Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

29.10.2018 позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт незаконного проникнення [PERSON] до житлового приміщення [PERSON] та незаконного її виселення із житла розташованого за адресою: [ADDRESS]; для відновлення становища, яке існувало до порушення прав [PERSON] зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] житлом (житловим будинком), шляхом вселення [PERSON] до частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та повернення їй раніше займаних нею приміщень: (1-1) - кухні площею 8,0 кв.м., (1-2) - коридору площею 4,1 кв.м., (1-3) - кімнати площею 10,4 кв.м., (1-4) - кімнати площею 6,0 кв.м. і звільнення цих приміщень від своїх речей, повернення їй комплекту ключів; встановити порядок користування житловим будинком за адресою [ADDRESS] та виділити у користування [PERSON] приміщення: (1-1) - кухні площею 8,0 кв.м., (1-2) - коридору площею 4,1 кв.м., (1-3) - кімнати площею 10,4 кв.м., (1-4) - кімнати площею 6,0 кв.м., а [PERSON] приміщення: (1-5) - кімнати площею 7,7 кв.м., (1-6) - кімнати площею 13,0 кв.м., (1-7) - кухні площею 7,1 кв.м., (І) - веранди площею 6,3 кв.м. Надвірні споруди: «В» - льох цегляний; «Б» - сарай дерев'яний; «Д» - сарай дерев'яний; «Г» вбиральня дерев'яна залишити у загальному користуванні; заборонити [PERSON] самовільне входження до житла [PERSON], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 20000,00грн. У судовому засіданні позивач, представник позивача позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Позивач пояснила суду, що спірний будинок по [ADDRESS] з двома окремими входами, другий вхід до будинку з прибудови А2. Ключ від будинку позивач має і має вільний доступ до будинку, проте приходить в будинок, коли не має в ньому відповідача. Майже кожний день відвідує будинок та перевіряє в ньому наявність речей та лічильників. В будинку ніхто не мешкає, проте позивач не може проживати з відповідачем, оскільки він являється сторонньою особою. З 10.12.2015 року позивач мешкає в квартирі з [ADDRESS] із за страху за своє життя змушена залишити будинок. Порядок користування вказала, що не потрібно встановлювати, оскільки буде боятися там жити. Про виділ в натурі будинку позивач не зверталася. Відповідач в 2012 та 2014 роках перед новим роком погрожував про її виселення. Після оголошеної в справі перерви, позивач та її представник в судове засідання не з'явилися двічі, причини неявки суду не повідомили. Відповідач, представник відповідача у судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що у спірному будинку він не проживає, оскільки там немає для цього умов. У 2015 році до договору дарування було внесено зміни та доповнення, так як 3/7 частини будинку були виділені ще попередньому власнику в натурі, проте при укладенні договору дарування частини будинку це не було вказано у договорі. Крім того, вказав, що в його частині будинку немає газу, оскільки [PERSON] перешкоджає йому в проведенні газопостачання та не надає на це згоди. У спірному будинку знаходяться речі як [PERSON], так і його речі. Домовитися про користування спірним будинком він з [PERSON] не може. Посилання позивача на те, що він зламав замки у дверях вважає безпідставними та пояснив, що коли він отримав технічні документи на свою частину будинку, [PERSON] у його присутності та присутності свого сина та поліції повідомила, що в неї немає ключів від вхідних дверей та відмовилася їх відкривати. Після цього він дав гроші сину позивача, той купив замок, він його поміняв та дав примірник ключів [PERSON] при свідках. Крім того, зазначив, що оскільки, попередній власник спірного будинку [PERSON] проживала в Російській Федерації, [PERSON] користувалася всім будинком, проте, після того як він набув право власності на 5/7 частин будинку, 3/7 з яких виділено йому в натурі, а 2/7 перебувають у спільній власності з позивачем, вважає, що 5/7 частини будинку є його власністю, а тому він має таке ж саме право, як і позивач користуватися нею. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що у власності позивачки перебуває 2/7 частини зазначеного домоволодіння, набутого нею у власність на підставі договору дарування від 30 листопада 2007 року. Зазначені частки подаровані їй [PERSON], який отримав у спадщину 2/7 частин житлового будинку з надвірними спорудами на підставі заповіту, посвідченого Першою Чернігівською державною нотаріальною конторою 01.06.1999 р., згідно свідоцтва про право на спадщину від 07.09.2007 року. Інша частина будинку, а саме 5/7 частини належали [PERSON], з яких 3/7 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами набуті у власність на підставі Договору дарування, посвідченого 27.12.1994 року Першою Чернігівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-6742, а 2/7 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами набуті у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 17.02.2009 року Першою Чернігівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-932. Право власності на 2/7 частини житлового будинку зареєстровано 19.03.2009 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 18516575. Відповідно до Договору дарування, посвідченого 27.12.1994 року та укладеного між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 3/7 частини житлового будинку з надвірними будівлями. Вказаний будинок набутий дарувальником на підставі: рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.04.1974 року та зареєстрований в Чернігівському МБТІ 20.12.1994 року за № 5783; договору дарування, посвідченого першою Чернігівською держнотаріальною конторою 15.10.1982 року за № 1-67 та зареєстрованого в Чернігівському МБТІ 22.10.1982 року за № 5783. Зазначено, що відчужуються кімнати 1-5,1-6 пл.7.7. кв.м.,13.0 кв.м., кухню пл.7.1 кв.м., веранда 1 пл.6.3 кв.м.,жилої площі 20.7 кв.м. 01 квітня 2011 року [PERSON] передала у власність [PERSON] належні їй на праві власності 5/7 частини будинку на підставі Договору дарування, право власності зареєстроване в державному Реєстрі 12.04.2011, номер запису 5783, реєстраційний № 18516575. Згідно пункту 1 Договору дарування від 01.04.2011 Дарувальник безоплатно передає у власність обдарованого, належні їй на праві власності 5/7 (п'ять сьомих) частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Житловий будинок, 5/7 (п'ять сьомих) частин якого відчужуються, дерев'яний, літ.»А-1», має в цілому 37,1 кв.м. житлової площі, 62,6 кв.м. загальної площі. З надвірних споруд є: сарай, дерев'яний літ. «Б», погреб, цегляний, літ. 1«В», сарай, дерев'яний, літ. «Д», вбиральня, дерев'яна, літ. «Г». Згідно пункту 2 Договору дарування від 01.04.2011 Нерухоме майно належить дарувальнику таким чином: 3/7 (три сьомих) частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами належать дарувальнику на підставі Договору дарування, посвідченого 27.12.1994 Першою чернігівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-6742, зареєстрованого в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації 06.01.1995, записаного в реєстрову книгу № 117 за реєстровим № 5783; 2/7 (дві сьомих) частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами належать дарувальнику на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 17.02.2009 Першою чернігівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-932. Право власності на 2/7 (дві сьомих) частини житлового будинку, зареєстровано 19.03.2009 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 18516575, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22207644, виданого Комунальним підприємством «ЧМБТІ» Чернігівської обласної ради, номер запису 5783 в книзі № 117. 23 липня 2015 року між [PERSON] від імені якої діяла [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір про внесення змін та доповнень до договору дарування 5/7 (п'яти сьомих) частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, про наступне: 1. Сторони дійшли згоди внести зміни та доповнення до першого абзацу пункту 1. Договору дарування та викласти його в наступні редакції: 1. Дарувальник безоплатно передає у власність обдарованого належні їй на праві власності 5/7 (п'ять сьомих) частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з яких: 3/7 (три сьомих) частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами складаються з: кімнати 1-5, 16 пл.7,7 кв.м, 13 кв.м., кухні 1-7 пл. 7,1 кв.м., веранд І пл. 6,3 кв.м., житловою площею 20,7 кв;м., а 2/7 (дві сьомих) частини - ідеально. 2. Сторони Дійшли згоди доповнити пункт 2. Договору дарування наступним: «що складаються з: кімнати 1-5, 16 пл. 7,7 кв.м, 13 кв.м., кухні 1-7 пл: 7,1 кв.м., веранд І пл. 6,3 кв.м., житловою площею 20,7 кв.м. та викласти пункт 2. Договору дарування в наступній редакції: 2. Нерухоме майно належить дарувальнику таким чином: 3/7 (три сьомих) частини, житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що складаються з кімнати 1-5, 16 пл. 7,7 кв.м, 13 кв.м., кухні 1-7 пл. 7,1 кв.м., веранд І пл. 6,3 кв:м., житловою площею 20,7 кв.м., належать дарувальнику на підставі Договору дарування, посвідченого 27.12.1994 Першою чернігівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1-6742, зареєстрованого в Чернігівському міжміському бюро технічної інвентаризації 06.01.1995, записаного в реєстрову книгу № 117 за реєстровим № 5783; 2/7 (дві сьомих) частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудам належать дарувальнику на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 17.02.2009 Першою чернігівською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-932. Право власності на 2/7 (Дві сьомих) частини житлового будинку, зареєстровано 19.03.2009 в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним № 18516575, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22207644, виданого Комунальним підприємством «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради, номер запису 5783. Даний житловий будинок має в цілому 62,6 кв.м. загальної площі з них 37,1 кв.м. житлової площі. При будинку є надвірні споруди, визначені і технічному паспорті, виданому Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації, під літерами: дерев'яний сарай - літ. Б; погріб цегляний - літ. В; дерев'яний сарай - літ Д; вбиральня дерев'яна літ. Г. відповідно до даного технічного паспорту загальна площа присадибної ділянки становить 853 кв.м з них 110 кв.м знаходиться під житловими та не житловими будівлями, 138 кв.м - під двором та 615 кв.м. - під садом. На даний час домоволодіння та земельна ділянка нерозподілені в натурі. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.06.2012 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виділення в натурі 2/7 частин житлового будинку №4 з відповідною частиною надвірних споруд, розташованих по [ADDRESS] зі спільної часткової власності, відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 11.12.2012 року, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 15.06.2012 року залишено без змін. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2013 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виділення в натурі на праві особистої власності 5/7 частин житлового будинку [ADDRESS], із яких: 3/7 частин житлового будинку складається з кімнат 1-5, 1-6, площа 7,7 кв.м., та 13 кв.м., кухня 1-7 площею 7,1 кв.м., веранда 1 площею 6,3 кв.м; 2/7 частин житлового будинку складається з кімнат 1-2, 1-4 та частин кімнати 1-3, та надвірних будівель - погребу цегляного, відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 15.11.2013 року, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.09.2013 року залишено без змін. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.09.2013 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про вселення в частину будинку, що знаходиться в спільній частковій власності [ADDRESS] шляхом надання ключів від будинку, відмовлено. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.06.2013 року позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Чернігівська міська рада, про усунення перешкод у користування власністю та земельною ділянкою - задоволено частково. Зобов'язано [PERSON] відбудувати пошкоджені двері погребу позначеного в технічній документації літерою «В», який знаходиться за адресою [ADDRESS] Зобов'язано [PERSON] усунути перешкоди у користуванні спільним майном, а саме погребом позначеним в технічній документації літерою «В», який знаходиться за адресою [ADDRESS] , шляхом надання [PERSON] ключів та вільного доступу до входу. Зобов'язано [PERSON] прибрати дерев'яний щит від вікна коридору позначеного в технічній документації «1-2» домоволодіння за адресою [ADDRESS] Відновити порядок користування земельною ділянкою, зобов'язавши [PERSON] усунути перешкоди у користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS], шляхом знесення самочинно збудованого паркану, двох собачих будок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 500 гривень моральної шкоди. В решті вимог відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 13.07.2013 року, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.06.2013 року залишено без змін. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.03.2015 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виділення в користування 3/7 частин та 2/7 частин житлового будинку [ADDRESS], встановлення порядку користування земельною ділянкою, зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні будинком та земельною ділянкою та стягненні моральної шкоди, відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 05.05.2015 року, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.03.2015 року залишено без змін. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.01.2016 року в задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування частково недійсним та визнання права власності на частину будинку, відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 31.03.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.06.2016 року залишено без змін рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.01.2016. Вказаними судовими рішеннями було відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] в тому числі і щодо визнання договору про внесення змін та доповнень від 23.07.2015 року до договору дарування від 01.04.2011 року недійсним. При цьому судовими рішеннями було встановлено що набуття [PERSON] права власності на спірне домоволодіння в розмірі 5/7 із визначенням конкретних приміщень що становлять 3/7 частини домоволодіння є законними та такими, що відповідають приписам ЦК України, при цьому [PERSON] не являючись стороною оскаржуваного договору по справі не довела належними та допустимими доказами факту наявності порушення її прав та інтересів. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 11.02.2019 року рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.10.2018 року скасовано. Відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] про тлумачення умов договору, визнання договору про внесення змін та доповнень до договору дарування частково недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Допитана в судовому засіданні як свідок позивач [PERSON] суду повідомила, що у її користуванні перебували кімнати А 1.1. (кухня), А 1.2. (коридор), А 4.3 та А 1.4, загальною площею 28,5 кв.м. У серпні 2015 року [PERSON] показав їй договір змін до договору дарування від 2011 року, на основі яких він зробив технічних паспорт на [ADDRESS], на виготовлення якого вона як співвласник згоди не давала. Крім того, вимагав, щоб вона надала йому ключі, оскільки вона проживає у його власності. У серпні місяці [PERSON] зламав замок від вхідних дверей і заніс речі в кімнату, де я спала, у зв'язку з чим вона могла туди зайти та попередив, щоб вона не чіпала його речі. 09 грудня 2015 [PERSON] влаштував штурм, оскільки свідок не впускала його до своєї частини будинку, так як він вважав, що його частина будинку належить тільки йому, а моя - це є спільна власність. Я відмовилася відкривати двері, після чого була викликана група, яка зламала вхідні двері. 10 грудня 2015 року вона пішла в поліцію, щоби подати заяву по факту незаконного зламу моїх дверей, у цей час як раз подзвонив син та повідомив, що [PERSON] разом із групою людей увірвався до будинку та заніс туди свої речі. Коли вона приїхала з поліції до будинку, то [PERSON]І повідомив їй, що з нею буде проживати [PERSON], який був для мене чужою людиною та вона не могла з ним проживати. Після цього інциденту 10 грудня 2015 року вона виїхала з цього будинку та припинила там проживати. [PERSON] поставив новий замок в двері та дав їй ключі, які вона взяла та на даний час періодично, коли не має [PERSON], оскільки вона його боїться, відвідує будинок, оскільки там знаходяться її речі та лічильники. Крім того, зазначила, що 2 квітня 2011 року вона закрила прохід між кімнатами 1.5. та коридором 1.2 ломом та завісила тканиною і так проживала. До серпня 2015 року речей [PERSON] у будинку не було. Спірним будинком вона почала користуватися з лютого 1999 року, коли її свекруха, яка була власником будинку, дала їй ключі та дозволила користуватися будинком, а сама поїхала проживати до Російської Федерації та повідомила її, що коли повернеться то вони поділять усе почесному. Постановою про закриття кримінального провадження від 31.08.2015 року, щодо умисного пошкодження 25.08.2015 року дверей будинку [ADDRESS], які належать [PERSON], закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 44). Згідно заяви [PERSON] внесено до ЄРДР кримінальне провадження за фактом зламання замків вхідних дверей, проникнення 10.12.2015 року [PERSON] до житла [PERSON] за адресою [ADDRESS], куди заніс свої особисті речі та проживає в її господарстві, безпідставно вселивши невідому заявниці особу (а.с. 46). Згідно заяви [PERSON] внесено до ЄРДР кримінальне провадження за фабулою 16.12.2015 до ЧВП надійшла заява [PERSON] щодо проведення перевірки по факту пошкодження її майна та невиконання рішення суду з боку [PERSON], що мало місце 10.12.2015 року (а.с. 45). Відповідно до ст.9 ЖК УРСР громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ст. 150 цього ж кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності зі статтею 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. За положеннями ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Виходячи з положень ст.ст. 183, 367 ЦК України та п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» відповідно яким, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Крім того,

Outcome: approved