Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

30 липня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що у період з 01 квітня 2015 року по 20 січня 2020 року він перебував у трудових відносинах з ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» та працював на посаді старшого бухгалтера, категорія кави. Зазначає, що 29 листопада 2019 року ним була подана заява про звільнення, а 20 січня 2020 року його було звільнено з посади за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Однак, на думку позивача, в день його звільнення 20 січня 2020 року і по теперішній час відповідачем фактичний розрахунок при звільненні проведений не в повному обсязі та із запізненням. Зокрема, внаслідок систематичного невірного визначення та, як наслідок, заниження (недоплати) протягом всього періоду його роботи у відповідача середнього заробітку при розрахунку заробітної плати за час відпусток (компенсації за невикористані дні відпусток) та службових відряджень не виплачено належні йому кошти у загальній сумі 4016 грн 34 коп., які складаються із середнього заробітку при розрахунку заробітної плати за час відпусток (компенсації за невикористані дні відпусток) у сумі 3535 грн 80 коп. та за час службових відряджень у сумі 480 грн 54 коп., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Зазначає, що вказані недоплати виникли внаслідок чого, що відповідач проводив розрахунок середньої заробітної плати без врахування коефіцієнту коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням посадового окладу. Крім того, зазначає, що йому несвоєчасно була виплачена винагорода за підсумками роботи за рік, яку він отримав лише 16 березня 2020 року у сумі 27635 грн 64 коп., незважаючи на подану ним заяву про звільнення ще 29 листопада 2019 року, яка також не була йому виплачена у день звільнення 20 січня 2020 року. Позивач також вважає, що у зв`язку з виплатою не в повному обсязі заробітної плати за відпускні та дні відряджень, починаючи з березня 2016 року він має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, що становить 492 грн 97 коп., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 січня 2020 року по 30 липня 2020 року у сумі 148 612 грн 20 коп. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання. У відзиві на позовну заяву відповідач ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому, зазначає, що відсутні підстави для коригування середнього заробітку позивача в цілях розрахунку розміру виплат за час відпусток та службових відряджень, оскільки у товаристві підвищення тарифних ставок не здійснювалось за рішенням, передбаченим у колективному договорі та не несло універсальний характер для усіх працівників товариства. За таких обставин, оплата часу відпусток та відряджень проводилася, виходячи з виплат позивачу за останні 12 календарних місяців роботи без коригування на коефіцієнт підвищення, однак з компенсацією товариством різниці між середньою заробітною платою та посадовим окладом за місяць, у якому надається відпустка, що передбачено пунктом 19 колективного договору. Крім того, на думку відповідача, твердження позивача про те, що він дізнався про порушення своїх прав у червні 2020 року є виявом суперечливої поведінки та порушення принципу добросовісності. До того ж, станом на день звільнення 20 січня 2020 року позивач підтвердив відсутність у нього будь-яких претензій до товариства. Також відповідач вважає, що виплата винагороди за підсумками роботи за рік здійснена з дотриманням належних строків, визначених Положенням про бонусну схему для працівників. За таких обставин, у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позовних вимог, відсутні підстави для компенсації втрати частини доходів, пов`язаних з порушенням строків їх виплати, а також для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розмір якого не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності. 01 вересня 2020 року позивач подав відповідь на відзив, в якому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, заявлених в позові. 17 вересня 2020 року відповідачем подані письмові заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів з наведенням мотивів їх відхилення. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 17 грудня 2020 року в судовому засіданні позивачем надано уточнені розрахунки середнього заробітку за дні відпустки (відпускних) з урахуванням застосування коефіцієнта коригування заробітної плати у сумі 2206 грн та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у сумі 372 грн. Разом з тим, письмової заяви про відмову від частини позовних вимог в порядку пункту 1 частини 2 статті 49 ЦПК України позивачем не подано. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату за час перебування у відрядженнях у розмірі 480 грн 54 коп., за час перебування у відпустках (компенсації за невикористані дні відпусток) у сумі 2206 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у сумі 372 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 148 612 грн 20 коп. Представник відповідача ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» адвокат Савчук В.І. заперечила проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у період з 01 квітня 2015 року по 20 січня 2020 року [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» та працював на посаді старшого бухгалтера, категорія кави (т. 1, а.с. 30-40). 29 листопада 2019 року ним була подана заява про звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з 20 січня 2020 року, а наказом ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» від 20 січня 2020 року за № СN 014 того ж дня, тобто, 20 січня 2020 року його було звільнено з посади за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (т. 1, а.с. 18, 19). У період роботи позивача розмір його посадового окладу неодноразово підвищувався і становив: з 1 квітня 2015 року - 11858 грн; з 1 липня 2015 року - 13044 грн; з 1 січня 2016 року - 14414 грн; з 1 березня 2017 року - 15639 грн; з 1 березня 2018 року - 17125 грн; з 1 липня 2018 року - 18838 грн; з 1 березня 2019 року - 21287 грн (т. 1, а.с. 193-197, т. 2, а.с. 70 на звороті). Згідно з довідкою-розрахунком ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» від 16 грудня 2020 року за № 215 за період з 01 квітня 2015 року по 20 січня 2020 року позивачу були нараховані відпускні на весь період роботи позивача на загальну суму 77542 грн 84 коп., а також компенсації за дні відрядження за період з 23 березня 2017 року по 25 березня 2017 року та з 10 липня 2018 року по 13 липня 2018 року у загальній сумі 5029 грн 60 коп. (т. 2, а.с. 71). Крім того, на підставі наказу ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» від 11 березня 2020 року за № СN 070 позивачу була нарахована премія за результатами роботи у 2019 році, яка була виплачена на картковий рахунок позивача 16 березня 2020 року у сумі 22246 грн 77 коп. (т. 1, а.с. 199, 200, 201). Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 4 статті 121 КЗпП України передбачено, що працівникам, які направлені у відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку. Згідно з частиною 2 статті 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі у змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати. Як передбачено ч. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», чинність цієї постанови поширюється на підприємства, установи і організації незалежно від форм власності. Відповідно до пп. «а», «ж» п.1 Порядку цей Порядок застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та виплати їм компенсації за невикористані відпустки, також у випадках службових відряджень. Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з абзацом першим пункту 7 вказаного Порядку (в редакції, яка була чинною станом на момент виникнення спірних правовідносин) нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. За положеннями абзацу першого пункту 8 цього ж Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 10 Порядку (в редакції, яка була чинною станом на момент виникнення спірних правовідносин) у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як в розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Як передбачено пунктами 15, 19 розділу ІІІ колективного договору Приватного акціонерного товариства «Якобз Україна», відрядження оформлюються і оплачуються відповідно до чинного законодавства України і відповідних політик Товариства. Оплата праці за робочі дні під час відрядження проводиться виходячи з посадового окладу чи тарифної сітки, але не менше середнього заробітку. Товариство шляхом видачі відповідних наказів має право встановлювати збільшений (порівняно із законодавчо встановленими граничними нормами) розмір відшкодування добових витрат, що виплачуються працівникам, які направляються товариством у відрядження в межах України та за кордоном. Заробітна плата під час щорічної основної і додаткової відпусток розраховується, виходячи з посадового окладу працівника, дійсного на місяць, в якому працівнику надається відпустка. А для працівників основного виробництва та допоміжних служб - виходячи з годинної тарифної ставки, дійсної на місяць, в якому працівнику надається відпустка. Товариство компенсує різницю між сумою, отриманою при розрахунку, виходячи з порядку, встановленого чинним законодавством України, а саме, величини середньої зарплати за останні 12 місяців і сумою, отриманою при розрахунку на основі посадового окладу та на основі тарифної ставки за календарний місяць, в якому надаються щорічна та додаткова відпустки. Якщо оклад працівника змінювався під час його перебування у щорічній основній та додатковій відпустках, то відпускні виплати розраховуються пропорційно до днів перебування у відпустці зі старим та новим окладами. В разі перевищення середньої заробітної плати, розрахованої згідно українського законодавства, над посадовим окладом, нарахування будуть проводитися згідно українського законодавства (т. 1, а.с. 41-45, 127-129). Виходячи з наданої відповідачем довідки-розрахунку від 16 грудня 2020 року за № 215, позивачу проводилась доплата відпускних згідно з умовами колективного договору за наступні періоди відпусток: 07 березня 2016 року; з 04 по 08 травня 2016 року; з 05 по 14 серпня 2016 року; з 19 по 26 травня 2018 року; 05 липня 2018 року; 25 липня 2018 року; з 10 по 19 вересня 2018 року; 25 вересня 2018 року; 04 жовтня 2018 року; з 14 по 15 січня 2019 року; з 05 по 06 лютого 2019 року; 06 червня 2019 року, а всього на загальну суму 1329 грн 80 коп. (т. 2, а.с. 71). Однак, за періоди відпусток у травні, червні, липні, серпні та листопаді 2017 року, у січні та лютому 2018 року, у вересні 2019 року, а також при виплаті компенсації за невикористану відпустку при звільненні 20 січня 2020 року товариство не проводило доплату відпускних ні відповідно до вимог чинного на той час законодавства, ні відповідно до положень колективного договору. Разом з тим, суд погоджується з доводами позивача про те, що він мав право на корегування суми відпускних за вказані ним у позовній заяві періоди відпусток, так як матеріалами справи доведено, що у зазначені розрахункові періоди відбувалось підвищення його посадового окладу. Крім того, виходячи з наданого відповідачем розрахунку, здійснені відповідачу доплати за вказані вище періоди були меншими, ніж розраховані відповідно до вимог п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Отже, у такому випадку нарахування відпускних мало б проводитись відповідно до вимог чинного на той час законодавства, що передбачено також умовами пункту 19 розділу ІІІ колективного договору Приватного акціонерного товариства «Якобз Україна». За таких обставин, різниця між фактично нарахованими позивачу доплатами відпускних за період з 01 квітня 2015 року по 20 січня 2020 року та розрахованим середнім заробітком із застосуванням коефіцієнту підвищення становить 2206 грн (3535,80 грн - 1329,80 грн), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за час перебування у відрядженнях за період з 23 березня 2017 року по 25 березня 2017 року та з 10 липня 2018 року по 13 липня 2018 року у сумі 480 грн 54 коп., так як матеріалами справи доведено факт підвищення посадового окладу у розрахунковому періоді за останні 2 календарні місяці роботи, що передували періоду відряджень позивача, ураховуючи, що такі доплати позивачу відповідачем не проводились. Доводи відповідача про те, що відсутні підстави для коригування середнього заробітку позивача з посиланням на те, що у товаристві підвищення тарифних ставок не здійснювалось за рішенням, передбаченим у колективному договорі та не несло універсальний характер для усіх працівників товариства суд не приймає до уваги, оскільки обов`язок відповідача корегувати розмір середнього заробітку на коефіцієнт підвищення тарифної ставки встановлено пунктом 10 Порядку та не пов`язується із наявністю відповідного положення у колективному договорі чи з прийняттям товариством відповідного рішення, як помилково вважає відповідач. Щодо позовних вимог про стягнення втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Як передбачено ст. 2 вищевказаного Закону, компенсація громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти, зокрема, і заробітну плату. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4). Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати». Згідно з п.п. 2, 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року за № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4). Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5). Беручи до уваги те, що знайшов підтвердження матеріалами справи факт того, що відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу заробітну плату (відпускні та оплату за дні відряджень), починаючи з березня 2016 року по дату звернення позивача до суду з даним позовом, тому на підставі положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» загальна сума компенсації, яка належить позивачу до виплати складає 372 грн, виходячи з уточненого позивачем розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У той же час, суд не погоджується з доводами позивача про те, що йому несвоєчасно була виплачена винагорода за підсумками роботи за рік, з огляду на наступне. Відповідно до Положення про бонусну схему для працівників ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» виплата бонусу здійснюється раз на рік у першому кварталі року, наступного за бонусним роком. Про суму бонусу працівникам додатково повідомляють в індивідуальних листах. Виплата бонусу оформлюється наказом по підприємству за підписом директора відділу людських ресурсів (т. 1, а.с. 143-144). Приймаючи до уваги обставини того, що рішення про виплату позивачу премії за результатами роботи у 2019 році було прийнято на підставі наказу ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» від 11 березня 2020 року за № СN 070, яка була виплачена на картковий рахунок позивача 16 березня 2020 року у сумі 22246 грн 77 коп., тобто, в межах І кварталу 2020 року, як року, наступного за бонусним роком, тому необґрунтованими є твердження позивача про порушення строків її виплати. Що стосується позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. В своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. З матеріалів вбачається, що загальна сума нарахованих і виплачених позивачу відпускних становить 77542 грн 84 коп., а загальна сума компенсації за дні відряджень складає 5029 грн 60 коп. Розмір недоплаченої суми відпускних з урахуванням коефіцієнту підвищення складає 2206 грн, а розмір недоплаченої суми за дні відряджень - 480 грн 54 коп. На думку суду, розмір недоплаченої суми є незначним у порівнянні із загальною сумою розрахунку, проведеного з позивачем (2686,54 грн * 100 % / 82572,44 грн = 3,25 %). Крім того, сума несвоєчасно виплачених коштів (2686 грн 54 коп.) є більш, ніж у 55 разів меншою, ніж визначена сума середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні (148612 грн 20 коп.). З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, враховуючи характер цієї заборгованості, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 5000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було би передбачити. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача необхідно стягнути невиплачену заробітну плату за час перебування у відрядженнях у розмірі 480 грн 54 коп., за час перебування у відпустках (компенсації за невикористані дні відпусток) у сумі 2206 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у сумі 372 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5000 грн. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення заборгованості із заробітної плати, а за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позов задоволено на 3,36 % (5000 грн * 100 % / 148612,20 грн), тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за вказаною позовною вимогою у сумі 49 грн 93 коп. (3,36 % від 1486,12 грн).

Outcome: partial