Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

31 жовтня 2015 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просило суд стягнути заборгованість у розмірі 78057 грн. 58 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № 500332389 від 28 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON], останній отримав кредит у сумі 69886 грн. з виплатою процентної ставки 0,01 % річних строком до 29 грудня 2017 року. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором, додатком №1 до нього - графіком погашення кредиту. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з чим, за кредитним договором станом на 22.10.2015 року виникла заборгованість в сумі 78057 грн. 58 коп., яка складається з 46079 грн. 48 коп. заборгованості за кредитом; 5грн. 27 коп. заборгованість зі сплати відсотків; 22572 грн. 83 коп. комісія; 9400 грн. штраф. 18 січня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Альфа Банк», в якій просить визнати недійсною умову, викладену в п.2.8 Розділу №1 «Базові умови кредитування» кредитного договору № 500332389\~ від 28 грудня 2012 року, укладеного Публічним акціонерним «Альфа -Банк» з [PERSON] щодо сплати банку комісійної винагороди за надання інформації, виписок за рахунком за період з 2-го місяця по 60-й місяць в розмірі 2,30% від суми кредиту, визнати недійсною умову, викладену в п.4 розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» кредитного договору № 500332389 від 28 грудня 2012 року, укладеного Публічним акціонерним товариством «Альфа - Банк» з [PERSON] щодо щомісячної сплати сум комісії за дії Банку, які вчиняються на користь Позичальника з метою сприяння останньому у виконані своїх обов'язків за договором, визнати недійсною умову, викладену в пп. «а» п.13, п. 30, п. 31 розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» кредитного договору №500332389 від 28 грудня 2012 року, укладеного Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» з [PERSON] щодо зобов'язання Позичальника сплачувати щомісячно комісію за дії Банку, які вчиняються на користь Позичальника з метою сприяння останньому у виконані своїх обов'язків за договором, визнати недійсною умову, викладену в пп. «б» n.13 розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» кредитного договору № 500332389 від 28 грудня 2012 року, укладеного Публічним акціонерним товариством «Альфа - Банк» з [PERSON] щодо зобов'язання Позичальника сплачувати за повне або часткове прострочення повернення кредиту та\\або сплати процентів за користування ним та\\або комісій штраф в розмірі 300 грн. за перший прострочений платіж та 700 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж, якщо сума кредиту більше 50000 грн. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] посилався на те, що між ним та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір від 28 грудня 2012 року № 500332389, згідно умов якого банк надає позивальнику кредит в сумі 69886 грн. з процентною ставкою 0,1 %, яка є фіксованою зі строком повернення кредиту до 29.12.2017 року. У графіку та у розрахунку заборгованості зазначені послуги банку, які не вказані в розділі № 1 та розділі №2 кредитного договору, проте саме за цими послугами банк в графіку та в розрахунку заборгованості нарахував щомісячний платіж в розмірі 1607,38 грн., який є незмінним до кінцевого строку повернення кредиту і становить 2,30 % від суми кредиту 69886 грн., при цьому щомісячні платежі за процентами зменшуються, а сума платежів за супутні послуги не змінюється. Банк не обґрунтував у кредитному договорі вартість сукупної послуги, а тільки визначив її у розмірі 2,30% від суми кредиту. Нарахування комісії було призведено відповідачем за послуги, що супроводжують кредит, а саме компенсація сукупних послуг банку за рахунок позивача є незаконними. [PERSON] не надавав банку запитів для отримання інформації за кредитом, не отримував від банку послуг, визначених умовами кредитного договору. Умови кредитного договору за якими [PERSON] повинен сплатити відповідачу крім відсотків за користування кредитом, ще й додаткову щомісячну плату за управління кредитом, є несправедливими умовами договору та відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ці умови договору є недійсними. Таким чином, умови пунктів п.2.8 розділу №1 « Базові умови кредитування», п.4, пп.»а» п.13, п.30,п.31 розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» кредитного договору суперечать вимогам ст.42 Конституції України, ст.1054 ЦК України, ст.11,18,15 Закону України «Про захист прав споживачів», п.3.1, п.3.4. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту і відповідно до вимог ст.ст.203, 215 ЦК України, вказані умови кредитного договору є недійсними. Крім того, є недійсною умова кредитного договору, викладена в пп. « б» n.13 розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа- Банк» щодо зобов'язання Позичальника сплачувати за повне або часткове прострочення повернення кредиту та\\або сплати процентів за користування ним та\\або комісій штраф в розмірі 300грн. за перший прострочений платіж та 700 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж якщо сума кредиту більше 50000 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданим Банком, останній щомісячно нарахував штраф в розмірі 300 грн. у листопаді та грудні 2013 року, у квітні та травні 2014 року, у вересні 2014 року, а починаючи з жовтня 2014 року нараховував щомісячно штраф в розмірі 700грн. по вересень 2015 року. Відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України штраф є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Кредитним договором від 28.12.2012 року не передбачено щомісячне нарахування штрафу за прострочений платіж, а також обґрунтування нарахування розміру штрафу. У судове засідання представник публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності, та у разі неявки відповідача провести заочний розгляд справи. Представник [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій вимоги зустрічної позовної заяви підтримав, просив суд розглянути справу за його відсутності. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково, вимоги зустрічного позову підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28 грудня 2012 року за кредитним договором № 500332389 [PERSON] отримав кредит у сумі 69886 грн. з виплатою процентної ставки 0,01 % річних строком до 29 грудня 2017 року. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. Договір складається з двох розділів, розділ №1 «Базові умови кредитування», розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк». [PERSON] в порушення умов договору не виконував взятих на себе обовязків, у звязку з чим станом на 22.10.2015 року у [PERSON] виникла заборгованість на загальну суму 78057 грн. 58 коп., яка складається з 46079 грн. 48 коп. заборгованості за кредитом; 5 грн. 27 коп. відсотки; 22572 грн. 83 коп. комісія; 9400 грн. штраф. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК). Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст.526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст.1050 ЦК. Якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК). Відповідно до п. 2.8 кредитного договору від 28 грудня 2012 року № 500332389 позичальник сплачує комісійну винагороду за надання виписок за рахунком за період з 1-го місяця користування кредитом по 1-й місяць користування кредитом 0 % від суми кредиту, за період з 2-го місяця користування кредитом по 60-й місяць користування кредитом 2,30 % від суми кредиту; за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування агентів банку, без ПДВ становить 1,8 % від суми переказу, комісійна винагорода сплачується позичальником кожного разу під час здійснення будь-яких платежів за цим договором із використанням ПТКС; прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку становить 35 грн. Відповідно до п. 4 розділу 2 кредитного договору від 28 грудня 2012 року № 500332389 сплата сум комісії за дії банка, які вчиняються на користь позичальника з метою сприяння останньому у виконанні ним своїх зобовязань за договором здійснюється позичальником щомісячно відповідно до визначених сторонами умов. Відповідно до п. 30 розділу 2 кредитного договору від 28 грудня 2012 року № 500332389 позичальник зобовязується сплачувати комісію за послуги «Альфа-сервіс» у порядку, визначеному договором. У разі невчасного виконання/невиконання зобовязання щодо оплати комісії за послуги «Альфа-сервіс» позичальник сплачує штраф у розмірі та в порядку визначному в цьому договорі. Відповідно до пп. б п. 13 розділу 2 кредитного договору від 28 грудня 2012 року № 500332389 позичальник зобовязується за повне або часткове прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена розділом 1 цього договору та/або інших платежів за договором сплатити банку штраф у розмірі: якщо сума кредиту становить суму грошових коштів у розмірі до 19999,99 грн. - 200 грн. за перший прострочений платіж, та 500 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж; якщо сума кредиту від 20000 грн. до 49999,99 грн. - 150 грн. за перший прострочений платіж, та 350 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж; якщо сума кредиту більша 50000 грн. - 300 грн. за перший прострочений платіж, та 700 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж. Згідно з п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладання кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення; обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Як визначено в Рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року в справі № 15-рп/2011, держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Цивільного Кодексу України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів. За змістом Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року (далі Директива) про кредитні угоди для споживачів важливим для забезпечення довіри споживачів є пропонування ринком достатнього ступеня їх захисту. При цьому в зазначеній Директиві відповідні права споживачів регламентуються на доконтрактній стадії, а також на стадії виконання кредитної угоди. Зокрема, в п. 22 Директиви визначено, що Держави-члени ЄС повинні мати право приймати або вводити в дію національні положення, які забороняють кредитору вимагати від споживача відповідно до кредитного договору відкривати рахунок у банку, або укладати договір у відношенні іншої додаткової послуги, або виконувати платежі або сплачувати комісію для таких банківських рахунків або інших додаткових послуг. У Державах-членах ЄС, в яких подібні комбіновані пропозиції дозволені, споживачі повинні бути проінформовані до закінчення строку дії кредитного договору про будь-які додаткові послуги, які є обовязковими для кредиту, який може бути отриманий одночасно або відповідно до умов ринку. Платежі, які підлягають оплаті у звязку з цими додатковими послугами, повинні бути включені в загальний розмір кредиту, або, якщо розмір цих платежів не може бути визначений раніше, споживачі повинні отримати достатню інформацію про наявні платежі на попередній стадії укладення договору. Кредитор має бути обізнаний про платежі на додаткові послуги, коли він сам пропонує їх споживачу або діє від імені третьої особи, якщо ціна цього\~\~ залежить від конкретних особливостей або матеріального становища споживача. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншими актами цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Таким чином, встановлення платежів за управління кредитом, виконання операцій переказу коштів, прийняття готівки від клієнта для зарахування за погашення кредиту є незаконними та такими, що суперечать зазначеним вимогам законодавства, а отже п. 2.8 кредитного договору № 500332389 від 28 грудня 2012 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON], підлягає визнанню недійсним, п.4 Розділу 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» кредитного договору № 500332389 від 28 грудня 2012 року підлягає визнанню недійсним в частині обовязку позичальника сплати щомісячно комісії, пп. а) п.13 Розділу 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» кредитного договору № 500332389 від 28 грудня 2012 року підлягає визнанню недійсним в частині обовязку позичальника сплати щомісячно комісії, п.п. 30,31 кредитного договору № 500332389 від 28 грудня 2012 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» та [PERSON], підлягають визнанню недійсними. Проте відсутні законні та обґрунтовані підстави для задоволення вимоги зустрічної позовної заяви про визнання недійсною умови, викладеної в пп. «б» n.13 розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» кредитного договору № 500332389 від 28 грудня 2012 року, укладеного Публічним акціонерним товариством «Альфа - Банк» з [PERSON] щодо зобов'язання Позичальника сплачувати за повне або часткове прострочення повернення кредиту та\\або сплати процентів за користування ним та\\або комісій штраф в розмірі 300 грн. за перший прострочений платіж та 700 грн. за кожний наступний прострочений поспіль платіж, якщо сума кредиту більше 50000 грн. При укладанні договору сторони дійшли згоди щодо вказаної умови договору, зокрема, в частині визначення відповідальності позичальника за невиконання, неналежне виконання умов договору. Умова, викладена в пп. «б» n.13 розділу № 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк» кредитного договору № 500332389 від 28 грудня 2012 року, не створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню частково. Враховуючи вищенаведене, позов публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню частково, стягненню з [PERSON] підлягає сума заборгованості в розмірі 55484 грн. 75коп., яка складається з 46079 грн. 48 коп. заборгованості за кредитом; 5 грн. 27 коп. заборгованості зі сплати відсотків; 9400 грн. штраф, вимога публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про стягнення з [PERSON] комісії за кредитним договором № 500332389 від 28 грудня 2012 року в розмірі 22572 грн. 83 коп. задоволенню не підлягає. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial