Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

6.12.2016 року [PERSON] звернулась з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що сторони є батьками [PERSON], [INFO]. На час розгляду справи сторони в шлюбі не перебувають, проживають окремо, мають складні стосунки. Позивач стверджувала, що відповідач категорично відмовився як батько надати їй згоду на тимчасовий виїзд сина за межі України в період з 27.04.2017 року по 10.05.2017 року в межах туристичної подорожі до Федеративної [PERSON], Королівства Нідерландів, [PERSON], а також на період з 01.07.2017 року по 12.07.2017 року до Королівства Іспанія. Позивач стверджувала, що не змогла оформити документи, необхідні для тимчасового виїзду сина за кордон, в звязку із чим вимушена була звернутися до суду. Іншого способу відновлення порушеного права немає. Метою поїздки позивач визначила відпочинок та оздоровлення сина. Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в процесі розгляду справи позов не визнав, пославшись на непорозуміння між сторонами, водночас, обставини ненадання ним згоди на виїзд дитини та оформлення проїзних документів визнав. Третя особа - Служба у справах дітей ОМР в судове засідання не зявилась, повідомлялась судом про розгляд справи в порядку статей 74-76 ЦПК України Дослідивши обставини справи, докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про його народження Відділу РАЦС Жовтневого районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис №322. На час розгляду справи сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачем. Стосунки між сторонами не склалися, наслідком чого стала відмова відповідача у наданні своєї згоди на виїзд сина за межі України, відповідне оформлення проїзних документів. Відповідно до норм Конвенції про права дитини батьки зобовязанні піклуватися про духовний та моральний розвиток дитини, поважати дитину. При цьому, повага до дитини має базуватися на визнанні незаперечної істини: дитина це маленька людина, зі своїм внутрішнім світом, своїми уподобаннями, своїми бажаннями та потребами. Повага до дитини це повага її прав, визначених Конвенцією про права дитини та іншими законодавчими актами. Відповідно до 2 принципу Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитині законом та іншими засобами повинні бути надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б йому розвиватися фізично, розумово, морально та духовно. Розірвання шлюбу між батьками відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Як встановлено психологічними дослідженнями люди, які подорожують відчувають себе більш щасливими і впевненими в собі, вони більш спокійні і стримані. Діти, які подорожують з раннього віку, більш відкриті, у них менше комплексів, вони товариські, більше знають і охоче діляться своїми знаннями з однолітками. Буваючи в різних країнах і в різних кліматичних зонах, людина стає витривалішою психологічно і фізично. За ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд з України лише за згодою батьків і в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Зазначене узгоджується із п. 4-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, за якими виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків, здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Так, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлений певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або за дозволом суду при відсутності згоди одного з батьків. Судом встановлено, що позивач має намір влаштувати своєму синові тимчасовий відпочинок в період з 27.04.2017 року по 10.05.2017 року в межах туристичної подорожі до Федеративної [PERSON], Королівства Нідерландів, [PERSON], а також на період з 01.07.2017 року по 12.07.2017 року до Королівства Іспанія. Передбачена законом згода батька дитини на такий виїзд відповідачем [PERSON] не надана. Вказані обставини визнані відповідачем в процесі розгляду справи, підтверджуються показаннями допитаних в суді свідків [PERSON], [PERSON] В процесі розгляду справи відповідач не заперечував, що виїзд сина за кордон сприятиме розширенню його кругозору, культурному, духовному розвитку. Враховуючи викладене, суд вважає, що виїзд дитини за кордон для відпочинку та оздоровлення не суперечить його інтересам, сприятиме розширенню кругозору, культурному, духовному розвитку, збагаченню внутрішнього світу, зміцненню особистісних якостей, фізичного та психічного здоровя. Вирішуючи спір, суд враховує також, що позивач має бажання та матеріальну можливість забезпечити виїзд сина за кордон, що підтверджується укладенням договору на туристичне обслуговування № 1573-2016, оплатою подорожі (квитанція серії АААА № 1573-16). Крім того, судом встановлено, що виїзд дитини за кордон не порушує і прав батька, який проживає в одному населеному пункті з сином, має можливість спілкуватися з ним, а відповідно і знати куди, з ким, на який термін, яким транспортом та з якою метою він їде за межі України. Так, встановивши порушене право позивача та, задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України у її супроводі без згоди батька, суд виходячи із обовязковості та фактичної можливості виконання судового рішення, вважає можливим задоволення вимог позивача про надання дозволу на оформлення документами, що дають право на виїзд з України, оскільки необхідність останніх передбачена статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України». Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в порядку ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved