Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

30. 10. 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 16.03.2010 б/н у розмірі 31 682,03 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 16.03.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30, 00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджуються підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Позивач зазначив, що «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладенні на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується Відповідач є формулярами та стандартними умовами. Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою. Згідно п. 2. 1.1.7. 6 Умов при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш, ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь борг за кредитом у розмірі 31 682,03 грн., який утворився станом на 01. 10. 2019 року, з яких: 5170,32 грн.- заборгованість за кредитом; 24526,85 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована складова); 1484,86 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з`явився, в разі неявки в судове засідання відповідача Банк не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не явився, надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що з пред`явленими вимогами Банку не згоден у повному обсязі і просить відмовити у задоволенні позову з таких підстав. Вважає, що підписана ним заява - Договір приєднання не є кредитним договором у розумінні ст. 638 ЦК України, а є заявою про досягнення згоди на надання кредиту, у заяві прописані строк дії кредиту, процентна ставка, розмір кредиту, однак не зазначені права та обов`язки, а також відповідальність сторін, Умови не містять підпису відповідача Позивач не обґрунтував підвищення процентної ставки з 30, 0% до 34, 8% з 01. 09. 2014 року, та з 34, 8% до 43, 20% з 01. 04. 2015 року, і таке підвищення не відповідає умовам Договору, і є підвищеною цивільно - правовою відповідальністю. При нарахуванні відсотків Банк також в односторонньому порядку збільшував розміри відсотків по кредитним операціям, хоча відповідно до ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процента ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Відповідач надав заяву про застосування строків позовної давності на тій підставі, що він останній раз здійснив добровільний платіж у лютому 2015 року, починаючи з липня 2016 року Банку було відомо про закінчення дії картки - до 07. 2016 року, а тому трирічний строк позовної давності стягнення заборгованості за кредитом сплив. У заяві просить розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 березня 2010 року [PERSON] звернувся до КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету - Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанке № б/н від 16.03.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У заяві - Анкеті зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом з із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс https://privatbank.ua/terms. Строк дії картки до 07. 2016 року. Позивач вказує, що станом 01. 10. 2019 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 31 682,03 грн., з яких: 5170,32 грн. - заборгованість за кредитом; 24526,85 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована складова); 1484,86 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач зазначає, що договір між ним та Банком не відповідає вимогам закону, який регулює порядок та процедуру укладання кредитних договорів, не містить строку договору та кредитування, відсоткову ставку за договором, її вид (фіксована чи змінна), встановлений та погоджений кредитний ліміт, обов`язки та права сторін, відповідальність сторін. Позивач не скористався своїм правом на надання відповіді на відзив, вказані аргументи не спростував. З огляду на вищевикладене, суд приймає до уваги аргументи відповідача і зазначає наступне. Згідно частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обминалися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Зі статті 638 Цивільного кодексу України випливає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). Проте у заяві позичальника, яку підписав [PERSON] , процента ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути нараховані відсотки та штрафи, обґрунтовуючи вимоги в цій частині, в тому числі, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, та посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс https://privatbank.ua/terms як невід`ємні частини спірного договору. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився, погодився з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами щодо сплати неустойки (пені,штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному у цих документах,що додані Банком до позовної заяви і порядок їх нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача www.privatbank.ua неодноразово змінювалися самим Банком за період з часу виникнення спірним правовідносин до моменту звернення до суду, що не спростовує і сам позивач. За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті - заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Крім того, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви - анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним), однак враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги ст. 530 ЦК України, згідно якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь - який час, у зв`язку з чим немає підстав для застосування позовної давності. Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 березня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань». Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина України щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII «Про захист споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору». Відповідач надав заяву про застосування строків позовної давності до даних правовідносин, вказав на те, що [PERSON] було надано Банком дві кредитні картки: № [NUMBER] та № [NUMBER] , остання мала термін дії до 07. 2016 року. [PERSON] здійснив останній добровільний платіж в лютому 2015 року, і починаючи з 07. 2016 року Банку було відомо про закінчення дії картки та про наявність заборгованості, проте він звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Згідно наданих позивачем виписок по рахунку, у період з березня 2015 року по жовтень 2018 року з зарплатної картки відповідача проводилися автоматичні списання заборгованості за кредитним договором, але Банк самостійно здійснював такі відрахування, боржник не вчиняв активних дій по сплаті боргу, отже таке списання не призводить до переривання позовної давності. Враховуючи аргументи відповідача, той факт, що строк позовної давності, встановлений ст. 256 ЦК України, сплив у липні 2019 року, до суду позивач звернувся лише 30. 10. 2019 року, відповідач скористався своїм правом на застосування цього строку, тому відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, отже враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позовної заяви.

Outcome: dismissed