Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

30.05.2016 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю. Мотивуючи заяву, [PERSON] зазначила, що [INFO] в с. Носиківка Шаргородського району Вінницької області помер її співмешканець [PERSON], після смерті якого залишилася спадщина, що складається із земельної ділянки, розташованої на території Носиківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Вона є єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом. Дітей та близьких родичів у [PERSON] не було. Сім'ю вона та [PERSON] створили в 1990 році, прожили спільно без реєстрації шлюбу понад 20 років. Під час спільного проживання у них був спільний бюджет, вони вели спільно домашнє господарство, обробляли земельні ділянки, мали взаємні права та обов'язки. Для оформлення своїх спадкових прав вона звернулася з заявою в державну нотаріальну контору, проте державним нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із тим, що не підтверджено факт проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. Встановлення цього факту має для неї юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на отримання спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], відповідно до вимог ст.1264 ЦК України, як спадкоємця четвертої черги. В судове засідання, призначене на 22.06.2016 року, заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Лисько В.П., що діє на підставі угоди про надання правової допомоги за №49 від 13.06.2016 року (а.с.23), не з'явилися. Заявниця подала заяву про подальший розгляд справи у її та її представника відсутності (а.с.36). В судовому засіданні 13.06.2016 року представник [PERSON] - адвокат Лисько В.П. підтримав заяву, зсилаючись на ті самі доводи. Просив встановити юридичний факт проживання однією сім'єю заявниці [PERSON] та спадкодавця [PERSON] не менш як п'ять років до відкриття спадщини після смерті останнього, що сталася [INFO]. Суду пояснив, що з 1990 року [PERSON] та [PERSON] проживали у фактичних шлюбних відносинах у будинку заявниці по [ADDRESS]. Під час спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] були пов'язані спільним побутом, взаємними правами та обов'язками, вели спільне господарство, одержували спільні доходи від ведення господарства, спільно розподіляли їх на придбання необхідних продуктів, одягу, меблів, оплату комунальних послуг, на інші потреби сім'ї. На день смерті [PERSON], тобто на момент відкриття спадщини, [PERSON] проживала з останнім однією сім'єю понад п'ять років, а саме: 24 роки до відкриття спадщини. Інших шлюбів заявниця та [PERSON] не мали. Встановлення означеного факту має для заявниці юридичне значення, так як дозволяє реалізувати право на отримання спадщини після смерті [PERSON], оскільки інші спадкоємці за законом - відсутні. Представник заінтересованої особи Носиківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області - сільський голова Гончар В.В. в судове засідання, призначене на 22.06.2016 року, не з'явився, подав заяву про подальший розгляд справи у його відсутності (а.с.34). В судовому засіданні 13.06.2016 року представник заінтересованої особи Носиківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області - сільський голова Гончар В.В. заяву визнав, не заперечувала щодо її задоволення. Суду пояснив, що [PERSON] приїхав у с. Носиківку на постійне проживання у кінці 1980-х років. [PERSON] працював у місцевому колгоспі, де у свій час працював і він. З 1990 року [PERSON] та [PERSON] одружилися і проживали однією сім'єю, вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет, тобто всі ознаки сім'ї. Вказані обставини йому достовірно відомі як сільському голові, що підтверджується і даними з погосподарських книг, які знаходяться в Носиківській сільській раді, і з яких вбачається, що [PERSON] був зареєстрований на погосподарському номері заявниці. Той факт, що [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували шлюб і проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, йому не був відомий. Вислухавши пояснення представника заявниці адвоката Лиська В.П., представника заінтересованої особи Гончара В.В., допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено факт, що [PERSON] та [PERSON] з 1990 року по день смерті [PERSON] - [INFO] перебували у фактичних шлюбних відносинах, проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в домогосподарстві [PERSON], що знаходиться на [ADDRESS], оскільки були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, обробляли земельні ділянки, придбавали майно, мали спільні сімейні інтереси та взаємні права і обов'язки, що випливають зі шлюбу, тобто протягом двадцяти чотирьох років в цілому та протягом не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] При цьому, судом встановлено, що під час спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], як сім'я, здійснювали свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, оскільки були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, обробляли земельні ділянки, придбавали майно, мали спільні сімейні інтереси та взаємні права і обов'язки, що випливають зі шлюбу. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.5). Встановлений судом факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без шлюбу в судовому засіданні підтверджений поясненнями представника заявниці, представника заінтересованої особи, показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], а також дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах справи. Так, свідок [PERSON] суду показав, що проживає по сусідству із заявницею по вул. Жовтнева, з 1992 року. Йому достовірно відомо, що заявниця проживала спільно із [PERSON] на [ADDRESS]. Вони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство. Під час їхнього проживання були наявні всі ознаки сім'ї: вони дружно жили, спільно працювали по господарству, були пов'язані спільним побутом. Йому не був відомий той факт, що [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували шлюб. Він вважав, що вони проживали у зареєстрованому шлюбі. У 2014 році [PERSON] помер. Його хоронила [PERSON] Свідок [PERSON] суду показав, що проживає в [ADDRESS], починаючи з 1985 року. Йому достовірно відомо, що заявниця з 1990 року почала спільно проживати з [PERSON] Вони, як сім'я, вели спільне господарство, спільно обробляли присадибну ділянку, придбавали необхідні речі, мали спільний побут, бюджет. Також, означений факт підтверджується паспортом заявниці [PERSON], з якого вбачається, що вона зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.4); свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER], з якого вбачається, що останній помер в с. Носиківка (а.с.5); довідками, виданими виконавчим комітетом Носиківської сільської ради Шаргородської сільської ради від 29.05.2016 року за №№ 586,585, з яких вбачається, що померлий [INFO] [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS], та, згідно з записом в погосподарській книзі по особовому рахунку [NUMBER] з 1990 року до [INFO], тобто, на час відкриття спадщини разом з спадкодавцем проживала співмешканка [PERSON] (а.с.6-7); витягами з погосподарських книг за №№3,4,5 по Носиківській сільській раді, особові рахунки [NUMBER], [NUMBER] за 2006-2010 роки, 2011-2015 роки, з яких вбачається, що заявниця [PERSON] та спадкодавець [PERSON] проживають на одному погосподарському номері, до часу смерті [PERSON] (а.с.10-11). Згідно із ч.ч.2, 4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки… Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК, сім'єю є соціальна група, що складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, а також людей, що спільно проживають на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, яка здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо... До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Саме така правова позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.12.2013 року у справі №6-6661св13. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими особами (а.с.38-39). Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Заявниця [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], проте, оформити спадкові права на земельну ділянку, належну [PERSON] (а.с.16), не може. 07.04.2015 року завідуючою Шаргородською ДНК Вінницької області відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, посилаючись на те, що їй необхідно звернутися до суду для встановлення юридичного факту, що померлий [INFO] [PERSON] проживав із нею однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (а.с.14). У зв'язку із наведеним встановлення даного факту має для заявниці [PERSON] юридичне значення. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно із ч.3 ст.235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Згідно із ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки… Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявницею надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви [PERSON] При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)».

Outcome: approved