overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

29 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 23.12.2006 року. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та почуття любові. Подальше спільне життя вважає неможливим, на розірванні шлюбу наполягає, просить позов задовольнити, шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, попередньо надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не зявилися в судове засідання з постановленням заочного рішення. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 23.12.2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ №049058 від 23.12.2006 року, актовий запис №600. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати один до одного почуття поваги та любові. Сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини з березня 2014 року. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу та на примирення не згодна, суд приходить до висновку, що сімя розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, та суперечать інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

29 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, яку в подальшому уточнив. В обґрунтування уточненої позовної заяви посилається на те, що 16 лютого 2010 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого вони мають неповнолітніх дітей Інну, [INFO] та Максима, [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося у звязку з різними характерами. Спільне господарство не ведуть. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не зявились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 лютого 2010 року, про що в книзі реєстрації шлюбів виконавчим комітетом Орлівщинської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області зроблено відповідний актовий запис за № 2 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 8). 19 березня 2010 року у сторін від шлюбу народилась донька Інна (а.с. 7) та 28\~квітня 2012 року народився син [PERSON] (а.с. 6). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через несумісність характерів. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 01 жовтня 2016 року, з того часу спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

29 вересня 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 07 червня 2013 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. З червня 2016 року сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

29 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 28 жовтня 2015 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судове засідання подала заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, у телефонному режимі повідомив, що проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 28 жовтня 2015 року, актовий запис № 2210 (а/с 3). Сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а/с 5). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

29 вересня 2017року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) щомісяця, до повноліття дитини. Позивач вказала, що 22.06.2006року у ВРАЦС Новоодеського РУЮ у Миколаївській області вона уклала шлюб з відповідачем. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинено. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON], 28.01.2007року народження, яка проживає разом з позивачкою та утримується за її рахунок, допомоги на утримання дитини яка необхідна в даний час відповідач не надає. Посилаючись на викладене позивач просила \~стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з дня подання заяви до повноліття дитини. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву в якій просила суд справу розглядати без її участі та вказала що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи. Згідно ст.ст.224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи з 22.06.2006року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області №482/1385/17 від 22 вересня 2017року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], 28.01.2007року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження І-ФП №050834 виданим ВРАЦС Новоодеського РУЮ Миколаївської області 15.02.2007року. Малолітня [PERSON] проживає з позивачем \~і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Новоодеської міської ради Новоодеського району Миколаївської області №28516 від 03.10.2017року. У відповідності до ст.180 СК України обидва батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обовязку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Взаємної згоди про розмір і періодичність аліментів між позивачем та відповідачем досягнуто не було. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 181, 182, 183 СК України, суд приходить до висновку, що батьки зобов'язані утримувати \~своїх неповнолітніх дітей, а отже \~при вищезгаданих обставинах можуть бути стягнуті аліменти з відповідача на утримання дитини на користь позивача. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача і стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, починаючи з часу пред'явлення вимог і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно зі ст. 88 ЦПК з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, на підставі статті 367 ЦПК України, підлягає обовязковому негайному виконанню. \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

29 вересня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 29 грудня 1999 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу заперечував. Сторонам надавався строк для примирення терміном два місяці за клопотанням відповідача, проте після закінчення цього строку позивач від позову не відмовилася. Відповідач також не заперечував проти розірвання шлюбу, враховуючи, що позивач йому повідомила, що у неї стосунки з іншим чоловіком, з яким вона бажає створити сім'ю. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 29 грудня 1999 року, актовий запис № 122 (а/с 3). Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] (а/с 10). Подружні відносини подружжя припинило, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких умов суд вважає, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

29 вересня 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 21 листопада 2015 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просила їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивачка надала заяву з проханням провести розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 21 листопада 2015 року між сторонами відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції у Миколаївській області був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 45. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було змінено з Шумської на [PERSON]. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

29 вересня 2017 року позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 35 % всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, до повноліття дітей. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання з відповідачем мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Відповідач зареєстрований як фізична особа підприємець , займається підприємницькою діяльністю. Має нерухомість яку здає в оренду і теж отримує дохід. Доходи відповідача є стабільними та регулярними, однак будь якої допомоги на утримання дітей не надає , тому вона змушена звертатися до суду. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги в судовому засіданні визнав та просив їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню , з наступних підстав. Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно дост. 180 СК Українибатьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім»єю з липня 2005 року по 16.02.2017 року. Від спільного проживання з відповідачем мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. \~\~ У свідоцтві про народження дитини , батьком вказаний відповідач по справі, який не оспорював та не заперечував своє батьківство. Відповідач є працездатною особою , отримує дохід та має можливість надавати допомогу на утримання дітей. Діти фактично на даний час перебувають на утриманні позивачки. Відповідач в повному обсязі не виконує обов'язки по утриманню своїх неповнолітніх дітей, які встановлені ст. 180 Сімейного кодексу України, маючи можливість належним чином їх виконувати, так як він знаходиться у працездатному віці, працює та отримує відповідну заробітну плату. З урахуванням матеріального становища сторін, суд вважає що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дитини в розмірі 35 % всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, до повноліття дітей. Крім того, відповідно до ч. 1ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 640 грн. 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

29 вересня 2017 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом. На підтвердження позовних вимог зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 21 листопада 2009 року. Від даного шлюбу у подружжя є дитина син [PERSON], [INFO]. [PERSON] в позовній заяві зазначила, що спільне життя між нею та [PERSON] не склалося у звязку з відсутністю взаєморозуміння та несумісністю характерів. Спору майнового характеру між сторонами немає. Спільне господарство не ведеться. Шлюбні відносини між сторонами припинено з 2013 року. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Зубенко». Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій розгляд справи просив провести у його відсутність. Позовні вимоги визнав, на розірвання шлюбу згоден. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2009 року. Шлюб зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління Полтавської області, актовий запис - № 344 (а.с. 3). Від даного шлюбу у подружжя є дитина син [PERSON], [INFO] (а.с.4). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони наполягали на розірванні шлюбу позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки, позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

29 вересня 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS]. У цій квартирі зареєстровано відповідачку (дочка позивачки), яка у ній не мешкає від грудня 2015 року без поважної причини. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування спірною квартирою (а.с.а.с. 2, 3). У судовому засіданні представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримав. Відповідачка до суду не зявилася, звернувшись з нотаріально посвідченою заявою про визнання позову, розгляд справи за її відсутності. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини четвертої статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Ухвалою суду від 11.12.2017 року визнання відповідачкою позову прийнято судом. Заслухавши пояснення представника позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS] (а.с.а.с. 9, 10). У квартирі від 04.06.2007 року з дозволу позивачки також зареєстровано відповідачку (дочка позивачки) (а.с. 7). Від 01.12.2015 року відповідачка за вказаною адресою не мешкає без поважних причин, про що свідчать відповідний акт про непроживання від 06.02.2017 року, довідка Житлово-будівельного кооперативу №18 Дніпросільмаш від 28.08.2017 року №73, а також визнання відповідачкою позову (а.с.а.с. 12, 13). Відповідно до статті 383 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі статтею 156 Житлового кодексу України (далі ЖК) члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У відповідності з частиною другою статті 405 ЦК член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачка не мешкає у квартирі, що належить позивачці на праві власності, від 01.12.2015 року, отже згідно з приведеною нормою втратила право користування житлом за місцем реєстрації. При цьому домовленості між сторонами з приводу строку відсутності відповідачки не існує. Таким чином, факт реєстрації відповідачки у спірній квартирі сам по собі підтверджує наявність перешкод для позивачки у користуванні власністю, отже позов підлягає задоволенню. При цьому суд критично ставиться до посилань позивачки у позові на приписи статей 71, 72 ЖК, оскільки вони регулюють правовідносини щодо користування жилими приміщеннями у будинках державного і громадського жилого фонду.

Outcome: approved