Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

9 лютого 2017 року позивач в особі голови господарства [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що на підставі укладеного між ним та [PERSON] договору оренди землі від 01.09.2010, строком на 10 років, який було зареєстровано у відділі Держкомзему у Згурівському районі 11.12.2012 за № 300190004002683 (далі - Договір від 01.09.2010 № 32), він обробляє належну [PERSON] земельну ділянку, площею 3,68 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер якої [NUMBER] , розташовану на території Турівської сільської ради Згурівського району Київської області, та сплачує орендну плату. Проте 10.12.2016 [PERSON] уклав договір оренди спірної земельної ділянки з ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» (далі - Договір від 10.12.2016), який був зареєстрований державним реєстратором Комунального підприємства Кагарлицької районної ради «Реєстраційне агентство» Київської області Твердохліб О.Ю. у Державному реєстрі речових прав на майно 12.12.2016 за № 18047319. Зазначеними діями порушені його права як орендаря, тому просить визнати недійсним спірний Договір від 10.12.2016, скасувати запис про його державну реєстрацію та стягнути із відповідачів судові витрати. У письмових запереченнях проти позову представник відповідачів [PERSON] та ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» [PERSON] посилається на те, що в позові не зазначено жодної підстави, визначеної ст. 203 ЦК України, яка б могла бути визначальною для визнання оскаржуваного договору недійсним. Цей договір укладено з дотриманням вимог чинного законодавства у встановленому порядку. При цьому було перевірено наявність обмежень на використання спірної земельної ділянки. У Державному реєстрі прав така інформація відсутня. Таким чином товариство не могло знати про наявність інших правочинів щодо спірного майна. Натомість інший договір, на який посилається позивач, не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки дані про внесення інформації щодо його державної реєстрації відсутні, він не містить кадастрового номера земельної ділянки, окрім дописки, виконаної вручну, без її засвідчення, що є недопустимим. З 01.01.2012 державну реєстрацію прав здійснюють органи державної реєстрації прав - структурні підрозділи територіальних органів Мін`юсту. Тобто на час укладення спірного договору у органів по земельних ресурсах щодо реєстрації прав на земельні ділянки на час підписання договору оренди землі між позивачем та [PERSON] були відсутні та є всі підстави вважати, що цей Договір є підробленим. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 11.04.2017 до участі у справі залучено Комунальне підприємство Кагарлицької районної ради «Реєстраційне агентство» Київської області. Ухвалою суду від 26.06.2017 замінено третю особу у справі Відділ Держгеокадастру у Згурівському районі Київської області на Головне управління Держгеокадастру у Київській області (далі - Головне управління). Ухвалою суду від 14.11.2017 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 20.12.2017 провадження у справі було зупинено до закінчення виконавчого провадження з вилучення доказів для дослідження судом, ухвалою від 14.02.2019 - поновлено. Ухвалою суду від 19.03.2019 провадження у справі було зупинено до залучення до участі у справі правонаступника відповідача [PERSON] , який помер [INFO] , та витребувано від Згурівської районної державної нотаріальної контори Київської області копію спадкової справи щодо його майна, ухвалою від 22.04.2019 - поновлено. Ухвалою суду від 16.05.2019 залучено до участі у справі [PERSON] як правонаступника відповідача [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, представники відповідачів [PERSON] та ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» позов не визнали повністю, відповідач [PERSON] та треті особи в судове засідання повторно не з`явилися, про час і місце розгляду справи були оповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, [PERSON] копію позовної заяви з додатками отримала, заперечень та відзиву на позов не надала. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Крім того, зазначив, що господарство обробляло земельну ділянку до 2017 року. Відповідачі не зверталися до СФГ «Риск» із позовом щодо спірної земельної ділянки. Фіскальна служба підтвердила, що господарство сплачувало [PERSON] орендну плату. Договір від 01.09.2010 № 32 є дійсним в силу ст. 204 ЦК України та містить всі необхідні реквізити. Книга реєстрації договорів втрачена, проте надана інформація, що вона велась та до неї вносились записи. Відділ Держкомзему у Згурівському районі Київської області був реорганізований шляхом перетворення у відділ Держкомзему згідно з наказом Держкомзему України від 22.04.2008 № 15. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.04.2011 № 445/2011 Державне агентство земельних ресурсів України є правонаступником Державного комітету України із земельних ресурсів. Указом Президента України від 05.10.2011 було передбачено право на державну реєстрацію земельних ділянок та обмежень у їх використанні органами Держземагенства з 01.02.2013. Державна реєстрація припинення юридичної особи Відділу Держкомзему у Згурівському районі була проведена 15.02.2013. При цьому 16.03.2010 набрав чинності Закон України від 11.02.2010 № 1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України», яким статті 18 та 20 Закону № 161-ХІV виключені, а ст. 6 доповнена ч. 5, згідно з якою право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Розділом ІІ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону № 1878-VІ встановлено, що до 01.01.2012 (а згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення реалізації прав на нерухома майно та їх обтяжень при їх державній реєстрації» від 09.12.2011 № 4152-VІ дію цієї норми продовжено до 01.01.2013) державна реєстрація, зокрема договорів оренди земельних ділянок, проводиться територіальними органами земельних ресурсів. Отже запис, вчинений на договорі оренди землі від 01.09.2010 Відділом Держкомзему у Згурівському районі як уповноваженим органом держави, є правомочним та законним. Відповідно до абз. 2 п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» саме територіальний орган Держземагенства забезпечує зберігання Поземельних книг. Відповідальність за організацію зберігання несе керівник такого органу. Поземельні книги зберігають довічно. В судовому засіданні представники відповідачів надали пояснення, які повністю відтворюють зміст письмових заперечень. Крім того, представник відповідача Занудін С.М. зазначив, що реєстрація Договору від 01.09.2010 № 32 у встановленому порядку фактично не відбулася, оскільки відповідна інформація не внесена у Державний земельний кадастр, що було перевірено під час реєстрації Договору від 10.12.2016. Договір від 01.09.2010 № 32 дійсним у судовому порядку визнаний не був. Із інформації про те, що Книга реєстрації договорів велась, не вбачається, що Договір від 01.09.2010 № 32 був зареєстрований. Відтак цей Договір є нікчемним, оскільки відсутнє підтвердження його реєстрації. Вважає, що мала місце реєстрація «заднім числом». Інакше була б інформація у Державному земельному кадастрі. Із 2017 року спірну земельну ділянку обробляє ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД». Показання свідка [PERSON] оцінює критично, які не є конкретними. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він працював у Відділі Держкомзему у Згурівському районі Київської області на посаді головного спеціаліста сектору Державного земельного кадастру. У 2012 році здійснював реєстрацію земельних ділянок та договорів оренди землі наступним чином. Приймав пакет документів (державний акт, договір оренди тощо), які сканував у електронному вигляді та через перехідну реєстраційну систему передавав Головному управлінню, яке приймало рішення про реєстрацію Договору та присилало відповідну Поземельну книгу. Після чого він проводив реєстрацію. Вівся також електронний журнал реєстрації договорів. Він вчиняв у договорі запис про реєстрацію, який засвідчувався печаткою відділу, яка знаходилась у начальника відділу. Підпис у Договорі від 01.09.2010 № 32, вчинений від його імені, він визнає за свій. Книги реєстрації договорів здавались в архів. У Національну кадастрову систему з невідомих причин не була внесена вся інформація із Державного реєстру земель. Оцінюючи аргументи, наведені учасниками справи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 01.08.2000 був власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,680 га, що розташована на території Турівської сільської ради Згурівського району Київської області (т.1 а.с.8, 91 - копії відомостей з Державного реєстру, Державного акта). 1 вересня 2010 року між Селянським фермерським господарством «Риск» та [PERSON] було укладено договір оренди землі за № 32, який був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Згурівському районі Київської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 11 грудня 2012 року за № 300190004002683. За умовами Договору від 01.09.2010 № 32 орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування зазначену земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Турівської сільської ради (п. 1). Строк дії договору становить десять років (п. 5). Пункт 6 Договору від 01.09.2010 № 32 передбачає внесення орендарем орендної плати у грошовій формі у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на рік. Обчислення орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься до 31 грудня поточного року (п. 7). Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом (п. 32). Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації (п. 37). Отже Договором від 01.09.2010 № 32 було визначено строк його дії з 11.12.2012 по 11.12.2022. Після державної реєстрації цей Договір набрав чинності, не був припинений чи розірваний. Свідок [PERSON] також підтвердив, що він як державний реєстратор особисто здійснив реєстрацію цього Договору лише після прийняття відповідного рішення Головним управлінням. Спірна земельна ділянка, площею 3,68 га, кадастровий номер якої [NUMBER] , була передана орендарю відповідно до акта передачі для цільового використання відповідно до п. 10 Договору від 01.09.2010 № 32 (т.1 а.с.6, 7 - копії Договору, акта). Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] її площа становить 3,6799 га (т.1 а.с.92-94). 09.12.2016 проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] , площею 3,6799 га, номер запису 17944052 (т.1 а.с.192-193 - копія Витягу). [PERSON] протягом 2010-2016 років отримував від фермерського господарства «Риск» орендну плату за використання спірної земельної ділянки (т.1 а.с.107-146 - довідки, податкові розрахунки). Зазначені обставини підтверджуються також повідомленням Управління соціального захисту населення про врахування при розрахунку субсидії [PERSON] доходів від передачі в оренду земельного паю СФГ «Риск» у 2015-2016 роках (а.с.204). 10 грудня 2016 року [PERSON] саме цю земельну ділянку передав в оренду іншому орендарю - ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» строком на 20 років. Державна реєстрація цього договору оренди землі проведена державним реєстратором 12.12.2016, номер запису 18047319 (т.1 а.с.85-100 - копія реєстраційної справи). Представник відповідача ТОВ «Ван Хоф Юкрейн ЛТД» пояснив, що товариство здійснює обробіток спірної земельної ділянки із 2017 року, проте відповідних доказів не надав. [INFO] [PERSON] помер. Його дочка [PERSON] прийняла спадщину, у тому числі й на спірну земельну ділянку, та була залучена до участі у справі як відповідач (т.2 а.с.131-198 - копія спадкової справи). У своїй постанові від 18.01.2017 у справі № 6-2777цс16 ВСУ зробив правовий висновок, який зводиться до того, що строк дії договору земельної ділянки починається після набрання таким договором чинності, а не з моменту його укладення. За змістом ст.ст.18 та 20 закону про оренду землі, які підлягають застосуванню до договору оренди земельної ділянки згідно з вимогами ст.792 ЦК, укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації та набирає чинності після такої реєстрації. Набранням договором чинності є момент у часі, коли починають діяти права та обовязки за договором, тобто коли договір як підстава виникнення правовідносин, виражена (оформлена) у письмовій формі, в якій зафіксовані умови договору, породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні цього договору. Відповідно до вимог статті 90 ЗК України власник земельної ділянки має право передавати земельну ділянку в оренду. Згідно зі статтею 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, повязані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі» (далі - Закон). Відповідно до ст.ст. 13, 14, 15, 16 Закон (у редакції на час виникнення правовідносин) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст. 18 Закону (у редакції на час виникнення правовідносин) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Статтею 20 Закону (у редакції на час виникнення правовідносин) передбачено, що укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями. В силу ст.ст. 125, 126 ЗК України, що набрав чинності 1 січня 2002 року право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу ст.ст. 215 і 216 ЦК України суди вправі розглядати позови про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про встановлення нікчемності правочину і застосування наслідків його недійсності. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно з частинами першою та п`ятою статті 6 Закону орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. В період з 2008 до 2010 років реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки здійснювалася Центром державного земельного кадастру згідно з Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 02.07.2003 № 174, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.07.2003 за № 641/7962. З 2011 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 за № 1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» (зі змінами), що діяла до 01.01.2013, відповідними повноваженнями були наділені територіальні органи Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки. З 01.01.2013 набрали чинність Закон України «Про Державний земельний кадастр», постанова Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», зміни до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З прийняттям зазначених нормативних актів повноваження щодо державної реєстрації прав на земельні ділянки та скасування державної реєстрації цих прав не розповсюджуються на компетенцію органів земельних ресурсів України. З 01.01.2013 повноваженнями щодо проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень наділена Державна реєстраційна служба (Укрдержреєстр), яка веде єдиний державний реєстр речових майнових прав та обтяжень на нерухоме майно. З Договору від 01.09.2010 № 32 вбачається, що він відповідає вимогам ст. 15 Закону України «Про оренду землі», оскільки містить всі визначені статтею істотні умови, має передбачені чинним законодавством невід`ємні частини, вчинений в належній формі, в якій сторони виклали досягнуту згоду стосовно всіх істотних умов, що підтвердили своїми підписами під текстом договору. Відповідно до п. 4 Порядку ведення Поземельної книги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021 (в редакції, чинній на час укладення договору оренді земельної ділянки позивачем) (далі - Порядок № 1021), номер Поземельної книги відповідає кадастровому номеру земельної ділянки. Кадастровий номер - це індивідуальний цифровий код (номер), що не повторюється на всій території України, присвоюється земельній ділянці при здійсненні її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування такої ділянки. Відповідно до Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.08.2010 N 749, дата відкриття Поземельної книги є датою присвоєння кадастрового номера. Як вбачається з матеріалів справи, в даному випадку, кадастровий номер спірній ділянці присвоєний, а земельна ділянка - сформована. Одночасно з внесенням відомостей до Поземельної книги робляться записи у Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі (далі - Книга записів) ( п.8 Порядку № 1021). Відповідно до п. 9 Порядку № 1021 дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Відповідно до п. 13-1 Порядку № 1021 державна реєстрація земельної ділянки здійснюється після визначення кадастрового номера в установленому порядку та прийняття відповідним органом, який здійснює розпорядження землями, рішення про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність (користування) чи після формування земельної ділянки на підставі документації із землеустрою за рішенням власника земельної ділянки про поділ або об`єднання земельних ділянок. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється територіальним органом Держземагентства за її місцезнаходженням на підставі заяви, до якої додаються відповідні документи. Тобто, фактом державної реєстрації документа, що посвідчує право на земельну ділянку є внесення територіальними органами земельних ресурсів запису до розділу Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, що і підтверджує державну реєстрації цього права. Відповідно до ст. 4 Розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, зазначені вимоги закону виконані не були. Порядком № 1021 передбачено, що повноваження з державної реєстрації договору оренди землі передаються місцевим відділенням Держкомзему. Відповідно до п. 31 Порядку № 1021 відомості з Поземельної книги надаються територіальним органом Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки у формі витягу (інформаційної довідки) про земельну ділянку, зокрема відомості про припинення права. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання угоди недійсною (ч.3). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Як вбачається із матеріалів справи, на час укладення 10.12.2016 між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Ван Хоф Укрейн ЛТД» оспорюваного договору оренди спірної земельної ділянки був чинним і діяв Договір від 01.09.2010 № 32, укладений між [PERSON] та СФГ «Риск», який був зареєстрований у Відділі Держкомзему у Згурівському районі Київської області 11.12.2012. У тексті Договору від 01.09.2010 № 32 не зазначено кадастровий номер земельної ділянки, що не суперечить ст. 15 Закону України (в редакції на час укладення договору). Місце розташування, площа земельної ділянки, дані про власника (Орендодавця) свідчать про те, що об`єкт оренди оспорюваного договору оренди землі від 10.12.2016 співпадає із об`єктом оренди чинного на час вирішення спору Договору від 01.09.2010 № 32. Договір від 01.09.2010 № 32 виконувався сторонами, земельна ділянка використовувалась СФГ «Риск» за цільовим призначенням, яке сплачувало [PERSON] орендну плату. Договір від 01.09.2010 № 32 не припинений, не розірваний, не визнаний недійсним, що відповідає приписам щодо презумпції правомірності правочину, встановленим ст. 204 ЦК України, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ці обставини відповідачами належними та допустимими доказами не спростована. Статею 407 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватись цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (землекористувач). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із врахуванням вимог ст. 80 ЦПК України надані позивачем докази вбачаються достатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи. Аргументи представника відповідача [PERSON] щодо відсутності належної реєстрації Договору від 01.09.2010 № 32 з тих підстав, що відповідна інформація не була внесена у Державний земельний кадастр, що було перевірено під час реєстрації Договору від 10.12.2016, спростовуються сукупністю доказів, наданих позивачем, зокрема самим Договором від 01.09.2010 № 32, актом приймання-передачі спірної земельної ділянки від 01.09.2010 за цим Договором, довідками та податковими розрахунками СФГ «Риск» про сплату орендної плати [PERSON] та показаннями свідка [PERSON] Посилання [PERSON] на проведення реєстрації Договору у 2013 році (заднім числом), є такими, що ґрунтуються на припущеннях. Відповідачі не надали доказів щодо нікчемності чи недійсності Договору від 01.09.2010 № 32. Відтак підстав для виключення цього Договору із числа доказів не вбачається. Відсутність у Відділі у Згурівському районі Головного управління оригіналу Договору від 01.09.2010 № 32, Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі та електронного реєстру договорі оренди земельних ділянок, ненадання ДП «Центр ДЗК» інформації щодо реєстрації цього Договору з підстав відсутності відповідних повноважень (т.1 а.с.201, 242, 244, т.2 а.с.4, 18, 20-21, 101-103 - повідомлення, інформації) не є доказами відсутності реєстрації Договору від 01.09.2010 № 32. Посилання представників відповідачів на недійсність цього Договору вбачаються безпідставними. У копії та оригіналі цього Договору є відмітки про те, що він зареєстрований у Відділі Держкомзему у Згурівському районі та містить відтиск печатки установи, де проведена реєстрація. Ураховуючи наведене, суд відхиляє доводи представників відповідачів, що Договір від 01.09.2010 № 32 не пройшов належної державної реєстрації, а тому фактично є неукладеним та у позивача відсутні права як орендаря на спірну земельну ділянку. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, оглянувши реєстраційну справу, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, так як в судовому засіданні доведено, що законні права позивача істотно порушені, оскільки договір оренди землі, укладений між СФГ «Риск» та [PERSON] , зареєстрований у встановленому законом порядку, набрав чинності, строк його дії не закінчився, він не був припинений, розірваний чи визнаний недійсним, а відтак віповідачі у грудні 2016 року не мали правової підстави на укладення договору оренди спірної земельної ділянки. Договір від 10.12.2016 порушує права позивача як законного орендаря цієї земельної ділянки, а тому підлягає визнанню недійсним. Так як суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання договору оренди землі недійсним, то підлягає до задоволення також похідна вимоги про скасування державної реєстрації права оренди спірної земельної ділянки за номером запису 18047319 від 12.12.2016. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною третьою статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, що пов`язані з розглядом справи, до яких належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N19336/04). Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 08.02.2017 СФГ «Риск» в особі голови [PERSON] та адвокат [PERSON] підписали договір № 175-ц про надання правової допомоги. Відповідно до Акта про надання послуг адвокатом від 11.04.2017 адвокат надав правові послуги, визначені договором згідно з детальним описом наданих послуг, а клієнт їх прийняв. Згідно з цим Актом адвокат надав наступні послуги: усну консультацію 10.02.2017 з виїздом до с. Турівка, де проведений правовий аналіз договірних відносин [PERSON] з СФГ «Риск», з аналізом документів, на що витрачено 4 години часу та гонорар склав 2000,00 грн; проаналізував та систематизував рішення судів по даній категорії справ згідно з реєстром судових рішень, підготував позов до суду, копії з документів, на що витрачено 8 годин часу та гонорар склав - 4000,00 грн, а всього - 6000,00 грн (а.с.148). [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 08.02.2017 № 175-ц отримав від позивача гонорар у розмірі 6000,00 грн (а.с.37, 147 - копії договору та квитанції), який підлягає стягненню із відповідачів на користь позивача. Вивчивши надані докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що такі витрати, викладені у акті про надання послуг адвокатом від 11.04.2017, є доведеними, обґрунтованими та пропорційними до предмета спору. Згідно з п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням. При пред`явленні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 3200,00 грн (т.1 а.с.1, 17 - квитанції). Судові витрати, понесені позивачем підлягають до стягнення з кожного із відповідачів на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо постановлення окремої ухвали за клопотанням представника відповідача [PERSON] стосовно підроблення Договору від 01.09.2010 № 32, то законні підстави для цього відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved