Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

30.01.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, про визначення місця проживання дитини з матірю. В обґрунтування своїх вимог послалась на те, що вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах. В період спільного проживання у них народився син - [PERSON], [INFO]. На даний час вони проживають окремо, добровільно дійти згоди щодо визначення місця проживання спільної дитини вони не можуть. Вказує, що вона працює, отримує постійний дохід, має в праві власності квартиру, піклується про свого сина. У звязку з чим, просить визначити місце проживання [PERSON], [INFO] з нею за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ігнатьєва, 17/10. В судове засідання сторони та представник третьої особи не зявилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності: позивач [PERSON] на позовних вимогах наполягає, відповідач [PERSON] проти позовних вимог не заперечує, представник третьої особи [PERSON], вважає, що позов підлягає задоволенню ( а.с. 29, 30, 31 - заяви). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] ( а.с. 5 копія свідоцтва про народження, а.с. 6 копія витягу з Державного реєстру з актів цивільного стану). [PERSON] працює в гіпермаркеті ТОВ «Епіцентр», її заробітна плата за січень-грудень 2016 року складає 69\~855,91 гривень ( а.с. 7,8 довідки). Згідно акту обстеження умов проживання матері від 18.01.2017 року матірю створені для дитини всі необхідні умови для проживання (а.с. 9, 17). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1ст. 150 СК України визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно зіст. 151 СК України\~батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. За змістом ч.ч. 1, 2ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди що до того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком\~при\~вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків\~щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. Матеріали справи не містять таких доказів, які б свідчили про аморальну поведінку позивача, відсутність можливості матеріально та морально забезпечити дитину, приймати участь у вихованні сина. Наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. З огляду на викладене, враховуючи, що позивач не має протипоказань щодо проживання з сином, працює, має стабільний дохід, позитивно характеризуються за місцем роботи та мешкання, тому суд приходить до висновку про визначення місця проживання малолітнього\~\~разом із матірю. На підставі викладеного,

Outcome: approved