overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

29 квітня 2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя суд - задоволено частково. Визнано за [PERSON] леонідівною право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] - вартістю 13 456,00 грн. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 2014 року було звернено увагу на те, що при ухваленні рішення, судом першої інстанції не було вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що по даній справі необхідно ухвалити додаткове рішення. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем було сплачено судовий збір за подання позову в розмірі 405,00 грн. (а.с.1), тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати, які ним було сплачено, а саме: судовий збір. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

29 квітня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила стягнути з останнього аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку. Позов мотивує тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого у свідоцтві про народження записаний відповідач. На даний час подружніх відносин вони не підтримують, дитина мешкає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює, інших утриманців вона немає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. Відповідач до суду не прибув по невідомим причинам, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Суд в порядку ст..ст.224-225 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення по наявним у справі доказам. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.09.2004 року, від якого в них [INFO] народився син [PERSON], батьком якого в свідоцтві про народження записаний відповідач. Дитина здорова. На теперішній час дитина мешкає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки між сторонами виник спір з приводу матеріального утримання неповнолітньої дитини, суд вважає за можливе урегулювати спір шляхом зобов'язання відповідача виплачувати аліменти в судовому порядку. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує стан здоров'я, а також матеріальний стан сторін, те, що відповідач фізично здоровий, працює, дитина здорова, тому суд вважає можливим задовольнити позов у повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача. Окрім того, з відповідача в порядку ст.88 ЦПК України також слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

29 квітня 2014 року позивач звернувся до Володарського районного суду Київської області з названим позовом в якому вказав, що він перебував у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO]. Син перебуває на утриманні позивача. Тому, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, з дня пред'явлення цього позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглядати без його участі та вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач до суду не з'явилась, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, через засоби масової інформації. Заперечень щодо позову до суду не направляла. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO], що стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). 29 листопада 2010 року рішенням Володарського районного суду Київської області № 2-471/2010 шлюб було розірвано (а.с.5). Син перебуває на утриманні позивача, що стверджено довідкою № 151 від 29.04.2014 року (а.с.8). Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина, не надає, не цікавиться його життям, чим [PERSON] ухиляється від своїх обов'язків по утриманню сина [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення від цього обов'язку кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Ст. 183 Сімейного Кодексу України вказує, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

29 квітня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись при цьому на наступні обставини. Відповідно до укладеного договору № 001-04006-070508 від 07 травня 2008 року відповідачу [PERSON] надано кредит у сумі 1688,00 грн. на придбання майна/послуг на умовах, визначених Договором, зі сплатою 5 % річних та за ведення кредитної справи 3,3 % на місяць. Позивач належним чином виконав своє зобов'язання за договором шляхом надання коштів відповідачу. Прийняті на себе зобов'язання відповідач не виконує, в зв'язку з чим утворилася заборгованість станом на 10 лютого 2014 року в сумі 1289,88 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 875,62 грн., заборгованості за відсотками - 12,60 грн., заборгованості за комісіями - 401,66 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та стягнути на його користь судовий збір, сплачений ним за подання позовної заяви. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу у його відсутності, вказуючи, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, була повідомлена про день та час розгляду справи належним чином, тому суд має можливість розглянути справу у її відсутність та на підставі наявних документів - доказів винести заочне рішення по справі. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного договору № 001-04006-070508 від 07 травня 2008 року відповідачу [PERSON] надано кредит у сумі 1688,00 грн. на придбання майна/послуг на умовах, визначених Договором, зі сплатою 5 % річних та за ведення кредитної справи 3,3 % на місяць (а.с.8-11). Позивач належним чином виконав своє зобов'язання за договором шляхом надання коштів відповідачу, що підтверджується меморіальним ордером № 19148414 від 07 травня 2008 року (а.с.5). Прийняті на себе зобов'язання відповідач не виконує, в зв'язку з чим утворилася заборгованість станом на 10 лютого 2014 року в сумі 1289,88 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 875,62 грн., заборгованості за відсотками - 12,60 грн., заборгованості за комісіями - 401,66 грн. (а.с.6-7). За змістом положень ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 001-04006-070508 від 07 травня 2008 року в сумі 1289,88 грн. В силу ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

29 квітня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись при цьому на наступні обставини. Відповідно до укладеного договору № 002-04081-051006 від 05.10.2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит на суму 1485,75 гривень на придбання певного майна, на умовах визначених Договором. Позивач належним чином виконав своє зобов'язання за договором. Прийняті на себе зобов'язання відповідач не виконує, в зв'язку з чим утворилася заборгованість станом на 10.02.2014 року, яка складається з наступного: заборгованість за сумою кредиту - 415,11 гривень, заборгованість за відсотками - 14,73 гривень, заборгованість за комісіями - 621,88 гривень, таким чином загальна сума заборгованості становить 1051,72 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та стягнути на його користь судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, вказуючи, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, був повідомлений про день та час розгляду справи належним чином, тому суд має можливість розглянути справу у її відсутність та на підставі наявних документів - доказів винести заочне рішення по справі. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до укладеного договору № 002-04081-051006 від 05.10.2006 року відповідач [PERSON] отримав кредит на суму 1485,75 гривень на придбання певного майна, на умовах визначених Договором (а.с.8-10). Позивач належним чином виконав своє зобов'язання за договором. Прийняті на себе зобов'язання відповідач не виконує, в зв'язку з чим утворилася заборгованість станом на 10.02.2014 року, яка складається з наступного: заборгованість за сумою кредиту - 415,11 гривень, заборгованість за відсотками - 14,73 гривень, заборгованість за комісіями - 621,88 гривень, таким чином загальна сума заборгованості становить 1051,72 грн. (а.с.6-7). За змістом положень ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 002-04081-051006 від 05.10.2006 року в сумі 1051,72 грн., в тому числі заборгованість за сумою кредиту - 415,11 гривень, заборгованість за відсотками - 14,73 гривень, заборгованість за комісіями - 621,88 гривень. В силу ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

29 квітня 2014 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві посилалась на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2004 року, від якого не мають спільних неповнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем не склалось внаслідок зловживання відповідачем алкогольними напоями, у зв'язку з чим [PERSON] звернулась до суду з даним позовом та просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем (а. с. 4). Позивач надала суду заяву про розгляд даної цивільної справи за її відсутності, в заяві вказала, що позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує, просить залишити їй прізвище «[PERSON]» (а. с. 11). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. За таких обставин суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути дану цивільну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14 жовтня 2005 року, зареєстрованого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1146, що підтверджується письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а. с. 5). Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст. 235 Цивільного процесуального кодексу України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на дане положення, суд прийшов до висновку, що прізвище відповідачу, яке було змінено нею після реєстрації шлюбу, залишити без змін, а саме: «[PERSON]». Враховуючі вищезазначені обставини, та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені та до цього часу не поновлювались, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає й вважає, що це не можливо, суд приходить до висновку про те, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому даний підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

29 квітня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Сторони до суду не з'явились, про час та місце розгляду справи оповіщені, позивач позов підтримала, а відповідач його визнав, просили справу розглядати без їх участі, про що подали письмові заяви. Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося відповідно до ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27.10.2006 (а.с. 4). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Як вбачається зі змісту позовної заяви, спільне подружнє життя у сторін не склалося, спільне господарство не ведеться, сумісне проживання припинено. Поновлювати шлюбні стосунки позивач наміру не має, примирення та збереження сім'ї вважає неможливим. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписом ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

29 квітня 2014 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання правочину дійсним та виконаним, визнання права власності на майно (а.с.а.с. 2 - 5). 07 липня 2014 року судом у справі було ухвалено рішення про відмову у позові (а.с. 40). Рішення від 07.07.2014 р. оскаржено позивачем в апеляційному порядку (а.с.а.с. 43 - 45). 23 липня 2014 року апеляційним судом Дніпропетровської області було постановлено ухвалу про повернення справи до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення в частині відшкодування судових витрат (а.с. 58). Сторони до суду не з'явилися, були повідомлені належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що у справі необхідно ухвалити додаткове рішення з наступних підстав. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 220 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. З тексту позовної заяви вбачається, що позивачем було заявлено дві самостійні вимоги (майнового та немайнового характеру). При цьому судовий збір за майнову позовну вимогу (з ціною позову 880 000,00 грн.) було помилково сплачено у розмірі, меншому за встановлений чинним законодавством, - 3 441,00 грн. (замість 3 654,00 грн.) (а.с. 1). Відтак, оскільки суд не вирішив це питання під час відкриття провадження у справі, він мав у порядку статті 88 ЦПК відшкодувати решту судових витрат у сумі 213,00 грн. за рахунок позивача. Між тим, суд, ухвалюючи рішення, не виконав приписів приведеної норми, що вплинуло на його повноту та обумовило необхідність ухвалення додаткового рішення

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

29 квітня 2014 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з 11 вересня 2007 року сторони перебувають у шлюбі. Мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Зазначивши, що спільне життя не склалось через несумісність характерів, різних поглядів на життя, що призвело до припинення шлюбних відносин між сторонами з січня 2014 року, з огляду на що позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач та її представник в судовому засіданні вимоги підтримали в тому обсязі, що визначений у позовній заяві, [PERSON] крім цього доповнила, що основною причиною припинення шлюбних стосунків є зловживання спиртними напоями відповідачем та застосування до неї фізичного насильства, що унеможливлює збереження сім'ї. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Суд, із згоди позивача ухвалив заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів відповідно до ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача її представника та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі 11 вересня 2007 року. Мають двох спільних дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Дані факти підтверджуються: свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про народження дитини. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.112 цього Кодексу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини, спільно не проживають, спільного господарства не ведуть з січня 2014 року, примирення між подружжям є неможливим, що підтверджується поясненнями позивачки, за таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

29 квітня 2014 року позивач, звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 03 січня 2013 року Копичинецькою міською радою Гусятинського району Тернопільської області, актовий запис № 01. В обґрунтування позову вказує, що від шлюбу дітей не мають, проте розірвати шлюб через органи РАЦС відповідач не бажає. Причиною розірвання шлюбу стало те, що створити сім'ю не змогли, так як шлюб зареєстрували під час відбування покарання [PERSON] в місцях позбавлення волі, а саме в Копичинецькій виправній колонії № 112. Після реєстрації шлюбу мали лише одне - єдине побачення в колонії, а після звільнення з місць позбавлення волі відповідач забрав всі свої особисті речі і переїхав на постійне місце проживання до своїх батьків в смт. Перечин Закарпатської області, де проживає по даний час. За час окремого проживання жодних кроків для збереження сім'ї ними не було зроблено. Крім того стали чужими людьми та впевнилися, що сім'я існує формально і зберегти її не можливо. Майнового спору не має. Справу просить розглядати у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує про, що подала заяву. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день розгляду справи подомлявся своєчасно, що стверджується розписками приєднаними до матеріалів справи. Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності сторін і постановити заочне рішення з дотриманням вимог, встановлених законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що сторони з 03 січня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Шлюб зареєстрували під час відбування покарання [PERSON] в місцях позбавлення волі, а саме в Копичинецькій виправній колонії № 112. Фактично створити сім'ю не змогли, так як після реєстрації шлюбу мали лише одне - єдине побачення в колонії, а після звільнення з місць позбавлення волі відповідач забрав всі свої особисті речі і переїхав на постійне місце проживання до своїх батьків в смт. Перечин Закарпатської області, де проживає по даний час. За час окремого проживання стали чужими людьми та впевнилися, що сім'я існує формально і зберегти її не можливо. Майнового спору не має. За таких обставин суд вважає, що подальше сумісне проживання і збереження сім'ї стали неможливими. Шлюб підлягає розірванню на підставі ст. 110 Сімейного Кодексу України.

Outcome: approved