Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

30 квітня 2020 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання матері дитини. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 30.04.2016 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . 13.04.2019 року рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області шлюб між ними розірваний. Разом з відповідачем не поживає з серпня 2019 року, з дитиною проживає за адресою свого проживання. Позивачка зазначає, що з 22.01.2018 року по теперішній час не працює, доглядає за дитиною до досягнення нею трьох річного віку. Відповідач з серпня 2019 року не надає матеріальну допомогу на утримання дитини та її. Місце роботи відповідача не відомий, однак відомо, що він має постійний заробіток і вважає, що він спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та утримання позивачки, доки вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох річного віку. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також просить стягнути аліменти на її утримання до досягнення дитиною 3-х річного віку в розмірі 3000 гривень, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову. Позивачка до судового засідання не з`явилась, надавши заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, на задоволенні позову наполягає, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся шляхом направлення рекомендованою поштою судової повістки за адресою його реєстрації, та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, проте до суду не прибув, відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило, тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 13.04.2020 року шлюб між позивачкою та відповідачем, зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 30.04.2016 року, розірвано. Згідно зі свідоцтвом про народження від 12.08.2018 року за актовим записом №602, виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] , батьками якого зазначено позивачку та відповідача. (а.с.7) З довідки Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 12.03.2020 року №13-13,07-0067 вбачається, що позивачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14.04.2020 року, виданою КСН «Маркохім» [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою (а.с.9). За ст. 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України,при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи, що утримання дитини є не правом, а обов`язком батьків, а заявлений позивачкою розмір аліментів на одну дитину є беззаперечним, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Разом із тим, відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ст. 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] , будучи повідомленим про розгляд даної справи в суді, та не бажаючи брати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання ним обов`язків по утриманню неповнолітньої дитини та непрацездатної дружини, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення з нього аліментів у заявленому розмірі. Таким чином, суд вважає за можливе також стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки на її утримання аліменти у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення неповнолітньою дитиною трирічного віку, тим самим задовольняючи позовні вимоги. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, враховуючи, що позивачка є звільненою від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved