Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

29 квітня 2020 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, який має юридичне значення. В обґрунтування вимог зазначив, що народився [INFO] . 13 березня 2020 року по досягненні пенсійного віку він звернувся до Маріупольського об`єднаного УПФУ з приводу призначення пенсії, рішенням якого № 3717 від 17.03.2020 йому було відмовлено у зарахуванні трудового стажу за період проходження ним навчання у ПТУ № 52 з 01.09.1979 по 06.07.1981, оскільки зазначене в атестаті прізвище не збігалося із даними паспорту. В атестаті його прізвище на українською мовою зазначено як « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] ». Просив встановити факт належності йому атестату № [NUMBER] від 06.07.1981 про закінчення навчального закладу. Ухвалою суду від 04 травня 2020 року за вказаною заявою було відкрито провадження у справі та призначено її судовий розгляд. 20 травня 2020 року від Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області надійшов письмовий відзив. За змістом відзиву заінтересована особа зазначає, що метою встановлення юридичного факту у даній справі є врахування до стажу заявника [PERSON] деяких періодів роботи. Між заявником та заінтересованою особою з цього приводу існує спір, у зв`язку із чим на підставі ст. 264 ЦПК України просив залишити заяву без розгляду. 04 червня 2020 року від заявника [PERSON] надійшла відповідь на відзив, за змістом якої зазначає, що правову позицію заінтересованої особи вважає хибною, оскільки спір між ними відсутній, рішення про відмову у призначенні пенсії було обґрунтоване виключно невідповідністю даних атестату даним паспорту заявника, при цьому за змістом рішення заінтересована особа не спростувала можливості зарахування періоду навчання до його страхового стажу. Заявник [PERSON] до судового засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою заявлені вимоги підтримав повністю. Представник заінтересованої особи - Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області у судове засідання не прибув з невідомих причин, будучи у встановленому порядку повідомленим про час і місце розгляду справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість пред`явленої заяви з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинена особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої, зазначені в документі, не збігаються з прізвищем цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Так, як вбачається з паспорту громадянина України серії [NUMBER] від 27.04.2016 заявник [PERSON] народився [INFO] у місті Маріуполі Донецької області. Встановлено, що 06 липня 1981 року Міським професійно-технічним училищем № 52 міста Жданова Донецької області було видано атестат за № [NUMBER] про проходження у період з 01 вересня 1979 року по 11 липня 1981 року навчання, закінчення даного освітнього закладу та здобуття професійно-технічної освіти за спеціальністю «електрогазозварник». При цьому відомості, що містяться у вказаному атестаті, викладено українською та російською мовами, де здобувач освіти російською мовою зазначений як « [PERSON] », а українською як « [PERSON] ». Згідно із довідкою за № 9358, виданою Маріупольським професійним ліцеєм від 21.04.2020, [PERSON] дійсно з 01 вересня 1979 року по 11 липня 1981 року навчався за спеціальністю «електрогазозварник» у Професійно-технічному училищі № 52, яке у зв`язку із реорганізацією згідно наказу МОН України № 371 від 12.06.2003 було перейменоване у Маріупольський професійний ліцей. Вказаний у наведених документах період навчання є тотожним періодам, що відображені у наданих заявником [PERSON] військовому квитку серії [NUMBER] від 24.10.1982 та трудовій книжці серії [NUMBER] від 15.07.1981. За змістом пред`явленої заяви [PERSON] вказує, що встановлення факту належності йому документу про освіту необхідне йому для призначення пенсії. З рішення № 3717, прийнятого Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області від 17.03.2020, вбачається, що заявникові [PERSON] було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відмова обґрунтована неврахуванням до загального страхового стажу періоду навчання з 01 вересня 1979 року по 11 липня 1981 року у ПТУ № 52 м. Жданова, оскільки прізвище заявника в атестаті № [NUMBER] від 06.07.1981 не відповідає паспортним даним. Дослідивши у судовому засіданні вказані документи, у суду не виникає будь-яких об`єктивних сумнівів, що заявник [PERSON] та зазначений у питомому атестаті « [PERSON] » є однією особою, а тому з метою усунення будь-яких сумнівів і протиріч, що можуть виникнути у заявника в процесі реалізації ним особистих чи майнових прав, в тому числі й права на пенсію, суд вважає необхідним встановити юридичний факт належності заявникові даного документу, тим самим задовольнивши по суті пред`явлену заяву. Разом зі тим, суд відхиляє позицію заінтересованої особи щодо наявності спору і необхідності залишення заяви без розгляду, оскільки заявником порушено питання саме щодо належності йому освітнього документу, який посвідчує певний факт сам по собі. Тим більше, що рішенням № 3717 від 17.03.2020 даний освітній документ був поставлений під сумнів через встановлення невідповідності прізвища заявника його паспортним даним, а не з підстав невизнання періодів його навчання у певному освітньому закладі, що даним документом посвідчуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved