допомоги на утримання дітей не дає, участі у вихованні дітей не приймає. Крім того, старша донька, [PERSON], [INFO] постійно хворіє, потребує періодичного лікування, є інвалідом дитинства, що стверджується випискою з історії хвороби амбулаторного хворого. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так статтею180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В даному випадку суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від обов'язку утримувати неповнолітніх дітей, чим ставить їх у складне матеріальне становище та порушує їхнє право на достатній життєвий рівень, а тому кошти на утримання неповнолітніх дітей повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку. Крім того, у відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

30.01.2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що відповідач є батьком дитини, але допомоги на її утримання не надає, донька проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. До початку судового засідання сторони надали заяви, згідно яких позов позивачка підтримує, відповідач позов визнає, справу просять розглядати без їх участі, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Батьком дитини у свідоцтві про народження записаний відповідач. Позивачка з неповнолітньою дитиною, яка знаходяться на її утриманні, мешкають разом. Відповідач відмовляється від надання допомоги на утримання неповнолітньої дитини, що дає підстави для стягнення з нього аліментів у примусовому порядку. Ці обставини підтверджуються свідоцтвом про народження: Серія [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Сєверної селищної ради у місті Сніжному Донецької області, актовий запис № 40 від 04.08.2010 року (а.с.7), з якого вбачається, що на цей час дитині не виповнилось повні вісімнадцять років. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини, стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, наявність у нього на утриманні інших дітей або непрацездатних осіб та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачки, встановив до стягнення на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ № 3647-VI від 08.07.2011 р. «Про судовий збір» підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

30.01.2014 року позивачка звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Представник позивачки [PERSON] надав суду заяву, в якій просив суд слухати справу за його відсутності та у разі неявки відповідача просив суду постановити заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими він обгрунтовується, суду не надав, про час та місце розгляду справи Відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав: Між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб 06.06.1997 року. (а.с 3) Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано у 2005 році. Під час перебування у шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO].(а.с4). Дитина сторін мешкає з матір'ю [PERSON] (а.с.12) Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі ст.181 СК України засоби виконання батьками обов'язків по утриманню дитини визначаються батьками за згодою. З матеріалів справи вбачається, що між позивачкою і відповідачем по даній справі згоди на виконання обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини не досягнуто. У відповідності зі ст.183 Сімейного Кодексу України частина заробітної плати/доходу/ матері, батька, що буде утримуватися як аліменти, визначається судом. У відповідності зі ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача оплату судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

30.01.2014 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу(а.с.2), мотивуючи свої вимоги тим, що 14.10.2006 р. зареєстровано шлюб з відповідачкою. Спільне життя не склалось; спільне господарство не ведеться; шлюбні відносини фактично припинили своє існування з лютого 2013 р.. На добровільне розірвання шлюбу вона не згодна. Сторони в судове засідання не з'явились. Про час та місце судового розгляду повідомлені в установленому порядку. Позивач надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність; позов підтримує; проти заочного розгляду справи не заперечує; судові витрати не стягувати. Причини неявки відповідачки не відомі. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу у їх відсутність та на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що мають істотне значення. Судові витрати не стягуються, оскільки позивач просить цього не робити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

30.01.2014р. позивачка звернулась до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO] померла її мати - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у виді земельної частки (паю) та іншого майна. Протягом шести місяців позивачка до нотаріальної контори не звернулась в зв'язку з тим, що вона вважала, що спадщину прийме її брат та оформить право власності на земельну ділянку, але він в свою чергу відмовився від спадщини. Про братову відмову від прийняття спадщини позивачці стало відомо тільки після спливу шестимісячного терміну, визначеного для подання заяви до нотаріального органу на отримання свідоцтва про право на спадщину, а відтак в теперішній час не має можливості прийняти спадщину померлої через пропуск вказаного строку. Позивачка в судове засідання не з'явилась, просила розглянути дану справу за її відсутності, про що до суду подала відповідну заяву, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Ширмівська сільська рада Погребищенського району Вінницької області звернулась до Погребищенського районного суду Вінницької області з проханням розглянути дану справу без участі їхнього представника, про що повідомили телефонограмою, позовні вимоги визнали повністю, не заперечувала проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких міркувань. Ч.1 ст. 61 ЦК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що позивачка є спадкоємцем за законом після померлої [INFO] [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження позивачки (а.с. 6). Однак не подала у встановлений законом шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, через юридичну необізнаність, що суд визнає поважною причиною пропуску строку на подання цієї заяви. Дані правовідносини регулюються ч.3 ст.1272 ЦК України, у відповідності до якої за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. Оскільки [PERSON], пропустила встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, то з метою захисту її майнових прав, необхідно визначити її додатковий строк, достатній для подання вказаної заяви до нотаріальної контори.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

