Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

30.11.2016 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною заявою, у якій просить суд постановити рішення, яким визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Селекційна, 29, яке складається з А житлового будинку загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м.; Б вбиральні; В сараю, № 1-3 ворота, паркани. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що після смерті [PERSON] у 1982 р. він постійно проживає в будинку за адресою: м. Одеса, вул. Селекційна, 29, а з 1996 р. зареєстрований за цією адресою Протягом всього часу він сплачує комунальні платежі, відкрито володіє і користується вказаним нерухомим майном, доглядає його, утримує, робить поточний та капітальний ремонти. При зазначених обставинах позивач вказує, що більше 10 років володіє цим майном, а отже набув право власності на нього за набувальною давністю. В судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] підтримали зазначені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, вказуючи, що [PERSON] вселився незаконно, а вказаний будинок має бути визнаний відумерлою спадщиною. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що наявні підстави для задоволення позовної заяви. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини. На підставі рішення Виконкому Одеської міської Ради депутатів трудящихся від 25.02.1955 р. № 109 «Про відвід вільних земельних ділянок громадянам м. Одеси під індивідуальне житлове будівництво» між Житловоуправлінням виконавчого комітету Одеської міської ради та гр. [PERSON] укладено Договір на право будівництва будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 01.04.1955 р. За вказаним договором Житловоуправління відводить забудовнику ділянку комунальної землі площею 600 кв.м. під індивідуальне будівництво будинку в районі 1-ї Застави, ділянка № 30, Запланований Масив. На вказаній ділянці забудовник зобовязується побудувати одноповерховий камінний будинок, житловою площею 29,50 кв.м. з двух кімнат, з кухнею та верандою. Право особистої власності на підставі Договору зареєстровано за [PERSON] в МБТІ 26.10.1973 р. під № 633 на стор. 137 кн. 157. (а.с. 12-17) Згідно з Випискою з рішення Виконавчого комітету Іллічівської міської ради депутатів трудящихся № 769 від 05.10.1973 р. «Про прийняття будинку в експлуатацію» вирішено затвердити акт з прийняття побудованого [PERSON] будинку по вул. Селекційній, 29 у м. Одесі в експлуатацію. Згідно зазначеного акту від 13.09.1973 р. будівництво закінчено у 1973 р., будова загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м.(а.с. 18-19) Відповідно до звідного оціночного акту житловий будинок по вул.. Селекційній, 29 у м. Одесі складається з літ. «А» житлового будинку загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м.; літ «Б» вбиральні; літ. «В» сараю; № 1-3 ворота, паркани. (а.с. 7-11) 27.02.1982 р. у віці 68 років померла [PERSON], що підтверджується записом акта про смерть № 9038 від 04.03.1982 р., яка самотньо проживала у [INFO]. (а.с. 105) [PERSON] одеської державної нотаріальної контори від 25.01.2017 р. № 37/01-16 повідомлено суд, що спадкова справа до майна [PERSON], померлої у лютому 1982 р., конторою не заводилась та свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Зазначене підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 46536867 від 25.01.2017 р. (а.с. 65-66) Позивач [PERSON] служив безперервно в органах внутрішніх справ з 21.12.1974 р. по 06.04.1998 р., що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці. (а.с. 95-97) Після смерті [PERSON], у 1982 році, позивач, як дільничий інспектор Іллічівського районного відділу міліції м. Одеси (на теперішній час це територія Малиновського району м. Одеси) з дружиною і неповнолітніми дітьми вселився у спірний будинок для тимчасового проживання, до отримання державного житла. В цьому будинку він проживає по сьогоднішній день, відкрито і безперервно володіючи і користуючись ним. За час проживання в будинку [PERSON] здійснив в ньому капітальний ремонт, обладнав водо та газопостачанням. [PERSON] вселився в спірний будинок за дозволом начальника Іллічівського РВ міліції, узгодженим з головою Іллічівського райвиконкому [PERSON]. Ці обставини судом встановлені на підставі пояснень позивача і показань свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON] проживають у сусідніх будинках відповідно з 1979 та 1972 років і про зазначені обставини їм відомо з особистих спостережень. Відповідно до показань свідка [PERSON], колишнього 1го заступника начальника Іллічівського РВ міліції, керівника служби дільничих інспекторів, [PERSON], як дільничий інспектор повідомив керівництво райвідділу про смерть жінки, яка одна проживала в будинку по вул. Селекційній, який був у незадовільному стані. [PERSON], який не мав житла і перебував на квартирному обліку, за дозволом начальника Іллічівського РВ міліції [PERSON] і згодою голови Іллічівського райвиконкому [PERSON] заселився в цей будинок. Також свідок [PERSON] та свідок [PERSON], безпосередній керівник [PERSON] з 1975 року, показали, що неодноразово відвідували будинок по вул. Селекційній, 29 і бачили, що [PERSON] в ньому зробив ремонт, провів газ і воду, посадив дерева, квіти, що в будинку він відкрито і постійно проживає. Вулиця Селекційна знаходилась на ділянці, яку обслуговував [PERSON] За існуючими правилами дільничий інспектор мав проживати на ділянці, що входив в зону його обслуговування. З показань свідка [PERSON], яка з 1987 р. була відповідальною за ведення квартирного обліку Іллічівського РВ міліції, встановлено, що [PERSON] перебував на квартирному обліку, як дільничий інспектор. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON] державного житла не отримав. З домової книги для реєстрації громадян, які проживають [INFO] та паспорта позивача вбачається, що [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 20.03.1996 року. (а.с. 23-24, 93) Відповідно до довідки № 1745 від 28.07.2016 р. за підписом керівника ЖЕО за адресою м. Одеса, вул. Селекційна, 29, зареєстровано [PERSON] з 20.03.1996 р., постійно з ним проживають за вказаною адресою, але не зареєстровані дружина [PERSON] та донька дружини (а.с. 6) З 1980 років [PERSON] став абонентом зі сплати за водопостачання і водовідведення о/р 14884 за адресою м. Одеса, вул. Селекційна, 29, що підтверджується довідкою ЖКВ № 72 від 18.11.1989 р. № 177 та обліковою книжкою. (а.с. 30 і 27) 01.12.2005 р. за спірною адресою [PERSON] встановив водомір, що підтверджується Актом № 22748 з подальшим його опломбуванням 07.12.2005 р. (а.с. 51-52, 54) Згідно квитанцій, наданих [PERSON] у якості доказів, вбачається, що він сплачував комунальні послуги, а саме за газопостачання, водопостачання і електропостачання з 2003-2016 р. (а.с. 68-91) Відповідно до листів Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.05.2017 р. і 19.05.2017 р. № А 966 і А-1006 та 18.06.2017 р. станом на 15.05.2017 року [PERSON] на квартирному обліку не перебуває, за період з 1975 р. по теперішній час ордер на вселення в жиле приміщення на імя [PERSON] не видавався та не оформлювався. Юридичним департаментом Одеської міської ради у листі віл 25.05.2017 р. № 361-А/вих. на імя [PERSON] вказано про виникнення права власності на майно за набувальною давністю визначається виключно судом. Згідно із частиною 1 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності Цивільним кодексом. З цих приписів закону випливає, що для набуття особою права власності на нерухоме майно за набувальною давністю встановлений склад певних юридичних фактів, а саме: добросовісне заволодіння чужим майном, продовження відкритого і безперервного володіння протягом десяти років таким майном. Наявність цих фактів доведені позивачем у змагальному процесі шляхом надання суду своїх доказів, які суд визнає переконливими. Основними доводами у запереченнях сторони відповідача є недоведеність добросовісності заволодіння позивачем спірним майном та фактична належність вказаного будинку до відумерлої спадщини. Добросовісність є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю (ст.\~3 ЦК України). Терміно-поняття цієї категорії у ЦК України та інших законах, які відносяться до актів цивільного законодавства України, відсутнє. У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року, зокрема зазначається. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. З урахуванням конкретних обставин справи суд вважає, що позивач заволодів добросовісно спірним будинком у 1982 році. [PERSON], працюючи дільничним інспектором Іллічівського РВ м. Одеси, перебував з сімєю на квартирному обліку як особа, яка потребує поліпшення житлових умов. В будинок він вселився не самоправно, а за дозволом і згодою вказаних посадових осіб, до отримання державного житла, якого так і не отримав, будучи знятим з обліку. Заволодіння будинком 29 по вул. Селекційній у м. Одесі [PERSON] відбулося без обману, насильства, умислу завдати будь-кому шкоду. У колишнього власника будинку [PERSON] не було спадкоємців. На виконання вимог ст.ст. 555 і 560 ЦК УРСР 1963 року, яка була чинною на той час, Держава Союз РСР в особі фінансового органу, не отримала свідоцтво про право на спадщину. Володіння [PERSON] вказаним будинком визнається судом відкритим, тому що позивач не приховував факт знаходження спірним майном у його володінні. Таке володіння визнається судом безперервним, тому що воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Таким чином, позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє спірним житловим будинком більше ніж 35 років, постійно мешкає у ньому, опікується ним, проводить ремонти, газифікував його, провів водопостачання, оплачує комунальні послуги. Цей будинок нікому не належить, ніхто не заявляв до позивача вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна і позивач продовжує відкрито\~та безперервно володіти спірним будинком. Крім того, Одеська міська рада до цього часу не звернулася із заявою про визнання спадщини відумерлою, а тому наявні правові підстави для визнання права власності за позивачем на спірний будинок за набувальною власністю. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 р. у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 2 березня 2011 p., визнано, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (серед багатьох інших джерел рішення від 13 травня 2008 р. у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» (McCann v. the United Kingdom), заява № 19009/04, п. 50). У рішенні від 8 квітня 1976 р. у справі «[PERSON] проти Бельгійської авіакомпанії «Сабена» Європейський суд з прав людини вказав на необхідність враховувати практичні наслідки будь-якого судового рішення. Наслідки, спричинені судовим рішенням у справі за позовом [PERSON], у разі його задоволення будуть свідчити про справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішив спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) Таке рішення буде відповідати положенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ поняття майно розуміється і як фактичне майно, і як майнові цінності, в тому числі боргові вимоги. Питання про майно виникає тоді, коли особа може претендувати на відповідну власність, тобто мати на неї право. У п. 124 рішення від 30 листопада 2004 р. у справі «Онерїльдиз проти Туреччини» ЄСПЛ наголосив, що поняття майно у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке охоплює не лише право власності на матеріальні речі, і воно не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: питання, яке при цьому потребує вирішення, полягає в зясуванні наявності підстав вважати, що обставини даної справи, ураховані в цілому, надають заявникові титул щодо матеріально-правового інтересу. Поняття майно охоплює не лише існуюче майно, але також може стосуватися засобів праводомагання, включаючи право вимоги, відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання щодо ефективного здійснення права власності. Рішення суду про задоволення позову [PERSON], буде свідчити про дію в Україні принципу верховенства права, яким здійснюючи правосуддя, керується суд. (ст.ст. 8 і 129 Конституції України) Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі зазначеного, суд визнає за позивачем право приватної власності в порядку набувальної давності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Селекційна, 29, який складається з літ. «А» житлового будинку загальною площею 60,5 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м.; літ «Б» вбиральні; літ. «В» сараю; № 1-3 ворота, паркани.

Outcome: approved