Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

30.03.2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] Мотивуючи позовні вимоги, зазначила, що вона з 2008 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Від спільного проживання у них є донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач надає матеріальну допомогу на утримання доньки відповідно до рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 17.08.2012 року в розмірі 350 гривень щомісячно. Окрім дочки [PERSON] на її утриманні знаходиться ще двоє дітей. На даний час її матеріальний стан змінився. Оскільки дочка [PERSON] пішла до школи, а вона не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, то аліментів, які сплачує відповідач на утримання дочки не вистачає для її повного забезпечення. Відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні немає, має можливість сплачувати аліменти на дочку у збільшеному розмірі. Просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] за рішенням Шаргородського районного суду від 17.08.2012 року на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 800 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Крім того, просить стягнути з відповідача витрати, понесені нею при зверненні в суд в сумі 243,60 грн. по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, зсилаючись на ті самі обставини. Просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача [PERSON] за рішенням Шаргородського районного суду від 17.08.2012 року на її користь на утримання дочки та визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 800 грн. щомісячно, до досягнення дочкою повноліття. Суду пояснила, що відповідач на даний час сплачує щомісячно на її користь на утримання дочки [PERSON] 350 грн. Вона не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною донькою [PERSON] до досягнення трирічного віку. З цих підстав вона не може забезпечити дочці сприятливі умови для проживання, харчування, розвитку, належного медичного забезпечення, так як розмір аліментів, які сплачує відповідач, для цього не достатній. Крім того, на її утриманні знаходяться ще двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], на утримання яких вона отримує соціальну допомогу, яку вимушена розділяти на трьох дітей, тобто забирати кошти від двох інших дітей на утримання доньки [PERSON]. Всі ці обставини ставлять її сімю в скрутне матеріальне становище і є підставою для збільшення розміру аліментів. Вважає, що відповідач спроможний сплачувати щомісячно таку суму аліментів, так як його заробіток не носить стабільного характеру, але він наймається на тимчасові заробітки, від яких отримує дохід. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 08.04.2015 року та його представник [PERSON], що діє за довіреністю від 24.04.2015 року, в судовому засіданні 27.04.2015 року, позов визнали частково. [PERSON] суду пояснив, що дійсно проживав із позивачкою і має з нею спільну дитину доньку [PERSON], згоден на збільшення розміру аліментів, які він сплачує на утримання дочки [PERSON] за рішенням Шаргородського районного суду від 17.08.2012 року в твердій грошовій сумі по 350 грн. щомісячно, просить про визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, але заперечує щодо визначення розміру аліментів в сумі по 800 грн., в змозі сплачувати тільки 410-420 грн. щомісячно на утримання дитини, так як на даний час має на утриманні ще одну дитину доньку Іванну, сплачує аліменти на утримання цієї дитини в розмірі 550-560 грн. на місяць, має заборгованість по аліментах, що стягуються з нього на утримання як доньки [PERSON], так і доньки Іванни. За станом здоровя він здоровий, працездатний, але не працює, так як не може знайти постійної роботи, тому наймається на тимчасові заробітки, від яких отримує дохід в середньому 1000-1400 грн., не має власного житла, проживає з матірю, не має власної земельної ділянки, не веде підсобного господарства. Представник відповідача [PERSON] суду пояснила, що на її думку, відповідач на двох дітей, повинен сплачувати 1/3 частину від своїх доходів, більше він сплачувати неспроможний, так як не працює. Вирішуючи спір, суд встановив, що позивачка та відповідач перебували в фактичних шлюбних відносинах з 2008 року. Від спільного проживання позивачка та відповідач мають спільну дитину: [PERSON], [INFO] (а.с.5). На утримання доньки з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 17.08.2012 року. Вказаним рішенням суду встановлено розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі по 350 грн. щомісячно, починаючи з 02.08.2012 року і до досягнення нею повноліття (а.с.9). За вказаним рішенням суду 17.08.2012 року видано виконавчий лист (а.с.10). Також, судом встановлено, що дочка сторін проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Руданської сільської ради від 23.03.2015 року (а.с.8). Відповідач має заборгованість по аліментах перед позивачкою в сумі 5327,41 грн. (а.с.38). Крім того, судом встановлено, що матеріальне становище стягувача аліментів та неповнолітньої дитини змінилося, оскільки дитина пішла до школи, потребує більших коштів на утримання, а позивачка не працює, так як перебуває на обліку в УСЗН з приводу догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, жодних видів державної допомоги на утримання доньки [PERSON] позивачка не отримує, крім допомоги на всю сімю, що призначена як малозабезпеченій сімї (а.с.6, 37). До того ж, судом встановлено, що відповідач не працює, стабільного заробітку не має, його дохід складають тимчасові заробітки, фізично здоровий та працездатний, що вбачається з показань відповідача в судовому засіданні, а також підтверджується довідками Гибалівської сільської ради від 06.04.2015 року за №№486, 485, 487 (а.с.19-21, 26-27). Також, судом встановлено, що відповідач має на утриманні неповнолітню доньку Іванну, на утримання якої сплачує аліменти за рішенням Шаргородського районного суду від 10.09.2002 року в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), зокрема, в середньому 560 грн. на місяць, має заборгованість по аліментах в сумі 31257 грн. (а.с.36, 22-25). Аналіз доказів та пояснень в судовому засіданні сторін переконує суд, що розмір аліментів, які стягнуто з відповідача за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області і які він реально сплачує на утримання дочки [PERSON] в сумі по 350 грн. щомісячно, є меншим, ніж встановлено ч.2 ст.182 СК України, тоді як матеріальне становище позивачки змінилося, а саме: погіршилося внаслідок того, що остання не працює, так як здійснює догляд за дитиною до досягнення трирічного віку. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з положеннями ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів на утримання дочки [PERSON], визначивши їх в твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття, зазначаючи, що несе більшу частину витрат на утримання дочки, ніж відповідач, що ставить її сімю у скрутне матеріальне становище та у нерівні умови. Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.57 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які визнаються обома сторонами та підтверджуються письмовими доказами. Зокрема, що сторони мають спільну дитину неповнолітню дочку [PERSON], утримання якої є предметом даного спору і на утримання яких з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти за рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 17.08.2008 року; що [PERSON] аліменти на утримання дитини сплачує в твердій грошовій сумі в розмірі по 350 грн. щомісяця, у звязку із чим на позивачку [PERSON], з якою проживає дочка, покладено більший обсяг обовязків по утриманню дитини, ніж на відповідача, що ставить сторони у нерівні умови. Зокрема, як встановлено судом, відповідачка не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а її сімя утримується лише за рахунок коштів, які вона отримує на інших двох дітей та як малозабезпечена сімя. Також, при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений у твердій грошовій сумі, оскільки позивачка просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, а відповідач не заперечує щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача, повинен бути визначений в сумі по 550 грн. щомісячно, враховуючи нестабільний матеріальний стан відповідача, відсутність постійної роботи та ту обставину, що він сплачує аліменти на утримання ще однієї дитини доньки Іванни в середньому 560 грн. на місяць, проте, має значну заборгованість по сплаті аліментів, як на утримання доньки [PERSON], так і на утримання доньки Іванни. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 180-182, 184, 191, 192 СК України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення батьків від утримання дитини, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначений розмір, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Оскільки позивачкою наведено обставини щодо зміни її матеріального стану, зокрема погіршення матеріального стану та враховуючи, що на час ухвалення рішення Шаргородського районного суду від 17.08.2012 року ці обставини не існували, то суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. При цьому суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею при зверненні в суд судовий збір в сумі 243,60 грн. (а.с.1).

Outcome: partial