Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

5.02.2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], з тих підставах, що вона є власником квартири, з 1.10.2013 року по теперішній час відповідач в квартирі не проживає, речей своїх в квартирі не зберігає, несплачує комунальні послуги по утриманню квартири, замість нього їх сплачує позивач. Позивач [PERSON], належним чином повідомлена про час, місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала суд заяву про підтримку позовних вимог, та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Неявка вказаних осіб у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи по суті, так як матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спірних правових відносин. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши представлені докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному об'ємі, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 25.04.2006 року, посвідченого нотаріусом Чичековою О.А., на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], про що свідчить сам договір та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. (а.с.7-8) За даними ЖКП «Житло «Центр» у вказаній квартирі, з 17.09.2013 року, значиться зареєстрованим відповідач [PERSON], але фактично він в квартирі не проживають з 1.10.2013 року, його майна в квартирі не має, про що свідчить відповідний акт, складений ЖКП «Житло «Центр». Згідно ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому, відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак, позивач [PERSON] з 1.10.2013 року по теперішній час вимушена сплачувати усі комунальні послуги за користування житловим приміщенням не тільки за себе, але безпідставно і за відповідача [PERSON], який не мешкає у цьому житловому приміщені. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так як, позивач [PERSON] не має можливості, самостійно зобов'язати [PERSON] виписатися з квартири, вона вимушена звернутися до суду, за захистом свого порушеного права, яке підлягає захисту у судовому порядку. Суд вважає, що [PERSON]. більше року не проживає в спірній квартирі без поважних причин, він не був і не є членом сім'ї позивача, тому за ним не повинно зберігатися жиле приміщення. З урахуванням викладеного та положень матеріального права суд дійшов висновку, що [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням у вказаній квартирі, тому його слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі. Оскільки позивач [PERSON] не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат, суд прийшов до висновку про недоцільність їх стягнення. На підставі викладеного і

Outcome: approved