Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

8 квітня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Радехівської міської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] у с. Забава, Радехівського району Львівської області, помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] , видане 08.03.2001 р. Бишівською сільською радою Радехівського району Львівської області. [PERSON] являвся чоловіком [PERSON] - рідної сестри Позивачки [PERSON] , про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого подружжя від 23.08.2019 р. № 00023762192. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. До складу спадкового майна, окрім іншого, входить нерухоме майно - земельна ділянка загальною площею 3,83 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 065682 від 17.06.1999 р. За життя [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження у вигляді заповіту від 12.06.1997 р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Крехівської сільської ради народних депутатів Жовківського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 33. Згідно змісту даного заповіту вбачається, що [PERSON] заповів Позивачці [PERSON] все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що б він за законом мав право. Даний заповіт заповідачем не скасовувався та не змінювався, про що свідчить довідка Крехівської сільської ради Жовківського р-ну Львівської обл. від 12.04.2019 р. № 327. Позивачка на момент смерті хоча не була зареєстрована по місцю проживання заповідача у с. Забава, Радехівського р-ну Львівської обл., однак до смерті останнього проживала разом із ним та його дружиною (рідною сестрою [PERSON] ) та у зв`язку з його похилим віком і станом здоров`я, здійснювала догляд за ним (ними). Після смерті [PERSON] . Позивачка прийняла спадщину та почала здійснювати догляд за спадковим майном (здійснює і по сьогоднішній день), про що свідчить довідка Бишівського старостинського округу Радехівської міської Ради Радехівського району Львівської області від 31.03.2020 р. № 148. У органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини вона не зверталася, оскільки вважала, що спадкові права після смерті [PERSON] набула автоматично шляхом спільного проживання з ним без реєстрації та фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном (земельною ділянкою) відповідно до ст. 549 ЦК УРСР. Так само не зверталася до нотаріуса із заявою про відмову прийняття спадщини. На даний час Позивачка виявила бажання зареєструвати за собою право власності на нерухоме майно - земельну ділянку загальною площею 3,83 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 065682 від 17.06.1999 р., однак нотаріус відмовляється видати Позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом по причині відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, що відкрилася після смерті [PERSON] . Інших претендентів на спадкову масу з числа спадкоємців за законом першої черги, окрім як вказаних у позові в якості сторін, не має. Зокрема, як вбачається з свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 11.10.2005 р., виданого виконавчим комітетом Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, а/запис № 15, дружина заповідача [PERSON] та одночасно рідна сестра [PERSON] померла [INFO] . Рідна сестра Позивачки [PERSON] також за життя на випадок своєї смерті зробила розпорядження у вигляді заповіту від 12.06.1997 р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Крехівської сільської ради народних депутатів Жовківського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 32. Згідно змісту даного заповіту вбачається, що [PERSON] заповіла саме Позивачці [PERSON] все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що б він за законом мав право. Даний заповіт заповідачем не скасовувався та не змінювався, про що свідчить довідка Крехівської сільської ради Жовківського р-ну Львівської обл. від 12.04.2019 р. № 328. Наведене в цілому унеможливлює реалізацію спадкових прав Позивачки у позасудовому порядку. За таких обставин Позивачка не вбачає іншого дієвого виходу з ситуації, що наразі склалася, не інакше як звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права. Просить визнати за [PERSON] , ідент. № [NUMBER] , право власності на земельну ділянку загальною площею 3,83 га, що передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Бишівського старостинського округу Радехівської міської ради Радехівського району Львівської області та належала [PERSON] , відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії III-ЛВ № 065682, виданого 17.06.1999 р., в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, скерувала в адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с.35). Представник відповідача Радехівської міської ради Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.30). У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] у с. Забава, Радехівського району Львівської області, помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 08.03.2001 р. Бишівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.8). [PERSON] являвся чоловіком [PERSON] - рідної сестри Позивачки [PERSON] , про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 23.08.2019 р. № 00023762192 (а.с.10). За життя [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження у вигляді заповіту від 12.06.1997 р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Крехівської сільської ради народних депутатів Жовківського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 33, згідно якого вбачається, що [PERSON] заповів [PERSON] все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що б він за законом мав право. Даний заповіт заповідачем не скасовувався та не змінювався, про що свідчить довідка, видана виконкомом Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області 12.04.2019 р. № 327 (а.с.11,12). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії IІІ-ЛВ №065686, виданого 17.06.1999 року головою Радехівської райдержадміністрацї на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрацї від 14 квітня 1999 року №177, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1858, вбачається, що земельна ділянка, площею 4,94 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належала [PERSON] (а.с.13). Відповідно до довідки №148 від 31.03.2020 року, виданої Бишівським старостинським округом, [PERSON] по день смерті [INFO] , постійно проживав і був зареєстрований в с.Забава, Радехівського району Львівської області. На момент смерті з ним проживала без реєстрації гр. [PERSON] (а.с.14). З свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 11.10.2005 р., виданого виконавчим комітетом Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, а/з № 15, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.16). [PERSON] за життя на випадок своєї смерті зробила розпорядження у вигляді заповіту від 12.06.1997 р., посвідченого секретарем виконавчого комітету Крехівської сільської ради народних депутатів Жовківського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 32, згідно якого [PERSON] заповіла [PERSON] все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що б вона за законом мала право. Даний заповіт заповідачем не скасовувався та не змінювався, про що свідчить довідка виконкому Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області від 12.04.2019 р. № 328. (а.с.17,18). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку можливості оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved