Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

29 травня 2013 року позивачка звернулася в суд позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини, який уточнила, та в якому просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця до досягнення дітьми - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO]. Позивачка позов мотивує тим, знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають двох малолітніх дітей. З відповідачем проживають окремо, діти мешкають з нею, проте відповідач не виконує свої обов'язки з утримання родини, не забезпечує її , як дружину. Вона не працює, так як зайнята доглядом за дітьми, у зв'язку із чим потребує матеріальної допомоги від відповідача. Вважає, що відповідач має матеріальну можливість виплачувати на її користь аліменти у розмірі 1/6 частини доходу до досягнення дітьми трирічного віку, оскільки працює, отримує заробітну плату, інших утриманців не має. В судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги. Зазначає, що гідно поводила себе у шлюбі з відповідачем, поважала та піклувалась про чоловіка, знаходячись на відстані, між нею та відповідачем була підтримка та піклування. Причиною того, що вона залишила спільне з відповідачем місце проживання у місті Києві, та стала проживати у місті Іловайську ,вказує ускладнені житлові умови, в яких вони з відповідачем знаходились, не маючи власного житла , та проживаючи у двокімнатній квартирі з батьками відповідача, який не мав змоги поліпшити якість їх проживання, та постійно знаходився на роботі, не надаючи їй допомогу в догляді за дітьми. Оскільки вона знаходилась у стані фізичного та морального виснаження, а з боку чоловіка відчувала небажання й нерозуміння труднощів, які вона випробовувала, доглядаючи двох малолітніх дітей, вона була вимушена поїхати до матері в місто Іловайськ. Крім того, не перешкоджала та не перешкоджає спілкуватись з дітьми чоловікові, який такого бажання не виявляє . Вказує , що відповідач з липня по грудень 2013 року переказував на її ім,я щомісяця 1000 грн, які вона вважає як гроші на утримання двох дітей та її, які не перевищували сум стягнутих судом. Ця допомога відповідача була врахована державним виконавцем та в бухгалтерії за місцем праці відповідача , тому вона просить стягнути аліменти з 1 березня 2014 року , тобто після відкликання виконавчого листа без виконання. Відповідач повторно в судове засідання не з,явився по невідомим причинам , про час слухання справи був повідомлений належним чином, не надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи , на підставі наявних в матеріалах справи доказів , що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідача було допитано за судовим дорученням та він надав суду заяви, в яких зазначив, що позов не визнає та виклав свої заперечення . Так , відповідач позов не визнає з тих причин, що позивачка негідно поводилась у шлюбних відносинах, а саме, що знаходячись у стані вагітності залишила їх спільне місце проживання у місті Києві, та поїхала до своєї матері у місто Іловайськ. Він неодноразово приїжджав за дружиною та дітьми в місто Іловайськ, проте відповідачка відмовлялась повертатись до нього. 10 травня 2013 року йому вдалось забрати дітей та дружину у місто Києв, проте вже 14 травня 2013 року дружина без його відома втекла з дітьми до матері у місто Іловайськ. Вважає, що позивачка негідно поводилась та поводиться у шлюбних відносинах, оскільки не бажала проживати разом із ним,незважаючи на його спроби, позбавляючи при цьому його спілкування з дітьми, у зв'язку із чим вона немає права на утримання. Виплата аліментів на утримання дружини значно зменшить його можливість допомагати дітям. Він перераховував кошти дружині у розмірі 1000 грн. щомісяця, тому вважає, що стягнення з нього аліментів з 29.05.2013 року потягне за собою повторне утримання з нього коштів . Суд знаходить позов частково обґрунтованим і підлягаючим частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстровану шлюбі з 15 січня 2011 року. Від спільного життя сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач відповідно до свідоцтв про народження дітей. Згідно ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. З довідки житлового органу углядається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом з матір'ю - [PERSON], та дітьми - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Таким чином, судом встановлено, що разом з позивачкою проживають малолітні діти сторін, у зв'язку із чим вона має право на матеріальну допомогу від відповідача - батька дітей. Відповідно статті 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає, зокрема ,з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] працює у ТОВ «Верітас Епрайзер» міста Києва, та його заробітна плата складає понад 3 600 грн., тобто відповідач має матеріальну можливість надавати позивачці матеріальну допомогу. Рішенням Харцизького міського суду від 28 жовтня 2013 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини доходу до повноліття дітей. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивачки на її утримання, суд враховує матеріальне становище відповідача, який працює, інших утриманців немає, те, що з нього рішенням суду стягнуто аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини його доходу до повноліття дітей, і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини його заробітку(доходу) щомісяця, до досягнення дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до 23 лютого 2015 року чи до зміни матеріального становища сторін, задовольнивши позовні вимоги частково. Відповідно до частин 1,5 статті 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Права на утримання немає , зокрема , той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах. Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення , зазначає, що позивачка негідно поводилась у шлюбі, не бажає з ним проживати, та разом з дітьми виїхала проживати до міста Іловайська, та перешкоджає його спілкуванню з дітьми. Проте, суд розцінює факт небажання позивачки проживати однією сім'єю з відповідачем , як її право на особисту свободу в сімейному житті, на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, та не вбачає в її діях негідної поведінки у шлюбних відносинах, у зв'язку із чим суд не приймає до уваги вказані вище заперечення відповідача. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача проти позову, що позивачка перешкоджає йому спілкуватись з дітьми, оскільки це не свідчить про негідну поведінку позивачки у шлюбі, а вказує на можливу наявність у відповідача, який проживає окремо від дітей , спору щодо участі у їх вихованні, який повинен вирішуватись в порядку, передбаченому законодавством, та немає відношення для вирішення спору щодо утримання дружини. Крім того , положення статті 75 Сімейного кодексу України відповідають принципу взаємної матеріальної підтримки саме дружини і чоловіка і не мають правового відношення до права дружини на утримання у разі проживання з нею дитини , що передбачено ст..84 Сімейного кодексу , де в частині 6 зазначено , що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. У зв,язку з вищевикладеним , суд вважає , що посилання відповідача на негідну поведінку позивачки у шлюбі , не мають відношення до його обов,язку утримувати дружину , з якою проживають діти,оскільки Законом не встановлено будь- яких умов , при яких позивачка могла б бути позбавлена права на утримання , окрім передбаченою частиною 4 статті 84 СК України умови матеріальної спроможності чоловіка надавати таку допомогу. Частиною 1 статті 79 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішенням Харцизького міського суду від 28 жовтня 2013 року даний позов задоволено частково, та стягнуто на користь позивачки з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 29 травня 2013 року і до досягнення дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до [INFO] та судовий збір. Ухвалою суду від 28 лютого 2014 року заочне рішення Харцизького міського суду від 28 жовтня 2013 року скасовано, та судом з 28 лютого 2014 року відкликано без виконання з ВДВС виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дружини. В судовому засіданні позивачка просить стягнути аліменти з 1 березня 2014 року, оскільки відповідач добровільно сплачував аліменти , що було враховано виконавчою службою. З урахуванням наведеного , вимог позивачки та в межах позовних вимог ,суд вважає необхідним стягнути аліменти з 01 березня 2014 року та не стягувати з відповідача судовий збір. Згідно ст..367 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial