Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

4 квітня 2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд визнати дійсним договір № 2786 купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], який був укладений між нею та відповідачкою. Посилалася на те, що між ними були домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: продавці передали покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, тому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу зазначеного домоволодіння, укладеного між ними. Сторони в судове засідання не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивачки та її представника на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без її участі, а позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про дату та час слухання справи судом повідомлена своєчасно та належним чином. Представник третьої особи до суду не з'явився про його час та місце був повідомлений належним чином причини неявки суду не відомі. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявні матеріали і докази у справі достатні для її вирішення по суті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 11 листопада 1998 року позивачка уклала на товарній біржі письмовий договір №2786, за яким придбала у відповідачки домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Домоволодіння належала попередньому власнику на підставі дублікату № 225 від 28 жовтня 1998 року договору купівлі-продажу № 16 від 20 лютого 1990 року, зареєстрованого Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації, реєстровий №958 від 4 листопада 1998 року. В даний час позивачка дізналася, що укладений договір про купівлю нерухомості повинен бути нотаріально посвідченим, тому запропонувала відповідачу посвідчити його нотаріально, але позитивної відповіді не отримала, оскілки ті втратили інтерес до угоди, яка була повністю виконана. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили всі суттєві його умови, в тому числі й ціну, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу домоволодіння. На підставі викладеного,

Outcome: approved