Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

30.05.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, та уточнивши 08.11.2018 року позовні вимоги просить: розірвати договір від 19 березня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], оформлений у вигляді розписки; стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] солідарно суму коштів у розмірі 1\~000 гривень; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму коштів у розмірі 12\~500 гривень, переданих [PERSON] на користь [PERSON] за розпискою від 19.03.2016 року; стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати. При цьому позивач посилається на те, 19.03.2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням позивача, і автомобілем [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], та знаходився під керуванням [PERSON] Під тиском [PERSON], знаходячись у стресовому стані після ДТП, позивач передав йому 500 доларів США, які він зобовязався повернути позивачу «после выяснения всех обстоятельств и оплаты суммы ущерба страховой компанией», про що ним була власноруч складена розписка від 19.03.2017 року. В подальшому, переглянувши відеозапис ДТП, позивач побачив, що його вини у вказаному ДТП нема, та звернувся до [PERSON] з проханням повернути йому кошти. У телефонних розмовах [PERSON] спочатку не заперечував проти повернення коштів найближчим часом. 23.03.2016 року позивач уклав договір поруки зі [PERSON] на суму 1000 гривень, за яким вона зобовязалася відповідати в межах вказаної суми за виконання [PERSON] зобовязання з повернення позивачу коштів за розпискою від 19.03.2016 року. В подальшому [PERSON] від спілкування з позивачем почав ухилятися. Під час останньої телефонної розмови він повідомив позивачу, що до страхової компанії для отримання страхового відшкодування він не звертався та звертатися не має наміру. Таким чином, вказує позивач, [PERSON] безпідставно утримує належні позивачу грошові кошти, при цьому він не вчинив передбачених законодавством України дій для отримання страхового відшкодування від страхової компанії. Цим самим, [PERSON] унеможливив «встановлення всіх обставин» та отримання компенсації шкоди, завданої належному йому транспортному засобу внаслідок ДТП. Також, [PERSON] порушив умови договору від 19.03.2016 року, оскільки взагалі не звернувся до страхової компанії Товариства з обмеженою відповідальністю «СК «Кредо», не надав «для огляду належний їй транспортний засіб», не повідомив «страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини», не надав «для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди» згідно вимог (пункт 33-1.1 статті 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності). Крім того, [PERSON] не надав до страховика «повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу» (згідно вимог пункту 33.1.4. статті 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Таким чином, [PERSON] не виконав встановлені чинним законодавством України вимоги (обовязки) для отримання страхового відшкодування від Товариства з обмеженою відповідальністю «СК «Кредо» та виконання своїх зобовязань за договором від 19 березня 2016 року з Позивачем щодо повернення Позивачу отриманих за цим договором коштів. В якості правового обґрунтування вимог зроблені посилання на п.13.1. ст.13, п.33-1.1 та 33.1.4. ст.33, п.35.1 ст.35, п.п. 37.1.4. п.37.1. ст.37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Рішення Конституційного суду України від 23 грудня 2014 року №7-рп/2014 по справі №1-6/2014 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, п.1 ч.1 ст.202, ч.ч.1 та 2 ст.6, ч.3 ст.11, п.1 ч.1 ст.611, ч.1 ст.612, ч.1 ст.627, ч.ч.1 та 2 ст.628, ч.2 ст.651, ч.1 ст.1046, ч.1 ст.1050, ч.2 ст.625 ЦК України. 07.08.2017 року ухвалою судді провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду. Вказана ухвала оскаржувалась та постановою апеляційного суду Одеської області від 14.05.2018 року ухвалу судді Київського районного суду м. Одеси від 07.08.2017 року залишено без змін. Ухвалою від 13.06.2018 року справу прийнято до провадження судді Васильків О.В. для продовження розгляду. 08.11.2018 року стороною позивача до суду подано уточнену позовну заяву (в порядку ст. 49 ЦПК України) з підтвердженням про надіслання курєрською службою копій уточненої позовної заяви відповідачам. Представник позивача до підготовчого судового засідання 05.12.2018 року не зявився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без присутності представника позивача, просить провести судове засідання в день закриття підготовчого засідання, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] до засідання повторно не зявилася, 06.09.2017 року надала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Після уточнення позовних вимог 08.11.2018 року до суду не зявилась, повідомлялась належним чином, будь-яких заяв не надала, причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 19.03.2016 року відповідачем [PERSON] власноручна була складена розписка, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошову суму в розмірі 500 доларів США, що складає по курсу НБУ 13500 грн., за відшкодування шкоди, спричиненої в результаті ДТП, що сталася 19.03.2016 року в м. Одесі по вул. Маразлієвська, за участю автомобіля [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] Після зясування всіх обставин та оплати суми шкоди страховою компанією ТОВ СК «Кредо» [PERSON] на рахунок або готівкою різниця між оплатою та сумою шкоди [PERSON] зобовязується повернути [PERSON] /а.с.8/. 23.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель [PERSON] поручається перед кредитором [PERSON] за належне виконання боржником [PERSON], що є позичальником за договором позики від 19.03.2016 року на суму 500 доларів США, що складає 13500,00 грн., на підтвердження якого боржником складена розписка від 19.03.2016 року, своїх зобовязань за вказаним договором позики /а.с.9/. Пунктом 1.1. вказаного договору поруки визначено, що зобовязання поручителя за цим договором обмежуються поверненням боржником на користь кредитора суми коштів за договором позики у розмірі 1000,00 грн. Зобовязання поручителя не розповсюджуються на суми процентів, неустойки, відшкодування збитків, сплату інших штрафних санкцій. \~ \~ \~ \~ Таким чином, домовленість між позивачем та відповідачем [PERSON], яка оформлена у вигляді розписки від 19.03.2016 року, має ознаки змішаного договору, сторони якого обумовили настання певної події, а саме - повернення коштів позивачу з боку [PERSON] оплатою йому суми збитків страховою компанією. У звязку з цим до правовідносин між сторонами за цим договором застосовуються положення ч.1 та 2 ст.628 ЦК України - зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 6 ст.11 ЦК України - у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події. Водночас, матеріали справи не містять доказів вчинення [PERSON] передбачених законодавством України дій, які є передумовою «оплати суми збитків страховою компанією». Так, у справі відсутні звернення [PERSON] до страховика, відсутні докази надання для огляду його транспортного засобу представнику страховика та/або оцінювачу, визначеному страховиком, докази надання «для огляду та копіювання наявних у нього документів щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди», докази надання до страховика «повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Обовязковість вчинення вказаних дій для отримання страхового відшкодування передбачена п. 33-1.1, п.33.1.4. статті 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З огляду\~на це\~до правовідносин\~між позивачем\~та [PERSON]\~підлягають застосуванню\~приписи п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~611\~та ч.\~2\~ст.\~651\~ЦК України\~-\~у разі\~порушення зобов'язання\~настають правові\~наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В звязку з викладеним суд погоджується з доводами позивача про те, що внаслідок невиконання [PERSON] приписів вказаних вище норм ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач був позбавлений можливості отримати передані ним [PERSON] кошти, оскільки вказані кошти передавалися до моменту «выяснения всех обстоятельств и оплаты суммы ущерба страховой компанией». Також суд враховує, що матеріали справи не містять належних доказів встановлення вини позивача у ДТП 19.03.2016 року. Крім цього, відповідно до п.13.1. ст.13 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Відповідно до посвідчення серії Є №014688 від 30 вересня 2015 року строком дії до 01 жовтня 2016 року, копія якого мається у справі, позивач є інвалідом третьої групи і має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни. Згідно Посвідчення серія Є №014688 від 16 вересня 2016 року, воно діє до 01 жовтня 2018 року. Отже, навіть у випадку наявності вини позивача є скоєнні ДТП, відшкодування збитків мало здійснюватись за рахунок Моторно-транспортного бюро України, а не за рахунок позивача. Вказаний висновок відповідає положенням Рішення Конституційного суду України від 23.12.2014 року №7-рп/2014 по справі №1-6/2014 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України „Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про розірвання договору, укладеного ним з [PERSON] та оформленого у вигляді розписки від 19.03.2016 року. Аналізуючи природу вказаної розписки суд дотримується правової позиції, висловленої ВСУ у справі №-2789цс16 - досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно і зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В звязку з викладеним суд приходить до висновку, що вимога про стягнення з [PERSON] на користь позивача у розмірі 12\~500 гривень, переданих позивачем [PERSON] за розпискою від 19 березня 2016 року, також підлягає задоволенню, оскільки відсутні правові підстави для їх подальшого утримання відповідачем через розірвання договору, оформленого цієї розпискою. Стосовно вимоги позивача про стягнення солідарно коштів з обох відповідачів, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ч.1\~та 2\~ст.\~553\~ЦК України,\~за договором\~поруки поручитель\~поручається перед\~кредитором боржника\~за виконання\~ним свого\~обов'язку. Поручитель\~відповідає перед\~кредитором за\~порушення зобов'язання\~боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. З огляду на встановлену судом наявність підстав для стягнення коштів з [PERSON] та зважаючи на невиконання [PERSON] своїх зобовязань перед позивачем за договором поруки від 23.03.2016 року, суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів грошової суми в розмірі 1\~000 грн. за вказаним договором. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved