Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

29.09.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свій позов обґрунтовує тим, що 17.01.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором по своєчасному погашенню заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, просить стягнути з відповідача в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 34964,37 грн. заборгованості за кредитним договором станом на 31.08.2017 року та судові витрати у справі. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, суду надано клопотання, згідно якого останній позовні вимоги визнав частково, а саме: в частині заборгованості за тілом кредиту 2334,00 грн.; по пені та штрафу в розмірі 1903,00 грн.; в частині сплати комісії в розмірі 3200,00 грн.; проценти в розмірі 2586,00 грн., в сього на суму 10023,00 грн.. В решті позовних вимог просить відмовити, так як позивач не представив ні відповідачу, ні суду тарифів банку, якими підтверджуються зміни до кредитного договору щодо збільшення відсоткової ставки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Відповідно до ст.256 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи судом встановлено, що 17.01.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] погодився, що заява разом з «Умовами і правилами надання банківських послуг» та Тарифами банку є договором про надання банківських послуг. Відповідно до п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, [PERSON] надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і він дає право банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Крім того, при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, з якої вбачається, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов'язується погашати заборгованість по кредиту, відсотках за його користування, за перерозхід платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Пунктом 6.6 Умов та правил надання банківських послуг установлено, що у випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту і овердрафту) оплати винагороди банку. В порушення вищезазначених правових норм та умов кредитного договору позичальник не повертає кредит, не сплачує відсотки та інші витрати за кредитним договором, тобто порушує свої зобов'язання перед банком, у зв'язку з чим згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 31.08.2017 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 34964,37 грн., з яких : 2334,43 грн. - заборгованість за кредитом, 27526,87 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 3200 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. штраф (фіксована частина), 1653,07 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості. Однак, позовні вимоги в частині стягнення пені та штрафу не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, одночасне стягнення з позичальника пені та штрафу за порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором є неправомірним. Відповідно до п.1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» за рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року тип Банку з Закритого акціонерного товариства змінено на Публічне акціонерне товариство, у зв'язку з цим також змінено найменування банку з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк». Таким чином, беручи до уваги обставини, підтверджені належними та допустимими доказами, які були досліджені судом, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором від 17.01.2008 року станом на 31.08.2017 року в розмірі 33061,30 грн.. Посилання відповідача на те, що позивачем незаконно, в односторонньому порядку, було підвищено відсоткову ставку за кредитним договором від 17.01.2008 року, що не відповідає умовам договору, суд до уваги не приймає, виходячи з наступного. Частинами 1, 2, 4 статті 1056-1 ЦК України (у редакції, що діяла на час збільшення процентної ставки за користування кредитом) визначено, що процентна ставка може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Як встановлено судом, Банк здійснював розрахунок заборгованості по процентами за період з 09 січня 2008 року по 31 грудня 2012 року за ставкою 22,8 % річних, після чого з 01 січня 2013 року Банк проводив нарахування заборгованості за збільшеною ставкою у розмірі 30 %, з 01 вересня 2014 року до 31 березня 2015 року за ставкою 34,8 % річних, з 01 квітня 2015 року за ставкою 43, 2 % річних. При цьому, після зміни процентної ставки відповідач продовжував користуватись карткою. Пунктом 5.3. Умов та правил надання банківських послуг, визначено, що Банк має право змінювати Тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому Банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно п. 4.9 цього Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не отримав повідомлення Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Абз.4 п.28 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, при підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Так, умовами договору встановлена змінювана процентна ставка за користування кредитом. Передбачено обов'язок банку повідомити позичальника не менше, ніж за 7 днів, до введення відповідних змін, про зміну тарифів, зокрема, підвищення процентної ставки. Допускається інформування позичальника із введенням змін у виписці по Картрахунку, згідно п. 4.9 Договору. Пунктом 4.9 Договору встановлений обовязок банку не рідше одного разу на місяць у спосіб, вказаний у Заяві, надавати позичальнику виписки про стан Картрахунку. У Заяві [PERSON] не заперечував проти інформування його про стан платіжної картки за допомогою e-mail або SMS. Заперечуючи позовні вимоги, відповідач посилався на те, що на момент звернення до суду сплинув строк позовної давності, у позивача відсутні правові підстави для стягнення відсотків в підвищеному розмірі, які в даному випадку фактично є неустойкою. Відповідач не спростував твердження позивача, що при зміні процентної ставки йому направлялися повідомлення, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, на які заперечень з боку позичальника не надходило, також не заперечував факту користування кредитними коштами після збільшення банком процентної ставки, що в свою чергу свідчить про прийняття ним як\~\~позичальником пропозиції кредитора. З огляду на наведене суд вважає безпідставними заперечення відповідача щодо одностороннього збільшення банком відсотків за користування кредитом, адже Умовами та правилами передбачено зміну розміру відсоткової ставки за кредитом банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки задоволено 94,5 % позову (33061,30 грн. х 100 % : 34964,37 грн.), а сплачено 1600 грн. судового збору, то з відповідача на користь позивача слід стягнути 1512,00 грн. судових витрат (94,5 % х 1600 грн. : 100 %).

Outcome: partial