Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

29.11.2019 [PERSON] подав до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що він працював в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища на підприємстві відповідача 15 років 01 місяць. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, отримав професійні хвороби, а саме: 1) радикулопатія С6, С7, С8, і L5, S1 на фоні антеспондилолістезу тіла L4 з вираженими (3 ступеня) статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеня), остеоартрозу в поєднанні з періартрозами ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня) та колінних суглобів (ПФ другого ступеня); 2) вегетативно-сенсорна полінейропатія рук з периферичним ангіодистонічним синдромом та трофічними порушеннями на кистях; 3) хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.). ЛН першого ст. Актом розслідування від 11.09.2019 причиною виникнення професійного захворювання визнано перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Висновком МСЕК від 11.11.2013 йому первинно з 28.10.2013 встановлено 3 групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності. Висновком МСЕК від 29.09.2014 йому повторно з 01.11.2014 безстроково встановлено 40% втрати професійної працездатності. Завдана моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав та продовжує і далі зазнавати у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, що зазнало незворотних змін. У результаті захворювань порушений його звичайний спосіб життя, у зв`язку з обмеженням фізичних навантажень він не має змоги виконувати будь-яку неважку фізичну роботу, тому відчуває постійний дискомфорт. Просить стягнути на його користь з відповідача 150 228 грн. на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою від 12.12.2019 прийнято до розгляду і відкрито провадження у даній справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 17.02.2020. 21.01.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№1129, а.с. 45-47) та клопотання відповідача вих.№5302/135 від 13.01.2020 про зобов`язання позивача або його представника надати у судове засідання для огляду трудову книжку, довідку МСЕК, акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, виписні епікрізи, що надані до позовної заяви (вх.№1130, а.с 55). 17.02.2020 відповідачем подано суду клопотання вих.№53-02/533 від 17.02.2020 про відкладення розгляду справи в зв`язку з неможливістю направити свого представника у судове засідання (вх.№3144, а.с. 58). Ухвалою від 17.02.2020 відкладено розгляд справи за клопотанням представника відповідача на 25.03.2020. 24.03.2020 представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутністю та відсутністю позивача та про підтримку позовних вимог (вх.№5742 а.с.67). Відповідач направив суду клопотання вих.№5302/193 від 24.03.2020 про відкладення розгляду справи в зв`язку з карантином (вх.№5680 від 24.03.2020, а.с.65). Ухвалою від 25.03.2020 відкладено розгляд справи за клопотанням представника відповідача на 23.04.2020. Сторони у судове засідання 23.04.2020 на з`явились. Представник відповідача подала суду заяву про розгляд справи без її участі з урахуванням заперечень, викладених у відзиві на позов (вх.№7608 від 22.04.2020). Відповідач у відзиві на позов проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки документи, на які посилається позивач, як на підставу заподіяння моральної шкоди, зокрема: акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, довідки МСЕК та медична документація (виписки-епікризи), є лише документами, що підтверджують виникнення професійного захворювання, проте останні жодним чином не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди позивачу. Спричинення моральної шкоди у спірних правовідносинах не є матеріально-правовою презумпцією, тому саме позивачем має доводитись сам факт спричинення моральної шкоди, а також її розмір. Загальний стаж роботи позивача 41 рік, з яких лише 15 років він працював на підприємстві відповідача та звільнився за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком, а не внаслідок погіршення стану здоров`я. В акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.09.2013 не вказано посадових осіб ПАТ «Кривбасзалізрудком», які відповідальні за виникнення захворювання у позивача. Укладаючи трудовий договір з відповідачем, позивач був повідомлений та ознайомлений під підпис про його права і обов`язки, умови праці, наявність на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах. Позивач свідомо порушував законодавство у сфері охорони праці, що виразилося у недбалому його ставленні до свого здоров`я, та як наслідок і спричинило виникнення у нього професійного захворювання (вх.№1129 від 29.01.2020). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] відповідно до записів у його трудовій книжці працював: з 20.08.1984 по 16.03.1998 електрогазозварювальником на підземних роботах ВО «Кривбасруда»; з 28.07.1998 по 04.10.2010 підземним електрослюсарем черговим і з ремонту обладнання ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат», з 01.10.2010 по 11.11.2013 кріпильником з повним робочим днем на підземних роботах ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат». 11.11.2013 позивач був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 26-32). З медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 11.07.2013 №1220 вбачається, що [PERSON] встановлені професійні захворювання з діагнозами: Радикулопатія С6, С7, С8, і L5, S1 на фоні антеспондилолістезу тіла L4 з вираженими (ІІІ ступеня) статико-динамічними порушеннями і стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), остеоартрозу, в поєднанні з періартрозами, ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ПФ другого ст.) суглобів. Вегетативно-сенсорна полінейропатія рук з периферичним ангуодистонічним синдромомта трофічними порушеннями на кистях. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.). ЛН першого ст.. Захворювання професійні, 09.07.2013 (а.с.12-13). Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої ДЗ «Тернівська районна санітарно-епідеміологічна станція м. Кривого Рогу» вих.№ 2/2-3607 від 06.12.2011 умови виробничого середовища підземного електрослюсаря чергового та з ремонту устаткування за показниками пил відносяться до 3 класу 1-2 ступеню шкідливості, шум до 2 класу «допустимий» (атестація 1995 р.) до 3 класу 1-2 ступеню шкідливості. Важкість праці за показниками «маса вантажу» - до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Умови виробничого середовища підземного кріпильника за показниками пил відносяться до 3 класу 2 ступеню шкідливості, шум до 3 класу 2 ступеню шкідливості. Важкість праці за показниками «маса вантажу» - до 3 класу 2 ступеню шкідливості. (а.с.16-17). Пунктом 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 вересня 2013 року причиною виникнення професійного захворювання є: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих фактоів виробничого середовища та трудового процесу: Умови праці підземного кріпильника за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці до 3 класу 2 ступеня шкідливості. Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду (SiO2) у пилу від 10% до 70% - 4,9 при гранично допустимій до 2,0. Важкість праці: маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну, кг: підіймання та переміщення (разове) вантажів, чергуючи з іншою роботою (до 2 разів на годину) 36 при гранично допустимій до 30. Робоча поза, знаходження у нахиленому положенні до 30° /понад 30°/, % зміни 41,4/3,2 при гранично допустимій до 25/0. Нахили корпусу (вимушені, більше 30°), кількість за зміну: 210 при гранично допустимих до 100 (а.с. 20). Довідкою МСЕК серії [NUMBER] від 11.11.2013 позивачу первинно встановлено всього 50% втрати працездатності: 30% по радикулопатії; 10% - ВСП; 10% - ХОЗЛ) з 28 жовтня 2013 року до 1 листопада 2014 року та третя група інвалідності. Зазначена потреба у медичному лікуванні, ВМП, санаторно-курортному лікуванні (а.с. 22). Згідно з довідкою МСЕК серія 12ААА №000647 позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності (20% - радикулопатія; 10% - ВСП; 10% - ХОЗЛ) з 01 листопада 2014 року безстроково. Зазначена потреба у забезпеченні лікарськими засобами, ВМП (а.с. 23). З дослідженого п. 16 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11 вересня 2013 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи на шахті імені Леніна підземним кріпильником виконував роботи по кріпленню, перекріпленню гірничих виробок різної конфігурації згідно норм та правил по охороні праці. Працюючи раніше на шахті підземним електрослюсарем черговим та з ремонту устаткування виконував монтаж, демонтаж, ремонт та технічне обслуговування механічної частини простого гірничопрохідницького устаткування. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень, систем вентиляції, пилоподавлення та режимів екслуатації гірничого обладнання підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування. (а.с. 20). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 11.09.2013, причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Висновки щодо наявності шкідливих умов праці на підприємстві відповідача підтверджуються також і санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці від 06.12.2011. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом встановлено, що в зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він у 57 рік втратив професійну працездатність первинно у розмірі 50% та йому встановлена 3 група інвалідності з 28.10.2013 по 01.10.2014, а після повторного огляду з 01 листопада 2014 року позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, що проявляється больовими синдромами, обмеженням рухів, необхідністю проходити лікування, вимушеним прийманням ліків, неможливістю виконувати будь-яку неважку фізичну роботу, необхідністю докладати додаткових зусиль для організації його життя. Отримані професійні захворювання призводять до зниження його фізичної активності, порушення душевної рівноваги. Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача впродовж 15 років і 1 місяць у шкідливих умовах, йому встановлено первинно 50% втрати працездатності і 3 група інвалідності з 28.10.2013 по 01.10.2014, а з 01 листопада 2014 року 40% втрати професійної працездатності безстроково; характер професійних захворювань, пов`язаних із спричиненням йому фізичних і моральних страждань; їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 150228 грн. виходив з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2019 року. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 50000 грн. за встановлені первинно 50% втрати професійної працездатності і 3 групу інвалідності з 28.10.2013 по 01.10.2014, які в подальшому з 01 листопада 2014 року змінені до 40% втрати професійної працездатності безстроково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 768 грн. 40 коп. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial