Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

30 червня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свій позов тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірано. Від подружнього життя мають доньку - [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачем. На даний час шлюб розірвано, дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач до суду не з'явився, хоча належним чином повідомлений про день, час та місце проведення судового засідання, однак до суду не прибув про причини неявки суд не повідомив, тому, суд, отримавши згоду позивача, ухвалив розглянути справу заочно, тобто у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, визнає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8), яка мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідно до її віку щомісяця, починаючи з 30 червня 2017 року до її повноліття. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідно до її віку щомісяця, починаючи з 30 червня 2017 року, що не суперечить вимогам закону, відповідає інтересам дитини та відповідача по справі, так як відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», суд вважає за необхідне задовольнити позов у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідно до її віку щомісяця. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Таким чином, позов обґрунтований, законний та підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.180-183 СК України,

Outcome: approved