Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

5 лютого 2016 року позивачка звернулася до суду із вищезазначеним позовом до Комунального закладу «[PERSON] центр первинної медико-санітарної допомоги» та [PERSON] центральної районної лікарні В обґрунтування позову посилалася на те, що 05.08.2015р., близько 04.00 години, у її дитини [PERSON], [INFO], зявилися скарги на болі в животі, в районі пупа. Вона звернулася за медичною допомогою до дитячої поліклініки м.Миргорода - до дільничного лікаря [PERSON], яка є працівником Комунального закладу «[PERSON] центр первинної медико-санітарної допомоги». Лікар [PERSON], не оглянувши та не обстеживши її сина, направила його на здачу аналізів та на підставі результатів аналізів виставила діагноз: «гострий ацетономічний синдром», виписала на підставі зробленого нею діагнозу призначення ліків та відправила її з сином додому. Незважаючи на приймання прописаних ліків, болі в животі у сина не проходили протягом доби та піднялась температура тіла. В звязку з цим, 06.08.2016р. позивачка знову звернулась до лікаря [PERSON], якій розповіла про погіршення стану дитини. [PERSON] направила її з сином до дитячого хірурга [PERSON] Лікар [PERSON], що є співробітником [PERSON] центральної районної лікарні, протягом 3-5 хвилин в приймальному відділенні оглянув сина позивачка та заявив, що не може пропальпувати живіт і виставити діагноз і тому не може надати медичну допомогу та направив дитину для огляду до дитячого педіатру. Оскільки дитина почувала себе все гірше, температура не спадала, позивачка відразу звернулася до лікаря [PERSON]Г'., яка, не роблячи ніякого огляду дитини направила дитину до дитячого стаціонару з діагнозом «гострий ацетономічний синдром». О 10.00 годині 06.08.2015р. позивачка з сином поступили до дитячого стаціонарного відділення [PERSON] центральної районної лікарні. Дитину оглянула черговий лікар [PERSON] і встановила йому інший діагноз: «вірусна інфекція». Лікар [PERSON] прописала дитині нові ліки, зокрема, но-шпу. Позивачка купила всі виписані ліки та надала лікарю [PERSON] Незважаючи на лікування, стан дитини погіршився. Близько 18.00 годин 06.08.2015р. зі викликом чергової мед.сестри дитячого відділення, сина позивачки оглянула черговий лікар дитячого стаціонарного відділення [PERSON], яка також є співробітником відповідача [PERSON] центральної районної лікарні. Вона встановила вже третій діагноз дитині: «ангіна», та відповідно виписала нові ліки, які були придбані позивачкою, але які не давали результату, оскільки її сину ставало все гірше. Прийшовши на чергування о 20.00 годин 06.08.2015р. лікар-хірург [PERSON] знов не зміг пропальпувати живіт сина позивачки, в звязку з чим йому не без проблем та страждань було зроблено клізму, а потім лікар [PERSON] направив дитину на рентген живота, після чого виставив йому четвертий діагноз: «гостра кишкова непрохідність». З цим діагнозом позивачку з сином було направлено лікарем [PERSON] до Полтавської дитячої міської лікарні. 07.08.2015р. у Дитячій міській клінічній лікарні м.Полтави сину позивачки було відразу змінено всі раніше виставлені діагнози на «гострий гангренозно-перфоративний апендицит та розлитий фібринозно-гнійний перитоніт». Терміново дитині була зроблена операція - серединна лапаратомія, апендектомія, інкубація кишечника, санація і дренування черевної порожнини. Тривалий час син позивачки був в тяжкому стані та проходив лікування у реанімаційному відділенні Дитячої міської клінічної лікарні м. Полтави протягом 7 діб та у хірургічному відділенні протягом 7 діб. Позивачка вважає, що вищеперелічені лікарі [PERSON], [PERSON], [PERSON]В та [PERSON]Е неналежно виконували свої професійні обовязки, порушили положення медичних нормативних документів, зокрема стандарти надання хірургічної допомоги, що затверджені наказом Міністерства охорони здоровя України №226 від 27.07.1998р., при діагностиці та лікуванні її сина, а саме: лікар-педіатр [PERSON] не госпіталізувала хвору дитину з гострим болем у животі протягом більш ніж 24 години, відправила хвору дитину додому з призначенням невірного лікування, встановила невірний діагноз, не викликала терміново лікаря-хірурга; лікар-педіатр [PERSON] не зробила жодної дії по виключенню чи підтвердженню діагнозу гострий апендицит, що при болі у животі повинен виключатися перше за все, також встановила невірний діагноз хворій дитині та прописала невірне лікування, не викликала терміново лікаря-хірурга; лікар-педіатр [PERSON] не зробила жодної дії по виключенню чи підтвердженню діагнозу гострий апендицит, що при болі у животі повинен виключатися перше за все, встановила невірний діагноз хворій дитині та прописала невірне лікування, не викликала терміново лікаря хірурга; лікар-хірург для надання цілодобової екстреної медичної допомоги операційного блоку [PERSON], незважаючи на фахову належність саме до хвороби дитини позивачки, не зробив жодних зусиль, жодних аналізів для встановлення вірного діагнозу, не госпіталізував хвору дитину для подальшого огляду в умовах стаціонару, не провів належні лабораторні дослідження, не провів належні технічні дослідження, не вивчив результати аналізів крові. що були зроблені дитині, та не виявив запального процесу в організмі на підставі результатів цього аналізу, направив дитину з гострим апендицитом на клізму, що є категорично протипоказано, не зробив діагностичну лапароскопію, встановив невірний діагноз та направив дитину до Полтавської лікарні, з незрозумілих причин не зробив апендектомію сам в ургентному режимі. Зазначила, що в результаті непрофесійних та протиправних дій вищезазначених лікарів захворюванні її дитини - гострий гангренозно-перфоративний апендицит, набуло ускладнення у вигляді розлитого фібринозно-гнійного перитоніту. Це, в свою чергу, призвело до необхідності більш складної операції та перебування дитини у тяжкому стані на лікуванні в реанімаційному відділенні протягом 7 діб та додатково в хірургічному відділенні протягом 7 діб, а потім ще для лікування наслідків та ускладнень протягом двох днів у хірургії. Підтвердженням вини вищезазначених лікарів вважає накази про оголошення їм догани за неналежне надання медичної допомоги дитині [PERSON], [INFO] та листи керуючих органів щодо встановлення порушень. Зазначила що нею на лікування дитини витрачено більше ніж 10 000 гривень. В звязку з тим, що спочатку вона не збирала аптечні чеки, заявила позов про стягнення матеріальної шкоди на суму, що підтверджується аптечними чеками - 6438,99 грн. Також у позовній заяві вказала, що другим наслідком непрофесійних дій вказаних лікарів є моральні страждання дитини та її батьків, зокрема її. Внаслідок того, що медична допомога дитині була надана неякісно: не були зроблені необхідні дії лікарів, чотири рази виставлялися невірні діагнози, надавалося невірне лікування, несвоєчасно була зроблена операція, її мати страждала від того, що нічого не могла вдіяти, не могла зупинити біль та страждання дитини. Крім того, наслідком непрофесійних, невірних та порушуючих закони і нормативні акти дій вищевказаних лікарів стало те, що дитині довелося робити більш складну та небезпечну для життя операцію. Розуміння цього також дуже схвилювало позивачку та відобразилося на стані її здоровя. Після складної операції дитина ще 7 діб прибувала в важкому стані, що також спричинило багато додаткових страждань та хвилювань позивачці. На сьогодні внаслідок більш складної операції у дитини великий шрам на животі, якого дитина дуже соромиться, не може відвідувати басейн, соромиться роздягатися, в дитини виник комплекс неповноцінності, що підтверджується висновком лікаря-психіатра. Позивачка зазнала великого удару від розуміння того, що ледве не втратила єдину дитину. Крім того, позивачка й зараз зазнає моральних страждань від того, що її дитина страждає від комплексу. Тому позивачка втратила спокій та сон і навіть вимушена була звернутися за медичною допомогою, що підтверджується документально, та витратила на своє лікування 1454,68 грн. Моральну шкоду позивачка оцінила в 10000 грн. На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з Комунального закладу «[PERSON] центр первинної медико-санітарної допомоги» та [PERSON] центральної районної лікарні солідарно 7893,67 грн. в рахунок компенсації завданої їй матеріальної шкоди та 10000 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди. Ухвалою суду від 18 лютого 2016 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.52). В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат [PERSON] (а.с.24, 25) позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Сторона позивача вважала що вина обох відповідачів у неналежному виконанні посадових обовязків їх співробітниками, які є третіми особами у справі, що виразилось у неналежному наданні медичної допомоги хворому [PERSON] доведена повністю, а саме наказом т.в.о. головного лікаря [PERSON] ЦРЛ № 201-П від 06.10.2015 року про оголошення догани лікарям [PERSON], [PERSON], [PERSON] за неналежне виконання посадових обовязків, яке призвело до неякісного надання медичної допомоги [PERSON], висновком за результатами клініко-експертної оцінки із протоколу № 1 від 15.01.2016р. про розгляд випадку надання медичної допомоги в [PERSON] ЦРЛ дитині [PERSON] Такі дії призвели до моральних страждань як дитини, так і її матері позивачки у справі. Усі витрати, повязані із проведенням операції та післяопераційного лікування, здійснювалися за рахунок коштів позивачки, а тому вона просить їх відшкодувати на її користь. Представник відповідача [PERSON] ЦРЛ [PERSON], що діє на підставі довіреності (а.с.38, 48) позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував. Вважав, що позивачкою не надано доказів того, що позивачкою були понесені витрати на лікування дитини саме в звязку з неналежним наданням медичної допомоги [PERSON] лікарями [PERSON] ЦРЛ, оскільки невідомо, які витрати були б понесені при проведенні йому операції з приводу апендициту в день звернення. При цьому пояснив, що обєктивно не встановлено тяжких наслідків для здоровя дитини внаслідок лікування в [PERSON] ЦРЛ та початок перебігу такої його хвороби як апендицит. Крім того пояснив, що наказ № 201-П від 06.10.2015 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності третіх осіб - лікарів Миргордської ЦРЛ виданий під тиском Департаменту охорони здоровя Полтавської облдержадміністрації внаслідок скарг батька дитини [PERSON], а треті особи не оскаржували його в звязку з тим, що не бажали псувати відносини з адміністрацією Департаменту охорони здоровя, але цей наказ виданий з порушенням вимог Кодексу законів про працю України поза межами місячного строку з моменту початку службового розслідування. Докази, надані позивачкою в обгрунтування моральної шкоди вважав неналежними, недопустимими, оскільки факт її звернення до лікаря з приводу погіршення свого стану здоровя не підтверджує того що воно повязане з лікуванням дитини. В звязку з тим, що доводи позивачки побудовані на припущеннях просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач КЗ «[PERSON] центр первинної медико-санітарної допомоги» в судове засідання для участі у судовому розгляді справи свого представника не направив, у поданій до суду заяві позов не визнав, вважав його безпідставним та надуманим, просив у задоволенні позову відмовити. Вважає, що лікар-педіатр [PERSON], а також інші працівники цього медичного закладу, при наданні медичної допомоги малолітньому [PERSON] 05.08. та 06.08.2015 року виконали свої посадові обовязки належним чином, ніякої шкоди вказаному пацієнту не завдали. Слухання справи просив проводити без участі його представника а при винесенні рішення врахувати його позицію по справі (а.с.71). Третя особа [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] (а.с.84, 85) проти задоволення позову заперечували в звязку з відсутністю доказів її вини у неналежному наданні медичної допомоги [PERSON], вважали що вона діяла у відповідності до посадової інструкції та вимог законодавства. Крім того, представник третьої особи вважав що позивачкою не надано доказів того що витрати, понесені нею на придбання ліків, повязані з лікуванням дитини, враховуючи те, що відповідно до Конституції України та Основ законодавства про охорону здоровя медична допомога у державних та комунальних медичних закладах надається безкоштовно, а також не надано доказів того, що її звернення до лікарів з приводу погіршення стану здоровя повязане з неналежним лікуванням дитини та її моральними стражданнями з цього приводу. З цих підстав вважав позов необгрунтованим, безпідставним та просив його залишити без задоволення. Третя особа [PERSON] вважала звинувачення лікарів у наданні неналежної медичної допомоги малолітньому [PERSON] безпідставними. Пояснила, що своєї вини у тому що сталося не вбачає, на той час, коли вона оглядала [PERSON] у дитячому відділенні [PERSON] ЦРЛ «гострого живота» у нього не було, під час її чергування вона спостерігала за станом дитини і він був задовільним. Третя особа [PERSON] пояснила, що при огляді [PERSON] ввечері під час обходу відділення діагнозу «ангіна» вона не встановлювала, батькам про це не говорила і лікування не призначала. Взагалі діти з ангіною не можуть перебувати у дитячому відділенні, а лікуються в інфекційному відділенні. Вона виставила діагноз «гострий живіт», що означає виникаючі раптово патологічні зміни органів черевної порожнини, що вимагають хірургічного втручання, до яких відносяться і кишкова непрохідність, і ущемлення грижі, і гострий холецистит, і інші захворювання, в т.ч. гострий апендицит. Після цього діагнозу вона зробила єдине призначення повторна консультація хірурга. Всі її дії зафіксовані у медичній карті стаціонарного хворого і ніякої шкоди здоровю дитини чи бюджету сімї позивача не завдали, тому твердження щодо її дій, які містяться у позовній заяві, вважала недостовірними. Третя особа [PERSON] позов вважав безпідставним, ні себе ні колег винними не вважав, зазначив, що всі свої дії вони спрямовували на те, щоб допомогти дитині виходячи з тих обставин, які складалися на той момент. Пояснив, що вранці 06.08.2015р. в приймальному відділенні [PERSON] ЦРЛ він оглянув дитину позивачки і, не маючи змоги оглянути повноцінно та поставити переконливий діагноз в звязку з тим, що у дитини є супутня патологія дитячий церебральний параліч, і дитина не давала йому можливості оглянути живіт, лежачи на животі з підігнутими ногами, і на його умовляння не реагувала, він направив дитину до педіатрів, оскільки у них є більший досвід спілкування з дітьми. Попередивши, що дитина обовязково має бути госпіталізована до дитячого або хірургічного відділення. Ввечері за викликом лікаря-педіатра дитячого відділення [PERSON] він оглянув [PERSON] у дитячому відділенні [PERSON] ЦРЛ і ними було вирішено перевести цю дитину до хірургічного відділення. Після переведення всі подальші його дії, обстеження та лікування були узгоджені з завідуючим відділенням та начмедом лікарні. Визначившись з діагнозом, проконсультувавшись з черговим лікарем Полтавської дитячої міської клінічної лікарні, було знайдено транспорт і дитина була доставлена до вказаної лікарні, оскільки відповідно до наказу Департаменту охорони здоровя Полтавської ОДЗ хірургічні операції дітям до 10 років повинні проводитись у цьому закладі охорони здоровя. Оголошену йому догану, незважаючи на те, що не вважає себе винуватим у неякісному наданні медичної допомоги, не оскаржував, вважаючи що це якимсь чином заспокоїть батьків [PERSON] Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, позивачка [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO] (а.с.4), який знаходиться на диспансерному обліку у невролога з приводу ДЦП, спастичної диплегії, стадії ранніх резидуальних явищ з порушенням функції верхніх кінцівок, еквіно-варусна деформація стоп та потребує домашнього догляду (а.с.5, 152). 05.08.2015 року, близько 9 год. 00 хв. батьки [PERSON] звернулись з ним до дільничного лікаря-педіатра амбулаторії загальної практики сімейної медицини Комунального закладу «[PERSON] центр первинної медико-санітарної допомоги» [PERSON], яка працює у даному закладі з 01.12.2012 року (а.с.33-36, 76-80), зі скаргами на біль у животі, відмову дитини від їжі. Лікарем призначене обстеження загальноклінічні аналізи крові та сечі та рекомендовано зявитись на повторний огляд цього ж дня, з 14-00, коли розпочнеться прийом хворих лікарем [PERSON], або раніше до чергового лікаря-педіатра. Проте, батьки дитину в цей день на прийом не доставили, до лікаря зявилась позивачка з результатами аналізів, яка повідомила, що сину стало краще і він спить вдома. Лікарем рекомендовано детоксикаційні препарати та зявитися на прийом наступного дня. 06.08.2015 року вранці позивачка зателефонувала лікарю [PERSON] та повідомила, що крім болю в животі у дитини підвищилася температура тіла. Лікарем рекомендовано звернутись у приймальне відділення [PERSON] ЦРЛ для огляду дитини лікарем-хірургом. В цей же день, о 9-00 [PERSON] був оглянутий в приймальному відділенні [PERSON] ЦРЛ черговим хірургом [PERSON], яким, в звязку з неможливістю проведення повного огляду (пальпації живота) через негативне ставлення дитини, рекомендовано дообстеження в дитячому відділенні та спостереження в динаміці. Батьки [PERSON] в цей же день повторно зявились до лікаря-педіатра [PERSON], яка направила дитину до дитячого відділення [PERSON] ЦРЛ з діагнозом «гострий гастрит, ацетономічний синдром». О 10-15 [PERSON] госпіталізований в дитяче відділення [PERSON] ЦРЛ. При госпіталізації його загальний стан середньо тяжкий, дитина збуджена, шкіра чиста, слизові оболонки ротоглотки гіперемовані, гіпертрофія мигдаликів. Патології органів грудної клітки не виявлено, живіт мякий, при пальпації біль в епігастрії, не напружений, негативні синдроми подразнення очеревини, сечовипускання не порушене, випорожнення не було протягом доби. Лікарем-педіатром [PERSON] встановлено діагноз «ГРВІ, тонзиліт, ацетономічний синдром, ДЦП» та призначене лікування: антибактеріальна терапія (емцеф), дезінтоксікаційна терапія (реосорбілакт, глюкоза, вітаміни, спазмолітини). Згідно аналізу крові виявлено лейкоцитоз 15,0*109/л з нейтрофільним зсувом. При наступному огляді дитини черговим лікарем-педіатром [PERSON] о 18-10 встановлений діагноз «гострий живіт, ГРВІ» та призначений повторний огляд хірурга невідкладно. О 20-00 [PERSON] повторно оглянутий хірургом [PERSON] та з підозрою на кишкову непрохідність переведений до хірургічного відділення для подальшого лікування та обстеження. О 22-20 проведено огляд дитини хірургом та рекомендоване рентгенологічне дослідження ОГК і ОЧП. За результатами проведеного обстеження встановлено клінічний діагноз «гостра кишкова непрохідність» та о 23-00 узгоджено питання з черговим лікарем-хірургом Дитячої міської клінічної лікарні м.Полтави про транспортування [PERSON] в приймальне відділення ДМКЛ м.Полтави в супроводі лікаря-анестезіолога. В приймальне відділення ДМКЛ м.Полтави [PERSON] поступив р. о 4-20. Оглянутий черговим хірургом, стан дитини визначено як важкий за рахунок симптомів інтоксикації. Попередній діагноз: «гострий деструктивний апендицит, кишкова непрохідність», супутній діагноз: «ДЦП». Для проведення передопераційної підготовки госпіталізований у ВАІТ лікарні. Після проведеної передопераційної підготовки, на підставі обєктивних даних, результатах клінічних обстежень встановлено клінічний діагноз: «Гострий деструктивний апендицит. Перитоніт? Парез кишечника». Супутній діагноз: «ДЦП». Проведена бесіда із батьками дитини, отримана згода на проведення оперативного втручання під загальним знеболюванням. 07.08.2015 року о 9-15 розпочато оперативне втручання: Серединна лапаротомія, апендектомія, інтубація кишечника, санація та дренування черевної порожнини. З 08.08. по 13.08.2015р. [PERSON] знаходився на лікуванні у ВАІТ, в подальшому в хірургічному відділенні. Встановлений клінічний діагноз заключний: Гострий гангренозно-перфоративний апендицит. Розлитий фібринозно-гнійний перитоніт. Супутні захворювання: ДЦП. 19.08.2015 року [PERSON] виписаний додому у задовільному стані. 24.08.2015р. [PERSON] знову потрапляє до ДКМЛ м.Полтави. Батьки приїхали по самозверненню із скаргами на переймоподібні болі у животі дитини, котрі зявилися близько двох годин тому після порушення у харчуванні. Попередній діагноз: «Рання часткова післяопераційна злукова кишкова непрохідність. Призначено та проведено відповідне обстеження та консервативне лікування. 26.08.2015 року [PERSON] виписується додому у задовільному стані. Вказані обставини у їх сукупності встановлені на підставі показань допитаних як свідків [PERSON], [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], копій виписок з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] хірургічного відділення Дитячої міської клінічної лікарні м.Полтава № 7133 від 19.08.2015р. та № 7699 від 26.08.2015р. (а.с.10, 11), копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] хірургічного відділення [PERSON] ЦРЛ № 5980 від 15.10.2015р. (а.с.14), копії медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] дитячого та хірургічного відділення [PERSON] ЦРЛ № 642/5908 (а.с.208-213), довідки службового розслідування за фактом скарги [PERSON] з приводу неналежного надання медичної допомоги його дитині [PERSON]В.(а.с.73), довідки службового розслідування [PERSON] ЦРЛ за фактом скарги [PERSON] з приводу неналежного надання медичної допомоги його дитині [PERSON] (а.с.158), довідки службового розслідування Департаменту охорони здоровя Полтавської облдержадміністрації якості надання медичної допомоги дитині [PERSON] (а.с.151-156). На підставі матеріалів вищевказаних службових розслідувань комісією Департаменту охорони здоровя Полтавської обласної державної адміністрації видано висновок за результатами клініко-експертної оцінки із протоколу № 1 від 15.01.2016 року, відповідно до Порядку контролю якості медичної допомоги, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України 28.09.2012р. № 752, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2012р. за № 1996/22308, згідно якого виявлені недоліки: 1) недооцінка стану хворого лікарем центру ПМСД; 2) несвоєчасна госпіталізація хворого та відсутність динамічного спостереження за станом хворої дитини з боку лікаря-хірурга; 3) своєчасно не діагностована гостра хірургічна патологія та несвоєчасна госпіталізація до дитячого хірургічного відділення ДМКЛ (а.с.130-132). Крім того, за результатами вказаних службових розслідувань, за неналежне виконання посадових обовязків, яке призвело до неякісного надання медичної допомоги, наказом т.в.о. головного лікаря [PERSON] ЦРЛ від 06.10.2015р. № 201-П (а.с.13, 223) третім особам: [PERSON] лікарю-хірургу для надання цілодобової екстреної медичної допомоги операційного блоку (а.с.214, 217-218), [PERSON] лікарю-педіатру шкільному, лікарю-педіатру дитячих ясел поліклінічного відділення для дітей (а.с.215, 219-220), [PERSON] лікарю-педіатру дитячого відділення (інфекційне), лікарю педіатру дитячого відділення (неінфекційне) (а.с.216, 221-222), оголошено догану. Зазначені висновки та рішення державного органу контролю за якістю медичної допомоги відповідачами чи третіми особами [PERSON], [PERSON], [PERSON] не оскаржені і у суду також немає підстав ставити під сумнів вказані висновки та прийняті на їх підставі рішення, оскільки доказів, які б їх спростовували, суду не надано, клопотань про їх забезпечення, в т.ч. шляхом призначення відповідних експертиз, особами, які беруть участь у справі, не заявлено. Проте, суд не погоджується з вищевказаним висновком щодо недооцінки стану хворого [PERSON] лікарем центру ПМСД [PERSON], оскільки він суперечить обставинам справи, які були встановлені під час судового розгляду. Так, під час першого звернення 05.08.2015 року, у [PERSON] були відсутні симптоми гострого апендициту, передбачені протоколом лікування гострого апендициту у дітей МКХ-10-К 35.0, затвердженим наказом Міністерства охорони здоровя України від 30.03.2004 року № 88-Адм., а саме блювота, підвищення температури, неспокій або збудженість, позитивні симптоми подразнення очеревини. Посилання позивачки на те, що лікар [PERSON] не оглянула дитину при зверненні суд не приймає до уваги, оскільки в той час лікар згідно розкладу роботи прийом хворих не проводила, проте видала направлення на аналізи, в т.ч. загальний аналіз крові, що згідно вищезазначеного протоколу є обовязковим заходом діагностики на догоспітальному етапі. Після здачі аналізів батьки дитини не доставили дитину на огляд до лікаря, при цьому позивачка повідомила лікаря що дитині стало краще, чим ввела її в оману щодо стану здоровя дитини. При зверненні позивачки з дитиною наступного дня, при появі підвищеної температури, лікар-педіатр [PERSON] направила [PERSON] до дитячого відділення [PERSON] ЦРЛ для динамічного спостереження в умовах стаціонару, що відповідає вимогам вказаного вище протоколу лікування гострого апендициту у дітей та п.2.7. посадової інструкції лікаря-педіатра дільничного амбулаторії ЗПСМ м.Миргород, затвердженої головним лікарем КЗ «[PERSON] ЦПМСД» 09.06.2013р. (а.с.79-80). При цьому суд приймає до уваги те, що при госпіталізації [PERSON] в дитяче відділення та огляді його лікарем-педіатром [PERSON] при пальпації живота у нього не було виявлено симптомів гострого апендициту (локальний біль у правій здухвинній ділянці або зправа від пупка, напруження мязів у цій ділянці, позитивні симптоми подразнення очеревини), отже вони не могли бути виявлені раніше, під час перебування на прийомі у лікаря-педіатра [PERSON] Відсутність вини вказаного лікаря у неякісному наданні медичної допомоги підтверджується і тим, що наказ про притягнення її до дисциплінарної відповідальності № 100-П від 02.10.2015р. (а.с.77) був скасований наказом КЗ «[PERSON] центр первинної медико-санітарної допомоги» № 28-П від 25.03.2016р. (а.с.127) на підставі рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23.03.2016р. у справі № 541/382/16-ц (а.с.124-126). Враховуючи викладене, у позові до КЗ «[PERSON] центр первинної медико-санітарної допомоги» слід відмовити. Щодо позову до [PERSON] ЦРЛ суд вважає наступне. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її здоров'я та життя визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Стаття 49 Конституції України гарантує кожному право на отримання ефективної медичної допомоги. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно частин першої та другої ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За правилами ч. 1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Для покладення відповідальності за шкоду на загальних підставах необхідне встановлення складу цивільного правопорушення, елементами якого є: неправомірна дія або бездіяльність, шкода, причинний зв'язок між шкодою та неправомірною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Надані позивачкою копії чеків на придбання ліків та медичних матеріалів (а.с.18-22) не є належними і допустимими доказами того, що ці матеріальні витрати виникли у неї саме в звязку з лікуванням сина у звязку із винними діями [PERSON] ЦРЛ, та були необхідними відповідно до лікарських призначень. Суд зазначає, що позивачка та її представник не скористалися правом заявити клопотання про призначення судової медичної експертизи, яке було їм розяснене судом, при цьому доказів того, що понесені витрати були зумовлені неякісною медичною допомогою та який би був розмір цих витрат у разі своєчасного діагностування гострого апендициту у сина позивачки та своєчасної його госпіталізації до ДМКЛ м.Полтави для проведення операції, що є обовязковим відповідно до наказу Департаменту охорони здоровя Полтавської облдержадміністрації від 19.11.2013р. № 1071 (а.с.204-205) позивачкою не надано. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому у задоволенні позову про стягнення на користь позивачки 7893,67 грн. в рахунок компенсації матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок неналежного надання медичної допомоги її сину [PERSON] слід відмовити. В той же час, частиною 2 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна ; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд вважає, що діями та бездіяльністю [PERSON] ЦРЛ, що виразились у відсутності динамічного спостереження за станом хворої дитини з боку лікаря-хірурга, несвоєчасній діагностиці гострої хірургічної патологія та несвоєчасній госпіталізації до дитячого хірургічного відділення ДМКЛ м.Полтави, позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у звязку з такою протиправною поведінкою щодо її сина. При визначенні розміру морального відшкодування суд вважає, що позивачкою не доведено причинний звязок між погіршенням стану її здоровя та зазначеними душевними стражданнями, клопотання про призначення відповідної судової експертизи, в т.ч. для визначення науково обґрунтованого розміру завданої моральної шкоди, нею чи її представником не заявлялось, тому суд, враховуючи характер і тривалість душевних страждань позивачки, а також виходячи з вимог розумності та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з [PERSON] ЦРЛ на користь позивачки, у 3000 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір» судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial