Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

31.08.2021 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про зменшення розміру аліментів до відповідача [PERSON] 09.09.2021 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.09.2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом учасників розгляду справи на 11.11.2021 року. 10.11.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 11.11.2021року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року по цивільній справі № 173/776/14-ц на користь відповідачки на утримання доньки [PERSON] , [INFO] з ј частини всіх видів його заробітку (прибутку), на 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку В обґрунтування позовних вимог посилаючись на наступне: за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року по цивільній справі № 173/776/14-ц з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . З червня 2018 року він проживає з громадянкою [PERSON] , як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилась дитина [PERSON] . На даний час [PERSON] , перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, тому він самостійно утримує і дружину і новонароджену дитину. В зв`язку з народженням дитини у нього змінився сімейний, а відповідно і матеріальний стан. Його матеріальний стан не дає можливості на даний час сплачувати аліменти у визначеній судом сумі, а також утримувати його новонароджену доньку та дружину, що й стало підставою звернення до суду. В судове засідання позивач не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі . Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що відповідач і так не сплачує аліментів та має значну заборгованість з їх сплати, а доходи позивача не зменшились, а навпаки збільшились. Тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору, представник Верхньодніпровського відділу державної виконавчої служби Кам`янського району Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2014 року по цивільній справі № 173/776/14-ц з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що підтверджується копією рішення суду. Прохаючи зменшити розмір аліментів, стягуваних з позивача на користь відповідача, позивач посилається на те, що на даний час у нього змінився сімейний та матеріальний стан. І стягнення аліментів у даному розмірі ставить його у скрутне матеріальне становище. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути зменшений за позовом стягувача або платника аліментів у разі зміни його матеріального або сімейного стану. Позивачем надані докази про зміну його сімейного стану: копія свідоцтва про народження доньки - [PERSON] , [INFO] , в якому позивач записаний батьком дитини. Та докази про зміну його матеріального стану: копія рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.07.2021 року, згідно якого з [PERSON] , стягнені аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та на утримання матері, [PERSON] в твердій грошовій сумі 1000.00 грн., до досягнення дитиною трирічного віку З чого суд приходить до висновку, що існують підстави для зменшення розміру аліментів, так як позивачем доведені обставини, передбачені ст. 192 СК України про зміну матеріального та сімейного стану позивача, платника аліментів. Вирішуючи питання про розмір до якого потрібно зменшити аліменти, суд виходить з наступного. Відповідно до положень Сімейного кодексу України спосіб стягнення аліментів визначається стягувачем. Так за рішенням суду аліменти з позивача стягнені в частці від заробітку (доходу) позивача , відповідно спосіб стягнення аліментів зміненим не може бути. Тому при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів суд приходить до висновку, що їх розмір повинен бути визначений також у частці від заробітку (доходу позивача. В свою чергу зменшення аліментів з ј частини всіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (тобто до мінімального розміру) суд вважає заниженим та таким, що не забезпечить всіх необхідних затрат на утримання дитини сторін та її гармонійного розвитку. Крім того, на утримання іншої дитини позивача аліменти стягнені в розмірі 1/5 частини всіх видів його заробітку (прибутку), але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач не просить зменшити розмір стягуваних аліментів на утримання другої дитини, тому зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини сторін до мінімального розміру, поставить дану дитину в нерівне матеріальне забезпечення по зрівнянню з другою дитиною позивача. Виходячи з вищевикладених обставин суд вважає за можливе зменшити розмір стягуваних з позивача аліментів на користь кожної із відповідачів з ј частини всіх видів заробітку (доходу) позивача. але неменше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/5 частини всіх видів його заробітку (доходу) але неменше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Доводи відповідача про те, що позивач має значну заборгованість зі сплати аліментів не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки не відносяться до предмету даного спору. А доводи про те, що матеріальний стан позивача покращився і він отримує заробіток в значно більшій сумі будь-якими доказами не підтверджується. Крім того у позивача змінився сімений стан. Що підтверджується належними та допустимими доказами і дана обставина вже є підставою для зменшення розміру стягуваних аліментів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за можливе судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908.00 грн., покласти на позивача так як судом хоч і прийняте рішення про задоволення заявлених позовних вимог, але в результаті ухвалення даного рішення погіршується матеріальне становище відповідача, на утриманні якої перебувають неповнолітні діти. На основі ст. 180,182,183, 192 СК України,

Outcome: partial