Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

29 вересня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, а саме: не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться станом її здоров'я, фізичним, моральним та духовним розвитком. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщений завчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник Органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника органу опіки і піклування, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. [PERSON] є батьком дитини (а/с 6). Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 16 вересня 2002 року, про що Чернігівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського обласного управління юстиції зроблено запис за № 984 (а/с 5). Позивач 09 липня 2014 року зареєструвала шлюб з [PERSON], актовий запис № 929 (а/с 8). 04 лютого 2015 року [PERSON] змінив прізвище на «[PERSON]», про що свідчить свідоцтво про зміну імені (а/с 7). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка неповнолітній [PERSON] пояснив, що він прийняв рішення про зміну прізвища, оскільки батько взагалі не цікавився його життям, не допомагав, а тому він вирішив взяти прізвище свого вітчима, який завжди до нього відносився як до рідного сина, на відміну від біологічного батька. Як повідомила у судовому засіданні позивач, відповідач сплачував аліменти на утримання сина до 01 липня 2006 року, потім сплачувати аліменти перестав у зв'язку з тим, що він ніде не працював. Крім того, відповідач погрожував їй фізичною розправою, був агресивний та вимагав відмовитися від аліментів, а тому позивач для особистої безпеки та особистого спокою вимушена була забрати виконавчий лист. За інформацією Ліцею № 15 м. Чернігова від 16 червня 2010 року та 06 травня 2011 року, за час навчання [PERSON] у ліцеї батько учня не цікавився шкільним життям сина, не відвідував батьківських зборів, ігнорував зустрічі з класним керівником та вчителями (а/с 20, 21). Згідно довідки Коледжу транспорту та комп'ютерних технологій Чернігівського національного технологічного університету № 67 від 27 вересня 2016 року вбачається, що за час навчання [PERSON] у вказаному коледжі з 01 вересня 2014 року по 02 серпня 2016 року батько у вихованні сина участі не брав (а/с 10). Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду підтвердили, що відповідач вихованням та матеріальним утриманням сина не займався, взагалі не цікавився його життям. Таким чином, відповідач вихованням та матеріальним утриманням сина не займається, не цікавиться станом здоров'я дитини, її фізичним, моральним та духовним розвитком, фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Вихованням і утриманням дитини займається позивач, що підтверджується матеріалами справи. Служба у справах дітей своїм висновком, що затверджений рішенням виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 28 листопада 2016 року за № 213, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких підстав, враховуючи, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини, суд вважає за доцільне позбавити його батьківських прав відносно неї. Враховуючи викладене,

Outcome: approved