Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

29 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про зняття арешту з нерухомого майна. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31 липня 2008 року між нею та [PERSON] було укладено договір довічного утримання. Відповідно до пункту 1 Договору, позивач передала у власність [PERSON] однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , взамін чого [PERSON] зобов`язався забезпечити відчужувача утриманням (доглядом) довічно на умовах, встановлених договором. У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов договору [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання. Так, Івано-Франківським апеляційним судом було розглянуто цивільну справу № 344/21073/19 за апеляційною скаргою [PERSON] на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2020 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Даною постановою заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2020 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання задоволено, розірвано договір довічного утримання від 31 липня 2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений державним нотаріусом Івано-Франківської державної нотаріальної контори Стецьків М.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1-1781, скасовано обтяження арешт нерухомого майна, що зареєстровано в реєстрі за № 1-1782, реєстраційний номер обтяження 7663902, визнано за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1503,63 грн витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви та 2264,45 грн судового збору за подання апеляційної скарги. При зверненні до нотаріуса з метою виконання рішення суду та повернення правовстановлюючого документу на квартиру було встановлено, що під час дії договору довічного утримання накладений арешт на вказану вище квартиру. Даний арешт унеможливлює оформлення та реєстрацію на [PERSON] права власності на вказану квартиру і порушує право позивача на вільне розпорядження своєю власністю та неможливістю отримати соціальну допомогу по догляду вдома від держави, оскільки при наявності договору довічного утримання соціальні послуги не надаються. За таких обставин позивач просить зняти арешт (номер запису про обтяження 24351397) з квартири за адресою: [ADDRESS] , який було накладено на боржника [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на підставі постанови державного виконавця про арешт майна від 11 січня 2018 року в межах виконавчого провадження № 55509573. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 травня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача [PERSON] . Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, до суду надано клопотання, в якому представник відповідача просить розгляд справи проводити без участі відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 21 грудня 2020 року Івано-Франківським апеляційним судом винесена постанова за апеляційною скаргою [PERSON] на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2020 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, якою заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2020 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання задоволено, розірвано договір довічного утримання від 31 липня 2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчення державним нотаріусом Івано-Франківської державної нотаріальної контори Стецьків М.І. та зареєстровано в реєстрі за № 1-1781, скасовано обтяження арешт нерухомого майна, що зареєстровано в реєстрі за № 1-1782, реєстраційний номер обтяження 7663902, який накладений за договором довічного утримання від 31 липня 2008 року на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , визнано за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1503,63 грн витрат по оплаті судового збору за подання позовної заяви та 2264,45 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а.с.6-8). 10 березня 2021 року представник [PERSON] адвокат Кушнарьов Є.І. звертався з заявою до державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про зняття арешту з нерухомого майна у межах виконавчого провадження № 55509573 (а.с.9). 12 квітня 2021 року надана відповідь Івано-Франківським міським відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), з якої вбачається, що арешт на квартиру було накладено в межах виконавчого провадження № 55509573 на підставі ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2017 року. Арешт було накладено у зв`язку із тим, що квартира станом на 11 січня 2018 року належала на праві власності [PERSON] (а.с.10). 31 липня 2008 року був укладений договір довічного утримання між [PERSON] , Відчужувачем, та [PERSON] , Набувачем майна, відповідно до умов якого [PERSON] передає у власність, а Набувач отримує у власність квартиру [ADDRESS] , та взамін чого зобов`язується забезпечувати Відчужувачу утриманням (доглядом) довічно на умовах цього договору (а.с.11-12). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , на яку накладений арешт на підставі постанови Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про арешт майна боржника від 11 січня 2018 року у виконавчому провадженні ВП №55509573 (а.с.13). На підставі ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2017 року накладений арешт на квартиру (а.с. 14-15). Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша\~статті 4 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша\~статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Конституцією України\~(статтею 41) та статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплений принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Конституція України\~у\~статті 47\~проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Частина перша статті 316 Цивільного кодексу України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності з положеннями статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно пункту 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно. Частинами першою-другою статті 754 Цивільного кодексу України передбачено, що набувач не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину. На майно, передане набувачу за договором довічного утримання (догляду), не може бути звернене стягнення протягом життя відчужувача. Стаття 756 Цивільного кодексу України встановлює правові наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду). Так, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. У разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором. Відповідно до\~пункту 6\~частини першої\~статті 24Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року, що набрала законної сили 21 грудня 2020 року, розірвано договір довічного утримання від 31 липня 2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , скасовано обтяження арешт нерухомого майна, що зареєстровано в реєстрі за № 1-1782, реєстраційний номер обтяження 7663902, який накладений за договором довічного утримання від 31 липня 2008 року на однокімнатну квартиру, визнано за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . На майно, передане набувачу [PERSON] за договором довічного утримання (догляду), всупереч вимогам статті 754 Цивільного кодексу України, було звернене стягнення протягом життя відчужувача [PERSON] . Наявність арешту на нерухоме майно, право власності на яке визнано за позивачем, порушує права позивача, оскільки вона не може зареєструвати право власності на квартиру через наявність арешту на це майно за відсутності підстав для арешту. За таких обставин, враховуючи те, що обтяження нерухомого майна без законних підстав обмежує здійснення позивачем права власності належним їй майном, тому порушені права позивача підлягають захисту шляхом зняття арешту з квартири за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 41,\~47, 129 Конституції України, ст.ст. 316-319, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved