Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

30 січня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила: визнати будинок житловою площею 49, 9 кв.м. з прилеглими до нього господарськими спорудами та будівлями (літня кухня, сараї, вбиральня, споруди №1, 2, 3), що розташовані за адресою: [ADDRESS], об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; відступити від рівності часток спільної сумісної власності подружжя та виділити позивачці 2/3 частки вказаного будинку та споруд. Уточнивши 23 квітня 2015 року позовні вимоги, [PERSON] просила: визнати житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки вказаного житлового будинку; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку житлового будинку; припини право спільної сумісної власності на вказаний будинок. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 09 січня 1998 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 листопада 2014 року. За час спільного проживання сторони набули у власність спірний будинок. Оскільки згоди щодо поділу цього будинку між подружжям не досягнута, [PERSON] звернулася з позовом до суду. Обгрунтовуючи вимогу щодо збільшення її частки в спільно набутому майні, позивачка зазначила, що з нею проживають неповнолітні діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Аліменти на утримання дітей, що стягуються за рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 листопада 2014 року, відповідач не сплачує. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Дала пояснення, що більшу частину коштів на придбання спірного будинку давали її батьки. Крім того, батько позивачки давав кошти на ремонтні роботи, придбання матеріалів та особисто допомагав робити ремонт. Решту коштів на будинок сторони вносили спільно. Позивачка протягом всього часу проживання у шлюбі працювала вчителем, чим вносила вклад у сімейний бюджет. Обгрунтовуючи вимогу про відступлення від рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя, позивачка також зазначила, що з нею проживають двоє спільних з відповідачем дітей: син [PERSON] та донька [PERSON] Оскільки діти різної статі, вони потребують наявність двох окремих кімнат. Позивачка також пояснила, що [PERSON] добровільно матеріальної допомоги дітям не надає, аліменти стягуються в примусовому порядку. Відповідач під час розгляду справи позов визнав повністю та пояснив, що дійсно частину коштів на придбання будинку давав батько позивачки, який також брав участь в ремонтних роботах. Протягом часу проживання в шлюбі відповідач працював. Так, з 2004 року по жовтень 2014 року він працював в КП «Миколаївобленерго», а з січня 2015 року по час розгляду справи - в КП «Очаківводоканал». Відповідач також підтвердив, що відділом Державної виконавчої служби з нього стягуються аліменти в примусовому порядку шляхом утримання коштів із заробітної плати, яка становить приблизно 2 600 грн. Розмір аліментів на двох дітей становить приблизно половину від вказаної суми. Оскільки іншого доходу він не має, можливість додатково допомагати дітям відсутня. Відповідач також підтвердив, що в нього наявна заборгованість зі спати аліментів, оскільки в період часу з жовтня 2014 року по січень 2015 року він не працював, іншого доходу не було. Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 1998 року по 2014 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7, 8, 9). Сторони не заперечують, що діти проживають разом із позивачкою. Як вбачається з матеріалів справи, 24 листопада 2014 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області постановлено заочне рішення, яким з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством України (а.с. 24). Згідно з довідкою про нарахування аліментів, виданою старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Очаківського міськрайонного управління юстиції 16 березня 2015 року, відповідачем сплачено аліменти за лютий 2015 року в розмірі 696 грн 46 коп. та березень 2015 року в розмірі 1 263 грн 47 коп. Заборгованість складає 2 112 грн 53 коп. (а.с. 42). Судом встановлено, і сторони не заперечують, що в період шлюбу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку, укладеного 22 серпня 2002 року, набув право власності на спірний жилий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Сторони погоджується, що вказаний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Під час розгляду справи позивачка пояснила, що вирішити питання щодо розподілу спільно набутого майна в позасудовому порядку вона не намагалася, оскільки не спілкується з відповідачем, а тому наполягає на вирішенні спору судом. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За змістом п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Враховуючи викладене, а також той факт, що діти поживають разом із позивачкою, є особами різної статі та різного віку, потребують окремих кімнат, відповідач не має можливості надавати регулярну матеріальну допомогу та має заборгованість зі сплати аліментів, а також те, що у придбанні спірного будинку власними коштами брав участь батько позивачки, який також особисто робив ремонтні роботи та купував відповідні будівельні матеріали, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, відповідність їх інтересам неповнолітніх дітей та необхідність задоволення цивільного позову. Вирішення питання щодо права власності подружжя на спільно набуте в період шлюбу майно в судовому порядку відповідатиме, на думку, суду принципу юридичної визначеності власників щодо майна. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1087 (одна тисяча вісімдесят сім) гривень, що підтверджується квитанцією №0.0.343380916.1 від 29 січня 2015 року, доданою до матеріалів справи (а.с.1). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved