Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

30 червня 2015 року позивач [PERSON] звернуся до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить суд зобов'язати відповідачку не перешкоджати йому спілкуватись з сином, [PERSON], [INFO], та визначити йому спосіб участі у вихованні останнього, дозволивши йому побачення з дитиною за місцем проживання: [ADDRESS] кожного тижня у наступні дні: четвер з 13-00 до 18-00 години та у неділю з 13-00 до 18-00 години, а також кожного року в період його відпустки, протягом 24 днів для проведення сумісного відпочинку за межами міста Маріуполя. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що з 16 лютого 2013 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. 26 травня 2015 року на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя шлюб між ними розірвано. Від даного шлюбу в них є син, [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з матір'ю. Після припинення шлюбних відносин відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною, у зв'язку з чим він змушений звертатись із даним позовом до суду за захистом своїх прав. Позивач у попереднє судове засідання не прибув, надіславши заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив справу розглядати за його відсутності. 17 серпня 2015 року від позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій він просить зобов'язати відповідачку не перешкоджати йому спілкуватись з сином, [PERSON], [INFO], та визначити йому спосіб участі у вихованні останнього, дозволивши побачення з дитиною за місцем проживання дитини: [ADDRESS] кожного тижня у наступні дні: четвер з 16-00 до 18-00 години та у неділю з 15-00 до 18-00 години. У судове засідання позивач не прибув, надіславши заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності та за відсутності його представника [PERSON] через узгодження позиції з відповідачкою. Уточнені позовні вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Відповідачка в останнє судове засідання не прибула, надавши заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, уточнені позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Представник відповідачки, діючий на підставі договору про надання правової допомоги, [PERSON], надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечував. Представник третьої особи - служби у справах дітей Орджонікідзевської районної адміністрації Маріупольської міської ради Донецької області до останнього судового засідання не прибув, від начальника служби у справах дітей Красильникової Н.В. надійшла заява в якій вона просить розглядати справу за відсутності представника служби, при ухваленні рішення максимально врахувати інтереси дитини. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає уточнені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2013 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 травня 2015 року, яке набрало законної сили 09 червня 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Матеріалами справи також встановлено, що сторони мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 08 червня 2015 року, яке набрало законної сили 30 червня 2015 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 350 гривень щомісячно, починаючи з 23 квітня 2015 року і до досягнення сином [PERSON], [INFO], трьох років. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою незалежно від проживання або перебування кожного із них. Згідно до положень ст. 157 Сімейного Кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного Кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27 лютого 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Вирішуючи цей спір, суд виходить з того, що мати і батько як власники права на виховання дитини, не мають будь яких переваг один перед одним і під час розгляду спорів та розбіжностей, що виникають між ними з приводу виховання дитини, виступають як рівні суб'єкти права. Це положення закріплене у ст.. 51 Конституції України, відповідно до якої кожен з подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. У ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» чітко визначені задачі та напрямки у вихованні неповнолітніх дітей їх батьками, а саме виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного із батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки та особи, що їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач позов в остаточній редакції визнала у повному обсязі, визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, всебічно враховуючи інтереси дитини, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.ст. 7, 153, 155, 157, 159 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved