Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

29.12.2015 року представник позивачки [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом до ПАТ Укртелеком в особі Сумської філії ПАТ Укртелеком про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому він зазначив про те, що [PERSON], з липня 1983 року працювала у підприємствах, що були правонаступниками ВАТ Укртелеком на посадах електромеханіка та електромонтера. Позивачка має загальний стаж роботи в сфері електрозвязку більше 30 років на вказаних посадах. Так, з 1983 по 2002 роки вона працювала на посаді електромонтера, з 2002 по 2003 роки на посаді електромеханіка, з 2003 по 2007 роки на посаді електромонтера, з 2007 по 2015 роки на посаді електромеханіка. З 01.01.2015 року по 30.11.2015 року вона працювала на посаді електромонтера станційного устаткування електрозвязку 5 розряду в комбінованому центрі телекомунікації № 315 м. Суми Сумської філії ПАТ Укртелеком (далі Відповідач) . 30.11.2015 року її було звільнено з роботи у звязку із скороченням чисельності або штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується наказом № 671-к від 30.11.2015 року (копія наказу додається) . Вважає звільнення незаконним з наступних підстав. У відповідності з ч. 1, 2 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності або штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам, в сімї яких немає інших працівників з самостійним заробітком, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації, а також іншим категоріям працівників. Як можна пересвідчитися із документів про її освітній рівень, про курси підвищення кваліфікації, які вона проходила, працюючи у відповідача, а також, як показують фактичні дані, продуктивність її праці є більшою ніж продуктивність праці інших працівників, що займають аналогічні посади на підприємстві і під скорочення не потрапили. Порівняно з іншими працівниками, що працюють на аналогічних посадах у відповідача, вона має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Крім того, вона довше них працювала у відповідача, та не має інших джерел заробітку. Так, наразі вона не має інших працюючих членів сімї та є інвалідом III групи. Виходячи з цього, вона має переважне право перед іншими, право на залишення на роботі, однак при звільненні цього до уваги не взяли. Всі факти зазначені вище свідчать про недотримання відповідачем вимог чинного законодавства, що висуваються при звільнені працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до абз. 1 п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів , розглядаючи трудові спори, повязані із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У разі незаконного звільнення з роботи працівник, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Одночасно з цим повинно бути вирішене питання про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. На день предявлення позову до суду вона перебувала у вимушеному прогулі 13 робочих днів, з 01.12.2015 року по 17.12.2015 року. За цей час відповідач зобовязаний виплатити на її користь заробітну плату. Свої вимоги щодо стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу вона уточнить на день розгляду справи в суді. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Зазначені нею обставини підтверджуються доданими до заяви документами. На підставі викладеного й у відповідності з п. 1 ст. 40, ч. ч. 1, 2 ст. 42, п. 2 ч. 1 ст. 232, ч. ч. 1, 2, 5 ст. 235 КЗпП України,

Outcome: dismissed