Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

31.03.2015 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 11.03.1995 року відділом РАГС виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, актовий запис за №263. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити, зазначивши, що шлюб для них обох є перший. Від шлюбу мають трьох синів, два з яких неповнолітніх: [PERSON],[INFO], і [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинили з серпня 2014 року, а з грудня 2014 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вона пішла жити до своїх батьків. Діти залишилися жити разом з відповідачем, це їх вибір і вона цьому не заперечує. Строк на примирення просить не надавати, оскільки вона більше жити з відповідачем не бажає, в них різні погляди на життя, на ведення домашнього господарства, на виховання дітей. Вони зовсім різні люді і на теперішній час повністю втрачені взаємоповага, взаєморозуміння та любов один до одного. Після розірвання шлюбу бажає перейти на дошлюбне прізвище. Відповідач позов не визнав та просив суд надати їм строк на примирення, оскільки бажав зберегти сімю. Після перебігу двох місячного строку, що надавався судом на примирення подружжя, позивач наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, пояснивши суду, що дійсно зрозумів не бажання позивачки проживати разом з ним. За таких обставин вважає, що збереження їх шлюбу не можливо і він згоден на його розірвання з урахуванням того, що діти залишаються проживати разом з ним. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 11.03.1995 року відділом РАГС виконкому Одеської міської Ради народних депутатів зареєстровано шлюб між [PERSON] Імадом, [INFO], і [PERSON], [INFO], актовий запис за №263. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖД №021520 /а.с.3/. Від шлюбу подружжя [PERSON] мають трьох синів, двоє з яких є неповнолітніми, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей /а.с.4-6/. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з пояснень сторін суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини ними припиненні з серпня 2014 року, на теперішній час шлюб існує формально, тому його збереження суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст.105,110,112,113 СК України,

Outcome: approved