Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

30 червня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики грошей з відповідача в розмірі 228200,50 грн. та судових витрат у сумі 2283 грн. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причин неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до змісту ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно закону, договору. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України). Відповідно до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Суд дослідивши матеріали справи встановив, що 26 серпня 2015 року між позичальником [PERSON] та позикодавцем [PERSON] було укладено договір позики грошей (арк.с.5) за умовами якого позикодавець передав позичальнику грошові кошти в сумі 32000 грн., а позичальник зобов'язався повністю повернути позику за цим договором згідно графіка частками в термін до 26 серпня 2018 року, наведеного у пункті 4.2 договору позики грошей. 26 серпня 2015 року [PERSON] написав розписку, якою він підтвердив отримання від [PERSON] грошей у сумі 32000 грн. (арк.с.6). Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Однак на день звернення позивача з позовом до суду відповідач не здійснив жодного платежу за договором позики грошей. Таким чином в частині стягнення боргу в сумі 32000 грн. позов підлягає задоволенню. Пунктом 4.4 Договору позики грошей передбачено, що в разі неповернення грошей в строки, які вказані в договорі (п.4.2) позичальник сплачує проценти за користування позикою у розмірі 5 % процентів в день від суми простроченої заборгованості та нараховується до дня повного розрахунку позичальника з позикодавцем. Заборгованість по процентам за користування позикою за період з 26 вересня 2015 року по 10 лютого 2017 року нараховані позивачем відповідно до умов договору позики грошей складає 196200,50 грн. і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено судові витрати у розмірі 2283 грн., понесені позивачем при подачі позовної заяви і які підтверджуються квитанцією (арк.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved