Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

29 червня 2016 року ПАТ «Ідея банк» звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та вилучення транспортного засобу. До початку розгляду справи по суті позивач змінив предмет позову, та звернувся з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави та вилучення транспортного засобу. ПАТ «Ідея банк» свої вимоги мотивує тим, що 17.10.2011 року ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №910.11384, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 66383,855 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 15,4% згідно встановленого графіку щомісячних платежів, що є невідємним додатком до кредитного договору. Строк дії договору визначено до 17.10.2018 року. Кошти було видано на купівлю транспортного засобу ЗАЗ TF69Y0 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) Y6DTF69Y0B0273352, реєстраційний номер [NUMBER]. 23.01.2012 року, в забезпечення кредитного договору, між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір застави транспортного засобу марки ЗАЗ TF69Y0 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) Y6DTF69Y0B0273352, реєстраційний номер [NUMBER]. В подальшому [PERSON] продав заставний автомобіль, і на станом на час розгляду справи актуальним власником заставного автомобіля є [PERSON] Оскільки відповідач [PERSON] зобовязання по кредитному договору не виконує, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором кредиту у сумі 49229,05 грн. Крім того, посилаючись на те, що застава зберігає силу, якщо майно, що становить предмет застави, переходить у власність іншої особи, Банк просить звернути стягнення на предмет застави автомобіль ЗАЗ TF69Y0 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) Y6DTF69Y0B0273352, новий реєстраційний номер [NUMBER], власником якого на даний час є відповідач [PERSON] та вилучити у неї автомобіль, передавши його ПАТ «Ідея банк» та звернувши стягнення на предмет застави шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея банк» за ціною не нижчою ринкової, а також стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору (а.с.78-82). 18.01.2017 року [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до ПАТ «Ідея Банк», [PERSON], третя особа: [PERSON], про визнання права власності добросовісного набувача на транспортний засіб. Зустрічний позов обґрунтовувала тим, що вона придбала спірний транспортний засіб «ЗАЗ ЛАНОС» у громадянина [PERSON] на підставі оплатного договору від 31.10.2015 року, у формі довідки-рахунку. [PERSON] вказує, що вона є третім власником, добросовісним набувачем. [PERSON] вважає, що оскільки Банком не ставиться питання про визнання недійсним письмового договору купівлі-продажу у формі довідки-рахунку, тому відсутні підстави для порушення прав [PERSON] як добросовісного набувача та актуального власника автомобіля. На підставі викладеного, [PERSON] просить визнати за нею право особистої приватної власності на спірний транспортний засіб (а.с.104-106). В судовому засіданні представник позивача ПАТ «Ідея Банк» [PERSON] змінений позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, заперечень на позов не подавав, заяв про відкладення розгляду справи не направляв. Представники відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] судових засіданнях 23.05.2017 року, 04.07.2017 року заперечували проти задоволення позову Банку в частині звернення стягнення на предмет застави та вилучення автомобіля у [PERSON], просили відмовити в цій частині. Підтримали зустрічний позов про визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на спірний транспортний засіб. Пояснили, що [PERSON] є третім власником автомобіля, і вона є добросовісним набувачем. Вона придбала спірний автомобіль у [PERSON] на підставі оплатного договору від 31.10.2015 року, у формі довідки-рахунку. Банком не ставиться питання про визнання недійсним письмового договору купівлі-продажу у формі довідки-рахунку, а тому відсутні підстави для порушення прав [PERSON] як власника автомобіля. Третя особа [PERSON] в судові засідання не зявлявся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, пояснень чи заперечень на позов не подавав. Суд, вислухавши доводи представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.10.2011 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №910.11384 строком на 84 місяці (а.с.9-10). Відповідно до п. 1 § 1 кредитного договору, відповідачу [PERSON] було надано кредит в сумі 66383,85 грн., який складається з двох частин: фінансування купівлі автомобіля 64512,00 грн. та фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника 1871,85 грн. Кредит надано на придбання транспортного засобу марки ЗАЗ TF69Y0 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) Y6DTF69Y0B0273352. При цьому, умовами договору передбачено сплату фіксованої процентної ставки у розмірі 15,4% в рік (§ 2 Кредитного договору). ПАТ «Ідея Банк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі - видав відповідачу у відповідності до §1 Кредитного договору кредит на купівлю автомобіля у сумі 64512,00 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру №910.11384 від 19.10.2011 року (а.с.15). Як визначено п. 1 § 8 Кредитного договору, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в разі одного з таких випадків: 1) втрати чи знищення або пошкодження транспортного засобу / предмету застави; 2) передачу в наступну заставу транспортного засобу без згоди банку; 3) відчуження та іншого розпорядження транспортного засобу без згоди банку; 4) прострочення сплати чергового ануїтетного платежу чи його частини більш ніж на 30 календарних днів; 5) несвоєчасного та/або неналежного укладення договору страхування транспортного засобу; 6) у разі розірвання банком договору; 7) неподання або несвоєчасне подання документів, що підтверджують фінансовий стан позичальника; 8) порушення позичальником будь-яких інших умов Договору та в інших випадках, передбачених законодавством (а.с.9). Відповідач [PERSON] взяті на себе за договором зобовязання не виконав, тому станом на 26 травня 2016 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 49229,05 грн., з яких: основний борг 31117,93 грн., прострочений борг 10906,59 грн., прострочені проценти 7045,39 грн., строкові проценти 159,14 грн. (а.с.29). Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. ст. \~526,\~527,\~530 ЦК України,\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. \~ Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі вказаних норм закону, враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконував свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним між сторонами, суд приходить до висновку, що право позивача ПАТ «Ідея Банк» порушене і підлягає захисту, вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором та іншими документами, які містяться в матеріалах даної цивільної справи, а тому є підстави для задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 49229,05 грн. Крім того, судом встановлено, що в забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] 23.01.2012 року було укладено договір застави транспортного засобу. Предметом вказаного договору став автомобіль ЗАЗ TF69Y0 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) Y6DTF69Y0B0273352, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований ВРЕД ДАІ з обслуговування м. Суми, Сумського, Краснопільського, Білопільського районів підпорядкований УМВС 15.10.2011 року, що належить заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК, номер 021876, виданого ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Суми, Сумського,Білопільського, Краснопільського районів (а.с.16-17). З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вбачається, що на підставі договору застави майнових прав ПАТ «Ідея Банк» накладено обтяження на автомобіль марки ЗАЗ TF69Y0 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) Y6DTF69Y0B0273352, реєстраційний номер [NUMBER], легковий седан-В, колір сірий, САК 021876, 2011 року випуску (а.с.22-23). Судом встановлено, що 03.11.2015 року спірний автомобіль зареєстровано за [PERSON] на підставі довідки-рахунку №909204 від 31.10.2015 року, виданої ТОВ «Авторада» (а.с. 68, 109-110). Також судом встановлено, що до цього спірний автомобіль був зареєстрований за [PERSON] у червні 2013 року (а.с.111). Порядок реєстрації та перереєстрації транспортних засобів визначений Постановою КМ України від 7 вересня 1998 р. N 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». Відповідно до п. 41 вказаної Постанови КМУ, забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту. Забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, що придбані у розстрочку без надання відповідних документів про остаточний розрахунок. Застава є способом забезпечення зобовязань, у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (ст. 572 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про заставу»). Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У частинах 1 та 2 ст. 590 ЦК України зазначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно зі статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Звертаючись до суду з позовом, Банк вказав, що позичальник не виконує зобовязання за кредитним договором у встановлені строки, у звязку з чим сума основного боргу за кредитом становить 31117,93 грн., сума простроченого боргу за кредитом становить 10906,59 грн., а прострочених процентів 7045,39 грн., вказані доводи не спростовані відповідачем. Таким чином, у звязку з тим, що позичальником порушено обовязок з повернення кредиту частинами, тому вимоги банку про звернення стягнення на предмет застави є обґрунтованими. Встановлена судом обставина перереєстрації транспортного засобу на інших осіб не є перешкодою для задоволення вимог банку за рахунок застави. Так, відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи; застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. Відповідно до п. 2 п. 1 § 2 Договору застави (а.с.16), наступні застави, відчуження, заміна, обтяження предмету застави будь-якими зобовязаннями (оренда, лізинг, найм, безоплатне користування, спільна діяльність тощо), передача права користування ТЗ третім особам, переміщення ТЗ за межі території України здійснюється заставодавцем тільки за письмовою згодою заставодержателя. Судом встановлено, що ПАТ «Ідея Банк» не давав письмову згоду на відчуження рухомого майна, що перебуває в заставі (автомобіля) ні основному боржнику [PERSON], ні іншим особам. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Судом встановлено, що на час другої перереєстрації автомобіля за покупцем [PERSON] та час третьої перереєстрації автомобіля за покупцем [PERSON] спірний автомобіль ЗАЗ TF69Y0 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) Y6DTF69Y0B0273352 весь час перебував у заставі Банку та був внесений в Державний реєстр обтяжень рухомого майна з 14.02.2012 року (а.с.22-23). Таким чином, зміна власника заставного транспортного засобу, відносно якого зареєстроване обтяження, не є перешкодою для задоволення за рахунок цього майна вимог банку у випадку порушення заставодавцем своїх кредитних зобовязань. У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, розяснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки/застави покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки/застави у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки/застави не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня. Крім того, суд звертає увагу, що п. 1 п. 1 § 2 Договору застави передбачено, що у разі невиконання заставодавцем зобовязань за кредитним договором Заставодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмету застави переважно перед іншими кредиторами (на праві вищого пріоритету) (а.с.16). П. 1 § 3 Договору застави також передбачено, що заставодержатель має право вилучити предмет застави, разом з документами та ключами до нього, в заставодавця та/або в третіх осіб, де б та в кого б він не знаходився, й передати його на зберігання на майданчик заставодержателя або сторонньої організації (особи) зберігача, у разі настання будь якої з обставин, передбачених п. 1 § 5 договору (а.с.16). З огляду на викладене, позовні вимоги Банку в частині звернення стягнення на автомобіль ЗАЗ, моделі ТF69У0 ЗНГ, який належить [PERSON] шляхом продажу автомобіля в рахунок погашення кредитних зобовязань, та вилучення вказаного автомобіля у [PERSON] - підлягають задоволенню. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15. Стосовно зустрічного позову, то суд приходить до висновку, що вказаний позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Як вже було зазначено судом вище, на час відчуження автомобіля при другій перереєстрації автомобіля за покупцем [PERSON] та при третій перереєстрації автомобіля за покупцем [PERSON] спірний автомобіль ЗАЗ TF69Y0 ЗНГ, 2011 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) Y6DTF69Y0B0273352 весь час перебував у заставі Банку та був внесений в Державний реєстр обтяжень рухомого майна з 14.02.2012 року (а.с.22-23). Враховуючи викладене, ні [PERSON], який придбав автомобіль у [PERSON], ні [PERSON], яка в подальшому придбала автомобіль у [PERSON] не можуть вважатися добросовісними набувачами за статтею 388 Цивільного кодексу України, оскільки на час відчуження автомобіля боржником [PERSON], який не мав права його відчужувати, та на час відчуження автомобіля третьою особою [PERSON], який також не мав права його відчужувати в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містилися відомості про обтяження цього автомобіля. Стосовно заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності (а.с.148), то суд вважає, що в даному випадку позовна давність не пропущена, виходячи з наступного. Як вбачається з кредитного договору, він був укладений 17.10.2011 року строком на 84 місяці, тобто до 17.10.2018 року (а.с.9). Відповідно до п. 2 § 6 Договору застави, договір застави діє до повного виконання Сторонами зобовязань за кредитним договором (а.с.17). Як вбачається з матеріалів справи, зобовязання за кредитним договором відповідачем [PERSON] не були виконані, в звязку з чим виникла заборгованість, і звязку з чим у Банка виникло право вимагати дострокового погашення всієї суми заборгованості, що залишилася. Згідно виписки по рахунку боржника [PERSON], останнє погашення кредитно заборгованості боржником відбулось 04.08.2015 року (а.с.26-28), після чого настало прострочення зобовязання, і у Банка виникло право звернутися з позовом про стягнення заборгованості. Станом на момент звернення Банка до суду з позовом 29 червня 2016 року (тобто через 10 місяців після виникнення права на таке звернення), Банк не пропустив ні загальний трирічний строк позовної давності, на спеціальний річний строк позовної давності. Тому суд вважає, що в даному випадку позовна давність позивачем не пропущена і відсутні підстави для застосування наслідків пропуску позовної давності, а тому заява представника відповідача про застосування позовної давності є необґрунтованою. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України, в звязку з задоволенням первісних позовних вимог, \~з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Ідея Банк» необхідно стягнути в дольовому порядку в рівних частках понесений позивачем судовий збір у сумі 1378 грн., тобто по 689 грн. з кожного відповідача.

Outcome: approved