Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

30 травня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що вони з відповідачем 24 листопада 2001 року зареєстрували шлюб в Маріупольському міському відділі РАЦС Донецького обласного управління юстиції. Від шлюбу мають доньку, [PERSON] , [INFO] . Розлад сімейного життя стався через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та втрату почуття любові та взаємоповаги. Шлюбні відносини припинені пів року тому. Вважає, що їх шлюб розпався остаточно, та примирення неможливе. Просила суд розірвати шлюб, укладений 24 листопада 2001 між нею та відповідачем [PERSON] . Позивач [PERSON] до підготовчого судового засідання не з`явилася, від якої до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Просила суд не надавати строк для примирення, оскільки збереження сім`ї вважає неможливим. Відповідач [PERSON] до суду також не з`явився, від якого до суду надійшла заява з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] , виданим Маріупольським міським відділом РАЦС Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 1024. Як вбачається з матеріалів справи, від даного шлюбу сторони мають доньку, [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено, оскільки шлюбні відносини припинені, та примирення сторони вважають неможливим. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] просила прізвище залишити без змін. Зокрема, у позовній заяві позивач не просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь судовий збір, сплачений при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved