Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

29.08.2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) про стягнення боргу за зобов'язанням ( а.с. 2-4). В обґрунтування позову позивач зазначає, що наприкінці вересня 2006 року він звернувся до свого знайомого відповідача 1, та попросив допомогти йому з продажем частини його магазину. Через декілька днів відповідач 1 повідомив йому, що відповідач 2 хоче купити частину магазину, але у нього немає можливості сплатити одразу всю суму за магазин та запропонував йому продати магазин у розстрочку, на що позивач погодився. 29.09.2006 року позивач уклав з відповідачем 2 договір купівлі - продажу 1/2 частини магазину, розташованого по [ADDRESS] договір було посвідчено Промисловою товарною біржею у м. Павлограді Дніпропетровської області. В рахунок виконання умов договору позивачем було передано відповідачу 2 ключі від приміщення 1/2 частини магазину. Того ж дня відповідачі написали позивачу розписку, в якій відповідач 2 зобов'язався виплатити позивачу всю суму заборгованості за магазин в строк до 29.09.2013 року, а відповідач 1 виступив поручителем по даному зобов'язанню і в разі його невиконання зобов'язався виплати всю суму заборгованості за відповідача 2. Посилаючись на ст.ст. 204, 207, 541, 543, 546, 553, 554, 611, 612, 625, 629, 638, 692 ЦК України позивач просив стягнути солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 на свою користь суму боргу за договором купівлі - продажу в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн., та понесені ним судові витрати. 22.09.2016 року відповідач 2 звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача, [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Першотравенська міська рада Дніпропетровської області, про визнання права власності (а.с. 33-37), посилаючись на те, що у вересні 2006 року відповідач 2 домовився з позивачем та [PERSON] про купівлю - продаж магазину, розташованого по [ADDRESS] 29.09.2006 року відповідач 2 уклав договір купівлі - продажу № П-09/02-П з [PERSON] 1/2 частини магазину, згідно специфікації на товар 1/2 частина площею 43,2 кв.м магазина загальною площею 86,2 кв. м, розташованого по [ADDRESS], договір було посвідчено Промисловою товарною біржею у м. Павлограді Дніпропетровської області. З [PERSON] відповідач 2 розрахувався повністю сплативши їй 20000 грн., що можуть підтвердити свідки. Також 29.09.2006 року відповідач 2 уклав договір купівлі - продажу № П-09/01-П з позивачем 1/2 частини магазину, згідно специфікації на товар 1/2 частина площею 43,2 кв. м. магазина загальною площею 86,2 кв. м., розташованого по [ADDRESS], договір було посвідчено Промисловою товарною біржею у м. Павлограді Дніпропетровської області. 1/2 частина магазину не була належним чином здана в експлуатацію після завершення її будівництва, що не давало можливості відповідачу 2 оформити належним чином право власності на придбане майно. Оскільки позивач не здав в експлуатацію 1/2 частину магазину та не виготовив правовстановлюючі документи, то вони з ним домовилися про те, що він доробить їх, що дасть потім можливість зробити відповідачу 2 правовстановлюючі документи на своє ім'я на весь магазин. Відповідач 2 зобов'язався виплатити позивачу всю суму заборгованості 20000 грн. за його 1/2 частину магазину в строк до 29.09.2013 року, а відповідач 1 виступив поручителем по даному зобов'язанню і в разі не виконання ним зобов'язань, зобов'язався виплати всю суму заборгованості за нього, про що ними було дано позивачу розписку. Того ж дня позивач та [PERSON] передали йому ключі від магазину. Відповідачу 2 у зустрічному позові зазначив, що у визначений в розписці строк він виплатив позивачу 20000 грн. за магазин, але не забрав боргову розписку, бо позивач сказав, що десь її поклав і не може знайти, обіцяв віддати пізніше. До цього часу позивач правовстановлюючі документи не виготовив, умови їхньої домовленості не виконав, розписку він так і не повернув, у зв'язку з чим відповідач 2 не має змоги у повному обсязі користуватися придбаним майном та зареєструвати на своє ім`я право власності. На неодноразові звернення відповідача 2 до позивача він йому відповідав, що пізніше все зробить, зараз у нього немає грошей. 28.12.2015 року відповідач 2 уклав з Першотравенською міською радою договір оренди земельної ділянки строком на 5 років, загальною площею 0,0105 га, що знаходиться під спірним магазином за адресою вул. Жовтнева, 9-А м. Першотравенськ Дніпропетровської області, за яким він сплачує орендну плату за земельну ділянку під усім магазином, що підтверджує його фактичне володіння і користування усім магазином. Посилаючись на ст.ст. 204, 220, 328, 331, 376, 392, 638 ЦК України відповідач 2 у зустрічному позові просив: визнати дійсним договір купівлі - продажу № П-09/02-П, укладений 29.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] 1/2 частини магазину, згідно специфікації на товар 1/2 частини площею 43,2 кв. м магазина загальною площею 86,2 кв. м, розташованого по [ADDRESS], посвідченого Промисловою товарною біржею у м. Павлограді; визнати дійсним договір купівлі - продажу № П-09/01-П, укладений 29.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] 1/2 частини магазину, згідно специфікації на товар 1/2 частина площею 43,2 кв. м, загальною площею 86,2 кв. м, розташованого по [ADDRESS], посвідченого Промисловою товарною біржею у м. Павлограді; визнати за [PERSON] право власності на магазин, який розташований по [ADDRESS] та відповідно до технічного паспорта має загальну площу 80,5 кв. м. В судовому засіданні позивач за первинним позовом свій позов підтримав та просив його задовольнити. На початку розгляду справи просив суд у задоволенні зустрічного позову відмовити, але після перевірки обставин справи доказами визнав зустрічний позов відповідача 2. Відповідач 1 за первісним позовом позовні вимоги [PERSON] не визнав, пояснив, що позов заявлено ним безпідставно, тому що відповідач 2 повернув йому всі кошти за магазин у присутності відповідача 1, проти задоволення зустрічного позову не заперечував. В судовому засіданні відповідач 2 первинний позов теж не визнав, просив у його задоволенні відмовити, заявлений ним зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги [PERSON] визнала, проти задоволення зустрічного позову не заперечувала, оскільки позивач з нею повністю розрахувався (а.с. 67). Представник третьої особи Першотравенської міської ради в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 77-78). Частиною 4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши надані ними і наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, вважає що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, а зустрічний позов слід задовольнити у повному обсязі. Статтею 113 ЦПК України передбачено, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред'являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача (ч. 1). Зустрічний позов незалежно від його підсудності пред'являється в суді за місцем розгляду первісного позову (ч. 2). Стаття 114 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (ч.1). Відповідно до ст.123 ЦПК України, відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли вони виникають з одних правовідносин, але коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об'єднуються в одне провадження з первісним позовом. В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначено, що оскільки зустрічний позов незалежно від його підсудності пред'являється до суду за місцем розгляду первісного позову, то на нього не поширюються правила статті 114 ЦПК України. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає, або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити певну суму грошей. Судом встановлено, що 14.03.2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу 1/2 частини магазину площею 43,2 кв. м, розташованого по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 14.03.2001 року серії АВР № 284396, посвідченим приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Мініною С.Я. (а.с.62). 29.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу 1/2 частини магазину, розташованого по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу № П-09/02-П від 29.09.2006 року, посвідченим Промисловою товарною біржею у м. Павлограді (а.с. 46). Відповідно до специфікації на товар предметом договору є 1/2 частина площею 43,2 кв.м магазина загальною площею 86,2 кв. м (а.с. 47). Згідно з актом приймання - передачі товару від 30.09.2006 року [PERSON] передала, а [PERSON] прийняв 1/2 частину магазину (а.с. 48). У заяві [PERSON] до суду зазначено, що [PERSON] сплатив їй 20000 грн. за продану нею 1/2 частину магазину (а.с. 67). 29.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі - продажу 1/2 частини магазину, розташованого по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу № П-09/01-П від 29.09.2006 року, посвідченим Промисловою товарною біржею у м. Павлограді (а.с. 43). Відповідно до специфікації на товар предметом договору є 1/2 частина площею 43,2 кв.м магазина загальною площею 86,2 кв. м (а.с. 44). Згідно з актом приймання - передачі товару від 30.09.2006 року [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв 1/2 частину магазину (а.с. 45). 29.09.2006 року [PERSON] та [PERSON] дали [PERSON] розписку, в якій [PERSON] зобов'язався виплатити [PERSON] 20000 грн. за магазин в строк до 29.09.2013 року, а [PERSON] виступив поручителем по даному зобов'язанню і разі його невиконання зобов'язався виплати всю суму заборгованості за [PERSON] (а.с. 25). Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Власники майна передали майно позивачу у володіння. У відповідності до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відмовляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частинами 1,2 ст. 331 ЦК України визначено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч.1-3 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5ст. 376 ЦК України). 28.12.2015 року між [PERSON] та Першотравенською міською радою Дніпропетровської області укладено договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером [NUMBER] загальною площею 0,0105 га., нормативно грошова оцінка якої складає 40338,90 грн. і яка розташована за адресою [ADDRESS] (а.с. 58-61). Договір оренди землі зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою № 53442452 від 17.02.2016 року (а.с. 54-55). Суд дійшов висновку, що визнання зустрічного позову відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до технічного паспорту на магазин [ADDRESS] виготовлений 23.07.2015 року ФОП [PERSON], складається із наступних споруд, що визначено в технічному паспорті спеціальними знаками: торговий зал - 1; підсобне приміщення - 2; підсобне приміщення - 3; санвузол - 4; тамбур - І (а.с. 49-53). Вартість спірного магазину станом на 05.07.2016 року складає 55140 грн., що підтверджується висновком про оцінку майна: будівлі магазина, загальною площею 80,5 кв. м. розташованого за адресою: [ADDRESS], виконаного суб'єктом оціночної діяльності на підставі договору від 05 липня 2016 року № 38/1/16-ПТ-М (а.с.56-57). Відповідно до ст.88 ЦПК України суд присуджує залишити судові витрати на позивачеві за первісним позовом та стягнути з відповідачів за зустрічним позовом в рівних частках на користь позивача документально підтверджені квитанцією № NOK7G38038 від 22.09.2016 року, що міститься в матеріалах справи, судові витрати в розмірі 551,40 грн. за сплату судового збору (а.с. 32). На підставі викладеного, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 204, 207, 220, 328, 331, 334, 376, 392, 638, 655 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved