Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

30 січня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати недійсними та скасувати державні акти на право приватної власності на землю та визнати за нею право на земельні частки (пай), посилаючись на наступні обставини. За життя її батьки [PERSON] та [PERSON] на підставі договорів дарування від 13. 07.2000 р. подарували їй належне кожному з них право на земельну частку (пай) в розмірі 3,93 в умовних кадастрових гектарах із земель агрофірми «Шагани» с.Приморське Татарбунарського ра- йону Одеської області, згідно сертифікатів на право на земельну частку (пай), відповідно, серії ОД № 017058 та серії ОД № 017059 від 16.08.1996 р., виданих на ім`я [PERSON] та [PERSON] . Після відчуження на її користь права на зазначені частки (пай) у її батьків залишились на ру- ках оригінали сертифікатів та через рік вони на підставі зазначених сертифікатів (які вже були від- чужені) отримали державні акти. [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого залишились дві земельні ділянки площею 0,31 га та 3,62 га, загальною площею 3,93 га, згідно де- ржавного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 079675, виданого Примор- ською сільською радою 15.04.2002 р. на його ім`я на підставі рішення ХІІ сесії ХХІІІ скликання Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 104-ХХІІІ від 23.02. 2001 р. Зазначені земельні ділянки фактично прийняла у спадщину її мати [PERSON] , яка померла [INFO] та після смерті якої залишились дві земельні ділянки площею 0,31 га та 3,62 га, загальною площею 3,93 га, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 079676, виданого Приморською сільською радою 15.04.2002 р. на її ім`я на підставі рі- шення ХІІ сесії ХХІІІ скликання Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 104-ХХІІІ від 23.02.2001 р. Про отримання батьками державних актів на відчужене на її користь право на земельні частки вона дізналась після смерті матері. Вирішивши успадкувати зга- дані земельні ділянки, вона звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного про- живання з матір`ю на час відкриття спадщини, і рішенням Татарбунарського районного суду Оде- ської області від 18.07.2018 р. її заяву було задоволено. Після цього вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але виявилось, що мати вчинила заповіт від 03.03.2011 р., яким заповіла все належне їй майно [PERSON] , відповідачу у справі. Оскільки її право оспорюєть- ся [PERSON] , вона вимушена була звернутися до суду з цим позовом. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні. В обґрунтування позовних вимог в частині визнання недійсними та скасування дер- жавних актів на право приватної власності на землю посилались на архівну довідку архівного від- ділу Татарбунарської районної державної адміністрації Одеської області № 26 від 29.01.2020 р., з якої слідує, що рішення ХІІ сесії ХХІІІ скликання Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 104-ХХІІІ від 23.02.2001 р. не існує взагалі, оскільки ХІІ сесії ХХІІІ скликання Приморської сільської ради відбулася 15.11.2000 р., рішення, які були прийняті прону- меровані з № 74 по № 82 включно. Наступна ХІІІ сесія ХХІІІ скликання відбулась 23.02.2001 р., можливо, на ній було прийнято рішення № 104-ХХІІІ, та архівний відділ не може це стверджу- вати. Відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали, вважаючи їх необґрун- тованими та такими, що не підлягають задоволенню. Представник Приморської сільська рада у судове засідання не з`явився. Після пояснень сторін та їх представників, дослідження матеріалів цивільної справи, суд вида- лився до нарадчої кімнати. Під час ухвалення судового рішення у суду виникла потреба заслухати пояснення представника Приморської сільської ради з метою з`ясування певних обставин справи, зокрема, уточнення дати ухвалення сесією Приморської сільської ради рішення, на підставі якого батькам позивача [PERSON] та [PERSON] було передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 3,93 га кожна (в державних актах зазначається рішення ХІІ сесії ХХІІІ скликання Примор- ської сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 104-ХХІІІ від 23.02.2001 р.). У зв`язку з чим ухвалою суду від 25 серпня поточного року було поновлено судовий розгляд у даному провадженні. Ухвалою суду від 11.01.2021 р. за клопотанням представника позивача та у зв`язку з реорганіза- цією Приморської сільської ради в Приморський старостинський округ Лиманської сільської ради Татарбунарського району Одеської області було замінено неналежного відповідача на належного - Лиманську сільську раду. У черговий раз справу було призначено до судового розгляду на 29 жовтня поточного року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив спра- ву розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Лиманська сільська рада (відповідач І) у судове засідання свого представника не направила, про причини неявки представника не повідомила, заяв та клопотань не надала. Представник відповідача 2 також у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій про сив відмовити у позові з урахуванням його позиції, викладеної у відзиві на позов. Згідно зазначе- ної позиції, при укладенні обох договорів дарування позивачу не передавались її батьками серти- фікати на право на земельну частку (пай), які є невід`ємною частиною договору, самі договори не пройшли обов`язкову реєстрацію, зміни до записів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на зе- мельну частку (пай) не вносилися, тому ці договори є неукладеними і не можуть створювати пра- вових наслідків для обох сторін. А оскільки позивач не набувала права на земельні частки (пай), то видачею оспорюваних державних актів на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 079675 та серії ІV-ОД № 079676, виданих відповідно на ім`я [PERSON] та [PERSON] , не порушено прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивача. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про роз- гляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звуко- записувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, не здій- снюється. В силу ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають до- казуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добро- вільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по су- ті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов підлягає ча- стковому задоволенню, виходячи з наступного. З копій: паспорту, виданого 02.01.2019 р. органом 5146, свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.4, 5) вбачається, що позивач народилася [INFO] в с.Приморське Татарбунарсь- кого району Одеської області, її батьками вказані - [PERSON] та [PERSON] . Копіями: витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтве- рдження дошлюбного прізвища та свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.6, 7) підтверджується, що відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управ- ління юстиції Дніпропетровської області між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 42 від 13.05.1989 р., після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] ». Шлюб між подружжям розірвано, актовий запис № 79 від 29.07.2010 р., позивачу зали- шено шлюбне прізвище « [PERSON] ». Як слідує з копій договорів дарування серії АВМ №№ 157118, 157119, укладених 13.07.2000 р. (а.с.10, 11), [PERSON] та [PERSON] подарували [PERSON] належне їм право на зе- мельні частки (пай) розміром 3,93 в умовних кадастрових гектарах кожна, посвідчені сертифіката- ми серії ОД №№ 017059, 017058. Згідно копій державних актів на право власності на земельні ділянки серії ІV-ОД № 079676 та серії ІV-ОД № 079675, виданих Приморською сільською радою 15.04.2002 р. (а.с.13, 14), [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення ХІІ сесії ХХІІІ скликання Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 104-ХХІІІ від 23.02.2001 р. передано у приват- ну власність земельні ділянки площею 3,93 га кожна, розташовані на території Приморської сіль- ської ради, масив [ADDRESS], ділянки [ADDRESS] , цільове призна- чення яких - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.8) підтверджується, що [PERSON] помер [INFO] в с.Приморське Татарбунарського району Одеської області. Як слідує з заповіту від 03.03.2011 р., посвідченого секретарем Приморської сільської ради Тка- ченко С.С. (копія на а.с.12), [PERSON] заповіла [PERSON] , [INFO], все своє май- но, яке належало їй на день смерті. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9), [PERSON] помер- ла [INFO] в с.Приморське Татарбунарського району Одеської області. Як встановлено судом, державні акти на право власності на земельні ділянки серії ІV-ОД № 079676 та серії ІV-ОД № 079675 були видані [PERSON] та [PERSON] Приморською сільською радою 15.04.2002 р. З зазначених державних актів слідує, на підставі рішення ХІІ сесії ХХІІІ скликання Приморської сільської ради Татарбунарського району Одеської області № 104- ХХІІІ від 23.02.2001 р. батькам позивача було передано у приватну власність земельні ділянки пло щею 3,93 га кожна, розташовані на території Приморської сільської ради. Але як видно з архівної довідки архівного відділу Татарбунарської райдержадміністрації Оде- ської області № 26 від 29.01.2020 р. (а.с.19), що рішення ХІІ сесії ХХІІІ скликання Приморської сі- льської ради Татарбнарського району Одеської області № 104-ХХІІІ від 23.02.2001 р. не існує вза- галі, оскільки ХІІ сесії ХХІІІ скликання Приморської сільської ради відбулася 15.11.2000 р., ріше- ння, які були прийняті пронумеровані з № 74 по № 82 включно. Наступна ХІІІ сесія ХХІІІ склика- ння відбулась 23.02.2001 р. Таким чином, рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого [PERSON] та [PERSON] нібито було передано у приватну власність спірні земельні ділянки, взагалі не іс- нує. Тобто, рішення про передачу батькам позивача у приватну власність зазначених земельних ді- лянок Приморською сільською радою не ухвалювалось і така передача має бути визнана безпід- ставною, а державні акти на право власності на земельні ділянки серії ІV-ОД № 079676 та серії ІV-ОД № 079675 - недійсними. Тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується вимог про визнання за позивачем права на земельні частки (пай), то суд прий- шов до наступного висновку. У відповідності до ст.ст.227, 243, 244 ЦК України Української РСР (в редакції Закону від 18.07. 1963 р.), який був чинним на час укладення договорів дарування, за договором дарування одна сто рона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладе- ним з моменту передачі майна обдарованому. Договір дарування повинен бути нотаріально посві- дчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно п.3 Указу Президента України від 10.11.1994 р. № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. За змістом п.2 чинного на час укладення зазначених договорів дарування Указу Президента Ук- раїни від 21.04.1998 р. № 332/98 «Про захист прав власників земельних часток (паїв)», договори ку півлі-продажу, дарування, міни права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, після нотаріального посвідчення підлягають реєстрації районною державною адміністрацією за місце- знаходженням колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського коопе- ративу, сільськогоподарського акціонерного товариства з внесенням відповідних змін до записів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Як передбачено п.п.4.1, 4.2 згаданих договорів дарування, невід`ємною частиною договору є се- ртифікат на право на земельну частку (пай). Даний договір після нотаріального посвідчення підля- гає реєстрації в Татарбунарській райдержадміністрації з внесенням відповідних змін до запису у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Але як слідує з позовної заяви та матеріалів справи, при укладенні 13.07.2000 р. договорів дару- вання права на земельні частки (пай), посвідчені сертифікатом, позивачу її батьками не передава- лись сертифікати на право на земельні частки (пай). Також договори дарування від 13.07.2000 р., які були посвідчені нотаріально, не пройшли обо- в`язкової реєстрації у Татарбунарській райдержадміністрації Одеської області з внесенням відпові- дних змін до записів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Виходячи з наведеного, суд прийшов до висновку про те, що оскільки при укладенні зазначе- них договорів дарування позивачу дарувателями не передавались сертифікати на право на земель- ну частку (пай), які є невід`ємною частиною договорів, самі договори не пройшли обов`язкової ре- єстрації, зміни до записів у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) не вно силися, то ці договори не є укладеними і не можуть створювати правових наслідків для обох сто- рін. А тому відсутні правові підстави для визнання за позивачем права на земельні частки (пай), на- лежні її батькам [PERSON] та [PERSON] . Крім того, з відповідачів, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню сплачений позива- чем судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1681,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial