Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

31 грудня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування правовстановлювальних документів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є інвалідом з дитинства по слуху. Їй нал ежить квартира [ADDRESS]. Відповідач (онук позивачки) умовив позивачку продати йому частку її квартири. 08.12.2015 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, за яким відповідач придбав 18/25 часток належної позивачці квартири. Під час посвідчення договору нотаріусом позивачка через вади здоровя не могла сприймати зміст та наслідки правочину. Після укладення правочину відповідач не передав позивачці кошти за договором та забрав усі правовстановлювальні документи на квартиру. Викладені обставини стали причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним, зобовязання відповідача повернути правовстановлювальні документи (а.с.а.с. 2 5, 13). Позивачка, її представник у судовому засіданні позов підтримали. Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини четвертої статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Третя особа до суду також не зявилася, звернувшись з клопотаннями про розгляд справи за її відсутності (а.с.а.с. 35, 42, 156). Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач доводиться позивачці онуком. Позивачка є інвалідом ІІІ групи з дитинства по слуху (а.с.а.с. 7 10). Позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.а.с. 59, 69, 73). 08 грудня 2015 року третьою особою було посвідчено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким позивачка продала відповідачеві за 102\~300,00 грн. 18/25 часток належної позивачці квартири. Договір був зареєстрований у реєстрі за №1686 (а.с. 11). Після укладення правочину відповідач забрав усі правовстановлювальні документи на квартиру (свідоцтво про право власності від 21.02.1995 року, договір дарування від 02.03.1998 року), а також технічний паспорт на неї. Відповідно до частини першої статті 215 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою, шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з частинами третьою, пятою статті 203 ЦК волевиявлення особи, яка вчиняє правочин, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивачка у судовому засіданні зазначила, що не розуміє українську, якою було складено договір купівлі-продажу. Ця обставина була підтверджена третьою особою, яка 09.08.2017 року у судовому засіданні послалася на положення оспореного правочину, згідно з яким усний переклад на російську було нею зроблено для позивачки. При цьому судом встановлено, що, незважаючи на повну нездатність позивачки чути, під час укладення правочину ані відповідачем, ані третьою особою вона не була забезпечена перекладачем жестової мови. Ця обставина, безумовно, доводить той факт, що усний переклад, який зробила третя особа, фізично не міг був сприйнятий позивачкою через її ваду. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу від 08.12.2015 року недійсним. Ураховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими і позовні вимоги про витребування від відповідача правовстановлювальних документів на квартиру (свідоцтва про право власності від 21.02.1995 року, договору дарування від 02.03.1998 року), а також технічного паспорту на неї. Суд критично ставиться до доводу позивачки щодо неотримання нею коштів за укладеним з відповідачем договору як підстави для визнання правочину недійсним, оскільки у відповідності з пунктом 1 статті 611 ЦК це може бути тільки підставою для розірвання договору. У порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація її судових витрат у сумі 551,20 грн. (а.с. 1). Крім того, з відповідача на користь держави також необхідно стягнути решту компенсації судових витрат у сумі 640,00 грн.

Outcome: approved