Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

30 листопада 2021 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позовній заяві позивач зазначила, що вона з 13 травня 2019 року є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зокрема зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2009 року відповідач за місцем реєстрації не проживає. Реєстрація [PERSON] в домоволодінні позивача заважає їй як власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явилася, подала\~до суду\~заяву в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в\~судове\~засідання\~з`явився,\~не\~повідомивши\~суд про\~причину\~неявки,\~в\~порядку,\~встановленому\~п.\~4\~ч.\~8\~ст.\~128\~ЦПК\~України\~повідомлений про\~дату,\~час\~та\~місце проведення\~судового розгляду справи. Відповідно до\~ п.1\~ч.\~3\~ст.\~223\~ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13 травня 2019 року приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу Полтавської області, власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.10). Як вбачається з Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №166348960 від 13.05.2019 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 1827883253206, за [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Як вбачається із довідки виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області від 24 листопада 2021 року №02-36.13/1125, за адресою: [ADDRESS] , зокрема зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Відповідно до письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] з 2009 року не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.15-19). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Статтею 47\~Конституції України проголошено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до\~статті 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, визначеному законом. Право громадянина на житло непорушне та гарантовано\~статтею 47 Конституції України. Відповідно до ст.\~150\~ЖК Української PCP громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інше не заборонені законом угоди. Згідно із ст.156 ЖК УРСР та ст.\~405\~ЦК України право члена сім`ї власника квартири, який не є його співвласником, на користування цією квартирою обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цій квартирі. Статтею 3 СК України\~визначено, що сім`ю складають особи,\~які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР зазначає, що до членів сім`ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. У пункті 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут,частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути\~ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32\~ЦК. З урахуванням зазначеного, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення\~статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72\~ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Частиною 1 статті 321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 391 Цивільного кодексу України\~встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, будучи власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , позбавлена права вільно розпоряджатись своєю власністю, через реєстрацію в ньому [PERSON] , який фактично за вказаною адресою не проживає, тому останній втратив право користування вказаним приміщенням, а отже позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню. \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved