Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

29.07.2021 позивачка звернувся до суду і свої вимоги мотивує тим, що з 25.04.2015 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Має з ним дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Однак сімейні відносини не склалися, відсутнє взаєморозуміння, мають різні погляди на життя. Шлюбні відносини фактично припинені з січня 2021 року, спільне господарство не ведуть. Домовленості між сторонами щодо участі відповідача в утриманні сина не знайдено. Відтак позивач, остаточно визначившись з позовними вимогами, просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття з 01.01.2021. Також просила визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Відповідач надіслав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково. Так зокрема, не заперечував проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з позивачем. Щодо вимог про стягнення аліментів у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку зазначив наступне. Відповідач не погодився з тим фактом, що ним у добровільному порядку не надавалася матеріальна допомога на утримання сина. Зазначив, що вказане не відповідає дійсності, оскільки останній систематично давав та надсилав грошові кошти позивачу. Відповідач не заперечує сплачувати аліменти на утримання сина, однак не в заявленому позивачем розмірі. Так відповідач офіційно працевлаштований на 1 / 2 посади охоронця, рівень його доходів щомісячно складає 2 800 грн.. Відповідач має задовільний стан здоров`я, працездатний, інших осіб на утриманні не має, офіційно працевлаштований та має змогу надавати аліменти у розмірі 55 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що приблизно становить 1 100 грн. та орієнтовно складає 35 відсотків доходу відповідача. Позивач надіслала відповідь на відзив, в якому наполягала на тому, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Даний розмір аліментів буде достатнім та забезпечить гармонійний розвиток дитини. Позивач зазначає, що син часто хворіє та потребує постійного медичного нагляду та медикаментозного лікування. Крім того син відвідує гурток « Майбутні першокласники і англійська мова », що потребує додаткових витрат. На даний час позивач самостійно несе витрати на утримання їх спільного з відповідачем сина, та вважає, що аліменти у розмірі 55 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на які згоден відповідач, в повній мірі не забезпечить потреб дитини. Надана відповідачем в добровільному порядку сума грошових коштів на утримання сина, а саме 500 грн. у березні 2021 року та 800 грн. у травні 2021 року не є достатньою для гармонійного розвитку сина. Періодичні витрати відповідача на купівлю дитячих іграшок та книжок, також на думку позивача, не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів до 55 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали. Позивач додатково пояснила, що шлюбні відносини з відповідачем припинені з січня 2021 року та з того часу відповідач у добровільному порядку систематично та в необхідному розмірі коштів на утримання спільної дитини не надає. Тому позивач просить стягнути аліменти на утримання сина в заявленому розмірі, починаючи з 01.01.2021. Відповідач визнав позов частково, зокрема в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з позивачем. Та не заперечував щодо стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 55 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також відповідач підтримав пояснення зазначені у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради в судове засідання не з`явився, надіслали заяву про розгляд справи без участі їх представника. Додатково надали висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , згідно якого вважали за можливе визначити місце проживання останнього з матір`ю - [PERSON] . Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 25.04.2015 сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білопільського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 44./а.с.8/ Сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Згоди щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто. Відповідач на свій розсуд пересилає позивачці кошти сумами по 300 грн., 200 грн., 500 грн../а.с.9/ Сімейні відносини між сторонами не склалися. Шлюбні відносини фактично припинені з січня 2021 року, шлюб розпався остаточно і зберегти його неможливо. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Після припинення відносин сторін дитина залишилася проживати з позивачкою та повністю перебуває під її доглядом і вихованням. Вони проживають разом у квартирі за [ADDRESS] . Відповідач працездатний, працює та отримує заробітну плату у розмірі 2 746,30 грн., що підтверджується довідкою №26 від 10.08.2021. Встановлені обставини визнаються сторонами та підтверджуються актовими записами про шлюб та народження дитини, копії яких додані до матеріалів справи. З встановлених обставин справи вбачається, що спірні правовідносини є сімейними та врегульовані ст.ст. 110, 112, 141, 157, 160, 161, 180-182, 184, 191 СК України. Згідно положень ст.ст. 110, 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Частиною п`ятою статті 157 СК України визначені права того із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України за певних умов. Так, відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5). Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надали суду висновок №1979/27.1-26 від 14.09.2021. Спеціалістом Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради проведено обстеження умов проживання дитини за місцем фактичного проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] .В результаті обстеження з`ясовано, що житло розміщене на 2 поверсі 9 поверхового будинку. Двокімнатна квартира в якій зроблено ремонт, наявна необхідна побутова техніка та меблі. Для дитини є окрема кімната, наявне місце для відпочинку та навчання, наявні необхідні меблі. [PERSON] доглянутий, забезпечений повноцінним харчуванням, необхідним одягом та взуттям відповідно до сезону, відвідує навчальний заклад.З батьком дитини спеціаліст служби не спілкувався, оскільки ним надано відзив до суду, в якому він не заперечує щодо проживання дитини разом з матір`ю. Враховуючи вищевикладене, Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . З наведених положень закону та встановлених обставин справи вбачається, що визначення місця проживання дитини з позивачкою відповідає інтересам дитини. На підставі встановлених обставин та зазначених положень закону шлюб необхідно розірвати та задовольнити позов у частині визначення місця проживання дитини. Відповідач всупереч положень ст.ст. 77-81 ЦПК України не надав суду жодних доказів наявності у нього інших утриманців, будь - яких захворювань. У відзиві на позовну заяву відповідач визнав позов в частині стягнення аліментів у розмірі 55 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З встановлених обставин справи вбачається, що спірні правовідносини є сімейними та врегульовані ст.ст. 180-182, 184, 191 СК України, відповідно до положень яких батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення дитиною повноліття, в тому числі шляхом стягнення аліментів на підставі рішення суду у твердій грошовій сумі або частині від доходу з дня подачі позову до суду. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Відповідно до ст.ст. 13, 77-81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч положенням ст.ст. 13, 77-81 ЦПК України позивач не надав доказів у обґрунтування позову у частині стягнення аліментів за минулий час, тобто до подачі позову до суду. Позивач не довів, що відповідач має достатні доходи для сплати аліментів у розмірі одного прожиткового мінімуму. Виходячи з встановлених фактів, на підставі наданих сторонами доказів та зазначених положень закону, суд вважає, що заявлений позивачем розмір аліментів вочевидь є значним для відповідача та істотно негативно вплинить на його матеріальне положення. Більш прийнятний розмір допомоги відповідача сину становить 1 100 грн.. Такий розмір є більш допустимий для позивача та відповідача. Аліменти слід стягнути починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ураховуючи наведене у задоволенні позову у іншій частині слід відмовити за необґрунтованістю . Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі 908 грн. 00 коп.та судовий збір на користь держави за позов про стягнення аліментів 908 грн. та визначення місця проживання дитини 908 грн., а всього у розмірі 1816 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial