overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

29.08.2016 року позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер 25951221741 на користь [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до 16.09.2026 року, тобто до досягнення [PERSON] повноліття. Зазначила, що від спільного життя з відповідачем мають дочку, яка знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча спроможний її надавати. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги підтримує, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про одержання ним судової повістки, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП № 087713 (а.с.4). З пояснень, викладених у позовній заяві видно, що дитина знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.ст. 182, 183 СК України суд враховує ряд істотних обставин, з яких витікає розмір аліментів, які підлягають стягненню в частині визначеній судом, проте мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Позов позивачкою подано 29.08.2016 року (а.с. 1). Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Доводи позивача відповідачем не спростовано, а точу суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З огляду на це, суд вважає, що, згідно із ст. 183 СК України, розмір аліментів може бути визначений у розмірі 1/6 заробітку (доходу) відповідача. Від сплати судового збору позивачка звільнена на підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

29.08.2016 року позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 17802,16 грн. за кредитним договором №б/н від 28.10.2013 року та судові витрати у розмірі 1378, 00 грн.. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримала кредит у розмірі 1700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, та не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 17802,16 грн.. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 28.10.2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 31.05.2016 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 17802,16 грн..(а.с.3). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обовязки виникають на підставі договору або правочину. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання. Таких доказів суду не надано, вимоги позивача не спростовано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути вказану заборгованість. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1378,00 грн., які у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

29.08.2016 року позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 24271,51 грн. за кредитним договором №б/н від 13.11.2013 року та судові витрати у розмірі 1378, 00 грн.. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, та не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 24271,51 грн.. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про одержання нею судової повістки, причини неявки суду не повідомила . Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 13.11.2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 04.07.2016 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 24271,51 грн..(а.с.3-4). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обовязки виникають на підставі договору або правочину. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання. Таких доказів суду не надано, вимоги позивача не спростовано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути вказану заборгованість. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1378,00 грн., які у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

29.08.2016 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позову послалась на те, що шлюб з відповідачем був укладений 16.09.2004 року. Від шлюбу у сторін є дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, приводом звернення до суду стало те, що їхня сімя фактично розпалася, у них різні погляди на життя та різні інтереси. Сторони протягом останніх 4 років проживають окремо. Зазначає, що відповідач нехтує сімейними цінностями, між ними постійно виникали сварки, свідком яких нерідко була їхня дитина, внаслідок чого вони повністю припинили спілкування. Сторони в судове засідання не зявились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути за їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що проти розірвання шлюбу на заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.09.2004 року, що підтверджується довідкою ВРАЦС Червоноградського міського управління юстиції від 16.09.2004 року. Від подружнього життя у сторін є дочка [PERSON] , [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження серія 1-СГ № 013334. Сімейне життя в сторін не склалося, протягом трьох років разом не проживають, їхня сімя існує лише формально. При таких обставинах суд доходить висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, а тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. Що стосується позовної вимоги про залишення їй шлюбного прізвища, відповідно до статті 113 цього Кодексу, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

29.08.2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] проусунення перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою №9 в буд. 33 по вул. Мстиславській в м. Чернігові шляхом визнання [PERSON] особою, яка втратила право користування спірною квартирою та стягнути судові витрати. Позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що відповідач не проживає в [INFO] понад два роки та не бажає зніматись з реєстрації в добровільному порядку. Позивач є власником спірної квартири, а тому відповідач створює перешкоди в користуванні та розпорядженні приватної власності позивача. У судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.12.2003 року на праві приватної власності [PERSON] належить квартира [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно довідки Комунального підприємства «Деснянське» Чернігівської міської ради № 1696/В від 22.08.2016 року в [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO]. Згідно акту від 22.09.2016 року [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з серпня 2014 року (а.с.7). Згідно із ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою №9 в буд. 33 по вул. Мстиславській в м. Чернігові. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Також суд приходить до висновку про задоволення частково вимоги про стягнення витрат на користь позивача на правову допомогу з відповідача. З врахуванням складності категорії даної цивільної справи та складання позовної заяви представником позивача, суд вважає за можливе стягнути витрати на правову допомогу за 1 годину робочого часу в сумі 620 грн. 00 коп., які стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], оскільки представник позивача участь у судових засіданнях не приймала. Разом з тим, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

29.08.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 28.09.2002 року, від шлюбу дітей не мають. Подружнє життя не склалося, сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву в якій просила про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно частини 2 статті 197 ЦПК України справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.09.2002 року, від шлюбу дітей не мають.. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

29.08.2016 року позивач звернулася до суду з позовом і, уточнивши 15.09.2016 року раніше заявлені вимоги, просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 9554 грн 25 коп., середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в сумі 9346 грн 77 коп., а також 2000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням законодавства про оплату праці. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач, в порушення вимог трудового законодавства України, в день звільнення не провів розрахунок і не виплатив усі належні їй суми, чим порушив її трудові права. Позивач у судове засідання не зявилася, при цьому надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності; представник відповідача позов не визнала. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач працювала у відповідача гальваніком ІІІ розряду. Наказом відповідача від 25.07.2016 року № 151/к позивача звільнено з роботи 26.07.2016 року за власним бажанням, згідно статті 38 КЗпП України. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. В порушення вимог закону, в день звільнення відповідач не провів з позивачем повний розрахунок, внаслідок чого виникла заборгованість по заробітній платі в сумі 9555 грн 25 коп. Розмір заборгованості підтверджується довідкою відповідача (а. с. 30), що є підставою для її стягнення в судовому порядку. Згідно із статтею 117 цього Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум в день його звільнення, підприємство повинно сплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як слідує з довідок відповідача, правильність яких позивачем не спростовано, середньоденний і середньомісячний заробіток позивача при чотириденному робочому тижні (без відрахування податків і зборів) становив 56 грн 55 коп. і 873 грн 18 коп. відповідно; з 27.07.2016 року по 23.09.2016 року включно затримка розрахунку при звільненні позивача складає 1 місяць і 16 робочих днів, отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 1777 грн 98 коп. [873.18 + (56.55 х 16)]. В силу вищевикладеного і положень статті 2371 КЗпП України доведення факту порушення трудових прав позивача є підставою для відшкодування завданої цим моральної шкоди. Враховуючи характер правопорушення, глибину та тривалість завданих позивачеві душевних страждань, суд вважає достатньою сатисфакцією стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 500 грн. Таким чином, заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

29.08.2016 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище «Вітте». В обґрунтування позову послалась на те, що шлюб з відповідачем був укладений 13.05.2004 року. Від шлюбу сторони мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя. Позивач вказує на негідну поведінку відповідача у шлюбі та сімї. З травня 2016 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Зазначає, що примирення між ними неможливе. Позивач в судове засідання не зявилась, подала письмову заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності. Вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судові засідання 20.09.2016 року та 13.10.2016 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, із заявою про розгляд справи за її відсутності не звертався. Згідно з частиною 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Шлюб між сторонами у справі зареєстрований 13.05.2004 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-СГ № 173957. Від подружнього життя у сторін є двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Сімейне життя в сторін не склалось. З травня 2016 року вони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач зазначає, що примирення між ними неможливе. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. Що стосується позовної вимоги про залишення позивачу шлюбного прізвища, відповідно до статті 113 цього Кодексу, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

29.08.2016 року позивачка [PERSON] звернулася в Миколаївський районний суд Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що сім'я розпалась в результаті того, що в них різні погляди на взаємовідносини подружжя в сім`ї. Саме це негативно впливало на їх сімейні стосунки. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Посилаючись на неможливість спільного проживання позивачка просить розірвати шлюб. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, однак надала на адресу суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте також надіслав на адресу суду заяву, в якій позов визнав та просив слухати справу за його відсутності. Суд ухвалив розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. 29 вересня 1997 року сторони уклали шлюб. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Через розбіжності у поглядах на характер сімейних стосунків і життя в цілому сторони шлюбні стосунки припинили і протягом двох років подружніх відносин не підтримують, спільне господарство ними не ведеться. Поновлення сімейних стосунків між сторонами не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. У зв'язку із викладеним шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст.88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають 551 грн. 20 коп. витрат понесених на сплату судового збору.

Outcome: approved