Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

31.05.2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 27.11.2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 195. Від шлюбу у них народилася одна дитина: син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є неповнолітнім і проживає разом з нею. Зазначає, що одруження з відповідачем виявилося невдалим. У них виявилися різні погляди на життя. Відповідач останнім часом не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, а його ставлення до сім`ї призвело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час у відповідача є відновини з іншою жінкою. Крім того, вони втратили почуття поваги та любові один до одного. Вважає, що їхні сімейні відносини остаточно розірвані та примирення між ними неможливе, а шлюб носить тільки формальний характер. Просить шлюб між нею і відповідачем розірвати, неповнолітню дитину залишити проживати з нею та після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Крім того, просить стягнути з відповідача в її користь документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Капак В.М. позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю, з підстав наведених в позовній заяві та просив їх задоволити. Відповідач по справі в судовому засіданні позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до змісту п.10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб, який зареєстровано 27.11.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 195, яке долучене до матеріалів справи (а.с.3). Від шлюбу у них народилася одна дитина: син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є неповнолітнім і проживає разом з позивачем (а.с.4). Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини та проживають окремо протягом часу, який оцінюється тривалим, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, а тому їх шлюб носить формальний характер. Зокрема, позивач [PERSON] не має наміру підтримувати їх в подальшому та стверджує, що вони як подружжя втратили почуття поваги та любові один до одного, наміру зберегти сім`ю у неї немає. За таких обставин суд вважає, що позов підставний, так як в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які не спростовано відповідачем та встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Сторони не вживають заходів для примирення, тривалий час не підтримують жодних стосунків як подружня пара, а за таких обставин цей шлюб існує формально. Враховуючи наведене, суд вважає, що шлюб слід розірвати. Неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] слід залишити проживати з позивачем [PERSON] . Після розірвання\~шлюбу позивачу\~ [PERSON] слід відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Крім того, згідно п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно наданої\~стороною позивача квитанції № 16/2021 від 26.05.20201 року, витрати на правничу допомогу склали 3000 грн. 00 коп. У відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] , з відповідача в користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 00 коп. згідно квитанції № 16/2021 від 26.05.20201 року. Крім того, з відповідача в користь позивача слід стягнути також 908 грн. 00 коп. сплаченого судового збору, а всього судових витрат 3908 грн. 00 коп. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved