Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

29.10.2020 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії «Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк» подало до Іванівського районного суду Херсонської області позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №426986 від 09.10.2014 року у розмірі 25863,61 грн. станом на 01.10.2020 року, та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2102,00грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2020 року у провадження судді Іванівського районного суду Херсонської області Ференц Р.І. передана дана справа. Предмет позову є стягнення заборгованості. Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Справа підсудна Іванівському районному суду Херсонської області, оскільки ст.ст.23, 27, 162 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування такої особи. Ч. ч. 7, 8 ст. 28 ЦПК України передбачено, що позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи можуть пред`являтися за їх місцем знаходження, і позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів. Позовна заява подана особою, яка згідно вимог ст. 47 ЦПК України наділена цивільною процесуальною дієздатністю. Стислий виклад позиції сторін по справі. Позивач в своєму позові посилався на те, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг, звернувся в акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії «Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк», у зв`язку з чим банк надав відповідачу кредит. 09.10.2014 року між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк», з однієї сторони та [PERSON] було укладено договір №426986 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Згідно Додаткового договору №1 до Договору №426986 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 14.10.2014, Позивач відкрив Відповідачу кредитну лінію у розмірі 30 000,00 (тридцять тисяч грн.,00 коп.) для споживчих потреб з відсотковою ставкою 24,0 % річних. Відповідач почав користуватися кредитною лінією починаючи з 11.02.2013 року. Відповідач не виконує умови договору щодо погашення кредиту. У відповідності до розрахунку заборгованості, станом на 01.10.2020 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитом складає 25 863,61 грн. Станом на дату подання позовної заяви заборгованість не погашено. 15.06.2020 року на адресу відповідача направлено вимогу про повернення кредиту, яка вручена 19.06.2020, але заборгованість по кредиту не погашено. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань, позивач звернувся в суд за захистом свого порушеного права. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивачем на електронну адресу суду 25.11.2020 року подано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Інших клопотань і заяв від позивача на адресу суду не надходило. Відповідач через канцелярію суду 25.11.2020 року подав заяву, в якій просить слухати в справу в його відсутність. Інших клопотань і заяв від позивача на адресу суду не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 06.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження в справі з викликом сторін та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін і розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження призначено на 26.11.2020 року. У судове засідання, яке призначалося 26.11.2020 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Херсонське обласне управління АТ «Ощадбанк» не з`явився. До суду 25.11.2020 року позивачем було подано клопотання, в якому просив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду у випадку неявки в судове засідання відповідача і просить розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання, яке призначалося 26.11.2020 року не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином і в передбачений законом порядок, про що підтверджує розписка про виклик до суду, про вручення ухвали суду про відкриття провадження у справі, позовної заяви та додатків до позовної заяви. Відповідач відзиву та документів до суду не надіслав, письмових пояснень з приводу позовних вимог не надав, заяви із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надсилав. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними у справі матеріалами. Ухвалою суду від 26.11.2020 року призначено і проведено заочний розгляд справи. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З метою недопущення відкладення судового розгляду справи на строк, який перевищує строк розгляду справи, встановлений законом, з метою недопущення затягування справи, враховуючи практику Європейського суду з прав людини стосовно критеріїв розумних строків де є правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; характер процесу та його значення для заявника (рішення у справах «Федіна проти України» від 02.09.2010 року, «Смірнова проти України» від 08.11.2005 року, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006 року, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 року тощо), а також приймаючи до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» яким наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, ураховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці Європейського Суду з прав людини, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності сторони в справі на підставі наявних матеріалів справи оскільки в змозі всебічно, повно та об`єктивно вирішити спір, суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність сторін по наявних матеріалах справи. Враховуючи норми процесуального закону, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за того, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та в порядку, передбаченому ст. 280 ЦПК України. Водночас, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що з 09.10.2014 року [PERSON] став клієнтом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Херсонське обласне управління акціонерне товариство «Ощадбанк» та отримав кредитну картку, шляхом укладення договору №426986 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки. Згідно Додаткового договору №1 до Договору №426986 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 14.10.2014, Позивач відкрив Відповідачу кредитну лінію у розмірі 30 000,00 (тридцять тисяч грн., 00 коп.) для споживчих потреб з відсотковою ставкою 24,0 % річних. Відповідач почав користуватися кредитною лінією починаючи з 11.02.2013 року. Банком відкрито картковий рахунок із кредитними коштами, надано у користування кредитну картку. Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Позивач відкрив ідповідачу кредитну лінію у розмірі 30000,00 для споживчих потреб з відсотковою ставкою 24,0 % річних. Відповідач почав користуватися кредитною лінією починаючи з 11.02.2013 року. Відповідач не виконує умови договору щодо погашення кредиту. У відповідності до розрахунку заборгованості, станом на 01.10.2020 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитом складає 25 863,61 грн. Відповідач, взявши на себе зобов`язання здійснювати погашення кредиту шляхом поповнення карткового рахунку позивача, при допомозі внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картковий рахунок позивача, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору - не виконував, у вз`язку з чим позивач вимушений звернутися з позовом в суд про стягнення заборгованості. Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази позивача на обгрунтування заявлених вимог, суд, вирішуючи спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права. Суд встановив, що між сторонами у справі виникли правовідносини у сфері споживчого кредитування, які регулюються нормами Розділу І «Загальні положення про зобов`язання» та Главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань Книги п`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановлене законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за укладеним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язання щодо повернення чергової частині суми кредиту є право позивача, як банку, достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведенні належним чином. Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення між сторонами кредитного договору, встановлено факт отримання та користування відповідачем коштами за цим договором та факт їх неповернення у відповідності до умов договору та у строки визначені сторонами, тому суд дійшов висновку про підставність позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом, відсотками, штрафів. Водночас суд встановив, що позивач виконав свої обов`язки за умовами договору кредитування, надавши кредитні кошти відповідачу, а відповідач у свою чергу свої зобов`язання за кредитним договором про надання банківських послуг належним чином не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, а отже позивач вправі вимагати виконання боржником зобов`язання щодо повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, відсотків . Таким чином, оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасності повернення кредиту та плати за користування кредитом належним чином не виконував, то є підстави для задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 25863,61 грн., оскільки позивачем доведені обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, такі не спростовані відповідачем, а тому суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати в цій справі складаються з судового збору. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно долученої до позовної заяви оригіналу платіжного доручення вбачається, що позивачем було оплачено судовий збір у сумі 2102,00 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, зважаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача оплачений ним судовий збір, суд задовольняє таку вимогу, і приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача оплачений ним судовий збір.

Outcome: approved