Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

29 червня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] та Відділу з питань державної реєстрації Новоодеської РДА про зняття арешту. У своїх вимогах позивач посилається на те, що вона є власником нерухомого майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площа 0,0944 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташовані за адресою [ADDRESS]. Позивач вказує, що 13 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області з позовною заявою про стягнення з неї боргу. 04 грудня 2015 року Новоодеським районним судом Миколаївської області було винесено ухвалу, якою було накладено арешт належне [PERSON] нерухоме майно, що розташоване по [ADDRESS]. 10 листопада 2016року Новоодеським районним судом було задоволено позовні вимоги про стягнення з [PERSON], її неповнолітньої доньки [PERSON] та [PERSON] боргу на користь [PERSON] Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня 2017 року, було змінено рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2016року та відмовлено в задоволенні позовним вимог [PERSON] до неї, та стягнуто з її неповнолітньої доньки [PERSON] та [PERSON] по 626 791, 50 гривень в межах вартості частки майна, одержаної в спадщину. Проте під час винесення рішення апеляційним судом не було вирішено питання, щодо скасування арешту на майно, оскільки відпали підстави для його накладання (ч. 6 ст. 154 ЦПК України у діючій на той час редакції). Посилаючись на вищевикладене та те, що підстави накладення арешту відпали і перебування її майна під обтяженням порушує її право власності, внаслідок ого вона позбавлена можливості в повному об'ємі розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, позивач просила суд винести рішення яким скасувати арешт житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площа 0,0944 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташовані за адресою [ADDRESS], накладений на підставі ухвали Новоодеського районного суду Миколаївської області № 482/2073/15-ц від 04.12.2015 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву у якій просила суд справу розглядати за її відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив. Представник Відділу з питань державної реєстрації Новоодеської РДА в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи проте в матеріалах справи наявна його заява згідно якої проти позовних вимог [PERSON] відділ не заперечує. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами суд встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами який складається із: самого житлового будинку А-1 загальною площею 91,3 кв.м., житловою площею 56,4кв.м.; сараю Б - 1; гаражу В - 1; підвалу Г -1 п/д; сараю Д - 1; сараю Е - 1; огорожі 1 - 2, 5; споруди - 4, а також земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площа 0,0944 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташовані за адресою [ADDRESS], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №90579484 від 26.06.2017року. 13 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до Новоодеського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу. 03 листопада 2015 року помер відповідач [PERSON], ухвалою суду від 16 грудня 2015 року провадження у справі було зупинено до визначення правонаступника померлого, а саме до 03.05.2016 року. Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області про забезпечення позову №482/2073/15-ц від 04 грудня 2015 року було накладено арешт на нерухоме майно належне [PERSON], що розташоване по [ADDRESS], а саме вищевказані житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку Вказану ухвалу [PERSON] було звернуто до виконання і відомості про обтяження внесено до державного реєстру, що підтверджується відомостями про державну реєстрацію обтяжень, реєстраційні номери обтяження: 12464880 (щодо земельної ділянки) та 12464753 (щодо житлового будинку з господарськими спорудами). Ухвалою від 07 липня 2016року у якості відповідачів залучено спадкоємців первісного позичальника - [PERSON] та [PERSON]. 10 листопада 2016року рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області №482/2073/15-ц було задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON], її неповнолітньої доньки [PERSON] та [PERSON] боргу на користь [PERSON] Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня 2017 року, було змінено рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 10 листопада 2016року та відмовлено в задоволенні позовним вимог [PERSON] до неї, та стягнуто з її неповнолітньої доньки [PERSON] та [PERSON] по 626 791, 50 гривень в межах вартості частки майна, одержаної в спадщину. Згідно ч. 6 ст. 154 ЦПК України (у редакції яка діяла на час винесення рішення) якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Положення вищевказаної норми кореспондується з п. 9 ст. 158 ЦПК України в чинній редакції. Проте як видно з рішення апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня 2017 року під час винесення рішення судом апеляційної інстанції не було вирішено питання, щодо скасування арешту накладеного на майно [PERSON] Частиною 4. ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки підстави накладення обтяження на належне позивачу майно в даний час відпали, то належне їй майно безпідставно перебуває під обтяженням, чим порушено її майнові права щодо розпорядження власністю, а відтак позов [PERSON] про зняття арешту з належного їй майна підлягає задоволенню.

Outcome: approved