Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

30.03.2020 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку в спадковому майні, про визнання права власності на спадкове майно(а.с.1-5). Ухвалою судді від 31.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та справу призначено до підготовчого засідання(а.с.92-93). Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, просить розглянути цивільну справу без його участі та задовольнити позовні вимоги, про що надав до суду відповідну заяву(а.с. 101). Відповідач - [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце розгляду цивільної справи, в підготовче засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім того, позовні вимоги позивача визнала у повному обсязі не заперечувала проти їх задоволення та розгляду справи у підготовчому засіданні(а.с.100). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 13.03.2017, актовий запис № 249(а.с.13,16-17). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою ( ст. 1220 ч.ч.1,2 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з: житлового будинку з відповідними господарсько-побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської ДНК 04.12.2001 року за реєстровим № 2214, зареєстрованого в Слов`янському КПБТІ 06.12.2001 за реєстровим № 1671-12-85(а.с.32); земельної ділянки площею 0,0603га, призначеної для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯЖ № 800815, виданого 10.03.2009 року Краснолиманською міською радою(а.с.25-26); житлового будинку з відповідними господарсько-побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , 1/2 частка якого належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Краснолиманської ДНК 16.06.2011 року за реєстровим № 1689, зареєстрованого в КП «БТІ» м. Слов`янська 25.06.2011 року за реєстровим № 6273 в кн.42, та друга Ѕ частка якого належав померлій на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 20.01.1975 року Виконкомом Краснолиманською міською радою, зареєстрованого в Слов`янському БТІ 21.01.1975 року за реєстровим № 6273(а.с.19-21). Цивільне законодавство України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст 1217 ЦК України). [PERSON] за життя 04.12.2001 склала заповіт, яким все майно, яке на день смерті буде їй належати, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилось, заповідала позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] , в рівних частках кожному. Заповіт посвідчено 04.12.2001 державним нотаріусом Краснолиманської ДНК за реєстровим № 2215(а.с.18). Згідно зі ст. 1222,1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Положеннями ч.1 ст. 1266 ЦК України визначено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. [INFO] помер батько позивача та відповідно син спадкодавця [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 23.10.2002 року, актовий запис № 467(а.с.15-17). Відповідно до ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюються на час відкриття спадщини. За правилами ч.1 ст. 1241 ЦК України, право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Тобто на теперішній час позивач є спадкоємцем за заповітом та за правом представлення після смерті спадкодавця [PERSON] , та має більшу частку у спадковому майні(3/4 частки), крім того є непрацездатним, що підтверджується довідкою серії АВ № 0604837(а.с.8-9). Друга 1/4 частка зазначеного спадкового майна належить відповідачу по справі [PERSON] , яка є спадкоємцем за заповітом, посвідченого 04.12.2001 державним нотаріусом Краснолиманської ДНК за реєстровим № 2215(а.с.18), складеного від імені [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.13.). Крім того, оскільки на теперішній час позивач є власником 3/4 часток спірного майна, інша частка майна є незначною і не може бути виділена в натурі, позивач бажає оформити право власності та бути власником всього майна. Відповідно до технічної документації, загальна площа житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , складає 82,2 кв.м., в тому числі житлова 41,9 кв.м.; розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальна площа 58,9 кв.м., в тому числі житлова- 34,7 кв.м., у зв`язку з чим на належну відповідачу 1/4 частку доводиться 10,48 кв.м. та 8,68 кв.м., відповідно, житлової площі. Отже, 1/4 частка відповідача у спірному майні є незначною та не може бути виділена в натурі(а.с. 40,68). Крім того, на теперішній час позивач користується та розпоряджається спірним майном. Вирішуючи справу по суті суд приходить до наступного. Частиною першою статті 346 ЦК України передбачені випадки, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини другої цієї статті, зазначений перелік не є вичерпним і право власності може бути припинене і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України 02.07.2014 також сформулював правову позицію, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у абз. 3 п. 6 постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 3/4 часток спірного майна, частка відповідача у спірному майні є незначною та не може бути виділена в натурі, під час розгляду справи відповідач, у відповідності до вимог ч.1 ст. 206 ЦПК України, визнала позов, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Так, згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку в спадковому майні, про визнання права власності на спадкове майно.

Outcome: approved