Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

29 жовтня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за заповітом. Вимоги мотивовані тим, що [INFO] в с. Лідине Білопільського району Сумської області померла її мати - [PERSON], яка до дня смерті була зареєстрована та постійно проживала в [ADDRESS]. За життя [PERSON] склала заповітне розпорядження, яким все своє майно заповіла дочці - [PERSON], тобто позивачу по справі. Після смерті матері відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Забудовником та власником вказаного будинку згідно записів з погосподарської книги Миколаївської селищної ради являється [PERSON] Як спадкоємець за заповітом після смерті матері [PERSON], позивач має намір прийняти спадщину. У встановлений законом термін позивач звернулась до нотаріальної контори та частково оформила свої спадкові права, прийнявши спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 серпня 2016 року. Однак, отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказаний житловий будинок і вільно розпоряджатись спадковим майном вона не може у зв'язку з тим, що на зазначене домоволодіння відсутні правовстановлюючі документи, будинок не зареєстрований в Державному реєстрі прав на нерухоме майно попереднім власником. Оскільки в інший спосіб у нотаріальному порядку позивач не може набути права на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця, вона звернулась до суду за захистом своїх спадкових прав. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після матері - [PERSON], яка померла [INFO]. Ухвалою від 30 жовтня 2018 року цивільну справу призначено до підготовчого засідання за вказаним вище позовом. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність (а. с. 93). Представник відповідача - Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області в підготовче засідання не з'явився. Селищний голова надіслав лист про розгляд справи без участі представника селищної ради, проти позову не заперечує (а. с. 43, 92). Третя особа - приватний нотаріус Білопільського районного нотаріального округу Бойко О.І. у підготовче засідання також не з'явилась. Нотаріус надіслала письмову заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 44, 87). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Стосовно визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами у порядку спадкування за заповітом, суд враховує слідуюче. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Судом встановлено, що матір'ю позивача [PERSON], [INFO] є [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 5). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON] (а. с. 6). Згідно з копією заповіту, посвідченого 08 травня 2013 року секретарем виконавчого комітету Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за № 21, [PERSON] заповіла земельну ділянку, належну їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], а також все інше своє майно дочці - [PERSON], тобто позивачу по справі (а. с. 15). [PERSON] померла [INFO] в с. Лідине Білопільського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 7). Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори Калініченко Є.Ю. 05 серпня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-38 вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON], яка померла [INFO], є її дочка - [PERSON]. Спадщина, на яку видано свідоцтво складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,2015 га, розташованої на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 14). За даними довідки Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області від 17 вересня 2018 року за № 385 [PERSON], яка померла [INFO], постійно та на день смерті проживала за адресою: [ADDRESS]. Після смерті останньої відкрилась спадщина. Заповіт від імені померлої посвідчувався виконавчим комітетом Супрунівської сільської ради 08 травня 2013 року за № 21, який не змінювався і не відмінявся. Дочка померлої, [PERSON], яка постійно з 2011 року проживала у будинку, після смерті вступила в управління спадковим майном шляхом проживання з нею, розпоряджалась предметами домашнього вжитку і особистими речами померлої, здійснила поховання, фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила (а. с. 18). Довідкою Супрунівського старостату Миколаївської селищної ради від 17 вересня 2018 року встановлено, що [PERSON] постійно та на день смерті користувалась земельними ділянками: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель (присадибні ділянки) площею 0,25 га та для ведення особистого підсобного господарства - площею 0,60 га, які розташовані на території Супрунівської селищної ради, рішення про приватизацію земельних ділянок відсутнє (а. с. 20). Згідно записів з погосподарської книги Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області, вбачається, що [PERSON], яка померла [INFO] являється забудовником та господарем будинку, який побудовано у 1969 році за адресою: [ADDRESS] (а. с. 19). На підставі рішення Супрунівської сільської ради 4 сесії 7 скликання від 18 лютого 2016 року вулиця Першотравнева в с. Лідине Білопільського району перейменована на вулицю - Травневу (а. с. 17). Відповідно до технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок [ADDRESS], виданого філіалом «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» станом на 12 жовтня 2018 року замовником на виготовлення технічної документації є [PERSON] (а. с. 8-10). Згідно довідки Філіалу Білопільської ГВД КП «Сумське МБТІ» від 12 жовтня 2018 року № 917, право власності в БТІ на житловий будинок під [ADDRESS] ні за фізичною, ні за юридичною особою не зареєстровано (а. с. 11). Відповідно до довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» № 36 від 18 жовтня 2018 року та відповідного висновку, житловий будинок та господарські будівлі за адресою: [ADDRESS], зведені з дотриманням архітектурних, санітарних та протипожежних норм і правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці і не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 12-13). Із висновку про вартість майна вбачається, що оціночна вартість об'єкту - житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 68,3 кв. м, станом на 19 жовтня 2018 року становить 62 922 грн. (а. с. 16). У роз'ясненнях, наданих у п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Зі змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданого приватним нотаріусом Білопільського районного нотаріального округу Сумської області від 24 жовтня 2018 року вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], не вдається можливим у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (а. с. 22). Згідно з п. 24 зазначеної вище постанови при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Із інформаційної довідки Білопільської районної державної нотаріальної контори вбачається, що Улянівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 46/2016 після [PERSON], яка померла [INFO] (а. с. 34). Згідно із копією спадкової справи № 46/2016 після померлої [PERSON], державною нотаріальною конторою видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованих в реєстрі за № 1-38 від 05 серпня 2016 року, № 987 від 11 вересня 2018 року на ім'я [PERSON]. Спадщина на які видані свідоцтва складається із: земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,2015 га та 1/8 частки земельної ділянки площею 4,2023 га, розташованих на території Супрунівської сільської ради Білопільського району Сумської області (а. с. 51-86). Зокрема, частиною 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56. Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст та селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, фактично записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що спадкодавець набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. Таким чином, позивач [PERSON], як спадкоємець має право на спадщину після смерті матері [PERSON], але не може оформити її, отримавши в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. За таких обставин, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом. На підставі викладеного,

Outcome: approved