Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

29 вересня 2016 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 04 листопада 2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого він передав, a відповідач прийняв та зобов'язався не пізніше 10 лютого 2016 року повернути грошові кошти в сумі 435143 гривні. [PERSON] борг у визначений договором строк не повернув, тому він просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 435143 гривні, відсотки за користування коштами в розмірі 181198 гривень 31 копійки, три проценти річних у розмірі 8297 гривень 52 копійок та інфляційні втрати в розмірі 15651 гривні 21 копійки. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлений позов та просили його задовольнити в повному обсязі з наведених в ньому підстав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 19). Будь-яких заяв чи клопотань щодо поважності причин неявки у судове засідання до суду на день розгляду справи подано не було. Суд за згодою позивача та його представника ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 04 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] (позикодавець) передав [PERSON] (позичальник) грошові кошти у сумі 435143 гривні зі строком повернення до 10 лютого 2016 року. На підтвердження своїх позовних вимог щодо укладення зазначеного договору позики, [PERSON] надав суду копію розписки [PERSON] про отримання відповідачем грошових коштів, оригінал якої був оглянутий судом (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Сторона позивача посилається на те, що відповідач борг як у визначений договором строк, так і на день розгляду справи судом, не повернув. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Будь-яких доказів на підтвердження факту повернення коштів суду не надано. Частинами 1-4 ст. 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. У судовому засіданні було оглянуто оригінал боргової розписки від 04 листопада 2011 року, який знаходиться у позикодавця ([PERSON].), що свідчить про невиконання умов договору позики боржником ([PERSON].). За таких обставин, вимога позивача про стягнення суми боргу ґрунтується на законі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За період з 05 листопада 2014 року по 29 вересня 2016 року з урахуванням зміни розміру облікової ставки Національного банку України у відповідні періоди розмір процентів на суму боргу 435143 гривні складає 181198 гривень 31 копійку. Наведений позивачем у тексті позовної заяви розрахунок процентів від суми позики відповідає вимогам закону (а.с. 3). Також позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних та інфляційні втрати. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути ці суми за період з 05 листопада 2014 року по 29 вересня 2016 року. Сукупний індекс інфляції за період прострочення з 05 листопада 2014 року по 29 вересня 2016 року складає 103,59 %. Інфляційне збільшення суми боргу становить 15651 гривню 21 копійку. Термін прострочення сплати коштів за договором позики складає 232 дні. Отже, сума трьох процентів річних складає 8297 гривень 52 копійки. Наведений позивачем у тексті позовної заяви розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідає вимогам закону (а.с. 3), тому зазначені суми також підлягають стягненню з відповідача. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір в розмірі 6402 гривні 90 копійок.

Outcome: approved