Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

30.03.2017 року позивач звернувся до суду із позовом до Новгородської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 1982 року мешкає в будинку 25, що розташований по вулиці Робоча (попередня назва вул.Р.Люксембург), смт.Новгородське, м.Торецьк (попередня назва м.Дзержинськ) Донецької області. Зареєстрований позивач за зазначеною вище адресою з 25.11.1998 року. Відповідно до договору забудови, посвідченого Дзержинською державною нотаріальною конторою 14.01.1957 року, власником житлового приміщення є [PERSON]. До 07.02.1982 року позивач зі своєю матір'ю - [PERSON], проживали разом із власницею зазначеного вище житлового приміщення - [PERSON]. 07.02.1982 року [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії ІІІ-НО №345843, видане 08.02.1982 року Новгородською селищною радою м.Дзержинська Донецької області. Після смерті власниці, позивач та його мати продовжили мешкати за даною адресою: Донецька область, м.Торецьк (колишня назва м.Дзержинськ), смт.Новгородське, вул.Робоча (колишня назва вул.Р.Люксембург), буд.25. 31.01.2001 року померла мати позивача - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії №1-НО №535923 від 31.01.2001 року. В свою чергу, позивач і до теперішнього часу продовжує проживати за зазначеною вище адресою, добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить поточний та капітальний ремонти. Про інших осіб, які б мали право на зазначене нерухоме майно позивачеві не відомо. З огляду на викладене вище, позивач просить задовольнити позовні вимоги шляхом визнання за ним права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Уповноважений представник позивача - [PERSON], який діє на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом Торецької державної нотаріальної контори за №2-169 від 09.02.2017 року, в судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача - Новгородської селищної ради, м.Торецьк Донецької області, у судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначивши про визнання позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, судом встановлено наступне: [PERSON], [INFO], з 1982 року мешкає за адресою: Донецька область, м.Торецьк (колишня назва м.Дзержинськ), смт.Новгородське, вул.Робоча (колишня назва вул.Р.Люксембург), буд.25. Зареєстрований за цією адресою позивач з 25.11.1998 року. Згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно №б/н від 07.06.1957 року, на підставі рішення виконкому районної ради депутатів трудящих №150 від 28.05.1957 року, [PERSON] було надано земельну ділянку по вул.Р.Люксембург (нині - Робоча) в с.Залізне (нині - смт.Новгородське) м.Дзержинськ (нині - Торецьк) Донецької області. Даний договір посвідчений Дзержинською державною нотаріальною конторою 14.01.1957 року, реєстр №7585. (а.с.11-12). В свою чергу, як вбачається із довідок №59 від 27.02.2017 року та №80 від 26.03.2017 року, виданих КП «Бюро технічної інвентаризації» м.Торецька Донецької області, власницею будинку №25 по вул.Р.Люксембург (нині - Робоча) в с.Залізне (нині - смт.Новгородське) м.Дзержинськ (нині - Торецьк) Донецької області, загальною площею 36,6 м2 , житловою площею 24,8 м2 , є [PERSON] на підставі договору забудови, посвідченого Дзержинською державною нотаріальною конторою 14.01.1957 року, реєстр №7585 (а.с.7,8). 07.02.1982 року власниця вище зазначеного житлового приміщення померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії ІІІ-НО №345843, видане 08.02.1982 року Новгородською селищною радою м.Дзержинська Донецької області (а.с.5). Після смерті власниці, позивач та його мати продовжили мешкати за даною адресою: Донецька область, м.Торецьк (колишня назва м.Дзержинськ), смт.Новгородське, вул.Робоча (колишня назва вул.Р.Люксембург), буд.25. 09.08.1982 року Міністерством комунального господарства УРСР Горлівського Бюро технічної інвентаризації було видано технічний паспорт на житловий будинок №25 по вул.Р.Люксембург (нині - Робоча) в смт.Новгородське м.Дзержинськ (нині - Торецьк) Донецької області (а.с.9-10). 31.01.2001 року померла мати позивача - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії №1-НО №535923 від 31.01.2001 року. В свою чергу, позивач і до теперішнього часу продовжує проживати за зазначеною вище адресою, добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить поточний та капітальний ремонти. Про інших осіб, які б мали право на зазначене нерухосе майно позивачеві не відомо. Факт постійного мешкання позивача - [PERSON], а саме, з 1982 року по теперішній час за адресою: Донецька область, м.Торецьк (колишня назва м.Дзержинськ), смт.Новгородське, вул.Робоча (колишня назва вул.Р.Люксембург), буд.25, тобто, протягом більше двадцяти років, а також факт добросовісного користування ним згаданим ивще житловим будинком підтверджено актом голови вуличного комітету від 08.02.2017 року. (а.с.13). Окрім того, на підтвердження зазначених вище обставин, матеріали справи містять складені на ім'я позивача договори на отримання комунальних послуг, а саме: договір №б/н від 06.07.2013 року на постачання електричної енергії, типовий договір №б/н від 18.04.2009 року про надання послуг по газопостачанню, кошторис з розрахунком договірної ціни від 04.11.2011 року по установці газового лічильника за адресою: Донецька область, м.Торецьк (колишня назва м.Дзержинськ), смт.Новгородське, вул.Робоча (колишня назва вул.Р.Люксембург), буд.25. В свою чергу, згідно відповіді Торецької державної нотаріальної контори №437/01-09 №436/01-09 від 21.04.2017 року на запит суду, після померлої 07.02.1982 року [PERSON], та після померлої 31.01.2001 року [PERSON], до Торецької державної контори із заявою про прийняття спадщини не звертались, спадкова справа не заводилась. (а.с.19, 22). Отже, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України п.9 та п.13 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно ч.4 ст.344 ЦК України - право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно Прикінцевих та Перехідних положень ЦК (в редакції 2003 року) Цивільний Кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, «положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності». Тобто, з урахуванням п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, що вступив в законну силу 01 січня 2004 року, та на підставі ст.344 ЦК України, [PERSON] сумлінно володів і продовжує володіти відкрито, безперервно нерухомим майном 25, який розташований по вулиці Робоча (попередня назва вул.Р. Люксембург), с.Новгородське, м.Торецька (попередня назва м.Дзержинськ) Донецької області протягом більше двадцяти років станом на момент звернення до суду, що дає йому право набути право власності на зазначений вище будинок за набувальною давністю за рішенням суду. Виходячи зі змісту частини першої ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. В свою чергу, ч.1 ст.3, ч.1 ст.11 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межі заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з положень ст.ст.58-60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, на підставі належних та допустимих доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Отже, з огляду на викладені вище обставини, за результатами дослідження наявних у справі доказів, зокрема, за умов доведення позивачем факту добросовісного і відкритого користування нерухомим майном більш ніж 20 років, суд приходить до висновку щодо обгрунтованості позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

Outcome: approved