Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

30 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Бобрицької сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер його батько, [PERSON]. Після смерті останнього відкрилася спадщина на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом серії [NUMBER], виданим 03 вересня 1996 року. Зазначає, що фактично прийняв спадщину після батька, однак отримати в нотаріальній конторі відповідне свідоцтво не може у зв'язку з втратою правовстановлюючого документа на вказану земельну ділянку. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після батька, [PERSON], який помер [INFO], право власності на земельну частку (пай) розміром 4,66 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Бобрицької сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER], виданим 03 вересня 1996 року відповідно до розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 12 серпня 1996 року №239. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Представник останнього за довіреністю [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує (а. с. 36). Представник відповідача - Бобрицької сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився без повідомлення причин. Про час, день і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 33). Представник третьої особи - Відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області за довіреністю Горкуша А. В. у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі (а. с. 34). Третя особа: [PERSON] у судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечує (а. с. 39). У зв'язку з неявкою сторін, третіх осіб, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що на підставі п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року до правовідносин щодо прийняття спадщини після [PERSON], який помер [INFO], слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, а також норми нині діючого ЦК України, так як правовідносини продовжують існувати на даний час. Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті (ст. 527 ЦК УРСР). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця (ст. 1261 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини ( ч. 5ст. 1268ЦК України). Судом встановлено, що батьками позивача [PERSON] та третьої особи - [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). У відповідності до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а. с. 28). Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в с. Бобрик Білопільського району Сумської області (а. с. 8). З довідки відділу Держгеокадастру у Білопільському районі Сумської області від 12 вересня 2016 року вбачається, що на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 12 серпня 1996 року №239 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією членам сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу «Бобрицьке» на території Бобрицької сільської ради, [PERSON] виписаний та виданий на руки сертифікат серії [NUMBER] від 03 вересня 1996 року за реєстраційним номером 293, розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 4,66 (а. с. 10). Відповідно до довідки Бобрицької сільської ради від 13 вересня 2016 року [PERSON], який помер [INFO] постійно проживав у с. Бобрик Білопільського району Сумської області один. Заповіт від імені останнього виконавчим комітетом Бобрицької сільської ради не посвідчувався. [PERSON] за життя належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала в колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу «Бобрицьке», розміром 4,66 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Спадкоємцем після померлого є [PERSON], який фактично прийняв спадщину шляхом користування особистим майном (а. с. 37). Зі змісту заяви [PERSON] від 16 вересня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Науменко М. Г., вбачається, що останньому відомо, що він є спадкоємцем після померлого [INFO] батька [PERSON] і пропустив строк для прийняття спадщини. Намірів звертатись до суду з приводу визначення йому додаткового строку для її прийняття не має( а. с. 14). Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 11 жовтня 2016 року спадкова справа після померлого [INFO] [PERSON] не заводилася (а. с. 32). Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] в установленому законом порядку прийняв спадщину після свого батька, [PERSON], який помер [INFO]. У відповідності до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини (п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України). Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач в порядку спадкування за законом після батька, [PERSON], який помер [INFO] має право на земельну частку (пай) розміром 4,66 в умовних кадастрових гектарах, посвідчену сертифікатом серії [NUMBER] від 03 вересня 1996 року, виданим на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 12 серпня 1996 року №239, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією членам сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу «Бобрицьке» на території Бобрицької сільської ради за №293. Однак, він позбавлений можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з втратою сертифікату на право на земельну частку (пай) (а. с. 13). Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved