Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

31.08.2020 р. [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, з урахуванням заяви від 25.11.2020 р. просить стягнути зАкціонерного товариства «Українська залізниця» 330 648,80 грн заборгованості по заробітній платі (премії), середній заробіток за весь час затримки розрахунку, починаючи з 02.10.2017 р. по 31.08.2020 р., що становить 7 161 903,84 грн. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що протягом 03.11.2016 р.-02.10.2017 р. працював у відповідача послідовно на посадах: начальника юридичного департаменту, директора юридичного департаменту, при звільненні із ним не був здійснений повний розрахунок як того вимагає чинне законодавство, оскільки не виплачена премія, встановлена колективним договором, не здійснено виплату за КРІ (Key Performance Indicator) згідно картки оцінки результатів праці. Ухвалою суду від 04.09.2020 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 02.10.2020 р. у відповідача витребувано відповідні докази. Ухвалою суду від 24.11.2020 р. позовну заяву [PERSON] залишено без руху на підставі частини одинадцятої статті 187 ЦПК України. Ухвалою суду від 26.11.2020 р. у текст означеної ухвали внесені виправлення. 26.11.2020 р. від позивача [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. 27.10.2020 р. відповідачем Акціонерним товариством «Українська залізниця» подані документи на виконання ухвали суду про витребування доказів. Ухвалою суду від 19.04.2021 р. закрито підготовче провадження у справі. Відповідачем Акціонерним товариством «Українська залізниця» подано відзив на позовну заяву, завлено вимогу про застосування до позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку наслідків спливу строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України. Суд, вислухавши представника позивача [PERSON] , представника відповідача [PERSON] , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Встановлено, що наказом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 2055/ос від 03.11.2016 р. [PERSON] з 07.11.2016 р. прийнято на роботу на посаду начальника юридичного департаменту; наказом № 186/ос від 08.02.2017 р. позивача з 08.02.2017 р. переведено на посаду директора юридичного департаменту на визначений строк до 07.02.2018 р. на умовах укладення трудового договору, підстава: заява [PERSON] , рішення правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 31.01.2017 р., протокол № Ц-57/7 ком.т. 08.02.2017 р. між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (товариство) та [PERSON] (працівник) укладено трудовий договір № 24, за умовами якого працівник зобов`язується виконувати обов`язки, визначені договором, посадовою інструкцією та локальними нормативними актами товариства, а товариство зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці працівника (пункт 1.1 частини першої договору). За домовленістю сторін їх обов`язки визначені частиною другою договору, зокрема, згідно пункту 2.2.17 частини другої трудового договору працівник зобов`язується розробити проект критеріїв якості роботи для своєї посади та подати їх на затвердження своєму безпосередньому керівнику згідно з організаційною структурою товариства не пізніше двох місяців з моменту укладення договору; строк дії трудового договору визначений частиною восьмою договору, зокрема, договір діє з 08.02.2017 р. до 07.02.2018 р., включно (пункт 8.1 частини восьмої договору). 08.02.2017 р. між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (товариство) та [PERSON] (працівник) укладено додаткову угоду до трудового договору від 08.02.2017 р. № 24. Наказом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 2483/ос від 02.10.2017 р. [PERSON] звільнено 02.10.2017 р. з займаної посади за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України. Згідно частини першої статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата -це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Закон України «Про оплату праці» визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання, а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати. Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» визначає наступну структуру заробітної плати: Основна заробітна плата. Це -винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата. Це -винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Отже премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій (додаткова заробітна плата), а також премії за спеціальними системами і положеннями (інші заохочувальні та компенсаційні виплати) входять до структури заробітної плати. Згідно частин першої-третьої статті 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності -з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. У матеріалах справи відсутні докази, що власником або уповноваженим ним органом [PERSON] встановлювався конкретний розмір премії. Згідно пункту 1 додаткової угоди від 08.02.2017 р. до трудового договору від 08.02.2017 р. № 24, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (товариство) та [PERSON] (працівник), сторони домовились не нараховувати та не проводити виплати працівнику: доплат та надбавок, встановлених пунктом 2.2.2 Колективного договору; щомісячної надбавки за вислугу років працівників апарату, встановленої згідно з діючим Положенням та пунктом 2.2.3 Колективного договору; встановлені пунктом 2.2.9 Колективного договору. Преміювання працівника проводити відповідно до Положення про преміювання керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Державної адміністрації залізничного транспорту України виключно до моменту затвердження критеріїв якості роботи, встановлених відповідно до карти оцінки результатів праці працівника (пункт 2додаткової угоди від 08.02.2017 р. до трудового договору від 08.02.2017 р. № 24). Згідно пункту 2.2.4 Колективного договору між керівництвом Державної адміністрації залізничного транспорту України і профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці на 2002-2006 роки (зі змінами та доповненнями) преміювання працівників апарату Укрзалізниці проводити відповідно до Положення про преміювання, затвердженого керівництвом Укрзалізниці за погодженням з профспілковим комітетом. Положення про преміювання керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Державної адміністрації залізничного транспорту, затверджене 29.03.2007 р. генеральним директором Укрзалізниці Козаком В.В. , визначає основні показники преміювання та порядок преміювання. Згідно пункту 2.5 означеного Положення для розгляду матеріалів преміювання створена комісія. Згідно пункту 2.6 Положення виплата премії провадиться згідно з розпорядженням генерального директора Укрзалізниці або його заступників на підставі рішення комісії, яка розглядає матеріали преміювання, протокол засідання затверджується генеральним директором Укрзалізниці. У пунктах 2.3, 2.4 цього Положення закріплено, що працівники, які допустили виробничі недоліки в роботі і випадки порушення виробничої або трудової дисципліни, позбавляються премії за основні показники господарської діяльності повністю або частково за той місяць, в якому було порушення або поступили відомості про них. Працівники, до яких застосовані заходи стягнення, позбавляються премії повністю за той місяць, в якому застосоване стягнення. Згідно частини третьої статті 151 КЗпП України протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються. Аналіз наведених норм свідчить, що премія, можливість застосування якої передбачена Положенням про преміювання керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Державної адміністрації залізничного транспорту, затвердженим 29.03.2007 р. генеральним директором Укрзалізниці Козаком В.В. , є заохоченням. Предметом позову [PERSON] є стягнення заборгованості по премії за спеціальним положенням, що згідно частини третьої статті 2 Закону України «Про оплату праці» є заохочувальною виплатою. Згідно частини першої статті 144 КЗпП України заохочення застосовуються власником або уповноваженим ним органом разом або за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Згідно пункту 10 Положення про умови оплати праці працівників залізничного транспорту, затвердженого наказом Укрзалізниці від 24.03.2011 № 098-Ц, преміювання начальників, директорів, керівників за основні результати господарської діяльності провадити щомісячно або щоквартально. Конкретні показники, розміри і строки преміювання вказаних працівників установлюються керівництвом вищих органів управління за погодженням із відповідними профспілковими органами з урахуванням фінансової можливості і обумовлюються Положенням. Позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі (премії) за період з лютого по вересень 2017 р. У означений період до статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 р. № 52) були внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 682. Згідно пункту 52 статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 р. № 52), яка були чинна в період лютого 2017 р.-12.09.2017 р., органами товариства є : 1) загальні збори; 2) наглядова рада; 3) правління; 4) ревізійна комісія. Згідно пункту 80 статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 р. № 52), колегіальним виконавчим органом товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю, є правління. Згідно підпункту 5 пункту 98 статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 р. № 52), до компетенції правління належить визначення та затвердження організаційної структури товариства та його штатного розпису, встановлення чисельності працівників, прийняття та звільнення працівників апарату управління товариства, прийняття рішення про їх заохочення та накладення дисциплінарних стягнень. Згідно пункту 110 Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 р. № 52), рішення правління приймаються колегіально на засіданнях правління та оформляються протоколом. Протокол та інші документи, затверджені правлінням товариства, підписують усі присутні члени правління. Згідно пункту 116 статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 р. № 52), питання, що належать до компетенції правління, не можуть бути передані на одноособовий розгляд голови правління. Аналогічні положення закріплені і у статуті Акціонерного товариства «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 р. № 682), яка були чинна в період з 13.09.2017 р.-жовтень 2017 р. (пункти 52, 84, підпункт 5 пункту 102, пункти 114, 120, відповідно). Постановою Кабінету Міністрів України від 07.10.2015 р. № 815 «Про деякі питання правління Акціонерного товариства «Українська залізниця» в редакції згідно постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.2016 р. № 494 та постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2017 р. № 551 встановлено, що чисельність правління Акціонерного товариства «Українська залізниця» становить 7 осіб, у тому числі голова правління, та затверджено склад правління. І з наведених положень статуту Акціонерного товариства «Українська залізниця» слідує, що уповноваженим власником органом на застосування заохочення у період лютого-вересня 2017 р. було правління у складі 7 осіб, яке могло приймати рішення про заохочення працівників апарату управління товариства у формі протоколу. Акціонерне товариство «Українська залізниця», заперечуючи проти позову [PERSON] , стверджує, що рішення правління про застосування до позивача заохочення у виді премії не приймалося і у матеріалах справи відсутні докази прийняття такого рішення. Суду у якості доказів надано листи: від 27.03.2017 р. № Ц/6-25/694-17 за підписом голови правління та члена правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», від 26.04.2017 р. № Ц/6-25/1007-17 за підписом голови правління та члена правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», від 26.05.2017 р. № Ц/6-25/1252-17 за підписом голови правління та члена правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», від 09.08.2017 р. Ц/6-25/2012-17 за підписом в.о.голови правління та члена правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», від 21.08.2017 р. № Ц/6-25/2121-17 за підписом в.о.голови правління та члена правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», від 27.09.2017 р. № Ц/6-25/2563-17 за підписом в.о.голови правління та члена правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», від 31.10.2017 р. № Ц/6-25/2984-17 за підписом в.о.голови правління та члена правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», від 24.11.2017 р. № Ц/6-25/2563-17 за підписом в.о.голови правління та члена правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», у яких наявні посилання на протоколи розгляду матеріалів преміювання, що відповідає пункту 2.5 Положення про преміювання керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців Державної адміністрації залізничного транспорту, затвердженого 29.03.2007 р. генеральним директором Укрзалізниці Козаком В.В., і на такі листи позивач просить прийняти до уваги, втім у даних листах відсутні посилання на протокол правління про виплату премії, що узгоджується з позицією відповідача про відсутність такого протоколу правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», отже означені листи не є належною підставою для виплати премії [PERSON] . Частиною першою статті 140 КЗпП України встановлено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. Стаття 143 КЗпП України передбачає застосування заохочення за успіхи в роботі. У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про сумлінну працю позивача та успіхи в роботі. Суд, враховуючи, що рішення про заохочення [PERSON] (протокол правління) не приймалося і не погоджувалося з профспілковим комітетом, як того вимагає стаття 144 КЗпП України, пункт 2.2.4 Колективного договору між керівництвом Державної адміністрації залізничного транспорту України і профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці на 2002-2006 роки (зі змінами та доповненнями) та пункт 10 Положення про умови оплати праці працівників залізничного транспорту, затвердженого наказом Укрзалізниці від 24.03.2011 р. № 098-Ц, приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі (премії), оскільки відсутні підстави для виплати премії. Щодо посилання [PERSON] , що йому не здійснено виплати за КРІ (Key Performance Indicator) згідно картки оцінки результатів праці, то суд звертає увагу, що трудовим договором № 24 від 08.02.2017 р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (товариство) та [PERSON] (працівник), на позивача покладено обов`язок розробити проект критеріїв якості роботи для своєї посади (пункт 2.2.17 частини другої договору), у матеріалах справи відсутні критерії якості роботи та карта оцінки результатів праці, доказів розробки та затвердження критеріїв якості роботи та карти оцінки результатів праці суду не надано. Згідно пункту 5.1 частини п`ятої трудового договору № 24 від 08.02.2017 р. за виконання обов`язків, передбачених договором, працівнику виплачується винагорода за рахунок коштів товариства, виходячи з установлених: посадового окладу (пункт 5.1.1 частини п`ятої договору); квартальних річних, інших премій за умови виконання працівником вимог пунктів 2.2.16, 2.2.17 договору, а також інших видів виплат згідно з статутом товариства, положеннями товариства, документами товариства та колективним договором (пункт 5.1.2 частини п`ятої договору). Отже відсутні підстави для виплати позивачу премії за КРІ (Key Performance Indicator) згідно карти оцінки результатів праці. За приписами частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Статтею першою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», передбачено, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції закріплено такі елементи права на судовий захист, як право на розгляд справи; справедливість судового розгляду; публічність розгляду справи та проголошення рішення; розумний строк розгляду справи; розгляд справи судом, встановленим законом; незалежність і безсторонність суду. Справедливий розгляд справи включає в себе такі аспекти належного відправлення правосуддя, як право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вимога законності, яка випливає з Конвенції, означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У відповідності до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Спір щодо стягнення заборгованості по заробітній платі (премії) вирішено не на користь працівника. Враховуючи, що відсутні підстави для виплати позивачу премії та відмовою у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі (премії), не підлягає задоволенню і позовна вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, починаючи за період з 02.10.2017 р. по 31.08.2020 р. у розмірі 7 161 903,84 грн, як похідна вимога від позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі (премії). [PERSON] крім несвоєчасної виплати заборгованості по заробітній платі (премії) свої вимоги про стягнення середнього заробітку обґрунтовує тим, що виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, була проведена Акціонерним товариством «Українська залізниця» не в день звільнення 02.10.2017 р., а після його звільнення, відповідно, 03.11.2017 р. та 06.12.2017 р. За висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 р. у справі № 910/4518/16, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати. Згідно частин першої, другої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Так, остаточний розрахунок з [PERSON] було проведено 06.12.2017 р., відповідно, строк звернення до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні сплив 06.03.2018 р., з вимогою про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, позивач звернувся 31.08.2020 р., тобто з пропуском строку, встановленого частиною статті 233 КЗпП України, причин пропуску строку звернення до суду не зазначив, доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду не надав, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed