overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

31.01.2014 року до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що 12.10.2012 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстровано виконкомом Нивотрудівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 18. Від спільного шлюбу сторони мають одну неповнолітню доньку- [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю. Шлюбні відносини з відповідачем не склалися і були припинені остаточно наприкінці 2013 року. Причиною розпаду сім»ї стало зловживання відповідачем спиртними напоями та застосування фізичного насилля до дружини, постійні сварки та суперечки, внаслідок чого подружжя втратило почуття любові та взаємоповаги один до одного, Позивачка до судового засідання не з'явилася, надавши письмову заяву за якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати, оскільки відновлювати сімейні стосунки не має наміру. Просить справу розглядати без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився. Про дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду подав письмову заяву, за якою позовні вимоги позивачки визнає в повному обсязі, і вважає, що шлюб повинен бути розірвано. Просить справу розглядати без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України «Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя» Відповідно до ст.105 ч.3 Сімейного кодексу України «Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного із подружжя, на підставі рішення суду» . Згідно із ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що мають істотне значення. Таким чином в судовому засідання встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами не склалися, постійно між ними виникали непорозуміння та суперечки, вони виявились людьми з різними характерами та поглядами на життя. На даний час сім'я розпалася, шлюб носить формальний характер, сторони не ведуть спільного господарства. Збереження шлюбу в подальшому суперечитиме інтересам позивачки, а тому шлюб між подружжям слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

31.01.2014 року заявник звернувся до суду з заявою в якій просить визнати недієздатним його брата [PERSON], [INFO], та встановити над ним опіку. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він є братом [PERSON] У [PERSON] розвинулась психічна хвороба, у зв'язку з чим останній не може самостійно себе обслуговувати, а отже потребує стороннього догляду. Заявник в судовому засіданні присутнім не був, надав на адресу суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, наполягав на задоволенні його вимог. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні присутня не була, надала на адресу суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, не заперечувала проти задоволення заявлених вимог [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання щодо доцільності задоволення заявлених вимог [PERSON], при цьому суд виходить з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із довідкою Серії МСЕ № 051067 від 14.03.2005 року [PERSON], [INFO], є інвалідом дитинства (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст.39 Цивільного кодексу України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до проведеної за ухвалою суду амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 20.03.2014 року [PERSON] по своєму психічному стану в теперішній час не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, отже суд вважає за доцільне визнати [PERSON] недієздатним. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною. Відповідно до ч.4 ст.63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. З подання органу опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради вбачається, що Жовтнева районна адміністрація Маріупольської міської ради просить призначити [PERSON] опікуном [PERSON] З урахуванням вищенаведеного, суд вважає доцільним призначити [PERSON] опікуном над недієздатним братом [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

31.01.2014 року КП «ЖЕО №14» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про надання доступу представникам КП «ЖЕО №14» до квартири [ADDRESS] для виконання робіт по усуненню неполадок. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 01.02.2010 року відповідно до укладеного договору між КП «ЖЕО №14» та Управлінням житлово-комунального господарства на утримання будинків та прибудинкових територій від 26.01.2010 року до КП «ЖЕО №14» в обслуговування перейшов Тернівський район м. Кривого Рогу. КП «ЖЕО №14» як Управитель виконує функції управління та надання послуг з утримання будинку, споруди або групою будинків і споруд, що розташовані на прибудинкових територіях Тернівського району. Відповідач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS]. На адресу КП «ЖЕО №14» від мешканців будинку [ADDRESS] постійно надходять скарги та заяви стосовно регулярних підтоплень з квартири [ADDRESS]. Заходів щодо усунення неполадок відповідач самостійно не приймає. До того ж представники КП «ЖЕО №14» неодноразово звертались за вказаною адресою для проведення дій по усуненню неполадок, однак двері ніхто не відчиняє, навіть якщо ознаки присутності людини за дверима очевидні. Представник позивача Кушнарьов Є.І. в судове засідання не з'явився надавши суду заяву про підтримання позову, та згоду на заочний порядок розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що в порядку заочного розгляду справи, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований та є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується довідкою - а.с.4. Згідно актів від 09.01.2014 року, комісією у складі інженера, майстра дільниці №2 КП «ЖЕО №14» та у присутності мешканців квартир [ADDRESS] та [ADDRESS], встановлено, що затоплення відбувається з квартири [ADDRESS], яка розташовується на п'ятому поверсі. В ванній кімнаті даної квартири по стояковим трубам протікає червона рідина з неприємним запахом. Доступу до квартири для проведення налагоджувальних робіт у працівників КП «ЖЕО №14» немає. Надати доступ працівникам КП «ЖЕО №14» відповідач [PERSON] відмовляється - а.с.5,6. Згідно п.7 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», мешканці зобов'язані допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку. Таким чином, суд вважає необхідним зобов'язати відповідача [PERSON] негайно надати доступ представникам КП «ЖЕО №14» до квартири [ADDRESS] для проведення ремонтних робіт та усунення неполадок, а також на підставі ст.88 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь КП «ЖЕО №14» сплачені при подачі позову судові витрати - 243,60 грн. судового збору. На підставі п.7 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

31.01.2014 року КП «Компанія «Вода Донбасу» в особі Дзержинського ВУВКГ звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS], отримує послуги по постачанню питної води та прийманню стічних вод. За отримані комунальні послуги відповідач сплачував не в повному обсязі, у зв'язку в чим утворилась заборгованість в сумі 581 грн.72 коп. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, визнає вказану позивачем суму боргу. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що Дзержинське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства, що є підрозділом КП «Компанія «Вода Донбасу», регулярно надавало послуги відповідачу по постачанню питної води та прийманню стічних вод. Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року, які є обов'язковими для виконання усіма споживачами і виконавцями послуг незалежно від форм власності і підпорядкованості, споживач зобов'язаний своєчасно, в установлений термін оплачувати надані послуги. Згідно до ст.ст.67, 68 Житлового кодексу України, відповідач зобов'язаний сплачувати за комунальні послуги. Відповідно до вимог ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 20 червня 2004 року № 1875-ІУ споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідач сплачував за спожиті послуги не в повному обсязі, у зв'язку з чим за період з 01.08.2009 року по 01.01.2014 рік утворилась заборгованість, яка становить 581 грн. 72 коп., що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості. На адресу відповідача було відправлено претензію-попередження, але незважаючи на це, він продовжує ухилятися від добровільної сплати боргу. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач при подачі позову сплатив судовий збір, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

31.01.2014 року Миколаївдержрибохорона звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди заподіяної рибному господарству в наслідок порушень правил рибальства, посилаючись на те, що на вказану суму відповідачем були завдані збитки рибному господарству, заподіяні внаслідок незаконного вилову риби: карась - 10 шт., оцінка заподіяної шкоди - 51,00грн. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх повністю задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день слухання справи був повідомлений належним чином. Суд постановляє рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позовні вимоги підлягаючими задоволенню з наступних підстав. 22.05.2011 року на Бузькому лимані в м. Миколаєві, [PERSON] незаконно,промисловим знаряддям лову - месиновою сіткою, без дозволу на промисел виловив рибу, а саме: карась, в кількості - 10 шт., загальною вагою 1,5кг., чим рибним запасам заподіяв шкоду в сумі 51,00грн. 17.06.2011 року, [PERSON], було визнано винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.4 ст.85 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності Центральним районним судом м. Миколаєва. Таким чином, своїми діями [PERSON] заподіяв шкоду рибним запасам України на суму 51,00 грн., відповідно до такс, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №32 від 19.01.1998р. На підставі ст.35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ст.11 Закону України «Про тваринний світ», Положення про Державний департамент рибного господарства, затверджений постановою КМУ №1226 від 04.08.2000 року та наказом Мінагрополітики України №14 від 19.04.2005 року та №198 від 12.05.2005 року, ст.1166ЦК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму завданої шкоди у розмірі 51,00грн. Також на підставі ст.88ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

31.01.2014 року Онуфріївським районним судом Кіровоградської області в складі: головуючого-судді Лях М.М., при секретарі Гладкій Т.М. ухвалено рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошової компенсації відмовлено, але всупереч вимозі ст. 214 ЦПК України судом не вирішено питання про судові витрати. В зв'язку з цим ухвалою суду від 13.03.2014 року призначено дане засідання для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат. Сторони по справі та їх представники були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, але в судове засідання не з'явились, причину неявки не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку про винесення додаткового рішення з наступних підстав. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Оскільки позивачка [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила суд винести рішення, яким стягнути з нього на її користь грошову компенсацію в сумі 100604,82 грн. та 3% річних від суми боргу в розмірі 5750 грн., вона при подачі позову до суду, у відповідності до п.п. 1.1. ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» повинна була сплатити судовий збір в розмірі 1063,55 гривень Ухвалою Онуфріївського районного суду від 7 жовтня 2013 року дана позовна заява була залишена без руху у зв»язку з тим, що до неї не було додано документів, що підтверджують сплату судового збору. У встановлений судом строк позивачем було частково сплачено судовий збір в сумі 531, 75 гривень та за її клопотання відстрочено сплачу недолаченого судового збору до ухвалення рішення по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Оскільки в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] було відмовлено з неї необхідно стягнути на користь держави недоплачений нею при зверненні до суду судовий збір. З огляду на викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

31.01.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 37050,32 грн. та сплаченого судового збору у сумі 370,50 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги уточнив і остаточно просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 35407,06 грн., а саме: заборгованість за процентами у сумі 575,15 грн.; заборгованість по комісії у сумі 1369,36 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань у сумі 32865,32 грн.; штраф (фіксована частина) у сумі 500,00 грн.; штраф (процентна складова) у сумі 97,23 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв'язку з відсутністю сторін суд ухвалив розглядати справу відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: Судом встановлено, що 10 грудня 2007 року між позивачем і відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №NKXRRC09930057 про надання останньому кредиту «Розстрочка» у розмірі 9509,50 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язався погашати кредит та сплачувати відсотки у порядку та строки відповідно до заяви позичальника. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість станом на 11.01.2014 року у сумі 35407,06 грн., а саме: заборгованість за процентами у сумі 575,15 грн.; заборгованість по комісії у сумі 1369,36 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань у сумі 32865,32 грн.; штраф (фіксована частина) у сумі 500,00 грн.; штраф (процентна складова) у сумі 97,23 грн. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 1050 ч. 1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму, відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно зі ст. 1054 ч. 1 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На даний час сума заборгованості відповідачем не сплачена, тому суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 354,07 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

31.01.2014 року позивач - [PERSON] звернувся до суду за позовом, відповідно до якого просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 5800 грн. матеріальної шкоди та 5000 моральної шкоди, завданої вичненням кримінального правопорушенням. В обгрунтування зхаявлених вимог зазначив, що 03.03.2013 року між ним та [PERSON] , як фізичною особою-підприємцем було укладено договір на виготовлення, доставку та встановлення метало-пластикових вікон. В рахунок оплати укладеного договру ним було передано грошові коши в сумі 5800 грн. 00 коп. Не маючи на меті виконувати договірні зобов'язання, [PERSON] не виконав умов укладеного договору, отримані кошти привласнив та використав їх на власний розсуд, чим спричинив йому майнову шкоду в сумі 5800 грн. 00 коп. Відповідно до вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13.12.2013 року [PERSON] було визанно виним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років обмеження волі. Вказав, що внаслідок вчинення відповідачем злочину, він особисто зазнав значної моральної шкоди, що полягала у душевних стражданнях та порушеннях сну, адже він є пенсіонером та привласнені відповідачем кошти для нього є значною сумою. Крім того, про шахрайські дії відповідача він дізнався, коли перебував у відділенні 2-ї міської лікарні м. Кременчука після проведення операції. В судовому позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, що в ньому вказані. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, шляхом направлення відповідного листа до Комсомольського виправного центру УДПтС України в Полтавській області, де останній відбуває призначене не вироком Автозавдоського районного суду м. Кременчука покарання, письмових заперечень проти позову не надав, бажання бути присутнім під час розгляду справи не виявив. З урахуванням викладеного, суд зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи з урахуванням положень ст.ст. 224,226 ЦПК України. Заслухавши думку позивача, дослідивши обставини справи, повно і всебічно проаналізувавши представлені докази суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.03.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], як фізичною особою-підприємцем було укладено договір на виготовлення, доставку та встановлення метало-пластикових вікон. В рахунок оплати укладеного договору позивачем було передано грошові коши в сумі 5800 грн. 00 коп. При цьому відповідач умови укалденого договру не виконав, Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 13.12.2013 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років обмеження волі. При цьому вказаним вироком встановлено, що засуджений [PERSON] повторно 03.03.2013 року маючи прямий злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами клієнтів, шляхом обману та зловживання довірою, під приводом укладання договорів доставки та встановлення метало-пластикових конструкцій,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

31.01.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що 12 жовтня 1974 року в Палаці урочистих обрядів міста Вітебськ було зареєстровано шлюб між ним та відповідачем, актовий запис №1452. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину -сина [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є те, що сторони виявилися різними людьми зі своєрідними характерами, через що між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, відсутні почуття поваги та любові, відсутні нормальні відносини. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіслала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що 12 жовтня 1974 року в Палаці урочистих обрядів міста Вітебськ було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №1452 (свідоцтво про шлюб [NUMBER], видане 12.10.1974 року). Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER], видане 30.12.1997 року). Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За такого, враховуючи характер відносин, що склалися між сторонами, відсутність взаєморозуміння між ними, суд вважає, що збереження шлюбу є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved