Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

30 березня 2015 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася [PERSON] з вказаним позовом в якому зазначила, що 15 березня 2014 року між нею та [PERSON], був укладений договір позики. За умовами договору [PERSON] отримала у позику 285000 гривень та зобовязалася повернути борг частинами протягом трьох років відповідно до встановленого графіку. Також договором було обумовлено, що у випадку неналежного виконання умов договору, позикодавець має право достроково вимагати повернення всього боргу. Позичальник умов договору не виконала, визначену частину боргу у встановлений графіком погашення заборгованості строк не повернула. На підставі викладеного просить суд стягнути на її користь з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 285\~000 гривень. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. Надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що дійсно 15 березня 2014 року між нею та позивачкою був укладений договір позики, за умовами якого позивач мала надати їй у борг 285\~000 гривень, а вона зобовязувалася повернути вказану суму протягом трьох років. Факт підпису вказаного договору вона визнала у судовому засіданні та його не оспорювала. Разом з цим зазначила, що фактично вказаний договір був укладений між ними, як закріплення домовленості про розподіл спадкового майна (будинку), яке залишилося після смерті їх батька [PERSON]. За вказаною домовленістю половина спірного будинку, яка мала відійти до [PERSON], переходила у її власність, а вона мала сплатити останній вищевказану у договорі суму. Також пояснила, що така домовленість була досягнута аби зберегти будинок, оскільки фактично половина спірного будинку мала успадковуватися [PERSON], матірю позивачки, проте стосовно неї були порушені кримінальні справи та частина будинку могла бути конфіскована. Зазначила, що гроші [PERSON] за цим договором їй не передавалися, до того ж остання на момент укладення цього договору була неповнолітньої та у неї просто не могли бути такі кошти. Також пояснила, що на даний час в провадженні суду знаходиться цивільна справа щодо визнання спадкового договору недійсним в частині саме вказаної домовленості щодо розподілу спадкового будинку. Оскільки позивачами поданий такий позов до суду, вона і не стала сплачувати кошти за договором позики. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову, надав пояснення, аналогічні викладеним відповідачем. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків та перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини. 15 березня 2014 року між [PERSON], як «Позикодавцем», та [PERSON], як «Позичальником» був укладений договір, за умовами якого Позикодавець передає Позичальнику безвідсоткову позику у сумі 285\~000 гривень, а остання зобовязується повернути отримані кошти частинами протягом трьох років починаючи з 01 липня 2014 року згідно встановленого графіка: не пізніше 21.03.2015 року не менше 60\~000 гривень; не пізніше 21.03.2016 року не менше 80\~000 гривень та не пізніше 21.03.2017 року залишок у сумі 145\~000 гривень. При цьому п.2.1 Договору позикодавець зобовязався передати позичальнику зазначену суму грошових коштів при підписанні даного Договору. Факт підписання вказаного договору відповідачем не оспорювався та був визнаний у судовому засіданні. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до приписів ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, суд виходить з того, що між сторонами була дотримана форма договору позики та представленим договором, який був підписаний його сторонами, посвідчено передання позивачем відповідачеві 15 березня 2014 року грошової суми у розмірі 285 000 гривень. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до умов договору позичальник зобовязалася повернути борг частинами: не пізніше 21.03.2015 року у сумі не меншій 60\~000 гривень. Згідно положень ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідачем не представлено суду належних доказів погашення частини боргу у сумі та строки визначені договором. При цьому, як пояснила в судовому засіданні відповідач вона вказаний борг не повертала та жодних коштів позивачу не сплачувала. За таких обставин, вимоги позивача з приводу дострокового повернення суми позики є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Посилання відповідача та її представника на те, що фактично кошти за цим договором не передавалися та позичальником не отримувалися суд не приймає до уваги з таких підстав. Так, відповідно до положень ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. На підтвердження своїх тверджень відповідач та її представник посилались на положення п.2.2 Договору за яким факт передання Позикодавцем зазначеної суми засвідчується підписами свідків, що підтверджують факти отримання Позичальником коштів від Позикодавця. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що сімю [PERSON] він знав добре. Після його смерті (літо 2012 року) між спадкоємцями виникли складнощі у розподілі спадкового майна, а саме належного померлому будинку. Також зазначив, що як йому стало відомо зі слів самих сторін, між ними була осягнута домовленість щодо поділу цього будинку: [PERSON] мав відійти будинок, та остання мала компенсувати [PERSON] належну їй частину грошима. 15 березня 2014 року його та [PERSON] запросили сторони, посвідчити факт такої домовленості, про що він і поставив свій підпис на цьому договорі. Також пояснив, що він не бачив факту передання грошових коштів при підписанні договору, та чи передавалися такі кошти взагалі йому не відомо. Разом з цим суд не приймає до уваги покази вказаного свідка, як на підтвердження того факту що гроші за договором позики не передавалися, оскільки договір позики був укладений між сторонами у письмовій формі, підписаний сторонами, а згідно приписів ст.1051 ЦК України у випадку укладення такого договору у письмовій формі, факт не отримання грошей позикодавцем, чи отримання їх у меншому розмірі, не може підтверджуватися лише показами свідків. Суду не представлені відповідачем та її представником належних та допустимих доказів, на підтвердження того факту, що остання не отримувала кошти за договором позики. Щодо посилань відповідача на те, що на час укладення договору остання була неповнолітньою та відповідно не мала таких коштів, суд також не приймає до уваги, оскільки самі по собі вказані обставини, не спростовують вимоги позивачки. До того ж вказаний договорі на даний час судом не визнаний недійсним на підставі положень ст.222 ЦК України та є чинним. На підставі викладеного,

Outcome: approved