Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

30 листопада 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 07 листопада 2007 року між [PERSON] та Банком був укладений кредитний договір № 009-18027-071107, за умовами якого відповідачці було відкрито картковий рахунок [NUMBER] в гривні та надано кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної Кредитної лінії. Відповідно до договору банк відкриває держателю кредитну лінію на загальну суму 30 000 гривен та на день укладення кредитного договору встановлює ліміт Кредитної лінії на Рахунку в сумі 3 000 гривен. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту Кредитної лінії в межах Кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку додаткова угода не складається. Відповідно до кредитного договору кредитні кошти та власні кошти Держателя використовуються для розрахунків за товари чи послуги, які придбані Держателем у суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання Держателем своїх зобов'язань перед банком за договором, та вчинення інших операцій передбачених договором. Моментом надання банком держателю кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів за умови відсутності на рахунку власних коштів держателя. У відповідності до договору, держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки передбачені правилами, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітній місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітній місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом. Також відповідно до договору держатель доручає банку здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку в рахунок погашення сум заборгованості, яка виникає за кредитним договором. Позивач зазначає, що відповідачка [PERSON] порушила свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості. Позивач також зазначає, що відповідачка повідомлялась про виникнення заборгованості за кредитним договором, однак не погасила її. Зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Вказує, що станом на 22 жовтня 2013 року за відповідачем [PERSON] рахується заборгованість по кредитному договору на загальну суму 1455 грн. 92 коп., що складається: тіло кредиту: 0,00 гривен, прострочене тіло кредиту: 1081,52 гривен., заборгованість за відсотками 0,00 гривен, заборгованість за комісіями: 374,40 гривен, і вказану суму ПАТ «Дельта Банк» просить стягнути з відповідачки. В судові засідання представник позивача ПАТ «Дельта Банк» не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] проти позову заперечувала. При цьому пояснила, що останній раз знімала готівку з картки 15.10.2008 року. Після цього вона 30.06.2009 року внесла на картковий рахунок 1000 грн., а потім 24 лютого 2010 року вона внесла останній платіж по картковому рахунку на суму 2000 грн., після чого працівник ПАТ «Дельта Банк» повідомила їй, що заборгованості по даному кредитному договору у [PERSON] немає, картковий рахунок закрито, і при ній знищила (розрізала) картку. Після цього відповідачка не отримувала нову картку, не знімала готівки і взагалі не користувалась картковим рахунком, вважаючи, що вона повністю виконала зобов'язання перед Банком. Нових договорів з Банком вона не укладала, будь-яких повідомлень (письмових, телефонних, тощо) з Банку, що стосуються кредитного договору, вона не отримувала. Протягом більше ніж трьох років (з лютого 2010 року) їй не приходило жодних повідомлень з ПАТ «Дельта Банк» щодо наявності будь-якої заборгованості по кредиту перед Банком. Про наявність нібито заборгованості вона дізналась після отримання копії позовної заяви. Відповідачка вважає, що Банк зобов'язаний був повідомити її про те, що їй продовжує нараховуватись заборгованість, і вважає, що Банком пропущено трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення боргу, та подала письмову заяву про застосування позовної давності до вимог Банку. З вказаних підстав просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 листопада 2007 року між [PERSON] та Банком був укладений кредитний договір № 009-18027-071107, за умовами якого відповідачці було відкрито картковий рахунок [NUMBER] в гривні та надано кредит шляхом відкриття відновлюваної Кредитної лінії, за умовами якого Банк відкрив відповідачці кредитну лінію на загальну суму 30 000 гривен з лімітом кредитної лінії на рахунку в сумі 3000 гривен (а.с.5-6) Відповідно до умов кредитного договору (п.3.6), держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені правилами, здійснювати погашення заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітній місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та /або Овердрафтом за попередній звітній місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією та/або Овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом. Згідно розрахунку заборгованості за кредитною лінією, наданого банком, тіло кредиту становить 0,00 грн., прострочене тіло кредиту становить 1081,52 грн., заборгованість за відсотками становить 0,00 грн., заборгованість за комісіями становить 374,40 грн. (а.с.12-13). Заборгованість нараховувалась Банком з 01.04.2010 року по 22.10.2013 року(а.с.12-13). Як вбачається з розрахунку, останнє зняття готівки за карткою відбулось 17 жовтня 2008 року, а останні платежі на рахунок були здійснені 30.06.2009 року в сумі 1000 грн., та 24.02.2010 року в сумі 2000 грн. (а.с.12). Як вбачається з розрахунку, загальна сума знятої з рахунку готівки складає 2 690 грн., а загальна сума внесених відповідачкою платежів на погашення кредиту, відсотків, комісії та пені складає 7 240 грн. (а.с.12). В судовому засіданні відповідачка [PERSON] надала документи, які підтверджують зміну її прізвища з [PERSON] на Сафонова після укладення шлюбу (а.с.42-43). Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, і якщо договором встановлений обов'язок повернути позику частинами, то в разі прострочення чергової частини банк вправі вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Як вбачається із змісту вказаних норм і самого договору, кредитний договір за своєю природою є договором про надання споживчого кредиту, тому дані правовідносини регулюються положеннями ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з роз'яснень п. 31 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, правила п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняють кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, то положення пункту 7 частини 13 статті 11 закону України «Про захист прав споживачів» застосовуються й до додаткових вимог банку. З пункту 3.6 Договору вбачається, що держатель картки зобов'язаний щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу (ОМП), складові якого зазначаються в Тарифах. Відповідно до п. 3.12 Договору, Банк щомісячно до 5-го числа місяця, наступного за звітним, формує Виписки, в якій відображають рух коштів на рахунку держателя за звітний період. Надання держателю Виписок здійснюється в один із наступних способів: 1) в паперовій формі в приміщенні Банку на вимогу держателя, 2) в паперовій формі шляхом доставки Виписки за місцем проживання Держателя за допомогою засобів поштового зв'язку; 3) в електронній формі - на електронну адресу Держателя. Конкретний спосіб передачі Виписок Держателю обирається Держателем самостійно та зазначається ним в анкеті Держателя. Пункт 1.3 Договору передбачає, що інформація щодо зміни Кредитного ліміту та строків уведення в дію зазначаються в щомісячній виписці та/або текстовим повідомленням в електронному вигляді на номер мобільного телефону. Як вбачається з анкети позичальника (а.с.8), форма отримання виписки по рахунку не зазначена. Як пояснила суду відповідачка, з лютого 2010 року по грудень 2013 року будь-яких повідомлень (поштою, мобільним телефоном, текстовими повідомленнями) про наявність боргу на її адресу з Банку не надходили. Банком також не надано суду підтверджень того, що відповідачці повідомлялось про наявність у неї заборгованості за кредитним договором протягом з квітня 2010 року по жовтень 2013 року. У тарифах на обслуговування платіжних карток, тарифний пакет «Visa Класичний», а також у Правилах надання банківських послуг фізичним особам за поточними рахунками з використанням платіжної картки у національній та іноземній валюті (п. 5.2.2) зазначено, що клієнт зобов'язаний щомісячно до 15 числа місяця, що слідує за місяцем виникнення заборгованості, сплачувати обов'язковий мінімальний платіж, складові якого визначаються у Тарифах. Сума ОМП, що підлягає погашенню, вказується у Виписці. Відповідно до п. 5.2.4 вказаних Правил, у випадку частково/повного непогашення суми ОМП в термін, визначений у п. 5.2.2 цих Правил, заборгованість, що виникла на Рахунку важаться, простроченою з наступного дня після настання строку платежу та на неї нараховуються штрафні санкції. Враховуючи вищевикладені положення, суд вважає, що право банку на отримання від відповідача передбачених договором сум було порушене 16 травня 2010 року, так як заборгованість виникла у квітні 2010 року, і саме з цієї дати починається сплив трирічної позовної давності, протягом якої банк міг захистити своє порушене право у судовому порядку шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] пояснювала, що вважала договір припиненим у лютому 2010 року, після того як вона здійснила 24.02.2010 року останній платіж по кредиту у сумі 2000 грн. на рахунок, і працівник банку при ній знищила (порізала) кредитну картку, повідомивши про припинення кредитного договору, однак при цьому відповідачка не надала суду доказів свого письмового звернення до Банку із письмовою заявою про припинення кредитного договору. Відповідно до п. 1.4 Договору, кредитування рахунку в межах Кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої на умовах, погоджених Сторонами у цьому договорі, та не потребує підписання додаткових угод. Однак, хоча відповідачка і не зверталася із заявою до Банку про припинення кредитного договору, суд вважає, що укладений сторонами 07 листопада 2007 року кредитний договір № 009-18027-071107 не був продовжений у листопаді 2010 року, оскільки Банк не надав суду доказів, що для подальшого користування кредитом для клієнтки [PERSON] була випущена нова платіжна картка і що вона цю нову картку отримала. Крім того, Банком також не надано суду доказів щодо відмови Банком у випуску картки, відмови у продовженні строку її дії, або ж щодо зупинення дії картки або її вилучення. Також суд вважає, що Банком не дотримано п. 7.3.2 Правил надання банківських послуг фізичним особам за поточними рахунками з використанням платіжної картки у національній та іноземній валюті, яким встановлено обов'язок Банка інформувати Клієнта про стан рахунку, можливі зміни Тарифів у порядку встановленому цими Правилами та Договором. Частиною 1 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Однак, як вбачається з матеріалів справи, пояснень відповідачки та розрахунку заборгованості, наданого Банком, з березня 2010 року відповідачкою не вчинялось жодних дій, які б свідчили про визнання нею боргу. За вказаних обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачу у задоволенні його позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності. На підставі ст.ст. 257, 264, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed