Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

30.08.2018 року [PERSON] звернувся із позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням житлового будинку [ADDRESS]. Вказував, що його донька та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбу, на даний час шлюб розірвано, відповідач хоча і зареєстрований за вказаною адресою, проте в будинку не проживає вже тривалий час, не бере участі в утриманні будинку, не сплачує комунальні послуги. 14 вересня 2018 року Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та здійснюється розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Згідно ухвали від 14 вересня 2018 року було вирішено питання про виклик свідків в судове засідання. Позивач в судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Згідно Ухвали проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, встановивши фактичні обставини, суд виходить з такого. З матеріалів справи вбачається, що донька позивача [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбу з [PERSON]. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.10.2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Будинок № 18 по вул. Залізнична в м. Миколаєвіналежить [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Дубровою Т.І., зареєстрованого в реєстрі № 2-182. Відповідно до Довідки, виданої ЖКП ММР «Південь» ЖЕК № 11 від 03.06.2010 року за № 2953, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON] та інші члени родини позивача. Відповідно до Акту про не проживання складеного начальником ЖКП ММР «Південь» ЖЕК № 11 від 05.12.2017 р., підписаного сусідами [PERSON], [PERSON],[PERSON] у вищевказаному будинку починаючи з січня 2000 р. - відповідач не проживає. При вирішенні даного цивільно-правового спору, що виник між сторонами, слід виходити з того, що право користування жилим приміщенням (сервітут) є похідним від прав титульного власника, а тому суд встановлює обставини та умови, за яких особа набула права користування чужим житлом. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 316 Цивільного Кодексу України , право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, відповідно до ст. 391 ЦК України, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. п. 3, 4 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі спливу строку, на який його було встановлено. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення, згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Реєстрація відповідача, який не є членом сім'ї позивача та не проживає у квартирі, яка належить позивачу, створює останньому перешкоди у користуванні майном. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved