Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

31 березня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини - [PERSON], яка народилася [INFO] року, що продовжує навчання. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує, що з 09 вересня 1995 року по 13 березня 2003 року вона перебувала в шлюбі із відповідачем і в них є спільна дитина. Також, позивачка зазначає, що їхня повнолітня донька навчається на третьому курсі денного відділення Коледжу Національного фармацевтичного університету і в зв'язку з цим вона потребує матеріальної допомоги від свого батька. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надавши до суду заяви за № 827/01-34/14 від 29 квітня 2014 року та за № 939/01-34/14 від 15 травня 2014 року, згідно яких вона наполягає на задоволенні свого позову та просить суд розгляд справи провести за її відсутності. При цьому, позивачка в заяві зазначила, що вона не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.26,30). Будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду справи, відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив, заперечень проти позову не подавав. Заява про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходила. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою учасників процесу в судове засідання фіксування технічними засобами не здійснювалося. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивачка у відповідній заяві вказала про свою згоду на ухвалення судом заочного рішення, суд постановив відповідну ухвалу про заочний розгляд справи. Врахувавши думку позивачки, викладену у її відповідних заявах, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Берецькою сільською радою Первомайського району Харківської області 05 травня 1996 року, батьком [PERSON], [INFO] є відповідач - [PERSON], про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний запис за № 03 (а.с.5). Згідно рішення Коломацького районного суду Харківської області від 24 жовтня 2013 року у справі № 625/254/13-ц, що відповідачем не оскаржувалося та набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] в період з 31 липня 2013 року по 13 березня 2014 року стягувалися аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 6, 32-34). Також, за змістом вказаного рішення суду [PERSON] має постійне місце роботи і регулярний, щомісячний дохід та не заперечував проти задоволення вимог про стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку. Відповідно до довідки, виданої 25 березня 2014 року Коледжем Національного фармацевтичного університету за № 199, [PERSON] дійсно навчається на третьому курсі вищевказаного навчального закладу (а.с.07). З довідки, виданої 26 березня 2014 року Коломацькою селищною радою Харківської області за вих. № 477, довідки, виданої Коломацьким районним сектором ГУДМС України в Харківській області за вих.. № 11 від 15 травня 2014 року та з копії паспорта громадянина України серії [NUMBER], виданого 08 травня 2012 року Коломацьким РВ ГУМВС України в Харківській області, вбачається, що [PERSON], [INFO], з 05 грудня 2013 року по теперішній час зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.13, 16, 31), тобто за однією адресою зі своєю матір'ю - [PERSON], в паспорті громадянина якої мається відповідна відмітка про таку ж адресу місця її проживання (а.с.11). У відповідності до вимог ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. З огляду на те, що [PERSON], [INFO], яка продовжує навчання, проживає зі своєю матір'ю - [PERSON], остання має право на звернення до суду із відповідним позовом про стягнення аліментів. Згідно ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За таких обставин, взявши до уваги те, що відповідач є батьком дитини, яка проживає зі своєю матір'ю та продовжує навчання, а також врахувавши ту обставину, що відповідач є працездатною особою, має постійне місце роботи та регулярний, щомісячний дохід, та, в зв'язку з цим може надавати відповідну матеріальну допомогу своїй доньці, яка потребує такої допомоги, суд вважає обґрунтованою вимогу позивачки стосовно стягнення із відповідача на її користь аліментів. При цьому, врахувавши всі обставини справи, розмір стягуваних на користь позивачки аліментів суд визначає в частці, що складає не 1/3 частину всіх видів заробітку відповідача, як того просила позивачка, а в частці, що складає 1/4 частину всіх видів його заробітку, але, в будь-якому випадку, не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, витрати, пов'язані з розглядом справи, суд вважає за необхідне покласти на відповідача.

Outcome: approved