Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

31.08.2020 від представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до суду надійшов зазначений позов, відповідно до якого позивач, остаточно уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 15.10.2007 у загальному розмірі 16072,47 грн, з них заборгованість за простроченим тілом кредиту - 11707,27 грн, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - 4365,20 грн. Вимоги за позовом вмотивовані тим, що відповідачка звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 15.10.2007, відповідно до якої [PERSON] було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку, користувалася картковим рахунком, однак не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. 14.12.2020 заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області частково задоволено позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто із [PERSON] заборгованість за кредитним договором 28659,22 грн та судові витрати у розмірі 439,74 грн. 05.04.2021 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області скасовано заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14.12.2020 по справі за позовом АТ КБ «ПРИВАТАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник АТ КБ «ПРИВАТАТБАНК» до судового засідання не з`явився, подав заяву про відкладення судового засідання, при цьому зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачка до судового засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, її представник у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову, пояснивши, що на виконання заочного рішення суду від 14.12.2020 з відповідачки вже стягнуто кошти, що на його думку, значно перевищують розмір заборгованості, також просив застосувати до спірних правовідносин наслідки пропуску строку позовної давності. В даному випадку суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, оскільки ним не надано доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання. Суд, заслухавши пояснення представника відповідачки, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Встановлено, що 15.10.2007 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачкою заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 27). Відповідно до умов заяви від 15.10.2007 її підписанням [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що базова процентна ставка складає 22,8 % із розрахунку 360 днів у році, розмір комісії за кредитне обслуговування складає 1% від суми заборгованості. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може здійснюватися як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списанням банком коштів з дебітної картки. В довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на [PERSON] зазначено, що 23.11.2007 відповідачці встановлений розмір кредитного ліміту в розмірі 250,00 грн, який 25.02.2013 був збільшений до 9000,00 грн, а 03.01.2017 скасований (а.с. 25) Відповідно до довідки, наданої позивачем, вбачається, що за кредитним договором, укладеним між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , останній надані кредитні наступні картки: 16.12.2010 № [NUMBER] з терміном дії 09/14; 15.10.2007 - № [NUMBER] з терміном дії 10/15; 06.08.2015 - № [NUMBER] з терміном дії 08/19, 16.11.2015 - № [NUMBER] з терміном дії 08/19 (а.с. 26). На підтвердження позовних вимог позивачем до кредитного договору додано в Умови та правила надання банківських послуг, які відповідачкою не підписані (а.с. 29-34). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі. Згідно ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Отже, передумовою виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що згідно виписки з карткового рахунку, з 29.11.2008 [PERSON] користувалася кредитними коштами, а також здійснювала часткове погашення заборгованості за кредитним (а.с. 17-24). Оскільки відповідачкою не надано належних та допустимих доказів повернення банку кредиту у розмірі, визначеному в позові, що є її процесуальним обов`язком, суд вбачає наявними правові підстави для покладання на відповідачку обов`язку сплатити на користь банку заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 11707,27 грн. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, суд виходить з наступного. За приписами ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписами ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК», пред`являючи уточнені вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, крім простроченого тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що 23.11.2007 [PERSON] підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій був визначений розмір базової відсоткової ставка 1,9 % на місяць, відсоткової ставки на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування - 2,85 % на місяць, а також розмір комісій, порядок нарахування пені та штрафу за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань (а.с. 28) Таким чином, в момент підписання довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» [PERSON] ознайомилася і погодилася із вказаними умовами надання кредиту та орієнтованою загальною вартістю кредиту, виходячи із обраних нею умов кредитування, що підтверджується її особистим підписом, саме з цього часу на її кредитну карту було встановлено обумовлену суму кредитного ліміту з можливість розпоряджатися кредитними коштами. Разом з тим, у наданих суду анкеті від 15.10.2008 та зазначеній довідці про умови кредитування з використанням кредитки, підписаних відповідачкою, нарахування відсотків на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України не обумовлено. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625 ЦК України. Заборгованості за простроченими відсотками, розрахунок якої проведений позивачем на умовах, визначених у погодженій з відповідачкою довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», позивачем до стягнення не заявлялося. Щодо вимог за заявою відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У ст. 256 ЦК України зазначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно вимог ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме п. 1 ст. 32 Конвенції, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. В п. 62, п. 66 рішення Європейський суд з прав людини від 20.12.2007 у справі «Фінікарідов проти Кіпру» зазначено, що механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, а тому перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові у зв`язку з його необґрунтованістю. У разі встановлення судом порушеного права, але позовна давність за такими вимогами сплила, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутноті визнаних судом поважними причин її пропуску, на які посилався позивач. Згідно заяви від 21.04.2020 за підписом представника відповідачки, [PERSON] скористалася своїм правом, передбаченим ст. 267 ЦК України, та просила застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності (а.с. 105). Судом встановлено, що згідно виписки за кредитним договором, укладеним між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , останній платіж по погашенню простроченої заборгованості здійснено 12.10.2018 , а із вказаним позовом банк звернувся до суду у серпні 2020 року, у зв`язку з чим строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості, про застосування якої заявлено представником відповідачки, позивачем пропущено не було. Крім того, представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надані докази на підтвердження того, що строк дії кредитної карти картки, наданої [PERSON] , встановлений до серпня 2019 року, що відповідачкою не спростовано. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи приведені докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором в розмірі 11707,27 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача понесені позивачем судові витрати пропорційно до задоволених вимог, у розмірі 1531,10 грн, що складає 72,84 % від загальної суми позовних вимог.

Outcome: partial