Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

30 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивує тим, що він є власником житлового будинку, що розташований за адресою: Волинська область, Любомльський район, село Старовойтове, вулиця Прикордонників, 33. У вказаному будинку зареєстрований [PERSON], який\~\~в\~\~2005 році, після припинення шлюбних відносин з його донькою, виїхав із зазначеного жилого приміщення в інше будинковолодіння. Він намагався вирішити спір з відповідачем в позасудовому порядку, пропонував йому виселитися в добровільному порядку, однак останній не бажає цього робити. Оскільки реєстрація відповідача в спірному будинку перешкоджає йому розпоряджатися ним, просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування цим житлом. Позивач в судове засідання не зявився, однак в позовній заяві просив суд розгляд справи проводити у його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання відповідач не зявився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, заяв чи клопотань щодо суті позову не подав. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач являється власником житлового будинку, що розташований за адресою: Волинська область, Любомльський район, село Старовойтове, вулиця Прикордонників, 33, на підставі\~\~свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що видане виконавчим комітетом Рівненської сільської ради Любомльського району Волинської області відповідно до рішення виконкому Рівненської сільської ради №14 від 23 лютого 2011 року (а.с.4). Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого\~ майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення особи у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Відповідно до довідки, виданої Рівненською сільською\~\~радою Любомльського району Волинської області від\~\~02 березня 2016 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. З вищезазначеної довідки також слідує, що [PERSON] за зареєстрованою адресою не проживає з 2005 року. Таким чином, відповідач хоч і зареєстрований в спірному будинку, однак про житло не турбується, витрат по його утриманню не несе, що створює позивачу перешкоди у здійсненні ним права власності в повній мірі та на власний розсуд, пов'язані зокрема із додатковими витратами на утримання будинку. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім цього, у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. У відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За вказаних обставин, оскільки судом встановлено, що відповідач добровільно покинув будинок у якому зареєстрований, і з 2005 року\~\~не проживає в будинку, що розташований за адресою: Волинська область, Любомльський район, село Старовойтове, вулиця Прикордонників, 33, який належить позивачу, то в силу вищезазначених статтей, вбачаються підстави для визнання його таким, що втратив право на користування цим житлом, а тому позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені судові витрати.

Outcome: approved