Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

29 червня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа - [PERSON], про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31.05.2016 року між ПАТ «Артем-Банк» та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги, за яким позивач набула право вимоги за кредитними договорами, укладеним між третьою особою та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а також право іпотекодержателя на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS]. При спробі укласти договір про задоволення вимог іпотекодержателя з'ясувалося, що на спірне майно накладено низку арештів. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про звільнення іпотечного майна з-під арештів (а.с.а.с. 2 - 4, 28). 01 серпня 2016 року суд своєю ухвалою залучив до участі у справі в якості третьої особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». У судовому засіданні позивач позов підтримала, а представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» - не заперечував проти його задоволення. Представники відповідачів до суду не з'явилися, були повідомлені належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). [PERSON] до суду також не з'явилася, була повідомлена належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.01.2007 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено генеральну кредитну угоду № К-Д 014/02-40/573, за якою [PERSON] отримала кредит. Того ж дня між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір К-Д 014/02-40/573/2, за яким [PERSON] також отримала кредит. 01 лютого 2007 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено іпотечний договір № 014/02-40/1319, за яким у забезпечення належного виконання зобов'язань за укладеними кредитними договорами [PERSON] передала у заставу належне їй нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] (площа - 39,5 м2). Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Чижиком О.С. і зареєстрований у реєстрі за № 1-З-38. 31 травня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Артем-Банк» було укладено договір факторингу, за яким останнє набуло права вимоги за кредитними договорами, укладеними між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Того ж дня між ПАТ «Артем-Банк» та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги, за яким позивач набула право вимоги за генеральною кредитною угодою № К-Д 014/02-40/573 та кредитним договором К-Д 014/02-40/573/2. При цьому позивач повністю розрахувалася за укладеним договором (а.с.а.с. 5 - 8). Того ж дня між ПАТ «Артем-Банк» та позивачем було укладено договір відступлення прав за договором іпотеки, за яким позивач набула статус іпотекодержателя й право вимоги за іпотечним договором № 014/02-40/1319. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хоміч О.М. і зареєстрований у реєстрі за № 561. (а.с.а.с. 9 - 13, 20). При спробі посвідчити у нотаріуса договір про задоволення вимог іпотекодержателя з'ясувалося, що на спірне майно накладено низку арештів (а.с.а.с. 19 - 27), а саме: -14 серпня 2012 року - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ухвалена державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Краснощоковим Л.В. (виконавче провадження № 33876659) (а.с. 26); -07 червня 2013 року - постанова старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Саване С.М. (виконавче провадження № 38032976) (а.с. 24); -08 жовтня 2013 року - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ухвалена державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Строменко Г.О. (виконавче провадження № 39893556) (а.с. 23); -27 жовтня 2014 року - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ухвалена державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Пономаренком О.О. (виконавче провадження № 45227739) (а.с. 23); -05 листопада 2015 року - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ухвалена державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ріга М.М. (виконавче провадження № 43427395) (а.с. 22). Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України від 05.06.20003 року № 898-ІV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-ІV) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з частиною 1 статті 37 Закону № 898-ІV іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. З матеріалів справи вбачається, що сторони іпотечного договору скористалися приведеними нормами, звернувшись до нотаріуса із заявою посвідчити договір про задоволення вимог іпотекодержателя, єдиною перешкодою для чого стала наявність арештів, накладених на іпотечне майно. У відповідності з пунктом 1 частини 1 статті 32 Закону України від 21.04.1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV) заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. За правилами частини 1 № 606-ХІV звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону № 606-ХІV). Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону № 606-ХІV, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону № 898-ІV (частина 8 статті 54 Закону № 606-ХІV). При реалізації цієї норми слід мати на увазі, що за положеннями статті 1 Закону № 898-ІV іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною 1 статті 33 Закону № 898-ІV, за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов'язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 5 статті 3 Закону № 898-ІV). Частиною 6 статті 3 Закону № 898-ІV визначено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до частини 7 статті 3 Закону № 898-ІV пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові № 38963293 від 09.04.2014 року (справа № 6-13цс14), яка відповідно до статті 3607 ЦПК є обов'язковою для суду.

Outcome: approved