Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

31.01.2020 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь вихідну допомогу в сумі 43557,50 грн. та середню заробітну плату за час затримки розрахунку в сумі 29038,33 грн. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що у період з 03.11.2016 р. по 29.11.2019 р. вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Разом з тим, оскільки при її звільненні із займаної посади на підставі ч.3 ст. 38 КУпАП, відповідачем були нараховані, але у порушення вимог ст. 116 КЗпП України не виплачені належні їй суми, а саме заробітна плата за листопад 2019 р. в сумі 21790,60 грн., компенсація за невикористану відпустку в сумі 22865,68 грн. та вихідна допомога при звільненні в сумі 43557,50 грн., тому позивачка звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 04.02.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав відзив на позов, у якому виклав заперечення проти нього та просив відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що з 03.11.2016 р. позивачка перебувала з відповідачем у трудових відносинах та працювала на посаді провідного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та звітності, а 29.11.2019 р. була звільнена із займаної посади на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, відповідно до наказу № 180-к/тр від 28.11.2019 р., що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] . Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч.1 ст. 47 та ч.1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Положеннями ст. 44 КЗпП України визначено, що при припиненні трудового договору, внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачці при звільненні нараховано до виплати загальну суму 88213,78 грн., яка складається із компенсації за невикористану відпустку в сумі 22865,68 грн., вихідної допомоги при звільненні в сумі 43557,50 грн. та заробітної плати за листопад 2019 р. в сумі 21790,60 грн., яка у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, з вини відповідача фактично не виплачена, отже має місце порушення відповідачем строків виплати належних позивачці сум при звільнення. Разом з тим, частина вказаної суми, а саме заробітна плата за листопад 2019 р. та компенсація за невикористану відпустку була виплачена позивачці тільки 21.12.2019 р., що підтверджується формою ОК-7 та випискою з карткового рахунку позивачки. Згідно з ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, враховуючи порушення відповідачем строків виплати позивачці вихідної допомоги при звільненні в сумі 43557,50 грн., яка на теперішній час теж залишається несплаченою, відповідач зобов`язаний виплатити останній середній заробіток за весь час затримки, а саме з 29.11.2019 р. по 31.01.2020 р., зокрема по дату подання позовної заяви, як то визначено позивачкою у своїх вимогах. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (далі - Порядок), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Як вбачається з наданого позивачкою розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, здійсненого у відповідності до вимог Порядку, сума середнього заробітку за час затримки виплати належної позивачці суми вихідної допомоги при звільненні, а саме за період часу з 29.11.2019 р. по 31.01.2020 р. (дата звернення до суду з позовом) становить 29038,33 грн. (675,31 грн. середньоденна заробітна плата * 43 кількість робочих днів). За таких обставин, оскільки з вини відповідача порушено, визначені ст. 116 КЗпП України строки виплати позивачці належних їй сум при звільненні, при цьому сума вихідної допомоги є несплаченою й до даного часу, а отже відповідач крім цієї допомоги зобов`язаний у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України сплатити позиваці середній заробіток за весь час затримки виплати цієї суми, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд вважає,що позовні вимоги підлягають задоволенню, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача вихідна допомога в сумі 43557,50 грн. та середня заробітна плата за час затримки розрахунку в межах заявлених вимог в сумі 29038,33 грн. Крім того в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved