Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

29 січня 2021 року позивач [PERSON] (далі- Позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - Відповідач, ПАТ «КЗРК») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я в сумі 130 000 гривень без утримання податків з доходу фізичних осіб та інших податкових платежів. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з 03.02.1989 по 16.03.1998 року працював підземним машиністом бурового верстата та підземним гірником очисного забою на шахті «Першотравнева-1» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «КЗРК». Вказує, що первинним оглядом МСЕК 09.12.2014 йому встановлено 35% втрати професійної працездатності. В подальшому при повторному огляді МСЕК 12.11.2019 підтверджено 35% втрати професійної працездатності. Вказує, що згідно Акту розслідування причиною виникнення професійного захворювання - радикулопатія шийна та попереково-крижова та хронічне обструктивне захворювання легень стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, в тому числі у зв`язку з роботою позивача в тому числі підземним машиністом бурового верстата та підземним гірником очисного забою на шахті «Першотравнева-1» ВО «Кривбасруда» протягом 9 років 1 місяця та 13 днів. У зв`язку із отриманими профзахворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, який позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, у нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, болями. Він не може повернутись до повноцінного життя, відчуває фізичні страждання, фізичну біль обумовлену важкістю самопочуття та особливостями лікування, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Самопочуття позивача не поліпшується, що завдає позивачу душевного болю та страждань. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалою суду від 02 березня 2021 року, за клопотанням представника відповідача, продовжено відповідачу процесуальний строк для подання відзиву на позов до 29 березня 2021 року, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відкладено на 30 березня 2021 року. На дату розгляду справи 30 березня 2021 року, відповідач відзив на позов не подав. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 03.02.1989 по 16.03.1998 працював підземним машиністом бурового верстата та підземним гірником очисного забою на шахті «Першотравнева-1» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «КЗРК», і був звільнений з підприємства за п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією шахти «Першотравнева», що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с. 15-17) Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23 жовтня 2014 року, складеного на підприємстві ПАТ «Євраз Суха Балка», встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання - радикулопатія шийна С6, С7 зліва та попереково-крижова L4,L5,S1 справа з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, больовим синдромом; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), ЛН першого ст., із зазначенням їх причин - перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с. 8-11) Згідно пункту 16 згаданого Акту підставою для встановлення професійного характеру захворювання, також послужив профмаршрут: 03.02.1989-01.09.1990, 01.10.1991-01.01.1995- підземний машиність бурового верстата, шахта «Першотравнева» ВО «Кривбасруда»; 01.09.1990-01.10.1991 та 01.01.1995-16.03.1998- підземний гірник очисного забою, шахта «Першотравнева» ВО «Кривбасруда». Відповідно до пункту 19 вказаного Акту враховуючи роботу [PERSON] впродовж 23 років 10 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання, встановити неможливо. Згідно постанови про призначення потерпілому щомісячної страхової виплати №0407/22543/22543.1/3 від 26 грудня 2014 року, [PERSON] за висновком МСЕК від 09 грудня 2014 року серія 12ААА №000920 встановлена стійка втрата професійної працездатності 35%, з повторним переоглядом 01 листопада 2015 року, в зв`язку з чим позивачу призначено щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку (а.с.18). В подальшому [PERSON] пройшов переогляд МСЕК, і відповідно до копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної допомоги серії 12 ААА №078531 від 12.11.2019, йому при повторному переогляді було встановлено 35% втрати професійної працездатності (25% по радикулопатії, 10% по ХОЗЛ) без визначення групи інвалідності, з 01 грудня 2019 року по 01 грудня 2022 року, з переоглядом 01 листопада 2022 року (а.с. 14). Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворювання та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 35% позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя, він відчуває больові почуття, швидку втому, загальну слабкість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача у шкідливих умовах праці 23 роки 10 місяців, період роботи позивача саме на підприємстві відповідача протягом 09 років 01 місяця 13 днів в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що позивачу первинно встановлено 35% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням, та в подальшому 35% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням до 01 грудня 2022 року, без визначення групи інвалідності, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 60 000 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 908 гривень.

Outcome: partial