Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

30 березня 2016 року до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся з позовом [PERSON] до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 2002 року по 2015 рік. 20 травня 2015 року він був звільнений з роботи за п. 2 ст. 40 КЗпП України, за станом здоровя. Позивач зазначає, що під час роботи в шахті він отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 15 грудня 2015 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора - важкість праці, потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 115,5Вт (ПДР-90Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 49,5 Вт (ПДР 45Вт). Також позивач вказує, що йому було встановлено медичний основний діагноз: «Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Захворювання професійне, встановлено вперше М-54.1.7». Позивач зазначає, що згідно висновку Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) від 02 лютого 2016 року, йому було встановлено 50 % втрати професійної працездатності по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні, а також 3 групу інвалідності. Позивач вказує, що у зв'язку із шкідливими умовами праці він отримав професійне захворювання на підприємстві і тому відповідач йому повинен відшкодувати моральну шкоду. Спричинена йому моральна шкода полягає у тому, що його професійне захворювання супроводжується нестерпними фізичними болями, для зменшення необхідно приймати численні лікарські засоби, які лише вгамовують біль, але не прибирають її повністю. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що потягли за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Тривале лікування позначилося на його загальному стані, він постійно пригнічений через те, що можливості лікуватися і відновлювати здоров'я практично не має, він позбавлений можливості повноцінно спілкуватися зі своїми рідними та близькими та друзями, оскільки важко знаходитися у одному положення тривалий час. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 120 000\~\~грн.,\~\~яку\~\~просить стягнути з відповідача у справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність, а також просив його клопотання про виклик свідків залишити без розгляду та зменшив розмір позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача у його користь 26\~000 грн. відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, уточнену вимогу позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 26\~000 грн. визнає у повному обсязі. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці, позивач [PERSON] з 28 жовтня 2002 року по 20 травня 2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, та був звільнений за п. 2 ст. 40 КЗпП України, у звязку із невідповідність працівника виконуваній роботі за станом здоровя (а.с. 7-8). Перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, позивач працював з повним підземним робочим днем у шахті. Під час роботи в шахті [PERSON] отримав професійне захворювання, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 15 грудня 2015 року, в пунктах 16, 17 якого вказано, що професійне захворювання виникло у зв'язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовленим впливом промислового фактора - важкість праці, потужність зовнішньої праці при роботі за участю мязів нижніх кінцівок і тулуба 115,5Вт (ПДР-90Вт), теж саме, при роботі з переважною участю мязів плечового поясу 49,5 Вт (ПДР 45Вт) (а.с. 16-18). Згідно медичного висновку Центральної лікарської-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання № 34/768 від 06 жовтня 2015 року, позивачу встановлено діагноз: «Хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Захворювання професійне, встановлено вперше М-54.1.7». Позивачу було встановлено професійне захворювання вперше. Згідно довідки МСЕК АБ № 0039665 від 02 лютого 2016 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності 50% по професійним захворюванням, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні та 3 групу інвалідності (а.с. 21-22). Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Відповідно до вимог ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, ст.237-1 - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто передбачає відшкодування моральної шкоди, яка спричинена з вини роботодавця. Отже, моральну шкоду повинен відшкодовувати роботодавець, оскільки шкода здоровю завдана при виконанні позивачем трудових обовязків, про свідчить акт розслідування хронічного професійного захворювання, висновок МСЕК та інші медичні документи, які є в справі. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Судом встановлено, що в звязку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив 50% працездатності в звязку з роботою на виробництві, визнаний інвалідом третьої групи. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Також, згідно розяснення Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (із змінами від 25 травня 2001 року) «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Ураховуючи вищенаведене, а саме, визнання відповідачем зменшених позовних вимог позивача, ступінь втрати працездатності, характер, обсяг і тривалість страждань позивача, погіршення стану здоровя позивача, а також те, що професійна працездатність позивача в звязку з професійним захворюванням втрачена на 50%, встановлену інвалідність, суд вважає що позов є підставний та такий слід задовольнити стягнувши з відповідача на користь позивача 26 000 грн., яка буде справедливою сатисфакцією за заподіяну моральну шкоду. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, позивачі за подання позовів про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також смертю фізичної особи звільняються від сплати судового збору. Частиною 3 ст.88 ЦПК України, встановлено, що якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою встановлена ставка судового збору - 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,- у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» №928-VIІІ від 25 грудня 2015 року з 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата складає 1378 грн. Отже, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved