Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

30.08.2016 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що з 22.10.2001 вона працювала головним бухгалтером на Виробничому управлінні житлово-комунального господарства «Савинське» (далі ВУЖКГ «Савинське»). 31.05.2016 вона була звільнена з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. У день її звільнення не було проведено виплату належних їй сум заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. На неодноразові звернення до керівництва підприємства з вимогою провести з нею розрахунок, вона отримувала відмову через відсутність коштів на підприємстві. У звязку з цим у червні 2016 вона звернулась до Балаклійського районного суду Харківської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. 13.06.2016 судом було видано судовий наказ про стягнення з ВУЖКГ «Савинське» на її користь заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в сумі 13499 грн 64 коп. За заявою ВУЖКГ «Савинське» ухвалою суду від 10.08.2016 цей судовий наказ було скасовано. У червні 2016 відповідач частково виплатив їй заборгованість по заробітній платі в сумі 3950 грн 12 коп. Станом на день подання позовної заяви розмір заборгованості по заробітній платі становить 600 грн, компенсація за невикористану відпустку 8949 грн 52 коп, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 14186 грн 22 коп. Позивач просила стягнути зазначені суми з відповідача та допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення 600 грн заборгованості по заробітній платі за один місяць. В судове засідання позивач та представник відповідача не з'явилися, просили розглядати справу за їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримала. Представник відповідача заперечував проти задовлення позову. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити рішення за відсутності осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 59, 60 цього Кодексу доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження. Частиною 1 ст. 83 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України \~від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», з подальшими змінами та доповненнями, розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей (ст.182-1 КЗпП), тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Керівним, педагогічним, науковим, науково-педагогічним працівникам, спеціалістам закладів освіти, які до звільнення пропрацювали не менше 10 місяців, грошова компенсація за невикористані дні щорічних відпусток виплачується з розрахунку повної тривалості останніх. Інші, крім зазначених, відпустки надаються лише за призначенням і грошовою компенсацією замінюватись не можуть. Якщо працівник з не залежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом «Про відпустки» (до 1 січня 1997 р.). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] з 22.10.2001 працювала на ВУЖКГ «Савинське» на посаді головного бухгалтера. 31.05.2016 [PERSON] було звільнено з підприємста за згодою сторін - на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (наказ №32к від 31.05.2016). Вказані факти підтверджуються копією трудової книжки позивача (а.с. 8-11). При звільненні позивача було порушене її конституційне право на своєчасне одержання винагороди за працю, оскільки розрахунок з нею проведено не було. Згідно довідки ВУЖКГ «Савинське» від 31.05.2016 №97, підписаної в.о. начальника ВУЖКГ «Савинське» [PERSON] та скріпленої печаткою ВУЖКГ «Савинське», станом на 01.06.2016 невиплачена заробітна плата [PERSON] за квітень 2016 року становила 1006 грн 82 коп, за травень 2016 року 3543 грн 30 коп, компенсація за невикористану відпустку 8949 грн 52 коп, а всього 13499 грн 64 коп. (а.с.12). Представником відповідача не надано суду жодного доказу, який би спростовував зазначені у довідці суми заборгованості, і судом також не встановлено підстав для цього. 16.06.2016 [PERSON] було виплачено ВУЖКГ «Савинське» 3950,12 грн заробітної плати за другу половину квітня 2016 року, травень 2016 року, що підтверджується видатковим касовим ордером (а.с.44). Представник відповідача у письмових запереченнях проти позову вказав, що за даними бухгалтерського обліку ВУЖКГ «Савинське» станом на 01.10.2016 заборгованості по заробітній платі або іншим виплатам на користь [PERSON] не значиться. Також зазначив, що за даними Управління Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області відсутні будь-які нарахування та сплата єдиного соціального внеску та обчислення доходу по компенсаціям за невикористані відпустки по застрахованій особі [PERSON] Зауважив, що [PERSON], як головний бухгалтер ВУЖКГ «Савинське», на день звільнення з роботи 31.05.2016 зобовязана була виконати вимоги ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», а саме провести обчислення і сплату єдиного внеску та подати відповідні звіти до контролюючих органів. Суд відхиляє заперечення представника в частині посилання на невиконання позивачем вимоги ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», оскільки відповідно до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435 страхувальники … зобов'язані формувати та подавати до фіскальних органів Звіт протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду. Звітним періодом є календарний місяць. Тобто звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за звітний період - травень 2016 року ВУЖКГ «Савинське» необхідно було подати до фіскальних органів 20.06.2016, а [PERSON] була звільнена з посади головного бухгалтера ВУЖКГ «Савинське» 31.05.2016. Представником відповідача не спростовано наявності заборгованості ВУЖКГ «Савинське» перед позивачем по виплаті заробітної плати за травень 2016 року в розмірі 600,00 грн, компенсації за невикористану відпустку 8949 грн 52 коп. Отже, зазначені суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 3 Розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року (надалі Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні \~місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Останніми місяцями роботи позивача, що передували звільненню є березень і квітень 2016 року. З виписки (Форма ОК-7) від 23.08.2016, виданої Управлінням Пенсійного фонду України в Балаклійському районі Харківської області, вбачається, що за вказані місяці позивачу була нарахована заробітна плата в розмірі по 4919 грн 46 коп за кожний місяць (а.с.45). Згідно вимог п. 8 Розділу ІV зазначеного вище Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки у березні та квітні 2016 року позивач фактично відпрацювала 43 дні, її середньоденна заробітна плата становить 228,81 грн ((4919,46+4919,46) : 43 = 228,81). З позовної заяви слідує, що позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 01 червня 2016 року (наступний день після звільнення) по 29 серпня 2016 року (день, по який були заявлені позовні вимоги), що становить 62 робочих дня. Середній заробіток за час затримки розрахунку становитиме 14186,22 грн (62 х 228,81 грн), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п.2 ст.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення про присудження працівникові виплати заробітної плати за один місяць. Питання про розподіл судових витрат судом вирішується відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, а саме з відповідача в дохід держави стягується судовий збір у розмірі 551,20 грн. \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved