Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

29 серпня 2016 року [PERSON]А звернулася до суду з позовом до [PERSON] сільради, в якому вказала, що 14 листопада 2015 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді, зокрема, земельної ділянки площею 0,60 гектара (далі га), що розташована на території с. Вишнювате Розівського району Запорізької області та призначена для присадибної ділянки та ведення особистого підсобного господарства, яка належала спадкодавцю згідно державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП 000017 №0001041, виданого на підставі рішення [PERSON] сільради від 10 серпня 1995 року №32 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 05 березня 1996 року за №151. Позивач [PERSON] у встановленому законом порядку звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті чоловіка, однак державний нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, посилаючись на відсутність витягу з Державного земельного кадастру. За таких обставин позивач прохає суд визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує позов та прохає задовольнити заявлені вимоги по тих підставах, які були нею викладені в позовній заяві (а.с.42). Відповідач [PERSON] сільрада позов визнала, фактичні обставини у справі повноважний представник відповідача [PERSON] не оспорювала, про що судові була надана відповідна письмова заява (а.с.31--34). Розівська нотаріальна контора, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не заперечувала проти задоволення вимог за позовом [PERSON], про що судові було надано відповідне письмове повідомлення (а.с.38). Сторони та представник третьої особи - Розівської нотаріальної контори, в судове засідання не з'явилися, хоча про час і місце його проведення повідомлялися належним чином (а.с.27,36,37), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.31,38,42). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін, та представника третьої особи. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, зясувавши позицію позивача у справі, викладену у позовній заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 27 вересня 1987 року між позивачем та [PERSON] укладено шлюб, який було зареєстровано виконавчим комітетом [PERSON] сільради, актовий запис №2, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-ЖС №323866 (а.с.7). 05 березня 1996 року на підставі рішення [PERSON] сільради [PERSON] було видано державний акт серії ЗП 000017 №0001041 на право приватної власності на землю та передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,60 га, яка розташована в с. Вишнювате Розівського району Запорізької області на території [PERSON] сільради і призначена для присадибної ділянки та ведення особистого підсобного господарства. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №151 (а.с.13,15). [PERSON] помер 14 листопада 2015 року в с. Вишнювате Розівського району Запорізької області, про що 17 листопада 2015 року складено відповідний актовий запис №149. Вказані відомості підтверджуються свідоцтвом про його смерть серії I-ЖС № 341337 (а.с.5). З матеріалів справи, а також згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру та листа завідувача нотаріальної контори встановлено, що після померлого 14 листопада 2015 року [PERSON] Розівською нотаріальною конторою 23 травня 2016 року за заявою спадкоємця за законом [PERSON] заведена спадкова справа № 48/2016 за номером у спадковому реєстрі 58997002. Інші заяви щодо прийняття або відмови від спадщини до нотаріальної контори не надходили, випадків усунення спадкоємців померлого від права на спадкування не встановлено. Інформація щодо наявності заповіту та спадкових договорів в Спадковому реєстрі відсутня (а.с.6,8-10,11,12,39,40,41). Проте, постановою державного нотаріуса від 09 серпня 2016 року №758/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, розташовану на території [PERSON] сільради, яка призначена для присадибної ділянки та ведення особистого підсобного господарства, що залишилась після померлого 14 листопада 2015 року [PERSON]. Державний нотаріус розяснив, що [PERSON] може отримати свідоцтво про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку лише за умови надання витягу з Державного земельного кадастру (а.с.16). Згідно з п.4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (з відповідними змінами), видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, витягу з Поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. З 01 січня 2013 року ведення Поземельної книги здійснюється відповідно до порядку, встановленого Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051. Дата відкриття Поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки.\~ Поземельна книга ведеться за формою, встановленою Порядком ведення Державного земельного кадастру,\~ під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об'єднання, а також відновлення їх меж). Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру з використанням даних електронного документа. Внесення відомостей до Поземельної книги в електронній (цифровій) формі є внесенням відомостей до Державного земельного кадастру. До Поземельної книги в електронній (цифровій) формі додаються електронні копії документів, що є підставою для внесення відомостей до неї. Поземельна книга в паперовій формі відкривається шляхом роздрукування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відповідної Поземельної книги в електронній (цифровій) формі. До Поземельної книги в паперовій формі додаються всі документи, що є підставою для внесення відомостей до неї. З відповіді управління Держгеокадастру у Куйбишевському районі Запорізької області від 07 липня 2016 року за №0-28-0.2-1611/2-16 вбачається, що відомості про земельну ділянку, яка належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП 000017 № 0001041, відсутні. Зазначена земельна ділянка в Державному земельному кадастрі не зареєстрована, а тому витяг з цього кадастру надати неможливо (а.с.14). Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За правилами частини 1 ст.125, ст.126 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Спірна земельна ділянка належала померлому [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЗП 000017 №0001041, виданого [PERSON] сільрадою 05 березня 1996 року. Зазначений державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №151 (а.с.13). Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як вже було зазначено вище, ведення Поземельної книги здійснюється відповідно до порядку, встановленого Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, а право власності на спірну земельну ділянку у [PERSON] виникло 05 березня 1996 року. За таких обставин, зволікання управління Держгеокадастру у Куйбишевському районі Запорізької області по виконанню дій щодо відкриття та ведення Поземельної книги на спірну земельну ділянку не позбавляє спадкоємця [PERSON] права на спадщину. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем предявленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось.

Outcome: approved