30.01.2015. [PERSON] звернулася до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, які народилися у шлюбі з відповідачем, а саме на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO]. Відносини з відповідачем не склалися і тому 28 лютого 2012 року шлюб було розірвано. Позивач, посилаючись на те, що діти проживають та знаходяться на повному її утриманні, а відповідач, який являється батьком дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить ухвалити рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та в установленому законом порядку, при цьому надав відгук на позовну заяву, в якому зазначив, що він згоден по утримання аліментів у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають частковому задоволенню з слідуючих підстав. Відповідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] від 16.10.2001. [PERSON] та № [NUMBER] від 24.07.2007 [PERSON] являються сином та дочкою відповідача, та знаходяться на утриманні позивачки, згідно довідки Піщанської сільської ради Балтського району Одеської області № 262 від 28.01.2015. Вирішуючи спірні питання, суд виходить з того що за умовами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що не виконується відповідачем. Згідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, крім цього відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, у зв'язку з чим вимоги позивача щодо стягнення аліментів по утримання дітей підлягають задоволенню. Однак, не підлягає задоволенню вимога позивача щодо стягнення аліментів на дітей до 23 років у разу продовження навчання, оскільки відповідно до ст. 199 СК України аліменти в такому випадку стягуються тільки за умови продовження навчання дитиною. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

30.01.2015 Виконавчий комітет Павлоградської міської ради Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах [PERSON], [PERSON] , яким просить визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими особами, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS], оскільки не мешкають за вказаною адресою без поважних причин більше шести місяців, з 12.11.2013 . Позивач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судовому засіданні представник позивача заяву підтримав, просив задовольнити. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, до суду не з'явилися, про причини неявки не повідомили, клопотань про розгляд справи за їх відсутності чи про відкладення розгляду справи не надходило. Третя особа, орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, до суду представник не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, при вирішенні спору покладався на розсуд суду, враховуючи інтереси дитини. Суд постановив ухвалу розглянути справу за наявними матеріалами справи заочно. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість вимог позивача, перевіривши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно із довідкою Відділу по обліку комунального майна та житлової площі Павлоградської міської ради житлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Павлограда. Відповідно до довідки про реєстрацію та склад сім'ї [PERSON] зареєстровані за даною адресою. Відповідно до акту, складеного комунальним підприємством «Павлограджитлосервіс» Павлоградської міської ради, [PERSON] не мешкають у житловому приміщенні, що розташоване за адресою: [ADDRESS] без поважних причин більше шести місяців, з 12.11.2013, є лише зареєстрованими. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому суд приходить до висновку, що позивач довів неповажність відсутності [PERSON], [PERSON], [PERSON] у житловому приміщенні, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Згідно із ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

30.01.2015 позивач звернувся до суду з указаним позовом, яким просив стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] 2 339.95 грн. заборгованості за спожиті ними в квартирі [ADDRESS], послуги водопостачання та водовідведення. Вимоги мотивовані тим, що відповідачі є споживачами послуг водопостачання та водовідведення, які надаються позивачем, не сплата вказаних послуг стала причиною виникнення за період з квітня 1997 року по грудень 2014 року заборгованості на суму 2 339.95 грн. В судовому засіданні представник позивача була відсутня, надавши заяву про розгляд справи без її участі. Вимоги позову підтримала повністю, наполягаючи на їх задоволенні. Належним чином повідомлені за місцем реєстрації свого проживання відповідачі, в судове засідання не з'явились, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Врахувавши думку представника позивача, висловлену у заяві про розгляд справи за її відсутності, суд,

Outcome: approved