Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

29 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області, із вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача вартість понесеного матеріального збитку в розмірі 53 726,01 грн., завдану моральну шкоду в розмірі 30 000 грн., суму понесених судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 10.09.2020 року з вини відповідача [PERSON] , який керував автомобілем «PEUGEOT», д/н [NUMBER] , по вул. Чорноморців в с. Сухий Лиман Овідіопольського району відбулася дорожньо - транспортна пригода, внаслідок чого автомобіль «MERCEDES-BENZ», д/н [NUMBER] , що належить [PERSON] , отримав пошкодження. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 09.10.2020 року. На дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальність учасників ДТП не була застрахована. Власник пошкодженого автомобіля, [PERSON] , з метою отримання відшкодування, звернувся до МТСБУ з відповідним листом, але отримав відмову, так як відсутні правові підстави для відшкодування внаслідок ДТП з фонду потерпілих, оскільки автомобіль марки «MERCEDES-BENZ», д/н [NUMBER] , не забезпечений. Згідно з висновком щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, ТОВ «Клевер Експерт» від 21.09.2020 року № 464/09-20, вартість матеріального збитку складає 53\~726,01 грн. Заподіяна відповідачем шкода, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована потерпілій особі. Дії відповідача, з вини якого сталося ДТП, завдали позивачу моральну шкоду, яка оцінюється останнім у 30\~000 грн. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.01.2021 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду на 17.02.2021 за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. 17.02.2021 року до Овідіопольського районного суду Одеської області електронною поштою надійшла заява відповідача щодо перенесення судового засідання, так як відповідач перебуває на самоізоляції. У судове засідання 17.02.2021 року позивач не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи, але до суду повернулося поштове відправлення (ухвала суду), у зв`язку з тим, що позивач відсутній за адресою, вказаною ним у позові, а саме: [ADDRESS] . У зв`язку з наведеним підготовче засідання було відкладене на 09.03.2021. У судове засідання 09.03.2021 року позивач і відповідач не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином про день, час і місце розгляду справи. Ухвалою Овідіопольського\~районного суду\~Одеської області\~від 09.03.2021\~року було\~продовжено строк підготовчого судового засідання до 12.04.2021, а підготовче засідання було відкладене на 02.04.2021. У судове засідання 02.04.2021 року позивач не з`явився, хоча повідомлялися належним чином про день, час і місце розгляду справи. У судовому засіданні 02.04.2021 року відповідач просив відкласти підготовче засідання для можливості надання документів, що спростовують розмір збитків. У зв`язку з наведеним, суд відклав підготовче засідання на 12.04.2021. У судове засідання 12.04.2021 року позивач не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи. У судове засідання 12.04.2021 відповідач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка від 02.04.2021 наявна у матеріалах справи, документів, що спростовують розмір збитків не надав, клопотань про відкладення підготовчого засідання також не надав. У зв`язку з наведеним, ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.04.2021 підготовче провадження було закрито та справу було призначено до судового розгляду на 30.04.2021. У судове засідання 30.04.2021 року позивач не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про день, час і місце розгляду справи. Зважаючи на те, що позивач про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, за всіма відомими адресами, наявними у матеріалах справи, враховуючи обов`язок позивача проявляти інтерес щодо поданого позову, та те, що клопотання щодо розгляду справи за його відсутності не надав, тобто не скористався своїм правом участі у судовому засіданні, та враховуючи думку відповідача, суд вирішив розглянути справу за відсутності позивача. У судовому\~засіданні 30.04.2021\~року відповідач\~заперечив проти\~суми стягнення,\~вказаної у\~позові,\~як щодо\~суми матеріального збитку в розмірі 53 726,01 грн., так і щодо моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, суд дійшов до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню, на підставі наступного. Як вбачається з постанови Овідіопольського районного\~суду Одеської\~області від\~09.10.2020,\~10.09.2020\~року з\~вини відповідача\~ [PERSON] ,\~який керував\~автомобілем «PEUGEOT»,\~н.з.\~ [NUMBER] ,\~по вул.\~Чорноморців в\~с.\~Сухий Лиман\~Овідіопольського району, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль «MERCEDES», д/н [NUMBER] , отримав пошкодження. [PERSON] \~вину у\~вчинені правопорушення,\~передбаченого ст.\~124\~КУпАП,\~визнав та\~був притягнений\~до адміністративної\~відповідальності.\~ Наведена постанова оскаржена не була та набрала законної сили. Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України\~постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом та не підлягає доказуванню. Власник пошкодженого автомобіля [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди від 02.11.2020. Однак, листом МТСБУ було відмовлено [PERSON] у відшкодуванні шкоди, так як транспортний засіб «MERCEDES-BENZ», д/н [NUMBER] , не є забезпеченим. Відповідно до\~висновку \~щодо вартості\~матеріального збитку,\~заподіяного власнику\~колісного транспортного\~засобу автомобілю «MERCEDES-BENZ»,\~д/н\~ [NUMBER] , ТОВ\~«Клевер Експерт»\~від 21.09.2020\~року №\~464/09-20,\~вартість матеріального\~збитку \~ складає 53\~726,01\~грн. З метою\~досудового врегулювання\~спору,\~позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звертався до відповідача [PERSON] для вирішення питання відшкодування шкоди в розмірі 53726,01 грн. з листом вимогою від 02.11.2020, однак, як стверджує позивач у позові, відповідачем шкоду не відшкодовано. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2\~ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з\~п.1\~ч.1\~ст.\~1188\~ЦК України,\~шкода,\~завдана внаслідок\~взаємодії кількох\~джерел підвищеної\~небезпеки,\~відшкодовується на\~загальних підставах,\~а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Пунктом 6 Постанови ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 4 вищезазначеної постанови, передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Як встановлено судом під час розгляду справи, шкода, яку просить відшкодувати позивач, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а тому підлягає відшкодуванню за правилами п.1 ч.1\~ст. 1188 ЦК України, тобто відшкодовується винною особою. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач не надав доказів щодо зменшення суми матеріальної шкоди, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, яка оцінена позивачем у 30\~000 грн., судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше\~не встановлено\~законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір\~грошового відшкодування\~моральної шкоди\~визначається судом\~залежно від\~характеру правопорушення,\~глибини фізичних\~та душевних\~страждань,\~погіршення здібностей\~потерпілого або\~позбавлення його\~можливості їх\~реалізації,\~ступеня вини\~особи,\~яка завдала\~моральної шкоди,\~якщо вина\~є підставою\~для відшкодування,\~а також\~з урахуванням\~інших обставин,\~які мають\~істотне значення.\~При визначенні\~розміру відшкодування\~враховуються вимоги\~розумності і\~справедливості. Моральна\~шкода відшкодовується\~незалежно від\~майнової шкоди,\~яка підлягає\~відшкодуванню,\~та не\~пов`язана\~з розміром\~цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1167 ЦК України визначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, які полягають у тому, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В обґрунтування цієї частини позовних вимог, позивач зазначив про те, що моральна шкода полягає у психологічних та душевних стражданнях [PERSON] , порушенні та погіршені сну, емоційного стресу, який супроводжувався почуттям розгубленості та тривоги, тобто в ушкоджені психологічного здоров`я позивача. Суд вважає, що позивачем не доведено ушкодження психологічного здоров`я, та звертає увагу на те, що розмір відшкодування має бути співмірним нанесеній моральній шкоді та відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Отже, розмір моральної шкоди, заявлений позивачем до стягнення, у сумі 30 000 грн., на думку суду, є завищеним та не знайшов свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи. Проте, враховуючи наявність незручностей у житті позивача, пов`язаних з ремонтом автомобілю, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення моральної шкоди частково в розмірі 1000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене,\~позов підлягає\~частковому задоволенню,\~а саме\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягають\~стягненню матеріальна шкода в розмірі 53726,01 грн. та моральна шкода в розмірі 1000 грн. Також, у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial