Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

30 жовтня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа Межівський районний сектор ДМС України в Дніпропетровській області про позбавлення права користування житловим приміщенням, внаслідок визнання особи такою, що втратила право користування. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 13 липня 2002 року помер [PERSON], після смерті якого позивач успадкував житловий будинок по вул.Островського, 6, с. Іванівка, Межівського району, Дніпропетровської області. Під час виборів депутатів місцевих рад, сільських, селищних та міських голів, які відбулися 25 жовтня 2015 року, на адресу [PERSON] прийшло запрошення взяти участь у виборах на імя відповідача. Як стало відомо, [PERSON] прибув з с.Біляєївка, Первомайського району, Харківської області на територію Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області 06 липня 2005 року та зареєструвався за вказаною вище адресою. З 06 липня 2005 року відповідач за зареєстрованою адресою не проживає, позивач, як власник, дозволу на реєстрацію [PERSON] не надавав, а про реєстрацію останнього дізнався в жовтні 2015 року. [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням, внаслідок визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком по вул.Островського, 6, с Іванівка, Межівського району, Дніпропетровської області. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та виключив вимогу стосовно зобовязання третьої особи зняти відповідача з реєстраційного обліку в житловому будинку по вул.Островського, 6, с Іванівка, Межівського району, Дніпропетровської області. Згідний на заочний розгляд справи. В судове засідання третя особа Межівський районний сектор ДМС України в Дніпропетровській області не з'явився, надано суду заяву про розгляд справи без їх представника, проти заявленого позову не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. [PERSON] заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Згідно з ч.5 ст.74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За відомостями Межівського районного сектору ГУДМС України в Дніпропетровській області [PERSON] 07 липня 2005 року зареєстрований у встановленому законом порядку по вул.Островського, 15, с Іванівка, Межівського району, Дніпропетровської області. В звязку з тим, що суд не має відомостей про причину неявки відповідача, який був повідомлений належним чином, і який про причини своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав, суд відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), так як вважає, що є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, і потреба дачі особистих пояснень відповідачем відсутня. Відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В звязку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з′ясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Під час вивчення документів по справі, їм надано відповідну оцінку. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №58, спадкова справа №419/2002, посвідченого державним нотаріусом Межівської державної нотаріальної контори 17 січня 2003 року, власником житлового будинку по вул.Островського, 15, с Іванівка, Межівського району, Дніпропетровської області являється [PERSON] Технічний паспорт на зазначене вище майно складений на позивача. Згідно довідки виконкому Іванівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №1013 від 27 жовтня 2015 року, [PERSON], [INFO], прибув на територію сільської ради 06 липня 2005 року з с.Біляєївка, Первомайського району, Харківської області, зареєстрований [INFO], але з 06 липня 2005 року фактично на території Іванівської сільської ради не проживає. У судовому засіданні встановлено, що відповідач своєю бездіяльністю порушує законні права та інтереси [PERSON], передбачені ст.41 Конституції України, згідно якої - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Дана норма регулюється також ст.ст.319, 329 Цивільного кодексу України. Згідно ст.328 ЦК України право власності відбувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідність ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З огляду на викладене, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та позбавити права користування зазначеним вище житловим приміщенням. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із зазначеної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено винятково на підставі рішення суду: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм цивільного законодавства (зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11).

Outcome: approved