Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

29.12.2016 року громадянин [PERSON] Федерації [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, яка є громадянкою України про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем по справі у Палаці одруження №4 управління ЗАЦС м. Москви 22.09.2004 року (актовий запис №4533). В обґрунтування позову зазначає, що підставою для звернення до суду стала подружня зрада відповідача, оскільки вона ще у березні 2016 року зібрала свої речі та пішла до іншого чоловіка, з яким мешкає дотепер. Вищевикладене призвело до розпаду сімї, у звязку з чим з березня 2016 року шлюбних стосунків подружжя не підтримує та спільного господарства не веде. Позивач у судове засідання не прибув, проте надав суду заяву від 01.02.2017 року про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надав оригінал свого паспорту (а.с.9-10). Відповідач у судове засідання не прибув, проте надала суду заяву від 01.02.2017 року про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила їх задовольнити, надала оригінал свого паспорту (а.с.11-12). Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд окремо приймає заяву відповідача відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, оскільки її заява про визнання позову не суперечить діючому законодавству. Дослідивши матеріали справи, діюче законодавство з предмету позову, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони на території [PERSON] Федерації 22.09.2004 року уклали шлюб, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії ІІ-МЮ №626445, виданого Палацом одруження №4 управління ЗАЦС м. Москва (актовий запис №4533)(а.с.4). Позивач по справі є громадянином [PERSON] Федерації, який офіційно мешкає на території України, а відповідач по справі громадянином України. Від шлюбу сторони дітей не мають. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з того, що відповідач реєструвати розірвання шлюбу за місцем його укладання не бажає, у звязку з чим позивач звернувся до суду за місцем реєстрації відповідача. Причини розпаду сімї, на які посилається позивач, є поважними і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. Суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, зберегти її не видається можливим, тому шлюб потрібно розірвати. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, а згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей, створення позивачем фактично нової сім'ї та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до норм ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач, яка змінила прізвище у звязку з укладанням шлюбу клопотання про повернення їй дошлюбного прізвища не заявляла, а тому суд залишає їй шлюбне прізвище, набуте при укладенні шлюбу з позивачем. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України №2709-ІV від 23.06.2005 року «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. На підставі ст.58 вказаного закону шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Статтею 60 зазначеного закону визначено, що право наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний звязок іншим чином. Відповідно до ст.63 закону припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ст.28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, підписану у м. Мінську, ратифіковану Україною законом від 10.11.1994 року №240/94-ВР (далі - Конвенція) по справах про розірвання шлюбу застосовується законодавство Договірної Сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Ст.29 Конвенції передбачено, що по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 28, компетентні установи Договірної сторони, громадянами якої є подружжя на момент подачі заяви. Якщо на момент подачі заяви подружжя проживає на території іншої Договірної сторони, то компетентні також установи цієї Договірної Сторони. По справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на території яких проживає подружжя. Відповідно до п. а) ч.1 ст.51 Конвенції кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає та виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних сторін: рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобовязань. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved