Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

29 червня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася [PERSON] з заявою, в якій просить суд встановити факт народження її дитини [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , 1986 року народження та від батька [PERSON] , 1981 року народження. Заяву обґрунтовує тим, що вона є матір`ю [PERSON] , який народився [INFO] у м. Донецьк. Заявник вказує, що отримати свідоцтво про народження у відділі ДРАЦС неможливо, оскільки факт народження відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом ДРАЦС для здійснення реєстрації народження. Заявник також зазначає, що встановлення факту народження необхідно їй для отримання свідоцтва про народження дитини. УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 30 червня 2021 року заяву [PERSON] про встановлення факту народження залишено без руху. 05 липня 2021 року заявник усунула зазначені в ухвалі недоліки. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 липня 2021 року прийнято заяву до розгляду та відкрито окреме провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Новабаварський районний у м. Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту народження дитини. Призначено судове засідання. Заявник в судове засідання не з`явилася, просила суд розглянути заяву у її відсутність та задовольнити заявлені вимоги. Представник Новабаварського районного у м. Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) також не з`явився про день час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. За таких обставин, на підставі\~ст. 223 ЦПК України\~суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 1 ЦПК України встановлено, що заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Судом встановлено, що 18 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку 18 червня 2011 року. (а.с. 30) [INFO] м. Донецьк у [PERSON] народилась дитина. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», м. Донецьк визнано тимчасово окупованою територією. З приводу факту народження окупаційними органами було видано так зване «Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] , видане 09.06.2021 року» та «Медичне свідоцтво про народження № 521/709 від 10.06.2021 року», які не можуть сприйматися державними органами України, як належні та допустимі. (а.с. 28, 29) Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспрюваних прав. Факт народження дитини вбачається зі змісту так званих «Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , видане 09.06.2021 року» та «Медичного свідоцтва про народження № 521/709 від 10.06.2021 року» де зазначено, що [PERSON] , [INFO] о 10 год. 24 хв., у м. Донецьк, народила хлопчика, вагою 3 800 грамів. (а.с. 28, 29) Частиною 1 ст. 122 СК України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Оскільки заявник не має можливості надати до відділу ДРАЦС документи, передбачені законодавством України, та які необхідні їй для отримання свідоцтва про народження, суд приходить до висновку, що з метою захисту законних прав та інтересів громадянина України [PERSON] , необхідно встановити факт народження її сина [PERSON] , народженого [INFO] у м. Донецьк від матері [PERSON] та від батька [PERSON] . Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження та смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ст. 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у їх сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку ст. 317 ЦПК України. Виходячи із вищевикладеного, взявши до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що надана в якості доказу довідка про народження, видана медичним закладом яка, хоча і не є документом встановленої форми про народження, водночас вважається доказом, який достовірно свідчить про народження особи у певний час і за певних обставин, а саме м. Донецьк, оскільки судом не встановлено іншого. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. Отже, суд приходить до висновку, щодо необхідності задоволення заяви [PERSON] та встановлення факту народження її сина: [PERSON] , [INFO] , у м. Донецьк від матері [PERSON] та від батька [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved