Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

6 травня 2014 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача з вимогою розірвати шлюб, зареєстрований у Чернігівському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Чернігівського обласного управління юстиції, актовий запис № 718, від якого є неповнолітня дитина. Позивач посилалася на те, що сімейне життя поступово погіршувалося, що негативно впливало на психологічний стан її та дитини і призвело до фактичного припинення сімейних відносин з відповідачем з початку 2014 року. У судовому засіданні позивач просила розірвати шлюб, підтвердивши причини, зазначені у позовній заяві та неможливість його подальшого збереження. Відповідач позов визнав і також просив розірвати шлюб, підтвердивши неможливість його подальшого збереження. Вислухавши сторони та перевіривши надані документи, з'ясувавши відповідні правовідносини, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, копія якого долучена до справи, [PERSON], який народився [INFO] в с. Дніпровське Чернігівського району Чернігівської області, громадянин України і [PERSON], яка народилася [INFO] в м. Чернігові, громадянка України, одружились 17 липня 2004 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 17.07.2004 р. зроблено запис за № 718. Прізвища після одруження: чоловіка [PERSON]; дружини [PERSON]. Місце реєстрації: Чернігівський міський відділ реєстрації актів цивільного стану Чернігівського обласного управління юстиції. Подружжя має неповнолітню дитину - сина [PERSON], який народився [INFO], що підтверджено наданою копією свідоцтва про народження. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Сторонами визнано, що нормальні відносини між ними припинилися через погіршення взаємовідносин, що призвело до припинення спільного проживання та фактичного припинення сімейних відносин. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За правилом ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружжя своїми правами не користується, свої обов'язки не виконує, проживає роздільно, взаємовідносини, що склалися між подружжям, не притаманні сім'ї і не відповідають її інтересам. Можливості примирення подружжя та відновлення нормальних сімейних відносин немає. Спору про місце проживання дитини немає, після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з матір'ю, а батько братиме участь у її вихованні та утриманні. У разі виникнення майнового спору він вирішуватиметься у передбаченому законом порядку. За встановлених обставин справи суд вважає, що позов необхідно задовольнити і розірвати шлюб. Згідно ст. 113 СК України, беручи до уваги заяву позивача, відновити її дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору на суму 243 грн. 60 коп..

Outcome: approved