Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

31 липня 2019 року позивач, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з вказаним позовом. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Короткий виклад пред`явленого позову. Позивач, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» посилався на те, що 26 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 776, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 100000,00 (сто тисяч) гривень з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 25.03.2012 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % річних. В забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором від 23.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Ананьївської районний державної нотаріальної контори Мороз Н.О., за реєстровим номером № 1191, згідно якого банку було передано в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 2800 кв.м., житловою площею 57,0 кв.м., загальною площею 82,5 кв.м. - зазначений в схематичному плані літерою «А», а також господарські споруди та будівлі: літня кухня - «Б»; веранда - «б»; погріб «В»; гараж - «Г»; два сарая - «Д», «Ж»; вбиральня - «З»; хвіртка № 1; ворота № 2, № 3; огорожа № 4;хвіртка № 5, № 6; огорожа № 7; хвіртка № 8; огорожа № 9; сходини І, II; мощіння III; криниця IV; огорожа № 10. Крім того, 06.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 922 на придбання автомобіля, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 195000,00 (сто дев`яносто п`ять тисяч) гривень з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 05.08.2014 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних. 26.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 825, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) гривень з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 25.04.2010 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % річних на споживчі потреби. У зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 922 від 06.08.2007 року та кредитним договором № 825 від 26.04.2007 року, рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 16.06.2010 року по справі № 2-227/2010 р. стягнуто з [PERSON] борг за договором кредиту № 922 від 06.08.2007 року в сумі 226 692,00 грн., а рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 13.07.2010 року по справі № 2-78/2010 р. стягнуто з [PERSON] борг за договором кредиту № 825 від 26.04.2007 року в сумі 23213,40 гривень. [INFO] [PERSON] помер, про що стало відомо з постанови Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області про закінчення виконавчого провадження за № 36934574 від 04.10.2013 року та свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Ісаївської сільської ради Миколаївського району Одеської області від 16 липня 2012 року. Станом на 08.07.2019 року загальна заборгованість перед AT «Ощадбанк» складає 345394,39 (триста сорок п`ять тисяч триста дев`яносто чотири гривні 39 копійок) грн., а саме: - по кредитному договору № 922 від 06.08.2007 року згідно рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 16.06.2010 року по справі № 2-227/2010 р. з урахуванням сум стягнутих в рамках виконавчого провадження щодо виконання даного рішення суду становить 164 404,12 (сто шістдесят чотири тисячі чотириста чотири гривні 12 копійок) гривень; - по кредитному договору № 825 від 26.04.2007 року згідно рішення Миколаївського резонного суду Одеської області від 13.07.2010 року по справі № 2-78/2010 р. з урахуванням сум стягнутих в рамках виконавчого провадження щодо виконання даного рішення суду становить 20 287,53 (двадцять тисяч двісті вісімдесят сім гривень 53 копійки) гривень; - по кредитному договору № 776 від 26.03.2007 року з урахуванням дати смерті Позичальника, тобто станом на 12.07.2012 року становить 160 702,74 (сто шістдесят тисяч сімсот дві гривні 53 копійки) гривень. Дізнавшись про смерть позичальника, з метою виявлення спадкоємців, на адресу Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області був направлений запит від 20.01.2013 року за № 2001-13/1 з проханням повідомити щодо осіб, які прийняли спадщину. Проте, жодної відповіді на запит AT «Ощадбанк» від Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області щодо прийняття спадщини та/або щодо одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не надходило. У зв`язку з відсутністю відомостей щодо спадкоємців позичальника, на адресу Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області було направлено заяву кредитора від 14.04.2015 року за № 28/01-3/776/7820 з вимогою кредитора та проханням повідомити кредитора щодо осіб, які звертались із заявою про відкриття спадщини. З метою виявлення можливих спадкоємців Позичальника, Банк звернувся до Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про надання інформації з Спадкового реєстру про заведену спадкову справу та видане свідоцтво про право на спадщину від 15.04.2019 року за № 113.20-14/32552/2019-15/Вих, в якій просив повідомити, чи відкривалась спадкова справа відносно Позичальника. 17 квітня 2019 року на адресу Андрієво-Іванівської сільської ради Миколаївського району Одеської області було направлено запит про надання інформації щодо осіб, які проживали на день смерті з Позичальником. Згідно листа Андрієво-Іванівської сільської рада Миколаївського району Одеської області від 13.05.2019 року за № 243 на момент смерті Позичальника, тобто на 12.07.2012 року разом з ним за адресою ( [ADDRESS] ) мешкали: - [PERSON] , [INFO] - дружина, - [PERSON] , [INFO] - донька, - [PERSON] , [INFO] - син, - [PERSON] , [INFO] - син. Таким чином, вищезазначені особи вважаються такими, що прийняли спадщину, а тому на виконання вимог ст. 1281 ЦК України їм було направлено вимогу кредитора від 31.05.2019 року за № 113.20-14/45354/2019-15/ВИХ, № 113.20-14/45355/2019-15/ВИХ, № 113.20-14/45358/2019-15/ВИХ та № 113.20-14/45368/2019-15/ВИХ про погашення заборгованість перед Банком. Відповідачі в добровільному порядку не погасили заборгованість перед банком. Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» просив: - в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеське обласне управління AT «Ощадбанк» за кредитним договором № 776 від 26.03.2007 року у розмірі 160702,74 (сто шістдесят тисяч сімсот дві гривні) грн., кредитним договором № 922 від 06.08.2007 року у розмірі 164404,12 (сто шістдесят чотири тисячі чотириста чотири гривні 12 копійок) грн. та кредитним договором № 825 від 26.04.2007 року у розмірі 20287,53 (двадцять тисяч двісті вісімдесят сім гривень 53 копійки) грн., а всього у загальному розмірі 345394,39 (триста сорок п`ять тисяч триста дев`яносто чотири гривні 39 копійок) грн., звернути стягнення на спадкове майно - предмет іпотеки, а саме: житловий будинок ( [ADDRESS] на земельній ділянці площею 2800 кв.м., житловою площею 57,0 кв.м. та загальною 82,5 кв.м. - зазначений в схематичному плані літерою «А», а також господарські споруди та будівлі: літня кухня - «Б»; веранда - «б»; погріб «В»; гараж - «Г»; два сараї - «Д», «Ж»; вбиральня - «З»; хвіртка № 1; ворота № 2, № 3; огорожа № 4; хвіртка № 5, № 6; огорожа № 7; хвіртка № 8; огорожа № 9; сходини I, II; мощіння III; криниця IV; огорожа № 10, який належав за життя [PERSON] на праві приватної власності згідно свідоцтва про право власності /без серії/без номера/, виданого 26.04.2002 року Андрієво-Іванівською сільською радою Миколаївського району Одеської області та зареєстрованого в ДП Миколаївське РБТІ в реєстрову книгу № 3, номер запису 52, реєстраційний номер 14045155, спадщину якого прийняли [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; - виселити всіх мешканців, а саме: [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) з жилого будинку який розташований в [ADDRESS] зі зняттям з реєстраційного обліку; - стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору. (т. 1 а.с. 2-11). Короткий виклад відзиву на позовну заяву. Адвокат Антонєвський Ю.Ф., відповідно до ст. 178 ЦПК України, в інтересах відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву. За змістом відзиву висловив заперечення проти позову, вважав позов необґрунтованим та безпідставним. Просив закрити провадження у справі в частині вимог позивача про стягнення з відповідачів заборгованості по кредитним договорам № 825 від 26.04.2007 р. та № 922 від 06.08.2007 у зв`язку з існуванням рішень Миколаївського районного суду Одеської області від 13.07.2010 року по справі № 2-78/2010 р. та від 16.06.2010 року по справі № 2-227/2010 р., які набрали законної сили. При цьому зазначав, що банком невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки на час розгляду справи існувало рішення суду, яке набрало законної сили між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав. Тому просив на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження по справі в цій частині позовних вимог, оскільки у разі задоволення позову буде допущено подвійне стягнення. Вважав, що банк повинен був звернутися з заявою про заміну сторони виконавчого провадження із [PERSON] на його спадкоємців. У задоволенні решти позовних вимог позивача, в частині звернення стягнення на спадкове майно - предмет іпотеки житловий будинок, просив відмовити, оскільки кредитор спадкодавця, не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки встановлені ст. 1281 ЦК України (яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин), у зв`язку з чим позивач позбавлений права вимоги. (том 1 а.с. 238-245) Рух справи в суді. Ухвалою судді Миколаївського районного суду Одеської області від 13 вересня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. (т. 1 а.с. 68) Відповідно до рішення Вищої Ради правосуддя від 25 серпня 2020 року №2449/0/15/20 суддя Миколаївського районного суду Одеської області [PERSON] звільнений у зв`язку з поданням заяви про відставку. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2020 року зазначена справа передана до провадження судді Миколаївського районного суду Одеської області Банташ Д.С. (т. 1 а.с. 191). 08 вересня 2020 року ухвалою судді Миколаївського районного суду Одеської області позовну заяву залишено без руху (т. 1 а.с. 213-214). Ухвалою судді Миколаївського районного суду Одеської області Банташ Д.С. від 27 жовтня 2020 року справу було прийнято до свого провадження. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 225-227). Ухвалою судді Миколаївського районного суду Одеської області від 26 листопада 2020 року закрито підготовче провадження у зазначеній справі (т. 2 а.с. 7). Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 14 січня 2021 року за клопотанням представника позивача було витребувано з Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області копію матеріалів спадкової справи № 57/2016, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (т. 2 а.с. 23-24). Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 19 березня 2021 року, залучено у справі правонаступника третьої особи Служби у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області - Службу у справах дітей Березівської районної державної адміністрації Одеської області (т. 2 а.с. 102, 111-112). Представник позивача, адвокат Ногай Д.С., який приймав участь у судовому засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи відеоконференцзв`язку EasyCon, позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач, [PERSON] , яка також є законним представником неповнолітнього [PERSON] , у судовому засіданні позов не визнала, вважала позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокат Антонєвський Ю.Ф., у судовому засіданні просив відмовити Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління AT «Ощадбанк» в задоволені позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Березівської районної державної адміністрації Одеської області у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Від начальника служби у справах дітей Березівської районної державної адміністрації на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника служби. З метою захисту житлових та майнових прав та інтересів неповнолітньої дитини просили залишити заяву без задоволення. Суд у порядку загального позовного провадження, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами докази, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. Судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено три кредитні договори: 26.03.2007 року кредитний договір № 776, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 100 000,00 (сто тисяч) гривень, на придбання житла, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 25.03.2012 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % річних. (т. 1 а.с. 12-13) В забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №776 23.04.2007 року між Банком та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Ананьївської районний державної нотаріальної контори Мороз Н.О., за реєстровим номером № 1191, за яким було передано в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок ( [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 14-16) 06.08.2007 року кредитний договір № 922, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 195000,00 (сто дев`яносто п`ять тисяч) гривень з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 05.08.2014 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних на придбання автомобіля. (т. 1 а.с. 18-21) 26.04.2007 року кредитний договір № 825, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 25.04.2010 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % річних на споживчі потреби. (т. 1 а.с. 22-23) Заочним рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 16 червня 2010 року (справа № 2-227/2010) з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором № 922 від 06.08.2007 року у розмірі 226692 грн. на користь філії Миколаївського відділення № 7285 ВАТ «Державний ощадний банк України. (т. 1 а.с. 24) Заочним рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 13 липня 2010 року (справа № 2-78/2010) з [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 825 від 26.04.2007 року у розмірі 23213,40 грн. на користь ВАТ «Державний ощадний банк України. (т. 1 а.с. 25-26) [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] видане виконавчим комітетом Ісаївської сільської ради Миколаївського району Одеської області 16 липня 2012 року, актовий запис про смерть № 14. (т. 1 а.с. 31, т. 2 а.с. 40, 52 зворот) 20 січня 2013 року за вих. № 2001-13/1 ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Ананьївської районної державної нотаріальної контори та просив надати інформацію про надходження заяв по факту входження в спадок на майно належне [PERSON] , померлого [INFO] . (т. 1 а.с. 32). 14.04.2015 року позивачем на адресу Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області було направлено заяву кредитора за № 28/01-3/776/7820 з вимогою кредитора та проханням повідомити кредитора щодо осіб, які звертались із заявою про відкриття спадщини (т. 1 а.с. 33). На підставі заяви АТ «Державний ощадний банк України», Ананьївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області, була заведена спадкова справа за № 57/2016 на майно [PERSON] , померлого [INFO] (т. 2 а.с. 33-68) 17 квітня 2019 року на адресу Андрієво-Іванівської сільської ради Миколаївського району Одеської області, позивачем було направлено запит про надання інформації щодо осіб, які були зареєстровані і проживали на день смерті [INFO] з Позичальником - [PERSON] (т. 1 а.с. 41). Згідно довідки Андрієво-Іванівської сільської ради Миколаївського району Одеської області від 13.05.2019 року за № 243, позивачу була надана інформація, про те, що з [PERSON] на момент його смерті, тобто станом на 12.07.2012 року за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані і мешкали: [PERSON] , [INFO] - дружина, [PERSON] , [INFO] - донька, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - син (т. 1 а.с. 42). 31 травня 2019 року позивачем були направлені на адресу відповідачів вимоги кредитора про погашення у тридцятиденний строк заборгованість перед АТ «Ощадбанк» в розмірі 345394, 39 гривень (т. 1 а.с. 43-54). Щодо позовних вимог позивача до відповідачів, які виникли з кредитних договорів № 825 від 26.04.2007 і № 922 від 06.08.2007, суд дійшов до наступного. 26.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 825, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) гривень з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 25.04.2010 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % річних на споживчі потреби . 06.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 922 на придбання автомобіля, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 195 000,00 (сто дев`яносто п`ять тисяч) гривень з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 05.08.2014 року та сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % річних. Заочним рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 16.06.2010 року по справі № 2-227/2010 р. стягнуто з [PERSON] борг за договором кредиту № 922 від 06.08.2007 року в сумі 226 692,00 гривень (Т. 1 а.с. 24). Заочним рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 13.07.2010 року по справі № 2-78/2010 р. стягнуто з [PERSON] борг за договором кредиту № 825 під 26.04.2007 року в сумі 23 213,40 гривень (Т. 1 а.с. 25-26). Як вбачається з позовних вимог позивача, та матеріалів справи за час примусового виконання рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 16 червня 2010 року з [PERSON] стягнуто частково борг за договором кредиту № 922 від 06.08.2007 року в сумі 64107 гривень 88 коп. та за рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 13.07.20-10 року стягнуто частково борг за кредитним договором № 825 від 26.04.2007 року в сумі 3 278 гривень 00 коп. Згідно Постанови відділу державної виконавчої служби Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області від 04.10.2013 року виконавче провадження з примусового виконання за № 36934574 про стягнення з [PERSON] на користь філії Миколаївського відділення № 7285 ВАТ «Державний ощадний банк України» кредитного боргу в сумі 226 692 гривень, закінчено у зв`язку зі смертю боржника [PERSON] (т. 1 а.с. 30). Отже позивач при звернені до суду з зазначеним позовом заявляє вимоги за кредитним договором № 825 від 26.04.2007 року - 20 287,53 гривень, та по кредитному договору № 922 від 06.08.2007 року - 164 404,12 гривень, щодо яких вже існують судові рішення, які набрали законної сили, про стягнення цих коштів із спадкодавця [PERSON] на користь позивача. Пункт 3 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час закінчення виконавчого провадження № 36934574 - 04.10.2013 року) передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника, якщо виконання його обов`язків у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час закінчення виконавчого провадження № 36934574 - 04.10.2013 року) сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. У разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Аналогічні норми містяться в ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на день розгляду справи. Отже в цій частині позовних вимог охоронювані інтереси Банку, як кредитора, підлягають захисту шляхом заміни сторони (боржника) у виконавчому провадженні або заміни боржника у виконавчому листі, а не шляхом пред`явлення нового позову до спадкоємців боржника про стягнення коштів відносно яких існує невиконане судове рішення. Згідно пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. На підставі викладеного, провадження по справі в частині звернення стягнення на спадкове майно - предмет іпотеки в рахунок заборгованості за кредитними договорами № 825 від 26 квітня 2007 року в розмірі 20287 грн. 53 коп. і № 922 від 06.08.2007 року в розмірі 164404 грн. 12 коп. підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Щодо позовних вимог позивача за кредитним договором № 776 від 26.03.2007 року і договором іпотеки від 23.04.2007 року суд дійшов наступного. Відповідно до вимог статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності (ч. 1). Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи (ч. 2). Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3). Отже правовідносини, що виникли між сторонами регулюються за правилами Цивільного кодексу України та іншими актами цивільного законодавства в редакції чинній на час виникнення правовідносин, тобто на момент смерті спадкодавця - [INFO] . Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 Цивільного Кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як зазначено в ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія [NUMBER] видане виконавчим комітетом Ісаївської сільської ради Миколаївського району Одеської області 16 липня 2012 року, актовий запис про смерть № 14. (т. 1 а.с. 31, Т. 2 а.с. 40, 52 зворот). Після його смерті відкрилася спадщина на предмет іпотеки. Як вбачається з довідки Андрієво-Іванівської сільської рада Миколаївського району Одеської області від 13.05.2019 року за № 243, з [PERSON] на момент його смерті, тобто станом на [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані і проживали: [PERSON] , [INFO] - дружина, [PERSON] , [INFO] - донька, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - син. (т.1 а.с.42, 193-196) Отже, відповідачі по справі, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , і [PERSON] прийняли спадщину, яка належала їм за законом після смерті [PERSON] у розумінні положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України. У статті 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із сутті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статей 526, 527, 530, 532, ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті. Згідно зі статтею 1050 та частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять як права так і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статей 1281, 1282 ЦК України. Згідно ст. 1281 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин), спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (ч. 1); кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (ч. 2); якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (ч. 3); кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (ч. 4). Відповідно до ст. 1282 ЦК України (в редакції чинній на час виникнення правовідносин), встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1); вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (ч. 2). За змістом приписів статті 23 Закону України «Про іпотеку» (як в редакції чинній на час виникнення правовідносин так і на час розгляду справи): у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою (ч. 1); особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (ч. 2); якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки (ч. 3); у разі видачі заставної перехід права власності на предмет іпотеки не допускається до повного задоволення вимоги за заставною, крім переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування чи правонаступництва. Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється. Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців, сплив яких має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 20 січня 2013 року за вих. № 2001-13/1 скеровано до Ананьївської районної державної нотаріальної контори запит про надання інформації стосовно надходження заяв по факту входження в спадок на майно належне [PERSON] , померлого [INFO] . (т. 1 а.с. 32). Тобто, можна зробити висновок, що днем, коли позивач дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини після смерті [PERSON] є саме [INFO] . Крім того, в матеріалах цивільної справи наявна копія постанови про закінчення виконавчого провадження, винесена начальником відділу державної виконавчої служби Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області 04.10.2013 року (виконавче провадження з примусового виконання за №36934574) у зв`язку зі смертю боржника [PERSON] (т. 1 а.с. 30). Стороною даного виконавчого провадження, у якості стягувача виступав позивач по справі. Зазначені обставини додатково підтверджують той факт, що позивачу ще в 2013 році достеменно було відомо про відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Виходячи із змісту статті 1281 ЦК України, законодавець допускає два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: безпосередньо до спадкоємців, та опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 р. претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи (пп. 2.1 п. 2 глави 10 розділу ІІ Порядку). Законодавство не містить будь-яких вимог до форми і змісту вимоги кредитора та не покладає на нотаріуса обов`язку перевіряти обґрунтованість вимог (залучати будь-які документи на підтвердження кредиторської заборгованості спадкодавця). Строк пред`явлення кредитором вимоги за загальним правилом складає 6 місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини. В свою чергу, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (ст. 1281 ЦК України). При цьому, на відміну від пред`явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов`язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Строки пред`явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються. Як вбачається з матеріалів справи, 14.04.2015 року за вих. № 28/01-3/776/7820, позивачем на адресу Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області було направлено заяву кредитора з вимогою та проханням повідомити кредитора щодо осіб, які звертались із заявою про відкриття спадщини (т.1 а.с.33). На підставі заяви від 14.04.2015 року за вих. № 28/01-3/776/7820 Ананьївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області, була заведена спадкова справа за № 57/2016 на майно [PERSON] , померлого [INFO] . (т. 2 а.с. 33-68) Оскільки позивач дізнався про відкриття спадщини в січні 2013 року, а вимогу до спадкоємців, які прийняли спадщину, пред`явив у квітні 2015 року та в травні 2019 року, тому позивач недотримався передбаченого ст. 1281 ЦК України шестимісячного строку пред`явлення вимоги, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Стосовно позовних вимог про виселення. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (ч. 1 ст. 109 Житлового кодексу України). Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30.03.2012 року: «При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 ЖК України, статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців з цього житлового будинку чи житлового приміщення. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк». Поряд із цим, оскільки суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, то відповідно не підлягають задоволенню і позовні вимоги про виселення з житлового приміщення, як похідні. Судом також враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed