Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

30 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до Пологівського районного суду Запорізької області із зазначеним позовом до відповідачів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що її син [PERSON] і її колишня невістка [PERSON] є батьками її малолітньої онуки [PERSON] народження [INFO] року. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] не виконували належним чином свої батьківські обов'язки стосовно їх малолітньої дочки [PERSON], у зв'язку з чим органом опіки та піклування дитина була відібрана у батьків і з 27 листопада 2015 року проживає у родині позивача. Згідно наказу начальника служби у справах дітей Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області від 28 вересня 2017 року малолітня [PERSON] проживає у родині позивача і перебуває на повному утриманні позивача і її чоловіка. Відповідачі по справі взагалі не цікавляться життям своєї дочки, вони байдуже ставляться до благополуччя та розвитку дитини, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не піклуються її розвитком як фізичним, так і духовним. Останній раз мати дівчинки бачила дитину у липні 2017 року. Батько дитини інколи приходить, але не цікавиться життям дитини та не приймає участі у її вихованні. Матеріальної підтримки на утримання дитини батьки також не надають. Позивач як опікун своєї онуки в її інтересах з посиланням на ст.ст.164,165 СК України, Постанову Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» просить суд постановити судове рішення, яким позбавити відповідачів батьківських прав стовно їх малолітньої дитини, а також стягнути з них на утримання дитини аліменти по 1/4 частині доходів з кожного щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила задовольнити їх з зазначених у позові підстав. При цьому суду пояснила, що син і невістка після одруження проживали разом з нею, позивачем. [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] на підставі судового рішення про дозвіл на одруження, бо на час одруження була особою, якій не виповнилося 17 років. Потім у них народилася [PERSON], і подружжя виявило бажання жити окремо. Вона, позивач, разом зі своїм фактичним чоловіком оплачували квартиру. Таких квартир діти змінили три. Син і невістка невміло розпоряджалися коштами. Наприклад, отримавши місячну соціальну допомогу на дитину, вони купували непотрібні речі і продукти, а через два дні приходили до неї, позивача, і просили гроші на молоко для дочки. Вона працює інженером з охорони праці у КУ «Пологівська залізнична лікарня», тому просила іноді патронатну медсестру заїхати до сина і невістки подивитися, як розвивається дитина. Медсестра їй розповіла, що дитина лежить у пустій без білизни колисці роздягнена, кричить від голоду, у хаті холодно, бо хата не опалюється. Вона декілька разів забирала дівчинку до себе, але у дитини були батьки, і тому вона віддавала дівчинку сину і невістці. Але у листопаді 2015 року в черговий раз медсестра їй сказала, що під час відвідування родини сина дівчинка була знову голодна, не доглянута, у хаті було холодно, нічого було їсти не тільки дитині, а й батькам дитини. Тоді вона, позивач, не витримала і забрала дівчинку до себе, бо вона могла померти як не від холоду, так від голоду. Відповідачі практично не цікавилися дитиною, хоча вона не перешкоджала їм спілкуватися з дівчинкою. Потрібно було віддавати дитину у дитячий садок, вирішувати інші життєві питання, пов'язані з вихованням і утриманням дитини, наприклад, можливість піти на лікарняний, коли дівчинка хворіла, а відсутність прав опікуна не дозволяли піти навіть на лікарняний. Вона, позивач, працює, її чоловік - теж. Вони утримують домашню худобу, вони продають на ринку м'ясо, мають досить непоганий рівень доходів. Вона звернулася до служби у справах дітей, щоб отримати якісь права на дитину, і у вересні 2017 року був вданий відповідний наказ про те, щоб дівчинку передали їй, позивачу. Вона, позивач, не чекає від відповідачів аліментів на дитину, вона покладається лише на себе і на свого чоловіка. Просила судовим рішенням не стягувати з відповідачів на її користь понесені нею судові витрати. Відповідач [PERSON] не заперечував у судовому засіданні проти задоволення позову. При цьому суду пояснив, що з [PERSON] він припинив шлюбні стосунки через її подружню зраду. Відповідач [PERSON] на початку судового засідання не заперечувала проти задоволення позову, а в судових дебатах просила у задоволенні позовних вимог відомити, не змогла при цьому пояснити свою позицію суду. При цьому відповідач суду пояснила, що все, що викладено у позові і пояснила позивач у судовому засіданні, це правда. Але в житті так склалося, що вона, відповідач, разом тоді ще зі своїм чоловіком, відповідачем у справі, не змогли створити нормальні умови для життя і виховання своєї дитини. Зараз вона припинила подружні стосунки з батьком дочки, відповідачем у справі, але шлюб між ними не розірваний. Зараз вона перебуває у стані вагітності 35 тижнів, їй скоро народжувати. Відповідач у справі не є батьком цієї дитини, але вона не може з ним розлучитися з-за своєї вагітності. Біологічний тато її ще ненародженої дитини відмовився від неї і дитини. Зараз вона проживає у лікарні, а коли вийде з лікарні, їй поки що нема де жити. Вона працювала до вагітності на заправці у м.Пологи, зараз не працює. Інколи вона приходила до своєї колишньої свекрухи, щоб відвідати свою дочку, але їй нікуди було її забрати. Позивач не перешкоджала їй спілкуватися з дівчинкою. Представник третьої особи за довіреністю Полєшко О.В. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх малолітньої дочки. При цьому суду наданий висновок від 28 листопада 2017 року про доцільність позбавлення відповідачів у справі батьківських прав відносно їх малолітньої дочки [PERSON] [INFO]. Суд, вислухав у судовому засіданні позивача, відповідачів, представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Позивач є матір'ю [PERSON], відповідача у справі (а.с.5). З копії свідоцтва про народження на а.с.6 судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітньої дочки [PERSON] [INFO]. З копії довідки №115 від 20 жовтня 2017 року на а.с.7 встановлено, що до складу сім'ї [PERSON] входять її чоловік, син [PERSON] і онука [PERSON]. Чоловік і онука проживають разом з [PERSON], син позивача [PERSON] є зареєстрованим, але у будинку позивача не проживає. Згідно наказу начальника служби у справах дітей Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області №01-12/34 від 28 вересня 2017 року «Про тимчасове влаштування [PERSON] [INFO]», малолітня [PERSON] [INFO], яка має соціальний статус дитини, яка залишилася без батьківського піклування, тимчасово влаштована в сім'ю [PERSON] (а.с.11). Згідно висновку Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області як органу опіки та піклування від 28 листопада 2017 року №01-42/1025 в інтересах дитини вважається доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] і [PERSON], оскільки вони ухиляються від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї малолітньої дитини [PERSON] [INFO]. З аналізу добутих у судовому засіданні доказів судом встановлено, що відповідачі самоусунулися від виконання батьківських обов'язків щодо виховання та утримання своєї малолітньої дочки, матеріально її не утримують, своїм байдужим ставленням до виконання своїх батьківських обов'язків поставили життя і здоров'я дитини під загрозу, не піклуються про її духовний та фізичний розвиток, з часу перебування дитини у родині бабусі, позивача у справі, не цікавляться дитиною, фактично переклавши свої батьківські обов'язки на плечі позивача у справі і її чоловіка. [PERSON], як встановлено судом на підставі дослідження письмових доказів у справі, а саме: довідок-характеристик, довідки дільничного лікаря, довідки про склад сім'ї, висновку Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області, піклується про фізичний і духовний розвиток своєї малолітньої онуки, створила для неї всі необхідні умови для виховання і догляду, утримує її матеріально. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На підставі наведеного вище суд дійшов до висновку, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї малолітньої дочки, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав, насамперед, в інтересах їх малолітньої дочки, а саме з метою збереження її здоров'я і життя. Суд також враховує, що відповідно до ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. На підставі зазначеного і думки позивача суд стягує даним судовим рішенням з відповідачів аліменти на користь позивача на утримання [PERSON] по 1/4 частині від доходів кожного з них до виповнення дочці 18 років.

Outcome: approved