Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

30 червня 2015 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна, набутого під час шлюбу. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 13 вересня 1982 року по 04 вересня 2007 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За цей період подружжям було придбано нерухоме майно, що складається з житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування, розташованих за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що між ними виникали спори стосовно порядку користування і володіння вказаним майном, угоди щодо виділення часток у праві спільної власності між ними не досягнуто, просила поділити між ними майно, набуте під час шлюбу. Представник позивачки в судовому засіданні повністю підтримала заявлені вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, крім цього, зазначив, що позов визнає повністю. Вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, а також інвентарну справу на спірний будинок, суд дійшов такого. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 вересня 1982 року. 04 вересня 2007 року шлюб між сторонами було розірвано. Ці обставини не оспорюються сторонами, а крім того, підтверджуються відповідними копіями свідоцтв про укладення шлюбу (а. с. 5) та про його розірвання (а. с. 6). Суд вважає, що правовий режим спірного майна має визначатись за нормами КпШС України та СК України, оскільки СК України не має зворотної сили і поширюється на відносини, що виникли після введення його в дію, а джерело та час придбання спільно нажитого подружжям майна має враховуватись при вирішенні спору про поділ майна подружжя. У зв'язку з викладеним, порядок набуття спільного майна та його правовий режим по даному спору має визначатися нормами КпШС України, а поділ майна подружжя - за правилами, які передбачені СК України. Так, згідно зі ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до вимог ст.ст. 60, 69, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; дружина та чоловік мають право на його поділ; у разі поділу частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що житловий будинок з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], та земельна ділянка загальною площею 0,13 га за цільовим призначенням - обслуговування жилого будинку і господарських будівель за цією ж адресою були набуті сторонами як подружжям за час шлюбу, і вони належать їм на праві спільної сумісної власності, частки яких відповідно до ст. 70 СК України є рівними - по 1/2 за кожним із подружжя. Вартість спірного майна сторонами по справі не оспорювалася, тому суд вважає, що поділу між сторонами підлягає нерухоме майно загальною вартістю 82 748 грн, і вони мають право на 1/2 частку зазначеного спільного сумісного майна подружжя кожний, вартістю по 41 239 грн. Проаналізувавши викладені обставини, суд бере до уваги той факт, що оскільки відповідач погодився із запропонованим позивачкою варіантом поділу майна подружжя, однак в добровільному порядку укласти нотаріально засвідчену угоду відмовляється, що порушує право позивачки на оформлення у встановленому законом порядку права власності на належну їй частку нерухомого майна, таке право підлягає судовому захисту, а відтак позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved