Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

30 листопада 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Дунаєвецький районний сектор УДМС України в Хмельницькій області, відділ реєстрації місця проживання апарату виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради Хмельницької області про визнання особи такої, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 29 жовтня 1999 року належить квартира в [ADDRESS]. В квартирі прописаний бувший чоловік її внучки, [PERSON]. Шлюб між внучкою і відповідачем розірваний, 22 травня 2014 року. Однак, в квартирі відповідач не проживає з 21 жовтня 2011 року, а проживає у батьків в [ADDRESS] та їздить на роботу в Київ. Оскільки відповідач прописаний в квартирі позивачки, а тому вона не може оформити субсидію. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, чим чинить перешкоди в користуванні жилим приміщенням, а тому позивачка змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити та пояснила, що відповідача прописала у своїй квартирі коли він жив з її внучкою, а коли шлюб було розірвано, то бажала виписати його, щоб подарувати квартиру спільній дитині відповідача та її внучки. Осінню розмовляла з матір'ю відповідача, про те, щоб відповідач виписався з квартири, вона погодилася, але по теперішній час останній не знявся з реєстрації. Відповідач не поживає в квартирі з 2012 року, все майно ,що знаходиться в квартирі, її, ремонт у квартирі робила разом з внучкою. Представник позивачки по довіреності [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала ,просила її задовольнити та пояснила, що з жовтня 2011 року відповідач не проживає в квартирі, але зареєстрований там з 2006 року. В 2011 році відповідач поїхав на заробітки в м.Київ і з того часу більше у квартирі не проживав. Відповідач та [PERSON] розірвали шлюб у травні 2014 року, але до цього спільно три роки не проживали, у відповідача уже є друга сім'я. На даний час в квартирі зареєстрований тільки один відповідач, в усній формі просили його, щоб знявся з реєстрації, але все безрезультатно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він зареєстрований в [ADDRESS] з 2006 року по сьогоднішній день та всі ці роки проживав там та платив за квартиру. Власником квартири є позивачка по справі і від її імені платив за квартиру. В квартиру купили меблі, зробили ремонт та проживав там до лютого 2013 року, після чого поїхав в м.Київ та почав частково приїжджати до дитини. В 2015 році їздив за кордон кілька разів, коли повернувся останній раз 21 грудня 2015 року, то поїхав у м. Київ до своєї майбутньої дружини, з якою зареєстрували шлюб 27 лютого 2016 року. У квартирі проживав 13-15 років тимчасово, прописали його як члена сім'ї. Після розірвання шлюбу приходив до дочки на пів дня, яка проживає в квартирі, листи про виписку з квартири йому не надходили. Представник відповідача по договору про надання юридичних послуг [PERSON] позов не визнав та просив в задоволенні відмовити. Представники третіх осіб: Дунаєвецького районного сектору УДМС України в Хмельницькій області та відділу реєстрації місця проживання апарату виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради Хмельницької області в судове засідання не з'явилися, однак подали заяви, в яких просили проводити розгляд справи у їх відсутності Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, їх представників та свідків, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 29 жовтня 1999 року серії АВЕ №585395 зареєстрованого в реєстрі приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу за №3735. Судом також встановлено, що в [ADDRESS] зареєстрований відповідач, [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщені (будинку) осіб №593 від 19.02.2015 року, виданою КО «Житлово-експлуатаційне об'єднання» Дунаєвецької міської ради. Згідно рішення Дунаєвецького районного суду від 22 травня 2014 року, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 05 травня 1999 року і проживали до січня 2014 року, а 22 травня 2014 року шлюб між ними розірвано, що підтверджується копією рішення. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до актів від 24.06.2011 року, 17.03.2015 року та 22.10.2015 року, складених депутатом Дунаєвецької міської ради в присутності свідків видно, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 21.10.2011 року, періодично проживає в с.Лисець Дунаєвецького району Хмельницької області з батьками. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що на час складання актів був депутатом Дунаєвецької міської ради та складав акти про проживання осіб у квартирі [ADDRESS] разом зі свідками і було встановлено, що відповідач не проживає в квартирі більше трьох років. Позивачка звернулася про складання акта в усній формі, обліку звернень громадян не має, акт складали зі слів свідків, був на квартирі протягом року три рази після роботи о 18:00 год.. Коли приходив на квартиру для складання актів, відповідача в квартирі не було. Допитана свідок [PERSON] суду показала, що є бувшою дружиною відповідача, в 2014 році розлучилися і відповідач з 2011 року не проживає у квартирі в [ADDRESS], оскільки поїхав на заробітки. З 06 січня 2014 року зареєстрована у своєї матері. Після розірвання шлюбу з відповідачем, він більше на квартирі не проживав . Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном , на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння». Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають із ним, але не являються його співвласниками, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тобто, дана правова норма гарантує збереження права користування жилим приміщенням в один рік лише для осіб, які є членами сім'ї власника житла. За чинним житловим законодавством, членами сім'ї власника житлового приміщення визнаються: дружина (чоловік) власника житла, їх діти, батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне із ним господарство (ч.2 ст. 64 ЖК). Необхідною умовою виникнення права члена сім'ї власника житла на користування цим житлом (особистий сервітут), є спільне проживання членів сім'ї з власником житла та ведення спільного господарства. Судом встановлено, що відповідач не є членом сім'ї позивачки, разом з позивачкою в квартирі не проживає і не веде спільне господарство, відповідач не проживає в квартирі з жовтня 2011 року і не несе обов'язків по утриманню житла. Відповідно до абзацу 6 ст. 3 Закону України від 11.12.2003 р «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідач не надав суду доказів, які б давали підстави вважити, що останній проживає у квартирі [ADDRESS] та здійснює утримання квартири і веде спільне господарство з власником квартири. Відповідно до встановлених обставин у даній справі, відповідач не проживає разом з позивачкою - власником житла з жовтня 2011 року та не веде із нею спільного господарства, а тільки зареєстрований в квартирі позивачки, а тому на нього не можуть розповсюджуватись гарантії, які закріплені в статті 405 ЦК України, щодо збереження права на користування житлом протягом року, та статті 156 ЖК України, яка надає право користування житловим приміщенням колишньому члену сім'ї власника цього житла, оскільки він не є членом сім'ї позивачки і не веде з нею спільне господарство. Зважуючи на ту обставину, що відповідач вибув на інше місце проживання, має другу сім'ю в м.Києві, що підтвердив в судовому засіданні, будь-яких дій щодо врегулювання питання свого проживання у будинку позивачки на умовах найму, зі сплатою відповідної плати, як це передбачено ст. 156, 162 ЖК України, не вчинив і про свої наміри на майбутнє з даного приводу не повідомив, тому, на думку суду, в даному випадку слід вважати, що між сторонами в справі припинили свою дію правовідносини, які випливають із користування відповідачем жилим приміщенням, власником якого є позивачка, відповідно до положень статті 107 ЖК України. Відповідно до вимог ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Наявність реєстрації відповідача за адресою жилого приміщення, власником якого є позивачка, за відсутності законних підстав для користування цим жилим приміщенням, створює перешкоди позивачці [PERSON] у користуванні своєю власністю, а тому позов підлягає задоволенню і відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартири [ADDRESS].

Outcome: approved