Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

29 жовтня 2020 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Куликівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг в розмірі 14404 грн. 70 коп.. та 2102,00 грн. судового збору. Позов обґрунтовує тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку б/н від 07.07.2014 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписавши анкету заяву відповідач підтвердив свою згоду з тим, що підписана ним заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та Правилами надання банківських послу» та «Тарифами банку», які розміщенні на офіційному сайті банку, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який згодом було збільшено до 1 грн. Отже позивач виконав свої договірні зобов`язання в повному обсязі. Однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 23.09.2020 року утворилась заборгованість на суму 14404 грн. 70 коп., яка складається з: 12265,11 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 2139,59 коп. заборгованості за відсотками на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України. Посилаючись на ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, ч. 1 ст. 598, 599, 610, ч. 2 ст. 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути з[PERSON] вищевказану заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати. Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 10.11.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У поданій до суду письмовій заяві представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив справу розглянути за відсутності представника позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Також представник позивача надав клопотання про розгляду веб-сайту, в якому просить здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщенні на офіційному вебсайті АТ КБ «ПриватБанк» за посиланням https://privatbank/terms та доступні за наступни шляхом «Архів договорів», перейти за посиланням «більше», обрати сторінку № 9, повний текст за посиланням «Повний договір (актуальний на 01.07.2014 р.)», розділ 2.1.1 знаходиться на сторінках 148 162 повного договору. В обґрунтування клопотання зазначив, що даний доказ необхідний для підтвердження дійсності відповідної редакції Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» яка діяла на день приєднання відповідача до відповідних умов та які додані до позовної заяви. Дослідивши подане клопотання та матеріали справи суд приходить до висновку що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ч.1 ст.85 ЦПК України огляду за їх місцезнаходженням підлягають лише ті письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду. Відповідно до ч.7ст. 85 ЦПК України у порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. Частиною 1 ст.100 ЦПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Згідно з ч.3 ст.\~100\~ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Позивачем не надано доказів того, що він не має можливості подати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Також не надано достатніх даних, що дають підстави припускати, що цей засіб доказування може бути втрачений, чи збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. За наведених обставин, відсутні підстави, передбачені ст.\~85\~ЦПК України для проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до ст. 130 ЦПК України, причини неявки суд не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву відповідач суду не надав. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 07.07.2014 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (на даний час Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»), та відповідачем укладено договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 13) Підписавши анкету-заяву відповідач надав свою згоду, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомився та погодився з договором надання банківських послуг до його укладення і згодний з його умовами, які розміщені на офіційному сайті www.pb.ua. Позивач додав до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», копію умов та правил надання банківських послуг, підпис на яких позичальника відсутній (а.с. 14 39). Підписаний відповідачем документ із зазначенням розміру процентної ставки, пені та штрафів, підстав їх нарахування, строків дії кредитного договору позивачем не надані. Факт руху грошових коштів на картковому рахунку відповідача позивач підтвердив випискою за договором за період з 07.07.2014 року по 14.09.2020 року, а також довідкою про картки видані відповідачу відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору, остання з яких видана 23.10.2017 року під номером [NUMBER] , терміном дії до жовтня 2021 року. (а.с. 11, 50 51) Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 07.07.2014 року наданої позивачем, у [PERSON] з 23.03.2018 року виникла поточна заборгованість за вказаним кредитом в сумі 1340,59 грн. яка змінювалась, погашалась та зростала, що дає підстави для висновку про те, що він дійсно отримав кредитні кошти (а.с. 6 10) Відповідно до даного розрахунку, станом на 23.09.2020 року залишок заборгованості за тілом кредиту становить 12265,11 грн.. Заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України становить 2139,59 грн. Пеня та комісія, за наданим розрахунком, відсутні. Загальна сума коштів, яка була внесена відповідачем на погашення кредиту становить 26126 грн. 45 коп. (а.с. 6-9). Загальна сума кредитних коштів, які були витрачені відповідачем становить 32177 грн. 02 коп. (а.с. 6-9). У розрахунку заборгованості за договором б/н від 07.07.2014 року зазначено, що з 07.07.2014 року процентна ставка поточна та прострочена складала 30%, з 01.09.2014 становила 34,80%, з 01.04.2015 року склала 43,20%, а з 01.06.2015 року складала 3,6% (а.с. 6-9). Дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з наданим позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 07.07.2014 року станом на 23.09.2020 року, відповідачем [PERSON] були використані кредитні кошти в розмірі 32177 грн. 02 коп., в той же час [PERSON] вніс кошти на погашення кредиту в сумі 26126 грн. 45 коп.. Різниця між внесеними коштами на погашення кредиту (26126,45 грн) та використаними кредитними коштами (32177,02 коп.) становить: 32177,02 грн. 26126,45 грн = 6050 грн. 57 коп.. З наведеного слідує, що [PERSON] було не в повній мірі погашено заборгованість за кредитом. Непогашена заборгованість становить 6050 грн. 57 коп.. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають частковому задоволенню. Позовні вимоги в іншій частині не ґрунтуються на договорі та належних доказах його укладення на зазначених у позові умовах. Оформлення банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зокрема про реальну процентну ставку та абсолютне значення подорожчання кредиту, за матеріалами даної справи не відповідали Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007 року, які втратили чинність 10.06.2017 року, однак були чинними станом на 07.07.2014 року. Так, позивач послався, що Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві. Згідно з\~Постановою Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~03\~липня 2019\~року у\~справі №\~342/180/17,\~провадження №\~14-1314цс19,\~Банк,\~пред`являючи вимоги\~про погашення\~кредиту,\~просив у\~тому числі,\~крім тіла\~кредиту (сума,\~яку фактично\~отримав в\~борг позичальник),\~стягнути складові\~його повної\~вартості,\~зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07 липня 2014 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (07 липня 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (29 серпня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07 липня 2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Водночас Велика Палата Верховного Суду погодилася із висновком судів попередніх інстанцій про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, у даному випадку вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення з [PERSON] заборгованості по процентам за користування кредитом не ґрунтуються на договорі, який мав бути укладений в письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2102 грн. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial