Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

29.11.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Легал» (далі - ТОВ «Легал») про визнання недійсним ваучера. Свої вимоги мотивувала тим, що в процесі розгляду іншої цивільної справи (№ 461/5940/16-ц) позивачці стало відомо, що 15.01.2016 року ТОВ «Легал» був виписаний туристичний ваучер серії АА № 005255 реєстраційний номер VA.ЛВ.10-00001255 на ім'я [PERSON]. Крім того, представники відповідача стверджують, що таким чином між ними був укладений договір на туристичне обслуговування. Однак, як зазначає позивачка, договір між нею та ТОВ «Легал» не укладався, а туристичні послуги не замовлялися. Наводячи у позові вищезазначені обставини, [PERSON] вважає ваучер серії АА № 005255 реєстраційний номер VA.ЛВ.10-00001255 від 15.01.2016 року недійсним з тих підстав, що його форма та заповнення не відповідають вимогам ст. 23 Закону України «Про туризм», нормам Інструкції про порядок оформлення ваучера на надання туристичних послуг та його використання, а також як форма договору не відповідаю волевиявленню позивачки. Просить суд визнати ваучер недійсним. Представник позивачки в судовому засідання позов підтримав та просив задовольнити. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача ТОВ «Легал» під час розгляду справи заперечив проти задоволення позовних вимог. Надав письмові заперечення, де зазначив, що 15.01.2016 року між ТОВ «Легал» та [PERSON] був укладений договір на туристичне обслуговування (Київ - Маямі - Київ). Вказаний договір був оформлений у формі ваучера. В ході виконання договору відповідачем було здійснення оформлення на отримання позивачем неіміграційної візи до США, заброньовано та оплачено авіаційні квитки Київ-Париж-Маямі, заброньовано проживання в готелі. Крім того, представник відповідача вважає, що форма ваучера відповідає вимогам законодавства. У зв'язку з тим, що перший організований тур у січні 2016 року не був реалізований позивачем через сімейні обставини, ТОВ «Легал» організував наступний тур на лютий 2016 року. Після цього Позивач фактично скористалася послугами ТОВ «Легал», вилетіла на територію США. При дослідженні матеріалів справи, судом фактично встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «Легал» було укладено договір на туристичне обслуговування шляхом видання ваучера серія АА № 005255 від 15.01.2016 року реєстраційний номер VA.ЛВ. 10-00001255 на ім'я [PERSON], паспорт [NUMBER], вид туристичних послуг Київ - Маямі - Київ) (а.с.8). Також, в матеріалах справи наявні докази фактичного надання ТОВ «Легал» туристичних послуг [PERSON], а саме: лист про підтвердження бронювання готелю «Conrad Miami», авіаквитки сполученням Київ - Париж, Париж - Маямі (та у зворотному напрямку). Згідно зі ст.1 Закону України «Про туризм» наведено визначення, що туристичний продукт - попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов'язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об'єктів культури,відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього Закону учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність. Статтею 20 Закону передбачено, що за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов'язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов'язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Нормами частини ч. 4 ст. 20 Закону України «Про туризм» визначені істотні умови договору на туристичне обслуговування. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. За приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Частиною 3 ст. 20 Закону України «Про туризм» передбачено укладання договору на туристичне обслуговування в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, на які посилається позивач, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6ст. 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Судом встановлено, що в оскаржуваному ваучері серії АА № 005255 реєстраційний номер VA.ЛВ.10-00001255 від 15.01.2016 року зазначено «вид туристичних послуг»: Київ - Маямі - Київ, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 205 ЦК України щодо засвідчення волі сторін до настання правових наслідків. ТОВ «Легал» були надані [PERSON] туристичні послуги, що зокрема підтверджуються документами: листом про бронювання готелю «Conrad Miami», авіаквитки сполученням Київ - Париж, Париж - Маямі (та у зворотному напрямку). У зв'язку з тим, що позивач не скористалася квитками та туром 15.01.2016 року, ТОВ «Легал» 16.02.2016 року оплатив ТОВ «Авіасвіт-Львів» суму 30037,00 грн. за рахунком-фактурою № СФ-0147 за надання авіаквитків Львів - Чикаго - Відень - Львів. [PERSON] були надані авіаквитки на виліт 05.07.2016 року з м. Львів до Мюнхена, далі - Чикаго, та у зворотному напрямку. Факт перебування на території США [PERSON] підтверджується засвідченою стенограмою свідчень [PERSON] офіцеру Міністерства внутрішньої безпеки США 05.07.2016 року в аеропорті Чикаго О'хара. Тобто, у даному випадку, правочин укладений між сторонами відповідає діючому законодавству, а саме зміст правочину не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. [PERSON] мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення її було вільним, правочин вчинявся у формі, встановленій законом, та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Враховуючи наведе, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України наявність правових підстав, з якими закон пов'язує недійсність договору - ваучера про надання туристичних послуг. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову, судом не вирішується питання розподілу судових витрат, зокрема сплаченого позивачем судового збору.

Outcome: dismissed