Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

8 серпня 2016 р. позивач звернулась до суду з позовною заявою про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позов мотивовано тим, що позивач є власником квартири № [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрований в квартирі, мешкав в ній до листопада 2014 р. Відповідачі [PERSON], [PERSON] зареєстровані в квартирі на підставі договору дарування, який в судовому порядку визнано недійсним, в квартирі не мешкають. З наведених підстав позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді від 29 серпня 2016 р. позов [PERSON] залишено без руху, позивачеві надано строк для усунення недоліків позовної заяви. (а.с. 18) 5 вересня 2016 р. до суду надійшла виправлена позовна заява. (а.с. 21) Ухвалою судді від 8 вересня 2016 р. відкрито провадження у справі. (а.с. 24) Ухвалою суду від 20 жовтня 2016 р. за клопотання відповідача [PERSON] провадження у справі зупинено до вирішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційної скарги на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2016 р., ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 8 червня 2016 р., за позовом [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири №[ADDRESS] від 20 листопада 2014 р. (а.с. 55-56) Ухвалою суду від 30 березня 2018 р. провадження у справі відновлено, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін у судовому засіданні, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті позову. (а.с. 71-72) Правом на подачу до суду заяв по суті позову сторони не скористувались. Позивач та її представник в судовому засіданні підтвердили позовні вимоги та їх обгрунтування, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що спірна квартира отримана у вересні 1990 р. його матірю. Разом із матірю він мешкав в квартирі понад сорок років. Потім позивач, яка є його сестрою, обманним шляхом заволоділа квартирою і приватизувала її. Він вважає, що має право користуватись квартирою, просить у задоволені позову відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не зявились, однак суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутність. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 жовтня 1993 р. виконавчим комітетом Комунарської районної ради м. Запоріжжя, власником квартири №[ADDRESS] є [PERSON]. (а.с. 6, 7) Згідно довідки Запорізької міської ради у зазначеній квартирі, крім власника, зареєстровані: [PERSON] брат власника, дата реєстрації не зазначена; [PERSON], [PERSON] з 30 січня 2015 р. (а.с. 10) Наданим представником позивача актом від 28 листопада 2016 р. встановлено, що [PERSON] [PERSON] [PERSON], [PERSON] у зазначеній квартирі не мешкають. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі згідно договору дарування від 20 листопада 2014 р., яким [PERSON] подарувала квартиру [PERSON] та [PERSON] Вказаний договір в судовому порядку визнано недійсним. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2016 р. договір дарування квартири № [ADDRESS], укладений 20 листопада 2014 р. між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], визнано недійсним. (а.с. 45-46) Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 8 червня 2016 р. рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2016 р. залишено без змін. (а.с. 47-48) Постановою Верховного Суду від 21 лютого 2018 р. рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2016 р. та ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 8 червня 2016 р. залишені без змін. (а.с. 67-70) Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 316 ч. ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В судовому засіданні наданими позивачем доказами встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири № [ADDRESS], відповідачі, не будучи власниками вказаної квартири, зареєстровані в ній, чим перешкоджають позивачеві як власнику квартири у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Для поновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне визнати відповідачів, такими, що втратили право користування житловим приміщенням. При цьому суд приймає уваги, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги про визнання неповнолітнього [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, також підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» місце проживання неповнолітньої дитини є похідним від місця проживання одного з батьків, а його батька [PERSON] суд визнає таким, що втратив право користування спірною квартирою. Ствердження відповідача [PERSON] про те, що він не втратив право користування квартирою, оскільки разом із матірю мешкав в квартирі понад сорок років, а позивач обманним шляхом заволоділа квартирою і приватизувала її, суд не приймає до уваги, оскільки на цей час він не є власником квартири, а ствердження,що позивач незаконно заволоділа квартирою не доведено. З наведених підстав суд вважає за необхідне позов про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, задовольнити. Задовольняючи позовні вимоги, суд також приймає до уваги таке. Відповідно до ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В позовній заяві позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, з підстав, передбачених ст. 71 ч.1 ЖК України, згідно якої при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Однак надані позивачем докази свідчать про те, що відповідач [PERSON] хоча і є братом позивача, однак членом її сімї не являється; відповідачі [PERSON] та [PERSON] у спірній квартирі ніколи не мешкали, зареєстровані в ній після укладення договору дарування, який в судовому поряду визнано недійсний, не є членами сімї власника квартири. Таким чином, положення ст. 71 ч.1 ЖК України не можуть бути правовою підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що реєстрація відповідачів у спірній квартирі перешкоджає позивачеві як співвласнику квартири у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, суд для поновлення порушеного права позивача відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України застосовує положення ст. 391 ЦК України, згідно якій власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Outcome: approved