Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

29 липня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із вказаним позовом до відповідача [PERSON] громади в особі Кустовецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, відповідно до якого просить визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 4,96 умовних кадастрових гектарів на території Кустовецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області, посилаючись на те, що позивач вважає, що має право на виділення йому земельної частки (паю), у звязку із тим, що на момент проведення розпаювання КСП «Хлібороб України» села Кустівці Хмільницького району Вінницької області, він був його членом. Сторони в судове засідання не з'явились, надіслали суду заяви у яких просили справу розглянути у їх відсутність. При цьому позивач зазначив, що повністю підтримує позовні вимоги, викладені у позовній заяві, а відповідачі не заперечують проти їх задоволення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про ухвалення рішення виходячи з наступного: 01 червня 1988 року [PERSON], був прийнятий на роботу до КСП «Хлібороб України» села Кустівці Хмільницького району Вінницької області, де працював на різних сільськогосподарських роботах (різноробочим). У 1990 році він вже працював на фермі ВРХ КСП «Хлібороб України», а з 1991 по 1994 роки - механізатором. Із 1994 року по 1996 роки проходив службу у армії. Вказані факти підтверджуються довідкою ТОВ «Хлібороб України» за № 105 від 21 червня 2002 року, відомостями про трудову участь у колективному с/г виробництві та трудовою книжкою виданою на імя позивача. Відповідно до п. 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310 «Про трудові книжки колгоспника», трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспників, з моменту прийняття. У 1996 році (під час служби в армії позивача), проводилося розпаювання земель КСП «Хлібороб України» села Кустівці Хмільницького району Вінницької області. Під час проведення розпаювання земель, по невідомим причинам він не був включений до списку осіб, які мали право на земельні частки (паї). Наведене підтверджується довідкою Кустовецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області за № 342 від 16 червня 2016 року. Згідно з інформацією, наданої Управлінням Держгеокадастру у Хмільницькому районі Вінницької області за № 33-28-99.4-1397/2-16 від 28 липня 2016 року, державний акт на право колективної власності на землю КСП «Хлібороб України» села Кустівці Хмільницького району Вінницької З того часу [PERSON] неодноразово звертався до Кустовецької сільської ради Хмільницького району Вінницької області з вимогою виділити йому земельну частку (пай) та видати на його імя встановленого зразка сертифікат на право на земельну частку (пай), але його вимоги виконані так і не були. Разом з тим, відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Згідно ч. ч. 1,3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени КСП. Право на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно змісту ст. ст. 7, 8, 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Обєктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Відповідно ст. 1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20 березня 1952 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved