Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

30 вересня 2015 року, [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вищеназваним позовом, в якому просили суд, в порядку спадкування за законом після смерті їхньої матері [PERSON] померлої 04.05.2014 р., визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно у вигляді 8/24 часток, а за [PERSON] 13/24 часток житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, розташованого за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. К. Маркса, 46, з урахуванням нотаріальної відмови їхнього рідного брата відповідача [PERSON] від своєї частки у спадщині на користь свого брата позивача [PERSON], посилаючись на письмову відмову державного нотаріуса у видачі їм свідоцтв про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (житловий будинок), побудований їхніми батьками у 1979 р. В судове засідання позивачі не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, особисто під підпис, причини неявки не повідомили, однак надіслали на адресу суду свої письмові заяви, в яких свій позов підтримали повністю та пославшись на ст. 158 ч. 2 ЦПК України, просили суд, слухати справу за їхньої відсутності (а.с. 36,38,71). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, особисто під розписку, причини неявки суду не повідомив, надіславши свою письмову заяву, в якій позов визнав та просив суд слухати справу за його відсутності (а.с. 37). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, причини неявки не повідомив, надіславши на адресу суду письмову заяву з проханням про слухання справи за його відсутності (а.с. 39,72). Дослідивши письмові докази по справі та матеріали спадкової справи № 200/2014, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою Статтею 1217 ЦК України передбачено спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. У відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та набрав чинності з дня його офіційного опублікування не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема : індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію, а відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 р. документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу : а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих, бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам. Пунктом 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Таким чином, суд дійшов висновку, що станом на 05.08.1992 р., у відповідності до законодавства записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на будинку, які розташовані у сільській місцевості. Суд встановив і це підтверджується матеріалами спадкової справи № 200/2014, що матір всіх сторін по справі - [PERSON] померла 04.05.2014 р., що підтверджується свідоцтвами про народження позивачів та відповідача [PERSON] та свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 377363 від 06.05.2014 р. (а.с. 11,13,14,44). Матеріалами справи підтверджується, що рішенням № 14 виконкому Великодолинської с/р від 27.11.1962 р. батькам сторін : [PERSON] та [PERSON] була виділена земельна ділянка під будівництвом житлового будинку за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Великодолинське, вул. К. Маркса, 46, на якій батьки за життя, отримавши у встановленому законом порядку всі необхідні дозволи на виконання будівельних робіт від 27.11.1965 р., проект житлового будинку, договір про безстрокове надання земельної ділянки під будівництво від 10.01.1963 р., побудували для своєї родини житловий будинок, який був закінчений будівництвом і введений в експлуатацію 16.09.1979 р. згідно акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального будинку від 16.07.1979 р., в якому проживали всі разом, однак не зареєстровали своє право власності належним чином (а.с. 15-21,23-26). 25.06.1979 р. помер батько сторін [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 496076 від 29.06.1979 р., після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді ? частини вищевказаного будинку і спадкова справа після смерті якого не заводилася, а позивачі, відповідач та їхня матір [PERSON] продовжували проживати у вказаному будинку, прийнявши по ? частці кожний від ? частки належної батькові (а.с. 22). Після смерті матері сторін [PERSON] 06.05.2014 р. відкрилася спадщина у вигляді 5/8 частин зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та у передбачений законом строк позивачі та відповідач [PERSON] звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, при чому відповідач [PERSON] подав до нотаріуса заяву про відмову від своєї частки у спадковому будинку на користь свого брата [PERSON] (а.с. 42,43,60,67,68). Таким чином, частки у спадковому майні складають : [PERSON] 8/24 частки та [PERSON] 13/24 частки. Листом державного нотаріуса було відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (житловий будинок), побудований їхніми батьками у 1979 р. з посиланням на інформацію КП «Овідіопольське РБТІ» № 2033 від 12.11.2014 р. про те, що відповідно до інвентаризаційної справи на будинок за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Великодолинське, вул. К. Маркса, 46 проведена технічна інвентаризація та станом на 31.12.2012 р. реєстрація права власності не проводилась (а.с. 66,69). Отже, з урахуванням вищевикладеного, а також наявності наведених вище необхідних документів на забудову спадкового будинку, на думку суду є підставою для задоволення позову, який суд вважає обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved