Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

31 жовтня 2018 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] алементи у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову і до досягнення повноліття сина. Обгрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що з 11 вересня 2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося, а тому 11 травня 2016 року заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо, дитина проживає разом з позивачем. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає починаючи з моменту розірвання шлюбу. Враховуючи, що [PERSON] має можливість надавати допомогу на утримання малолітнього сина, а досудове врегулювання спору виявилось неможливим, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 листопада 2018 року відкрито провадження у справі розгляд якої здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу був встановлений п'ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. У встановлений судом строк відповідач відзив не подала. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, з урахуванням вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Згідно із ч. 1ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 вересня 2010 року сторони зареєстрували у Відділі реєстрації актів цивільного стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області шлюб. (а.с. 2). Від даного шлюбу позивач і відповідач мають спільного малолітнього сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 23 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області (а.с. 3). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 4). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. За положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За положеннями ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], суд враховує вік, стан здоров'я дитини, та виходить з того, що відповідач за своїм станом здоров'я та матеріальним становищем спроможний надавати матеріальну допомогу. Відповідач крім спільного сина із позивачем, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб, які б перебували на утриманні відповідача - судом не встановлено. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини доходу [PERSON], але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно із ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial