Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

30 жовтня 2019 року позивач звернулась до Глобинського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Дніпро» та на підставі розпорядження голови Глобинської районної державної адміністрації за № 391 від 30.07.1996 року, їй належить право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності ПП СП «Дніпро» розміром 2,34 га ( в умовних кадастрових гектарах) на підставі Сертифікату на право власності на земельну частку 9пай) серія ПЛ № 000011 від 30.07.1996 року, що підтверджується письмовим повідомленням №101/134-19 від 02.10.2019 року від відділу Глобинського району Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області. Сертифікат на право на земельну частку (пай) позивачкою було втрачено, тому позивач просить задовольнити позовну заяву та визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 2,34 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Святилівської сільської ради Полтавської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 000011 виданого згідно розпорядження голови Глобинської районної державної адміністрації за № 391 від 30.07.1996 року зареєстрованого за № 11 від 17.07.2002 року. У підготовче судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримують. Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом установлено, що 20.12.1995 року Колективного сільськогосподарському підприємству «Дніпро» в межах с. Липове Світилівського району Полтавської області передано у колективну власність для ведення колекстивного сільськогосподарського господрства земельну ділянку 8030 га на підставі державного акту на право колективної власності серія ПЛ - 25, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 3 (14). ( а. с.9) Позивач [PERSON] № 1 включена до списку членів приватно - пайового сільськогосподарського підприємства «Дніпро» Глобинського району, що додається до державного акту на право колективної власності на землю ( а.с.10) За повідомленням відділу у Глобинському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 02.10.2019 р. №101/134-19, [PERSON] є у списку громадян членів приватно - пайового сільськогосподарського підприємства «Дніпро», які включені до Державного акта на право колективної власності на землю серії ПЛ - 25 зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на земл. 3(14) від 20.12.1995 року. [PERSON] отримала сертифікат на земельну частку (пай) ПЛ № 000011, згідно розпорядження голови Глобинської РДА № 391 від 30.07.1996 року зареєстрованого за № 11 від 17.07.2002 року на площу 2,34 ( в умовних кадастрових га) по ПП СП «Дніпро» на території Святилівської сільської ради Глобинського району. ( а.с.8) Зазначений сертифікат на право на земельну частку (пай) було втрачено, про що в газеті «Зоря Придніпров`я», було опубліковано відповідне оголошення. Згідно з ч.1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч.1 і ч.2 ст. 126 ЗК). Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ № 720/95) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 2 Указу № 720/95 право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з положеннями ч. ч. 9, 10 ст. 5 Земельного кодексу України ( надалі ЗК України) 1990 року кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Частинами 6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року передбачено, що при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної Ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації. Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі. Частина друга статті 23 ЗК України 1990 року визначала, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу, а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При цьому необхідно встановити чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. З матеріалів справи вбачається, що на час видачі Державного акту 20.12.1995 року [PERSON] працювала в ПП СП «Дніпро», була включена до списку, який є додатком до Державного акту, отримала сертифікат - отже набула право на земельний пай.

Outcome: approved