Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

30.03.2020 р. [PERSON] звернулась до суду з вище вказаним позовом, в якому зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . До складу спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] входить житловий будинок [ADDRESS] . Цей будинок було побудовано на земельній ділянці, відведеній під забудову належним чином. Актом від 12.03.1999 р. даний будинок було введено в експлуатацію. Розпорядженням голови районної адміністрації Шевченківського району м.Запоріжжя від 12.03.1999 р. № 775 було вирішено оформити за [PERSON] документи про право власності на вказаний будинок та доручено Запорізькому міськжитлоуправлінню видати [PERSON] свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Проте, чоловік свідоцтво не оформив. Спадкоємцями першої черги є позивач та її сини [PERSON] та [PERSON] . Позивач у встановлений строк звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса ЗМНО Вельможно Н.О., а сини подали заяви про відмову від спадщини на її користь. Таким чином, після смерті чоловіка вона стала єдиним власником вищевказаного будинку. 19.03.2020 р. позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак у видачі свідоцтва їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на будинок. [PERSON] просить визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою від 31.03.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 29.04.2020 р. 29.04.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено судове засідання на 10.06.2020 р. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача направила до суду заяву за змістом якої не має заперечень проти задоволення позову [PERSON] та просить розглянути справи без її участі. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом з письмових доказів, на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 12.08.1974 р., посвідченого Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою за р.№ 1-4988, акту приймання індивідуального домоволодіння, номер 755 від 12.03.1999 р. [PERSON] належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6, 46-47). Розпорядженням голови районної адміністрації Шевченківського району м.Запоріжжя від 12.03.1999 р. № 775 було вирішено оформити за [PERSON] документи про право власності на вказаний будинок та доручено Запорізькому міськжитлоуправлінню видати [PERSON] свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. З наведеного вище, суд дійшов висновку, що [PERSON] набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] у встановленому законом порядку. [INFO] [PERSON] помер (а.с.4). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді будинку [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є [PERSON] , як дружина спадкодавця (а.с.5), та діти - [PERSON] та [PERSON] (а.с.39зв., 49зв.). 30.01.2020 р. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вельможко Н.О. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.36-37), [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини після смерті батька на користь позивача (а.с.37зв., 49). Постановою нотаріуса від 19.03.2020 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю у спадкоємця оригіналу документу, який підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. Вищевикладене підтверджено матеріалами спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] (а.с.36-52). Ст.1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Ч.1 ст.1269 ЦК України визначає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Враховуючи, що [PERSON] , як спадкоємець за законом, у встановлені строки подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , а інші спадкоємці першої черги відмовились від частки у спадщині на користь позивача, суд задовольняє позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на будинок [ADDRESS] .

Outcome: approved