Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

30.11.2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою. 01.12.2017 року ухвалою суду провадження по справі було відкрито та призначено справу до судового розгляду (а.с.20). 26 березня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради. 24.10.2016 року між позивачем та третьою особою було укладено договір найму житла, згідно якого йому надана квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,5 кв.м., що складається з 2 кімнат житловою площею 30,8 кв.м. З 2004 року він проживає в зазначеній квартирі зі своєю дружиною [PERSON] .. Квартира є єдиним житлом позивача та його дружини. На теперішній час чинним договором найму є лише вищезазначений договір. Зазначає, що відповідачі не є членами сім`ї позивача та наймачами вказаної квартири. Право користування вищезазначеним житловим приміщенням відповідачів припинилося у зв`язку з припиненням прав на квартиру попередніх наймачів. За рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.01.2017 року по справі №206/418/16-ц, в порядку виконання судового рішення [PERSON] та її син були вселені у квартиру [ADDRESS] , їм були передані ключі від квартири і забезпечений вільний доступ до квартири. Позивач виконав дане рішення суду, що підтверджується відповідним актом державного виконавця від 16.03.2017 року. Після виконання цього рішення, відповідачі не виявили бажання та наміру фактично проживати у квартирі, в якій формально зареєстровані, жоден з них не приходив, не звертався до позивача з вимогою про надання їм житлові кімнати у квартирі для проживання, тощо, вони не проживають і не користуються спірною квартирою, не сплачують кошти на її утримання та інші комунальні платежі. Відповідачі не є членами сім`ї позивача, збереження за ними житлового приміщення неможливо і суперечить приписам закону. Перешкод у користуванні приміщенням відповідачам не чинилось, їм передано ключі від квартири, чим забезпечено вільний доступ до неї, вони добровільно визначили собі інше місце постійного проживання і спірним жилим приміщенням не користуються. Просив суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] та [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] , визнавши їх такими, що втратили право користування нею. 28.03.2018 року ухвалою суду зустрічна позовна заява була прийнята до розгляду (а.с. 97-98). 05.04.2018 року від [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого вона заперечувала проти задоволення позовних вимог, та зазначила, що вона є квартиронаймачем спірної квартири. [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні квартирою, він виконав рішення апеляційного суду лише в частині передачі ключів, однак після цього займає всі житлові кімнати і їй кімната для проживання та зберігання речей не виділена, що унеможливлює сам факт проживання у спірній квартирі. 24.04.2018 року третя особа [PERSON] звернулась із самостійними позовними вимогами щодо предмету спору. Свої вимоги обґрунтувала тим, що перебуваючи з [PERSON] у шлюбних відносинах, вона вселилася в квартиру в липні 2004 року з письмової згоди квартиронаймача [PERSON] та її чоловіка. В 2016 році її чоловік став єдиним наймачем спірної квартири і вона зареєструвалась та проживає разом з ним з його згоди. Наразі в квартирі фактично проживає тільки її чоловік. [PERSON] , що зареєстрована в спірній квартирі, мешкає у своєму будинку по [ADDRESS] . З часу вселення вона постійно проживає і користується, як член сім`ї, зазначеним житловим приміщенням, веде спільне господарство з чоловіком, бере участь у комунальних витратах за користування квартирою. Відповідач не визнає її права на користування квартирою, під час встановлення порядку користування квартирою її права не враховані. Довгий час вона не могла зареєструватися у спірній квартирі, оскільки відповідач не надавала згоди. Зазначає, що розгляд справи без її інтересів призведе до ще більшого порушення її житлових прав. Просила суд визнати за нею право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] (а.с.120-122). 24.04.2018 року ухвалою суду позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням була прийнята до розгляду та об`єднана в одне провадження з первісним позовом( а.с. 144-145). 16.05.2018 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, відповідно до якого вона зазначила, що заперечу проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що [PERSON] протиправно проживає в квартирі, оскільки рішенням апеляційного суду від 30.08.2006 року її було виселено із зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення, а тому факт її проживання порушує права [PERSON] 31.05.2018 року представник третьої особи надав відповідь на відзив [PERSON] , відповідно до якого зазначив, що [PERSON] була повторно вселена до спірної квартири на законних підставах, як дружина [PERSON] , за його письмової згоди та письмової згоди наймача [PERSON] . З моменту кладення шлюбу 2004 року вона є членом сім`ї наймача та веде спільне господарство зі своїм чоловіком. Отримання згоди [PERSON] , яка не є членом сім`ї наймача у зв`язку із розірванням шлюбу з [PERSON] в 1989 році та не проживанням у квартирі, на вселення [PERSON] не потрібно (а.с.197-198). 03.12.2018 року [PERSON] заявила клопотання про зупинення провадження по справі до прийняття рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , терті особи: [PERSON] , Самарський районний у м. Дніпро відділ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області, орган опіки та піклування у м. Дніпрі ради про визнання шлюбу недійсним та фіктивним (а.с.48-49). 03.12.2018 року ухвалою суду провадження по справі було зупинено (а.с.56-58) 07.10.2019 року ухвалою суду у зв`язку з відсутністю обставин, що викликали зупинення провадження, провадження по справі було поновлено (а.с.80-81). 28.08.2018 року від позивача [PERSON] надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду. 29.01.2020 року ухвалою суду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою залишено без розгляду (а.с.176-178). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що його довіритель є основним квартиронаймачем, відповідачі багато років тому втратили право користування квартирою, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Представник третьої особи із самостійними вимогами в судовому засіданні пояснив, що підтримує позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] , з тих підстав, що [PERSON] є дружиною [PERSON] , який є користувачем спірного житла, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з тих підстав, що [PERSON] та [PERSON] не проживають в квартирі з поважних причин. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Представник третьої особи КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно положень ст.ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] , загальною площею 48,5 кв.м., що складається з 2 кімнат, житловою площею 30,8 кв.м, що підтверджується договором найму житла від 24.10.2016 року (а.с.69-70). Відповідно до довідки про склад сім`ї в квартирі зареєстровані [PERSON] , - колишня дружина брата позивача та її син - [PERSON] , а також [PERSON] (а.с.185). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 23.05.1989 року (а.с. 71). Позивач [PERSON] посилається на ті обставини, що відповідачі постійно мешкають за іншою адресою, не ведуть з наймачем квартири спільного господарства та не приймають участі в утриманні квартири. Відповідач [PERSON] посилається на ті обставини, що не має можливості проживати у спірній квартирі, оскільки позивач чинить перешкоди у користуванні майном. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона знайома зі сторонами, її обидва рази запрошували на процедуру вселення [PERSON] та [PERSON] , тоді [PERSON] квартиру не відкрила та нікого не впустила, надалі викликали поліцію. В вересні 2019 року [PERSON] повідомила, що поставила замки на всі двері. До житлових кімнат їх не впустили, [PERSON] намагалась відкрити двері ключем, але замки були змінені. Коли у [PERSON] занедужала мати, вона переїхала до неї. Так, відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.01.2017 року [PERSON] , [PERSON] вселені в квартиру [ADDRESS] . При виконанні рішення суду щодо вселення [PERSON] та [PERSON] до спірної квартири встановлено, що під час виходу за адресою, здійснити вселення за виконавчим документом не виявилося можливим, двері ніхто не відчиняв, що підтверджується актом державного виконавця від 20.04.2018 року та 14.03.2018 року (а.с.115-116). Згідно ухвали Вищого спеціалізованого суду України встановлено, що [PERSON] та [PERSON] неодноразово намагались вселитися у спірну квартиру, однак [PERSON] чинить опір, встановлюючи нові замки та двері, факт чого підтверджується наявними рішеннями суду щодо вирішення спорів між сторонами стосовно вказаного житлового приміщення (а.с.182-183). Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, в судовому засіданні будь яких достатніх та допустимих доказів на спростування зазначених обставин суду не надано. Посилання позивача на всі вищезазначені обставини щодо того, що відповідачі добровільно не проживають за спірною адресою носять суб`єктивний характер та скоріше свідчать про існування тривалого конфлікту між сторонами, як наймачами та членами сім`ї наймачів спірної квартири, не дотримання правил співмешкання та добросусідства, з причин відсутності між ними встановленого способу та режиму користування загальними приміщеннями, а не про доведеність факту добровільної відмови від користування майном. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] відсутні в спірній квартирі з 2000 року у зв`язку з існуючим конфліктом між сторонами з приводу користування вказаним житловим приміщенням, тобто з поважних причин, а тому підстави для застосування положень ст.71 ЖК УРСР, згідно якої, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними має зберігатись жиле приміщення протягом шести місяців відсутні. Таким чином суд знаходить доведеним факт перешкоджання позивачем у здійсненні відповідачами права користування спірним жилим приміщенням, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Що стосується вимог [PERSON] щодо визнання за нею права користування житловим приміщенням, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про одруження від 02.07.2004 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (а.с.125). Відповідно до довідки КП «ЖГ Самарського району» ДМР від 02.04.2018 року [PERSON] проживає разом зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою [ADDRESS] з 2004 року (а.с.134) [PERSON] посилається на ті обставини, що [PERSON] протиправно проживає у квартирі, оскільки вселилась в квартиру без згоди на те її та її сина. Відповідно до ст.64 ЖК УРСР особи, які вселилися до наймача житлового приміщення у встановленому ст.65 ЖК УРСР порядку, набувають рівне право користування житловим приміщенням. Так, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20.05.2015 року у справі №К/800/555/15 про визнання дій протиправними та зобов`язання постійно зареєструвати [PERSON] за адресою її місця проживання встановлено, що у зв`язку з тим, що [PERSON] та [PERSON] не проживають у спірній квартирі, то їх згода на реєстрацію [PERSON] не потрібна. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень п.4, 5 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченими законом. Житлові права охороняються законом, за виключенням випадків, коли вони здійснюються всупереч з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших осіб. За таких обставин, аналізуючи вищенаведене, приймаючи до уваги той факт, що [PERSON] проживає в спірній квартирі в якості дружини наймача, суд приходить до висновку, що вимоги щодо визнання за нею права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved