Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

31.05.2018 року до суду звернувся позивач з даним позовом, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] після померлої [INFO] року [PERSON]. Свої вимоги позивач мотивував тим, що [INFO] року померла [PERSON], за життя останньою на користь [PERSON] було складено заповіт, яким все своє майно на випадок своєї смерті остання заповіла позивачу. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке в тому числі складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS]. В шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся [PERSON], а тому вважає себе таким, що спадщину прийняв. Звернувшись 14.07.2017 до Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, постановою державного нотаріуса [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки правовстановлюючі документи нотаріусу не подані, а також факт належності правовстановлюючих документів спадкодавцю не встановлено. В даний час позивач змушений звернутися до суду, оскільки його право не визнається і він не може розпорядитися своєю власністю. У судове засідання позивач та представники відповідача не з'явилися. Позивач через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розгляд справи проводити без його участі. Від уповноваженого за посадою представника відповідача Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області надійшла заява про розгляд справи без участі представника, рішення по справі покладають на розсуд суду. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У ч.1 ст. 55 Конституції України зазначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 6 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В матеріалах справи міститься належним чином завірена копія свідоцтва про народження [NUMBER] від 09.01.1931 року, з якого вбачається, що в родині [PERSON] та [PERSON], [INFO] року народилася [PERSON], місце народження: с. Рясне Золочівського району Харківської області. З належним чином завіреної копії договору купівлі-продажу від 19.05.1973 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON], що проживають в м. Харків, продали, а [PERSON], що проживає в с. Рясне Золочівського району Харківської області, придбала житловий будинок з надвірними будівлями в с. Олександрівка Золочівського району Харківської області. Згідно довідки Олександрівського старостинського округу Золочівського району Харківської області вбачається, що згідно записів в домових книгах громадянка [PERSON], [INFO], на території Олександрівської сільської ради не зареєстрована, однак згідно запису в домовій книзі №7 на 1974-1976 року №527 зареєстрована [PERSON], [INFO], з 22.05.1973 року, знята з реєстрації у зв'язку зі смертю [INFO] року. За таких обставин, на підставі досліджених доказів суд доходить висновку, що [PERSON], яка померла [INFO] року, належав договір купівлі-продажу від 19.05.1973 року, посвідчений нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори, реєстровий №1526, складений між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON] придбала житловий будинок з господарськими будівлями в с. Олександрівка Золочівського району Харківської області, та в якому зареєструвалася та проживала з 22.05.1973 року до самої смерті. Відповідно до ч.3 та ч.7 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. При ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. Відповідно до положень ст. ст. 2, 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. До 19 січня 1996 року згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.66 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Спадкодавцем [PERSON] за життя, 19.05.1973 року, на підставі договору купівлі-продажу, було придбано житловий будинок в с. Олександрівка Золочівського району Харківської області, якому в подальшому на підставі рішення виконкому Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області від 11.01.2017 року, було присвоєно юридичну адресу: будинок [ADDRESS]. Рішенням Олександрівської сільської ради Народних Депутатів Золочівського району Харківської області від 22.02.1996 року [PERSON] передано у приватну власність безкоштовно земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с.10,59,61). Згідно інформації, наданої 01.11.2016 року за №202 КП «АІБ Золочівського району» Харківської області, на замовлення [PERSON] було проведено первинну інвентаризацію житлового будинку (1956 року будівництва) «А-1» житловою площею 44,6 кв.м., загальною площею 75,4 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS]. Будинок належить [PERSON] (померлій [INFO] року) згідно договору купівлі-продажу від 19.05.1973 року, посвідченого нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори, реєстровий №1526, що підтверджено інформацією Олександрівської сільської ради №02-20/537 від 18.10.2016 року (погосподарська книга №2 на 2011-2015 роки №ОПО 02921). Станом на 31.12.2012 року право власності в БТІ не зареєстроване. Таким чином, суд доходить висновку, що [PERSON] володіла житловим будинком [ADDRESS], на праві власності, що підтверджується записом у по господарській книзі. 10.07.2014 року [PERSON] усе належне їй майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все, що буде належати їй на день смерті, на що за законом матиме право, вона заповіла [PERSON], [INFO], заповіт посвідчено приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Харківської області Пендюріною Л.С. та зареєстровано в реєстрі за №424. Згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 17.11.2014 року, [INFO] року в селі Олександрівка Золочівського району Харківської області померла [PERSON] у віці 83 років, про що 17.11.2014 року Олександрівською сільською радою Золочівського району Харківської області зроблено відповідний актовий запис №25 (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Згідно інформації, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 24.09.2018, Золочівською державною нотаріальної конторою Харківської області заведена спадкова справа №85/2015, після померлої [INFO] [PERSON] 06.05.2015 року до нотаріальної контори за вх.№220/02-14 поштою надійшла заява про прийняття спадщини від [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Спадкодавцем на користь [PERSON] на все майно залишено заповіт, посвідчений 10.07.2014 року приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Харківської області за №424, Інших заяв про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило, свідоцтва про право на спадщину ні за законом ні за заповітом нікому не видавалися. Перевірка здійснювалася за алфавітними книгами спадкових справ за 2014-2015 року та згідно Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №№53637053,53637064. Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 14.07.2017 року №1932/02-31, винесеною державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області, в порядку виконання обов'язків завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко К.В., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] після померлої [INFO] року [PERSON], оскільки правовстановлюючі документи нотаріусу не подані, а також факт належності правовстановлюючих документів спадкодавцю не встановлено. Статті 1216,1217, 1218 ЦК України встановлюють, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статті 1268, 1269 ЦК України обумовлюють порядок прийняття спадщини, так, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу він не заявив про відмову від неї. Згідно до положень статей 1268,1269 ЦК України позивач є таким, що прийняв ла спадщину після смерті [PERSON], так як в установлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини за заповітом. Стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелічує підстави для державної реєстрації прав, так, зокрема, Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: свідоцтва про право на спадщину; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно та ін. За таких обставин, суд доходить висновку, що до позивача перейшло право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] що належав [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 19.05.1973 року, посвідченого нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори, реєстровий №1526, що підтверджено записом в погосподарській книзі №2 на 2011-2015 роки №ОПО 02921, проте у період, коли було придбано будинок існував інший порядок оформлення права власності, що не потребував його державної реєстрації, через що спадкодавцю не було видано правовстановлюючого документу в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 р. №1952-ІV, що в даний час унеможливлює нотаріальне оформлення спадщини. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved