Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

30.09.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом і просив стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби, Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди за хамське відношення позивача. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що на протязі двох років він постійно звертається до відповідача з зверненнями на бездіяльність Жмеринського ВП ГУНП та начальника СВ цього органа Олексюка В.В. та отримує від них відписки - «в діях пана та слідчого відділу бездіяльності немає, звертайтесь в суд». У суда абсолютна протилежна думка. Позивач зазначив докази в додатку, обґрунтування суму шкоди - його похилий вік, порушення його права на прийняття заяв по зверненню -згідно закону «Про звернення громадян». Просив всіх суддів м.Жмеринка за винятком судді Шепеля К.А. взяти самовідводи, визвати в судове засідання як відповідача начальника начальника СВ Жмеринського ВП ГУНП Олексюка В.В., стягнути з Держави України в особі держказначейської служби україни 50000 грн на його користь моральної шкоди. Ухвалою суду від 04.10.2019 року позовна заява [PERSON] була залишена без руху та позивачу було надано строк для усунення недоліків. На виконання зазначеної ухвали позивач надав позовну заяву в оновленій редакції та просив рішення по його позову виносити на підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 ( в додатку), стягнути з відповідача Головного управління нацполіції у Вінницькій області через Державу України в особі Державної казначейської служби України 200000 грн на його користь. Ухвалою суду від 22.10.2019 року по даній справі було відкрито провадження. Ухвалою суду від 29.11.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Зазначив, що його вимоги ґрунтуються на рішенні Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019. року. В судове засідання представник відповідача Головного управління Національної поліції у Вінницькій області не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про отримання поштового відправлення, причини його неявки суду невідомі. Представник відповідача - Головного управління Національної поліції у Вінницькій області Дмитрук Ю.Д. надіслала до суду відзив на позовну заяву [PERSON] в якому просила в задоволенні позову відмовити повністю. Зазначила, що позивачем всупереч вимогам ст.81 ЦПК України не надано до матеріалів справи рішення уповноваженого органу, що підтверджує незаконність дій відповідачів. Відсутнє жодне рішення суду в порядку КПК України, яке б свідчило про незаконність дій ГУНП у Вінницькій області, вчинених по відношенню до позивача, а відтак факт незаконності дій ГУНП у Вінницькій області чи Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області на сьогоднішній день є недоведений, що свідчить про відсутність підстав для відшкодування шкоди, завданої органом дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду на підставі ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Зазначила, що факт наявності у позивача моральної шкоди є недоведеним, в матеріалах справах відсутні будь-які докази її завдання, тому факт душевних страждань має бути доведений належними засобами доказування і доказування цих обставин покладається на особу, яка про це зазначає. Недоведення обставин є підставою для відмови у позові. Крім того, [PERSON] в позовні заяві не конкретизовано, які саме дії були вчиненні працівниками поліції відносно нього, тому вдсутні підстав для задоволення позову немає. Представник відповідача - Держави України в особі Державної казначейської служби в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про отримання поштового відправлення, причини його неявки суду невідомі, відзиву, заяв та клопотань суду не надав. Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити враховуючи таке. Встановлено, що відповідачем по справі - Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області позивачу [PERSON] 30.08.2019 року надані відповіді на його скарги від 19.07.2019, 06.08.2019, 13.08.2019 (а.с.7), а 18.05.2018 надані відповіді від 05.10.2018, 05.11.2018, 09.10.2019 на його звернення (а.с.8-11). Також надані відповіді від 20.05.2019 та 21.08.2019 на звернення позивача (а.с.13-14). Заступником прокурора до ГУНП у Вінницькій області було направлено за належністю звернення [PERSON] від 13.03.2019 року(а.с.12). Згідно копії листа заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури Кириченко А.В. від 18.10.2019 №74-72-16 позивачу [PERSON] повідомлено, що Жмеринською місцевої прокуратурою розглянуто його скаргу на недотримання розумних строків під час досудового розслідування ряду кримінальних проваджень. Вивченням стану досудового розслідування зазначених кримінальних проваджень установлено, що слідчими слідчого відділення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області та Барського відділення поліції Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області допущено в останніх тяганину (а.с.21-22). Відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019 рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.06.2019 року по справі за позовом [PERSON] до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, начальника слідчого відділу Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Олексюка В.В. та старшого слідчого Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області Полонської О.Г. про відшкодування моральної шкоди частково задоволено позов та стягнуто з держави України в особі Державної казначейської служби України на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн. ( а.с.23-26). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.56 Конституції України, згідно якої, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, а також нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України). Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Положеннями частин першої-третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пунктів 3 4, 5, 10, 14 Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналізуючи вказані норми права, слід дійти висновку, що відшкодування моральної шкоди можливе в наслідок порушення прав особи, тобто має бути причинно - наслідковий зв`язок між порушенням прав особи та правом на відшкодування моральної шкоди. Позивач вважає, що бездіяльністю та діями відповідачів йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в стражданнях та приниженні. Моральну шкоду він оцінив у розмірі 200000 грн. Оскільки для виникнення зобов`язання по відшкодуванню шкоди в порядку ст. 1176,1174, 1167 ЦК України необхідна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства та їх посадових осіб, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Отже, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Рішенням Конституційного Суду України №6-рп/2001 від 23 травня 2001 року кримінальне судочинство визнано як врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх Конституційних прав, свобод та законних інтересів. Згідно ст. 1 ч. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Главою 26 КПК України врегульовано порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора, ухвал слідчого судді тощо. Тобто кримінальним процесуальним законодавством визначено інший порядок розгляду скарг учасників кримінального провадження та осіб, права яких порушуються як під час досудового розслідування, так і під час підготовчого провадження у суді. Позивачем зазначено підстави для стягнення моральної шкоди, дії та бездіяльність відповідача ГУНП у Вінницькій області, однак позивач не зазначає чи розглядалося в порядку КПК оскарження дій, бездіяльності та рішень цих органів в рамках кримінального провадження та не надаються докази на підтвердження їх незаконної дії в наданих відповідях позивачу. Будь-якого рішення, що набрало законної сили, про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідачів, позивачем суду не надано. Суд не приймає посилання позивача на рішення Вінницького апеляційного суду від 20.09.2019, копію якого надав позивач, так як воно не має преюдиціального значення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Належних та допустимих доказів того, що судовим рішенням встановлена бездіяльність відповідачів визнана неправомірною, позивачем не надано, позивач не довів факт протиправних дій або бездіяльності відповідача, конкретні негативні наслідки та причинний зв`язок а тому суд приходить до висновку про те, що відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 56 Конституції України, ст.ст. 1, 11, 15, 16, 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України,

Outcome: dismissed