Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

29 вересня 2014 року [PERSON] пред`явила в суд позов до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з невиконанням рішення суду про відшкодування шкоди та вартості невід`ємних поліпшень квартири. Як на підставу позовних вимог зазначала, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 вересня 2010 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2011 року, з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стягнено на її користь 249 710, 00 грн. відшкодування вартості невід`ємних поліпшень квартири [ADDRESS] та 13 481,34 грн. витрат на загальнообов`язкові витрати МЖК. Рішення Апеляційного суду Львівської області набрало законної сили 27 квітня 2011 року та вказані рішення суду першої і апеляційної інстанцій, якими присуджено стягнення грошових коштів на її користь, мотивовані положеннями ч.3 ст. 778 ЦК України, згідно з якими наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат, якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця. Відповідно до приписів ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Таким чином, на її користь присуджені грошові кошти у правовідносинах з найму (оренди) майна, які є договірними та відповідно зобов`язальними, оскільки врегульовані нормами глави 59 розділу ІІІ книги 5 ЦК України, яка називається «Зобов`язальне право». На виконання вищевказаного судового рішення Шевченківським районним судом м. Львова видано виконавчі листи, які перебувають на виконанні у Шевченківському ВДВС Львівського міського управління юстиції. Згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідачі не повернули їй, позивачу, присуджені рішенням суду грошові кошти, вона має право на стягнення з них також інфляційних втрат за весь час прострочення та 3% річних. Враховуючи те, що 3% річних було стягнуто нею за період до 27 квітня 2013 року, вона, позивач, станом на час пред`явлення даного позову має право на стягнення 3% річних за наступний період, а саме: з 27 квітня 2013 року до 27 вересня 2014 року, розмір яких становить 11 185, 63 грн. В той же час, в межах цивільної справи №466/1867/13 позовна вимога про стягнення інфляційних втрат нею не заявлялась, то вона має право на їх стягнення за весь період прострочення. Тобто, з травня 2011 року до серпня 2014 року. За вказаний період індекс інфляції становить 113,1%, з врахуванням чого інфляційні втрати за вказаний період становлять 34 478,07 грн. Загальна сума інфляційних втрат та 3% річних становить 45 663,70 грн. З огляду на такі обставини, просила ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів на її користь 45 663, 70 грн. інфляційних втрат та 3% річних. В процесі судового розгляду справи позивач [PERSON] неодноразово а саме: 24 листопада 2014 року, 16 лютого 2015 року, 24 березня 2015 року, 15 травня 2015 року та 20 вересня 2018 року подавала заяви про збільшення розміру позовних вимог. В своїй останній заяві від 20 вересня 2018 року просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів на її користь у зв`язку з невиконанням рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 вересня 2011 року, зміненого рішенням апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2011 року, про відшкодування шкоди та вартості невід`ємних поліпшень квартири інфляційні втрати за період з 27 квітня 2011 року по 22 лютого 2016 року в розмірі 208 642, 60 грн. (двісті вісім тисяч шістсот сорок дві гривні шістдесят копійок), та 3% річних за період з 27 квітня 2013 року по 22 лютого 2016 року в розмірі 22 467,72 грн. (двадцять дві тисячі чотириста шістдесят сім гривень сімдесят дві копійки). В обгрунтування таких вимог позивач [PERSON] посилалась на те, що саме 22 лютого 2016 року їй були перераховані грошові кошти, які були присуджені вищевказаним рішенням Шевченківського районного суду м Львова від 03 вересня 2010 року зі змінами, внесеними рішенням Апеляційного суду Львівської області 27 квітня 2011 року, а тому цей день є датою виконання відповідачами свого грошового зобов`язання. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала. покликаючись на доводи та обставини. які викладені в позовній заяві та в заявах про збільшення розмір позовних вимог. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили. покликаючись на доводи, які викладені у відзиві позовну заяву від 16 липня 2018 року. Зокрема, пояснили, що в рамках розгляду цієї цивільної справи 22 червня 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова було ухвалено рішення, яким частково задоволено позовну заяву [PERSON] та стягнуто солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] у зв`язку з невиконанням рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 вересня 2010 року про відшкодування шкоди та вартості невід`ємних поліпшень квартири 94 909,86 грн. інфляційних втрат за період з 27 квітня 2011 року по 02 березня 2015 року та 14 708, 23 грн 3% річних за період з 27 квітня 2013 року по 02 березня 2015 року. 14 грудня 2015 року ухвалою Апеляційного суду Львівської області дане рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25 травня 2016 року було частково задоволено касаційну скаргу [PERSON] , скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В своїй ухвалі суд касаційної інстанції встановив та зазначив, що правовідносини між сторонами виникли з приводу виконання судового рішення, такі правовідносини врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» та до таких правовідносин не можуть застосовуватися положення ст. 625 ЦК України, яка передбачає цивільну відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. Крім цього, відповідач [PERSON] та представник [PERSON] в судовому засіданні додатково пояснили, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року є виконаним, позивач [PERSON] отримала присуджені цим рішенням грошові кошти, вони, відповідачі, не будуть ставити питання про поворот виконання цього рішення, а тому вважають, що на даний час між сторонами відсутній спір. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явились та подали до суду заяви, з яких убачається, що вони проти позову заперечують та просять проводити розгляд справи без їх участі. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] .. відповідача [PERSON] та представника [PERSON] , з`ясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ході судового розгляду справи встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебувала цивільна справа №2-1139/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача [PERSON] , про відшкодування вартості невід`ємних поліпшень, стягнення матеріальної та моральної шкоди. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 вересня 2010 року вищевказаний позов було задоволено частково та постановлено стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] 249 710 грн. відшкодування вартості невід`ємних поліпшень квартири [ADDRESS] , 3 948 грн. авансу, 13 481, 34 грн. витрат на загальнообов`язкові роботи на МЖК, 5 499 грн. інфляційних втрат та 1 920 грн. витрат по оплаті судового збору і на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Рішенням колегії суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2011 року було частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] та вищевказане рішення суду першої інстанції в частині стягнення 3 948, 90 грн. як авансу та 3% річних в сумі 855, 24 грн. скасовано з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. В решті рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 вересня 2010 року залишено без змін та набрало законної сили 27 квітня 2011 року. Постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Денисяком Т.Г. від 18 липня 2011 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №2-1139/2010, виданим Шевченківським районним судом м. Львова. На час пред`явлення у вересні 2014 року [PERSON] позову про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з невиконанням рішення суду про відшкодування шкоди та вартості невід`ємних поліпшень квартири примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 вересня 2010 року, зміненого рішенням колегії суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2011 року, органами державної виконавчої служби не було завершене, а також не виконано відповідачами в добровільному порядку. Вищевказані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи копіями вищевказаних рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 вересня 2010 року, рішення колегії суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2011 року, копією ухвали Колегії суддів судової плати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 березня 2014 року, іншими доказами по справі та ці обставини ніким з учасників процесу в судовому засіданні не оспорювались. Згідно з приписами ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Судом безспірно встановлено, що відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] судове рішення про відшкодування шкоди та вартості невід`ємних поліпшень квартири, яке набрало законної сили, не було в добровільному порядку виконане. З метою примусового виконання вказаного рішення суду державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 06 лютого 2015 року було проведено електронні торги з реалізації 1/2 частини квартири [ADDRESS] та складено протокол №51790 від 19 лютого 2015 року, з якого убачається, що вказана частка квартири була продана за 544 167,00 грн., з яких 516 958,65 грн. має бути перераховано переможцем торгів до 05 березня 2015 року на рахунок Шевченківського відділу ДВС Львівського міського управління юстиції, а 22 635,52 грн. - на рахунок організатора торгів (державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Грошові кошти від реалізації 1/2 частини квартири [ADDRESS] надійшли на рахунок Шевченківського відділу ДВС Львівського міського управління юстиції 27 лютого 2015 року, що стверджується листом цього відділу ДВС за №12019 від 13.05.2015 року. З долученої до матеріалів виписки по картковому рахунку позивача [PERSON] вбачається, що фактично вона утримала грошові кошти на виконання вищевказаного судового рішення про відшкодування вартості невід`ємних поліпшень квартири [ADDRESS] 22 лютого 2016 року. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом ч.ч.1,5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Задоволення позову про відшкодування вартості невід`ємних поліпшень зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов`язанням. Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з приписами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до вимог ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації за несвоєчасне отримання належних йому коштів, та такі кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення. Судом також встановлено, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 вересня 2010 року було ухвалено на підставі ч. 3 ст. 778 глави 58 розділу ІІІ книги п`ятої ЦК України, яка регулює зобов`язальне право, однак відповідачі протягом тривалого часу згадане рішення не виконували та звертались до суду з рядом скарг на дії органів ДВС, а відтак, на думку суду, повинні сплатити позивачу інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми, як це передбачено приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що з відповідачів підлягають стягненню інфляційні втрати за період з 27 квітня 2011 року по 22 лютого 2016 року (з часу набрання судовим рішенням законної сили та до часу фактичного отримання позивачем належних їй грошових коштів) та 3 % річних за період з 27 квітня 2013 року по 22 лютого 2016 року, оскільки рішенням апеляційного суду Львівської області від 07 липня 2014 року було задоволено позов [PERSON] про стягнення з відповідачів 3% річних за попередній період. Суд погоджується з проведеними позивачем розрахунками, відповідно до яких розмір інфляційних втрат за період з 27 квітня 2011 року по 22 лютого 2016 року становить 208 642, 60 грн. (двісті вісім тисяч шістсот сорок дві гривні шістдесят копійок), а розмір 3% річних за період з 27 квітня 2013 року по 22 лютого 2016 року становить 22 467,72 грн. (двадцять дві тисячі чотириста шістдесят сім гривень сімдесят дві копійки). Крім цього, суд вважає, що заява відповідача про застосування позовної давності не підлягає до задоволення, оскільки вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є додатковими до вимоги про стягнення основного боргу, а відтак, згідно ст. 266 ЦК України, позовна давність до таких вимог спливає після спливу позовної давності до вимоги про повернення основного боргу. У зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідачів слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 2311, 00 грн. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є підставним та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved