Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

31 жовтня 2019 року [PERSON] здала на пошту позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказує, що 01 жовтня 2016 року між нею та відповідачем, громадянином Російської Федерації, було укладено шлюб, який зареєстрований Центральним відділом по м. Іркутськ в управлінні державної реєстрації служби запису актів цивільного стану Іркутської області. З початку 2017 року вони почали проживати у смт. Миколаївка, Білопільського району, Сумської області. Посилаючись на те, що їх сім`я фактично розпалася, оскільки між ними виникли непорозуміння, просить постановити рішення про розірвання шлюбу. У підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов визнав, просив постановити рішення про розірвання шлюбу. Заслухавши сторони, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] , громадянка України, та [PERSON] , громадянин Російської Федерації, уклали шлюб, який зареєстрований Центральним відділом по м. Іркутськ в управлінні державної реєстрації служби запису актів цивільного стану Іркутської області (а. с. 5). Згідно з довідкою депутата Миколаївської селищної ради Білопільського району від 13 листопада 2019 року [PERSON] і [PERSON] з листопада 2016 року по теперішній час мешкають за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 1 ст. 20 ч. І р. ІІ Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованої Україною 10 листопада 1994 року, передбачено, що якщо в частинах II-V цього розділу не встановлено інше, позови до осіб, які мають місце проживання на території однієї з Договірних Сторін, подаються, незалежно від їх громадянства, в суди цієї Договірної Сторони, а позови до юридичних осіб подаються в суди Договірної Сторони, на території якої знаходиться орган управління юридичної особи, його представництво або філія. Згідно з п. 1 ст. 27 ч. ІІІ р. ІІ Конвенції особисті і майнові правовідносини подружжя визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають спільне місце проживання. Відповідно до п. 2 ст. 28 ч. ІІІ р. ІІ Конвенції якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Згідно з п. 2 ст. 29 ч. ІІІ р. ІІ Конвенції по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. На даний час [PERSON] і [PERSON] однією сім`єю не проживають, їх сім`я фактично розпалася. Подальше спільне життя з відповідачем не можливе, оскільки це суперечить інтересам позивача. Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, у зв`язку з чим шлюб між подружжям необхідно розірвати. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатила 768 грн. 40 коп. судового збору (а. с. 1). Враховуючи, що відповідач визнав позов, у зв`язку з чим рішення ухвалено в підготовчому судовому засіданні, позивачу слід повернути з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого 29 жовтня 2019 року за квитанцією №0.0.1508250279.1, тобто 384 грн. 20 коп. Крім того, також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача 384 грн. 20 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved