Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

5.07.2017 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягувати на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви та до повноліття дітей. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що з відповідачем перебувають в шлюбі з 24.04.2008 року, під час спільного проживання у них народилось двоє неповнолітніх дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. З відповідачем подружні відносини припинились і сторони проживають окремо. Діти проживають і знаходиться на утриманні матері. З моменту припинення подружніх відносин відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей не надає. Відповідач здоровий, працездатний, офіційно не працює, але отримує кошти, розмір яких є достатнім для надання належної матеріальної допомоги на утримання своєї неповнолітніх дітей. 27.07.2017 року позивач подала заяву в якій уточнила позовні вимоги та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду та до повноліття дітей, оскільки відповідач офіційно не працює. В судове засідання позивач уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1200 грн. щомісячно, оскільки він отримує дохід 100 грн. в день. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відп овідно до свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON], сторони у справі є батьками неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4, 5). Відповідно до свідоцтва про шлюб сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі 24.04.2008 року (а.с.6). Неповнолітні діти знаходиться на утриманні позивача та проживають разом з нею (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою та працездатною особою молодого віку, офіційно не працює інших неповнолітніх дітей, окрім сина [PERSON] та доньки [PERSON], та непрацездатних осіб на утриманні - не має. Дані обставини не оспорювались сторонами і підтверджуються дослідженими у судовому засідання матеріалами справи. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За змістом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами - будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги у розмірі, що зазначений позивачем у позовній заяві, на момент розгляду справи судом не встановлено. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дітей. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved