Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

31 серпня 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулись [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON], третьої особи без самостійних вимог Кіровський районний відділ у місті Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та виселення. В обґрунтування позову зазначено, що 15 листопада 2013 року на підставі договору купівлі-продажу позивачі стали власниками по (1/2 частці) квартири [ADDRESS]. Згідно довідки №\~[NUMBER] «ЖГ Кіровського району» ДМР позивачам стало відомо, що в належній їм квартирі зареєстрована [PERSON], [INFO] Позивачі згоду на проживання сторонніх осіб та на реєстрацію сторонніх осіб в належній їм квартирі не надавали. В добровільному порядку відповідач відмовляється знятись з реєстрації, чим порушує права власників. У звязку з чим позивачі просять суд усунути їм перешкоду у користуванні належної їм квартири шляхом позбавлення права користування жилим приміщенням та виселення [PERSON], зняття з реєстраційного обліку [PERSON] та стягнути з [PERSON] судові витрати по справі. (а.с.2-5) В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали в повному обсязі, позовні вимоги просили задовольнити. (а.с.а.с.40-42, 83-84) Представник відповідачки в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Вказував, що реєстрація [PERSON] була здійснення після укладення з [PERSON] та [PERSON] договору купівлі продажу квартири. Зазначив, що Кіровським районним судом м. Дніпропетровська вже розглядалась справа за позовом позивачів до [PERSON] та [PERSON] про зняття їх з реєстрації з належного позивачам нерухомого майна, за підсумками розгляду якої рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області у задоволенні позову було відмовлено. (а.с.а.с.40-42, 83-84). Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. 15 листопада 2013 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири. За умовами договору продавець ([PERSON]О.) передає у власність квартиру №\~47, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Вакуленчука, будинок № 1, а покупці ([PERSON] та [PERSON]А.) приймають цю квартиру у рівних частках кожен по 1/2 і оплачують її вартість за ціною та у порядку, що передбачені договором. (а.с.6-7) Згідно витягів №\~12896122 та №\~12895368 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованих 15 листопада 2013 року, [PERSON] та [PERSON] є власниками по 1/2 кожний квартири розташованої за адресою: [ADDRESS]. (а.с.8-9) Відповідно до довідки КП «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради №4077 від 28 серпня 2015 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON]. (а.с.10) Факт реєстрації [PERSON] за цією адресою також підтверджується відповіддю адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області (а.с.12). Згідно ст.\~41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст.\~317,\~319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно до ч.1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. (ч.1 ст.383 ЦК України) Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до норми ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст. 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР . У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч.1 ст.346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, ст.ст. 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2014 року (справа №203/331/14-ц) було усунуто [PERSON], [PERSON] перешкоду у користуванні [ADDRESS] з боку [PERSON] шляхом зняття її з реєстрації за вказаною адресою. Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2014 року (провадження №22ц/774/6665/14) відмовлено у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття особи з реєстрації. Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги колегія суддів зазначила, що матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] за адресою [ADDRESS] здійснена після укладенні [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу вказаної квартири. Реєстрація місця проживання особи є підтвердженням її права користування жилим приміщенням та є похідною від основного права. Тобто реєстрація місця проживання [PERSON] є похідною від її права користування вказаним вище жилим приміщенням, яке є первинним. Доказів тому, що [PERSON] у передбаченому законом порядку визнана особою, що втратила право користування жилим приміщенням, матеріали справи не містять. За таких обставин вирішення питання щодо усунення власникам перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття [PERSON] з реєстрації до вирішення питання відносно її права користування жилим приміщенням цієї квартири є передчасним. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2014 року залишено без змін. Кіровський районний відділ у м. Дніпропетровську Державної міграційної служби України ГУ в Дніпропетровській області на запит суду надав відповідь, в якій зазначено, що за обліками Комунального підприємства «Житлове господарство Кіровського району» ДМР громадянина [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO], у звязку з документуванням паспорту громадянина України при досягненні 16 років (дата реєстрації 07 грудня 2009 року), фактична дата реєстрації (внесення до картки матерії з 19 серпня 1996\~року.) (а.с.72) В жовтні 2013 року відбулось зняття відповідачки з реєстрації на підставі документу з ознаками підробки, з приводу чого здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №\~42013040670000178 (а.с. а.с. 76 81) Після виявлення вказаного факту реєстрація відповідачки була поновлена, оскільки не було правових підстав для попереднього зняття з реєстрації. Будь-які домовленості між позивачами, як новими власниками квартири та відповідачкою з приводу її проживання у вказаній квартирі судом не встановлені. Позивачі вказані обставини заперечують, відповідачка доказів їх наявності не надала. Таким чином дата реєстрації відповідачки в квартирі [ADDRESS] після укладання позивачами договору купівлі-продажу від 15 листопада 2013 року з [PERSON] зумовлена не виникненням правовідносин щодо користування житлового приміщення з новими власниками, а поновленням її прав після виявлення факту незаконного заняття з реєстрації. Оскільки відповідачка не членом сімї нових власників, не має з ними договірних відносин, нею не було доведено інших підстав для користування житлом за вказаною вище адресою, суд приходить до висновку, що вона втратила право користування цим житловим приміщенням. Таким чином, оскільки відповідачка безпідставно проживає в квартирі позивачів, не вчиняє дій, необхідних для зняття її з реєстрації за цією адресою, що порушує право позивачів як власників, заявлені позивачами вимоги щодо позбавлення відповідачки права користування жилим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку підлягають задоволенню. При цьому рішення колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2014 року (провадження №22ц/774/6665/14) про відмову у позові за вимогами про зняття відповідачки з реєстрації не є перешкодою для задоволення нового позову. Відповідно до п.\~2 ч.\~2 ст.\~122, п.\~2 ч.\~1 ст.\~205 ЦПК України у відкритті провадження за позовною заявою має бути відмовлено, а якщо провадження було відкрито воно підлягає закриттю, якщо є рішення суду між тими ж сторонами, про той самий предмет, і з тих самих підстав. Проте підстави позовних вимог у цивільних справах №\~203/331/14-ц та №\~203/5063/15-ц різний: у першій йшлося про зняття відповідачки з реєстрації з тих підстав, що змінився власник квартири, а в другій про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, і як наслідок виселення та зняття з реєстрації. При цьому суд враховує, що в рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2014 року підставою для відмови у позові було зазначено саме передчасність вимог про зняття особі з реєстрації до вирішення питання про її визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати понесені позивачем (а.с. 1) покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved