Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

31.05.2021 позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею, [PERSON] , у порядку спадкування за законом після смерті діда [PERSON] , право власності на майновий пай в пайовому фонді колективного сільськогосподарського підприємства ТзОВ «Меденичі» Дрогобицького району Львівської області, у розмірі 5963 грн., або 0,56%, що належало [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЛВ №045054. В обґрунтування позову вказує на те, що в смт. Меденичі помер її дідо [PERSON] . Після його смерті залишилось майно. До складу спадкового майна входить майновий пай з пайового фонду колективного сільськогосподарського ТзОВ «Меденичі» Дрогобицького району Львівської області: у розмірі 5963 гривень, або 0,56%, на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ЛВ №045054. Спадкодавець мав право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат). Позивач подала заяву, в якій просить слухати справу без її участі та без фіксування судового засідання технічними засобами. Позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений шляхом оголошення про виклик до суду на сайті Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. Учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно правил ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вище викладене, суд ухвалив завершити розгляд справи у відсутності відповідача, за наявними у матеріалах справи доказами. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню. Як стверджується матеріалами справи, [INFO] помер [PERSON] , на підставі чого видано Свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] від 08.12.2020. Згідно свідоцтва серія [NUMBER] , частка майна пайового фонду ТзОВ «Меденичі» [PERSON] визначена в розмірі 5963 гривень, або 0,56 відсотків. За приписами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За нормами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. За змістом частини першої та другої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України). Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Отже, сторона самостійно повинна довести обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог чи заперечень і саме така сторона повинна нести ризик настання наслідків, пов`язаних із не наданням доказів. Однак, у справі яка розглядається взагалі відсутні будь-які докази про те, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , про те, що вона зверталась до нотаріуса з наміром прийняти спадщину після його смерті і що їй було відмовлено. Позивач не долучила до матеріалів справи жодного документа, який би підтверджував ці обставини. Зрештою, до позовної заяви взагалі не долучено жодного доказу, надані копії є нечитабельні, а сам зміст позовної заяви свідчить про те, що позивач при підготовці позову по суті обмежилась виключно єдиним твердженням про те, що [PERSON] належав спірний майновий пай з пайового фонду КСГ ТзОВ «Меденичі», після чого процитувала чинне законодавство. На думку суду, такі обставини свідчать про недоведеність позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed