Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

31 березня 2020 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Межівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначено, що під час спільного шлюбу з відповідачем у них народилася донька [PERSON] . Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23.02.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10.02.2011 року було ухвалено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача. За таким рішенням суду було видано виконавчий лист, який нею було пред`явлено до виконання. Але відповідач само ухилився від виконання всіх своїх обов`язків щодо їх спільної дитини. Станом на 31.12.2019 року заборгованість відповідача щодо сплати аліментів на утримання доньки складає 93211,33 гривень. Зазначає, що з моменту припинення відносин між ними і по цей час відповідач не бачив доньки жодного разу. Не надавав і не надає по цей час матеріальної допомоги на її утримання, не піклується про її фізичний і духовний розвиток. Відповідач ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Тому вона вважає , що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, відповідача доцільно позбавити батьківських прав. Окрім того, оскільки у відповідача існує заборгованість зі сплати аліментів, то відповідно до ч.1 ст. 196 СК України він мусить сплатити пеню за несплату аліментів. Позивач просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , про що 07 жовтня 2008 року було внесено актовий запис про народження №469 Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , пеню за прострочення аліментів в період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року в розмірі: 20 647,50 гривень. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні вимог. У разі неявки відповідача просить винести заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, і від нього не надійшло повідомлень про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Також відповідач не скористався правом на відзив та не направив до суду письмовий відзив на позовну заяву. Згідно з ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Ч.7 - у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Ч.8 - днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області, [PERSON] , [INFO] , 22 березня 2007 року зареєстрований у встановленому законом порядку по [ADDRESS] ,. В зв`язку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв`язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Межівської селищної ради у судове засідання не з`явився, надано суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти винесення заочного рішення. В зв`язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Покровського районного управління юстиції Дніпропетровської області 21 червня 2008, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 21 червня 2008 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №37. [INFO] від шлюбу у позивача та відповідача народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 07 жовтня 2008 року. Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно характеристики, а також довідки №44 від 21 січня 2020 року виданих директором КЗО «Межівська ЗШ І-ІІІ ступенів №1» МСР», [PERSON] має навчальні досягнення високого рівня. Мати приділяє належну увагу вихованню. Постійно підтримує зв`язок з школою та класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Батько, [PERSON] , не приймає участі у вихованні доньки. Батьківський всеобуч не відвідує, не цікавиться навчанням доньки, зв`язок з навчальним закладом не підтримує. Зазначене також підтверджується психолого-педагогічною характеристикою виданою завідуючою Васильківським дитячим садком «Казка». Відповідно до довідки-характеристики №86 від 23 січня 2020 року виданої Преображенським старостинським округом Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, вбачається, що [PERSON] зареєстрована та проживає в селі Всесвятське разом з донькою [PERSON] , 2008 року народження, зарекомендувала себе з позитивного боку: громадський порядок не порушує, спиртними напоями не зловживає, скарг на її поведінку від сусідів та жителів села не надходило, працює в смт. Межова вчитель мистецтва школа №1. За час проживання в с. Всесвятське батько [PERSON] [PERSON] життям дитини не цікавився, не провідував та не приймав участі у житті дочки. Актом обстеження матеріально - побутових умов сім`ї №85 від 23 січня 2020 року підтверджується, що в будинку за адресою: [ADDRESS] , постійно проживають [PERSON] - мати позивачки, [PERSON] та [PERSON] Будинок знаходиться у задовільному стані. Батько [PERSON] в село до дочки не приїздить, життям дитини не цікавиться, до себе на канікули [PERSON] не бере. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Межівської селищної ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків вбачається, що [PERSON] від виконання батьківських обов`язків ухиляється, тому вважають за доцільне позбавити останнього батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.ч.4, 5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Встановлено, що обов`язки передбачені ст.150 Сімейного кодексу України щодо виховання та розвитку дитини відповідачем не виконується. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п.15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, і як наслідок необхідність застосування до нього на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, заочним рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 10.02.2011 року було ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на утримання доньки. У судовому засіданні встановлено, що 10 березня 2011 року за рішенням суду було видано виконавчий лист №2-192, який [PERSON] було пред`явлено до виконання. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до положень ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Згідно ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах наданого Покровським районним відділом Державної виконавчої служби станом на 31.12.2019 року загальна заборгованість [PERSON] перед [PERSON] щодо сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , за виконавчим листом №2-192 від 10.02.2011 року складає: 93211,33 гривень. Заборгованість за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року становить 20647,50 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року, ВП ВС зазначила, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки, аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+……….(Anх1%хQn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Таким чином розмір пені за заборгованість по сплаті аліментів становить : -01.01.2019 року: сума заборгованості 1671,50 грн. х пеня (1%) х 365 днів = 6100,98 грн. - сума неустойки (пені); -01.02.2019 року: сума заборгованості 1671,50 грн. х пеня (1%) х 337 днів = 5632,96 грн. - сума неустойки (пені); -01.03.2019 року: сума заборгованості 1671,50 грн. х пеня (1%) х 306 днів = 5114,79 грн. - сума неустойки (пені); -01.04.2019 року: сума заборгованості 1655,00 грн. х пеня (1%) х 276 днів = 4567,80 грн. - сума неустойки (пені); -01.05.2019 року: сума заборгованості 1655,00 грн. х пеня (1%) х 245 днів = 4054,75 грн. - сума неустойки (пені); -01.06.2019 року: сума заборгованості 1655,00 грн. х пеня (1%) х 215 днів = 3558,25 грн. - сума неустойки (пені); -01.07.2019 року: сума заборгованості 1778,00 грн. х пеня (1%) х 185 днів = 3289,30 грн. - сума неустойки (пені); -01.08.2019 року: сума заборгованості 1778,00 грн. х пеня (1%) х 154 днів = 2738,12 грн. - сума неустойки (пені); -01.09.2019 року: сума заборгованості 1778,00 грн. х пеня (1%) х 123 днів = 2186,94 грн. - сума неустойки (пені); -01.10.2019 року: сума заборгованості 1778,00 грн. х пеня (1%) х 92 днів = 1635,76 грн. - сума неустойки (пені); -01.11.2019 року: сума заборгованості 1778,00 грн. х пеня (1%) х 61 день = 1084,58 грн. - сума неустойки (пені); -01.12.2019 року: сума заборгованості 1778,00 грн. х пеня (1%) х 31 днів = 551,18 грн. - сума неустойки (пені) Таким чином, загальна сума неустойки (пені) за прострочення відповідачем по сплаті аліментів за період з січня 2019 року по грудень 2019 року в розрахунку на 01.02.2020 року складає: 40 515,41 гривень. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.196 СК України, розмір нарахованої пені за прострочені платежі зі сплати аліментів не може бути більше 100 відсотків заборгованості. Отже, оскільки розмір заборгованості за 2019 рік складає 20647,50 гривень, відповідно і розмір нарахованої пені також 20647,50 гривень. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що у судовому засіданні було підтверджено факт наявності вини відповідача як платника аліментів за прострочення їх сплати, а тому суд оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дійшов висновку що позовні вимоги в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року є обґрунтовані та підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути неустойку (пеню) у розмірі 20647,50 гривень. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення аліментів є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами та не спростованими у встановленому процесуальним законом порядку відповідачем, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються - на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved