overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

30 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], яким просить розірвати шлюб, укладений між ними 18.10.2007р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №625. В обґрунтування своєї заяви зазначила про те, що від спільного шлюбу з відповідачем у них є двоє дітей: [PERSON], 07.01.2010р.н. та [PERSON], 04.06.2012р.н. Крім того, від попереднього шлюбу у позивачки є донька [PERSON], 09.08.2005р.н., батьком якої записаний відповідач [PERSON] Вказує, що сімейне життя у них не складалось добре, відсутнє взаєморозуміння та повага. Шлюбні і сімейні відносини, а також спільне проживання між ними фактично припинені, їхня сімя розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та надали пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просили позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши взаємини подружжя, наявність малолітніх дітей, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18.10.2007р. у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №625 (а.с.3). Від спільного шлюбу з відповідачем у них є двоє дітей: [PERSON], 07.01.2010р.н. та [PERSON], 04.06.2012р.н. Крім того, від попереднього шлюбу у позивачки є донька [PERSON], 09.08.2005р.н., батьком якої записаний відповідач [PERSON] (а.с.7,8,9). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і проживають окремо. Сімя розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене, після розірвання шлюбу позивачу залишити шлюбне прізвище [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

30 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26.04.1987р. у Палаці урочистих подій м. Львова, актовий запис №924. В обґрунтування своєї заяви зазначила про те, що від спільного шлюбу з відповідачем у них є повнолітні донька та син. Вказує, що подружнє життя з відповідачем у них не склалося, вони виявилися людьми із різними поглядами на життя, у звязку з чим між ними постійно виникають суперечки та сварки, що негативно вплинуло на їх стосунки. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено, їхня сімя розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився повторно, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши взаємини подружжя, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26.04.1987р. у Палаці урочистих подій м. Львова, актовий запис №924 (а.с.3). Від спільного шлюбу з відповідачем у них є повнолітні донька та син. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і проживають окремо. Сімя розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи наведене, після розірвання шлюбу позивачу залишити шлюбне прізвище Петрів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

30 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 28 вересня 2002 року Виконавчим комітетом Меліоративної селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між нею і відповідачем, актовий запис № 18. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що протягом останніх років шлюбні відносини поступово погіршувалися, а з квітня 2016 року сімейні відносини були припинені, в звязку з відсутністю взаєморозуміння, різних поглядів на життя, сімейні відносини, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, подальше спільне життя та збереження шлюбу вона вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, вимоги підтримує, в разі розірвання шлюбу просила її прізвище залишити без змін.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позов визнав, просив суд розірвати шлюб. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 28 вересня 2002 року Виконавчим комітетом Меліоративної селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 18, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Сторони мають дітей від шлюбу: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з квітня 2016 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивач втратила почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В звязку з наведеним, вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, та вона має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, яке вона змінила у звязку з реєстрацією шлюбу. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

30 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], в сумі 700 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Позивачкою подано до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не зявився. У відповідності до ст.224 ч.1 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Судом обєктивно встановлено, що у період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Діти проживають із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Ці обставини підтверджуються: свідоцтвом про народження [PERSON], [PERSON], паспортними даними позивачки. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дітей, а тому на підставі ст.ст.180-184 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. При визначенні цього розміру суд враховує матеріальне становище дітей та платника аліментів. Оскільки при подачі даного позову позивачка звільнялась від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

30 березня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 18 травня 1995 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що з відповідачем відсутні спільні інтереси, вони мають різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Посилаючись на зазначені обставини, просить шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, була повідомлений про час та місце розгляду справи в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України за зареєстрованим місцем проживання, однак будь-яких заяв про відкладення розгляду справи чи заперечень проти позову не подала. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 18 травня 19995 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Сумського міськвиконкому, актовий запис № 680 (а. с. 7). Сторони мають повнолітнього сина. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не зявився до суду і не проявив заінтересованості у збереженні шлюбу, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Витрати на судовий збір залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

30 березня 2017 року [PERSON] предявила в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований між ними 23 липня 2011 року у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що від даного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею, позивачем. Після реєстрації шлюбу їх подружнє життя було нормальним, однак після народження сина поведінка відповідача змінилась в гіршу сторону. Як зясувалось, вони з відповідачем мають різні погляди на життя, різні характери,, а тому не змогли утворити міцної сімї. Це призвело до того, що вони припинили подружні відносини, ведення спільного господарства та стало проживати окремо. Шлюб з відповідачем носить формальний характер, примирення не можливе, а тому вона вирішила звернутись в суд. В судове засідання, яке було призначено на 19 червня 2017 року о 10.40 год. сторони не зявились та подали заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності та задовольнити позов. У відповідності до положень ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. У відповідності до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами, які перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2011 року, наступив розлад, який носить стійкий характер. Через деякий час після укладення шлюбу між ними стали виникати непорозуміння, які призвели до того, що вони припинили подружні відносини, ведення сумісного господарства та стали проживати окремо. З огляду на наведене суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

30 березня 2017 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому вона вимагає розірвати шлюб між нею і відповідачем, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Погребищенського районного управління юстиції у Вінницькій області 14.09.2013р., актовий запис № 40. Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву у якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу, справу просила розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився також, подав заяву у якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, то, за таких обставин суд визнає, що сім`я сторін розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати на підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, як такий, що суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

30 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1970р.н., який мешкає за адресою: м. Дніпро, вул. Холодильна, 61/28. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 30.03.2017 р. о 05 год. 47 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 30.03.2017 р. о 05 год. 47 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий не спить, тривожний, занепокоєний. Чує «голос біса» - «в мене вселився біс». [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

30 березня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], 1989р.н., який мешкає за адресою: м. Дніпро, туп. Свєтлова, 8/10. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 29.03.2017 р. о 20 год. 17 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 29.03.2017 р. о 20 год. 17 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ДКПЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний малопродуктивному контакту. Напружений, тривожний. Фіксує погляд в одну крапку. Стверджує, що їм «управляет Бог», «по рукам ползают черви». Відмовляється від прийому їжі. Висловлює маячні ідеї впливу, переслідування. Критично свій хворобливий стан не оцінює. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved