Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

29 травня 2018 року [PERSON], місце проживання якого: 85670, [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER], звернувася з позовною заявою до [PERSON], місце проживання якої: 84552, [ADDRESS], РНОКПП невідомий, про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що В період шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], на утримання якого рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2006 року по цивільній справі № 2-254 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів позивача, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В період шлюбу з [PERSON] у позивача народилась донька [PERSON], [INFO], аліменти на утримання якої після розірвання шлюбу з її матірю не стягувались, але досягнуто згоди про розмір та спосіб надання допомоги на утримання доньки. 25 грудня 2015 року позивач уклав шлюб з [PERSON], в період якого народилася [PERSON], [INFO], та з якими позивач проживає разом по теперішній час. Крім того, на утриманні позивача перебуває його непрацездатна мати [PERSON], [INFO], яка хворіє на онкологічне захворювання, визнана інвалідом першої групи та потребує сторонньої допомоги та догляду. Таким чином, станом на теперішній час на утриманні позивача перебувають троє неповнолітніх дітей та непрацездатна мати, при цьому він не має постійного місця роботи і перебуває на обліку як безробітний, інших доходів не має, з огляду на що звернувся до суду з зазначеною позовною заявою. Оскільки вказану позовну заяву подано з порушенням вимог статті 175 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 червня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі. 12 червня 2018 року на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, яка відповідає вимогам статті 175 ЦПК України, з огляду на що ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 серпня 2018 року, після отримання, відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 10 годину 00 хвилин 05 вересня 2018 року, у звязку з чим визначено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. До судового засідання [PERSON] не зявився, про дату, час та місце розгляду справ повідомлявся належним чином у відповідності до частини 9 статті 128 ЦПК України засобом телефонного звязку, що оформлено відповідною телефонограмою, а також шляхом направлення судової повістки. 27 серпня 2018 року на адресу суду від позивача надійшла заява, в якій він просив судове засідання провести без його участі, зазначивши, що наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась за невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справ повідомлялася належним чином у відповідності до частини 11 статті 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також направленням судової повістки за відомим місцем проживання. Враховуючи, що повідомлена належним чином відповідач до судового засідання не зявилась та причин своєї неявки не повідомила, з огляду на те, що до судового засідання зявився її представник, суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності відповідача. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивач фактично не сплачує аліменти на утримання сина, у звязку з чим утворилася заборгованість, при цьому всі його дії спрямовані на подальше уникнення щодо виконання свого батьківського обовязку утримувати своїх дітей. Заслухавши представника відповідача, дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Згідно ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та протоколами судових засідань. Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-НО № 391636, [PERSON] народився 28 червня 2004 року в місті Донецьк Донецької області. В графі «Батьки» батьком зазначений [PERSON], а матірю [PERSON] (а.с. 17). Вказаний факт сторонами не оспорювався, тому будь-яким сумнівам та додатковому доказуванню не підлягає. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2006 року змінено розмір аліментів на утримання дитини та з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6-7). Факт стягнення аліментів та їх розмір сторонами не оспорювався в судовому засіданні. З 28 червня 2008 року по 20 вересня 2013 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-НО № 129869 та копією рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 20 вересня 2013 року про розірвання шлюбу (а.с. 13, 18). В період даного шлюбу у позивача народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-НО № 263093 (а.с. 15). Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-НО № 472171, 25 грудня 2015 року позивач уклав шлюб з [PERSON], яка після шлюбу змінила прізвище на «Копитову» (а.с. 12). У даному шлюбі в позивача народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НО № 759344 (а.с. 16). Відповідно до довідки № 243 від 26 квітня 2018 року позивач проживає за адресою: [INFO], разом з дружиною [PERSON] та донькою [PERSON], 28 червня 2017 року (а.с. 10). З довідки № 03-97 від 24 квітня 2018 року вбачається, що позивач перебуває на обліку як безробітний в Вугледарському МЦЗ з 17 квітня 2018 року (а.с. 8). Згідно позовних вимог мати позивача [PERSON], [INFO], є інвалідом першої групи «А» з 01 січня 2012 року за загальним захворюванням та потребує постійного стороннього догляду, нагляду в онколога, кардіолога та медичного лікування, що підтверджується копією довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААБ № 283056 від 10 січня 2012 року (а.с. 11). Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Дані положення Закону також враховані в розясненнях Верховного Суду України, що викладені в пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Аналіз статті 192 СК України свідчить про те, що за позовом платника аліментів суд може зменшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов'язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача. Крім того, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно положень статей 141, 180-182 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я. Так, позивачем надано суду достатньо належних та допустимих доказів, які підтверджують зміну його сімейного стану та матеріального становища, оскільки з 25 грудня 2015 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі та на його утриманні знаходиться фактично троє неповнолітніх дітей, на утримання одного з яких з нього в примусовому порядку стягується 1/4 частина зі всіх доходів, при цьому позивач є безробітним, у звязку з чим перебуває на обліку в центрі зайнятості, а також має матір, яка є інвалідом першої групи та потребує постійного стороннього нагляду та медичного лікування. Дослідивши всі матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, з урахуванням майнового та сімейного стану обох сторін, обовязку як матері, так і батька утримувати дитину, розмір витрат на утримання дитини, які були зазначені відповідачем в судовому засіданні, та які явно не відповідають співрозмірності участі батьків в утриманні дитини, суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів, що стягуються за рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 12 жовтня 2006 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Доводи представника відповідача з приводу того, що позивач має заборгованість зі сплати аліментів, а тому зменшення їх розміру є недоцільним, суд не приймає до уваги при ухваленні рішення, оскільки такі доводи не доведені жодними доказами, а також не мають суттєвого значення для вирішення питання про зменшення розміру аліментів з урахуванням матеріального становища позивача. Інших обставин, які б мали істотне значення у справі, судом встановлено не було. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при змінні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved