overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

30.10.2014 року [PERSON] звернулася з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтуванні позову позивач вказує, що до 20.09.2014 року вона проживала з відповідачем по справі без реєстрації шлюбу. Від фактичних шлюбних відносин мають доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Добровільно надавати кошти на утримання доньки відповідач не бажає. У зв'язку з даними обставинами вона була вимушена звернутися до суду, щодо стягнення аліментів з відповідача. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача, позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком доньки позивача [PERSON], [INFO] року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, - а.с.2. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, - а.с.3. Таким чином, суд вважає необхідним задовольнити позов і відповідно до ст.ст.182, 198-200 Сімейного кодексу України, стягувати на користь [PERSON] щомісячно аліменти з [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу , до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На підставі ст.ст.180, 181 ч.3, 182 Сімейного Кодексу України та ст.ст.10, 11, 60, 169, 212-215, 367 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

30.10.2014 року ВАТ Миколаївобленерго в особі філії м. Миколаєва звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за недовраховану електроенергію у сумі 4474,20 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу у його відсутність, погодився на заочний розгляд справи. В судове засідання відповідач повторно не зявився, причину неявки суду не повідомив, про час, місце та день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд постановляє ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню з наступних підстав. [PERSON] проживає за адресою: [INFO], є споживачем електричної енергії, яку постачає ВАТ Миколаївобленерго в особі філії м. Миколаєва. За даною адресою відкрито особовий рахунок (укладений договір) №1421125 на імя [PERSON] 07.06.2014 року контролерами філії м. Миколаєва ВАТ Миколаївобленерго при перевірці дотримання вимог діючих Правил користування електроенергією для населення (затверджених постановою КМУ України від 26.07.1999 року, далі ПКЕЕН) було встановлено порушення вищевказаних Правил, а саме: Самовільне підключення електроустановок, струмоприймачів, електропроводки до електричної мережі, яка не є власністю енергопостачальника відкритою проводкою, що можливо виявити при контрольному огляді приладу обліку з порушенням схеми обліку. За вказаним правопорушенням було складено Акт №Д-9261. 13.08.2014 року вищезазначений акт був розглянутий комісією за участю споживача. Комісією було прийнято рішення, що в результаті порушення Правил відповідачем було нанесено збитки позивачу в розмірі 4474,20 грн. Кількість недоврахованої електроенергії та сума збитків була нарахована за останні шість місцяців. а саме з 17.12.2013 р. відповідно до норм ПКЕЕН та п.п. 3.3 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 р. № 562. Згідно ч.2 ст.27 Закону України Про електроенергетику крадіжка електричної енергії, у тому числі пошкодження приладу обліку; порушення ПКЕЕН, визначено, як правопорушення в електроенергетиці, а відповідно до ч.4 ст.26 Закону України Про електроенергетику, споживач електроенергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та ПКЕЕН, згідно з законодавством України. Таким чином, враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 525, 526 ЦК України суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Також на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

30.10.2014 року відкрито провадження у даній справі. Позивачка свої вимоги мотивує тим, що в 2009 році зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного життя мають малолітніх доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, на даний час проживають окремо, матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач не надає, в зв'язку з чим просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до повноліття доньок. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Приймаючи до уваги згоду позивачки, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення позивачки, дослідив письмові докази, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного. Спірні правовідносини підлягають врегулюванню відповідними нормами Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони являються батьками малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується записом в свідоцтві про народження дітей. Відповідачем не оспорений факт проживання дітей з матір'ю та ненадання ним допомоги на утримання дітей в добровільному порядку. Тому, відповідно до ст.ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, позов в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає задоволенню. Суд враховує матеріальне становище сторін, те, що відповідач являється особою працездатного віку, має задовільний стан здоров'я, інших утриманців не має, що ним не спростовано, тому, відповідно до положень ст. 183 Сімейного кодексу України, дійшов висновку про визначення розміру аліментів на утримання доньок у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Доказів в підтвердження можливості надання відповідачем допомоги на утримання дітей в заявленому розмірі позивачкою не надано. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, в разі задоволення позову з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

30.10.2014 року до Солом'янського районного суду міста Київа надійшли матеріали справи №22-ц-вп/796/828/14. Згідно з ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27.10.2014 року підсудність за матеріалами вищевказаної позовної заяви була визначена Солом'янському районному суду міста Києва. В липні 2014 року Позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою до Відповідача про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що 25.08.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополя, актовий запис № 294 було зареєстровано шлюб з Відповідачем. Від шлюбу мають одну дитину [PERSON], [INFO]. Син [PERSON], [INFO], за домовленістю сторін, проживає з Відповідачем. Подружнє життя з Відповідачем не складалось протягом останніх років, шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинилося і поновлювати їх Позивач не має наміру. Зважаючи на вищенаведене просить суд розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явилась, але через канцелярію подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд розглядати справу за його відсутності. Крім того позивачем було надано також, заяву від відповідача, згідно з якою відповідачка просила справу розглядати без її участі та проти задоволення позову не заперечувала. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ст. ст. 110,112 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 25.08.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нахімовського районного управління юстиції у м. Севастополя, актовий запис № 294 було зареєстровано шлюб з Відповідачем. Від шлюбу мають одну дитину [PERSON], [INFO]. Син [PERSON], [INFO], за домовленістю сторін, проживає з Відповідачем. Судом встановлено, що між сторонами не склалося нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. За таких обставин суд вважає, що збереження сім'ї сторін є неможливим, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судові витрати в сумі 243,60 грн. Дані витрати підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

30.10.2014 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (надалі КП «ХТМ») звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість за опалення та гарячу воду у розмірі 9934,14 грн., а також судовий збір у розмірі 243,60 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що відповідачі проживають за адресою: [ADDRESS]. Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг, станом на 01.06.2014 року за відповідачами виникла заборгованість в сумі 9934 грн. 14 коп., яка утворилась за період з 01.09.2001 по 31.07.2013 року. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Представник позивача, Цаплюк І.Ф., в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутністю, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі до судового засідання не з'явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при зачному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS], є споживачем послуг КП «Харківські теплові мережі» з теплопостачання. Згідно з п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або до затверджених нормативів (норм) споживання. Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг станом на 01.06.2014 року за відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] утворилася заборгованість у розмірі 9934 грн. 14 коп., за період з 01.09.2001 року по 31.07.2013 року, яку суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь КП «Харківські теплові мережі» судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

30.10.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним та відповідачкою по справі [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі з 14.02.1987 року. Від даного шлюбу вони неповнолітніх дітей не мають. Вказує, що співжиття з відповідачкою не склалось, оскільки на протязі спільного проживання вони виявили, що у них різні характери та погляди на сімейне життя, через що в сім'ї постійно виникали сварки. Вони не підтримують подружні стосунки на протязі двох років та спільне господарство не ведуть. При таких обставинах [PERSON] вважає, що його шлюб з [PERSON] носить формальний характер і підлягає розірванню. Позивач [PERSON] в судовому засіданні на позові наполягав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу з [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Холоднобалківською сільською радою Біляївського району Одеської області 14.02.1987 року, актовий запис № 3 (а.с.3), сторони уклали шлюб 14 лютого 1987 року. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на вищевикладене суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка та жінки й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили та спільного господарства не ведуть, а також той факт що чоловік і жінка або обоє, мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

30.10.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що був укладений 26.09.2014 р. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що він є власником 1/3 частини вказаної квартири, однак договору відчуження своєї частки ні з ким не укладав. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала з викладених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надіслала заяву про визнання позову, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу 1/3 частки спірної квартири від імені [PERSON] підписала інша особа, про що їй стало відомо, після отримання копії позову та зустрічі із справжнім [PERSON] Позов просила розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась. Про причини неявки не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Силін С.В. у судове засідання не з'явився. Про причини неявки не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд розглянув справу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд задовольняє позов виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.09.2014 р. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Силіним С.В. було посвідчено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а. с. 10). Відповідач [PERSON] у заяві визнала позов посилаючись на ту, обставину, що спірний договір від імені [PERSON] підписав не [PERSON], а інша особа. Відповідно до ст.61 ЦК України, не підлягають доведенню обставини визнані сторонами. Визнання відповідачем зазначеної обставини не суперечить закону, у зв'язку з чим суд приймає її до уваги як належний доказ. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно з частиною 3 статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Оскільки судом встановлено, що волевиявлення учасника даного правочину [PERSON] на здійснення відчуження належної йому частки квартири було відсутнє, то суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача про визнання недійсним вказаного договору в цій частині. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати у загальному розмірі 365,40 грн., що складаються із судового збору за подання до суду позовної заяви та заяви про його забезпечення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

30.10.2014 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 121624,23 грн. (7252,91 Євро) за кредитним договором № 014/08-112/55696 від 27.09.2006 року, станом на 16.09.2014 року та 1216,24 грн. судового збору. Позов мотивовано тим, що 27.09.2006 року відповідно до кредитного договору № 014/08-112/55696 банком було надано відповідачу кредит в сумі 10000 Євро строком до 27.09.2026 року зі сплатою 14% річних, а позичальник зобов'язувався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором. 27.04.2009 року між банком та [PERSON] була укладена Додаткова угода №1 до кредитного договору відповідно до якої графік погашення кредиту було викладено в новій редакції. З укладанням додаткової угоди у позичальника виник обов'язок повернути кредит та відсотки у строки та розмірах чітко встановлених новою редакцією графіка погашення, у разі прострочення якого кредитор має право достроково стягнути заборгованість за кредитом, відсотками та пеню. Відповідно до п. 9.1 Кредитного договору у випадку порушення графіку погашення кредиту та відсотків, позичальнику нараховується пеня в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Таким чином так як відповідач не виконує умови договору, то станом на 16.09.2014 року заборгованість по кредиту становить 7252,91 Євро (121624,23 грн.), в тому числі: заборгованість за кредитом - 6564,36 Євро (110077,92 грн.), заборгованість по відсоткам - 407,91 Євро (6840,25 грн.), пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків - 80,64 Євро (4706,06 грн.). Представник Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позов підтримав в повному обсязі, згоден на заочний розгляд справи, а справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, заперечень та відповідних доказів по суті позову не надав, хоча про слухання справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що так як копіями кредитного договору ( а.с. 5-7), заяви на видачу готівки ( а.с.13) підтверджено отримання відповідачем кредиту у позивача, а додатковою угодою №1 ( а.с.19-20) графіками погашення кредиту ( а.с. 8-12, 21-23), вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором ( а.с.14) та розрахунку заборгованості ( а.с. 15-18) відповідно до ст. 60 ч.1 ЦПК України підтверджені позовні вимоги проти яких відповідач заперечень та відповідних доказів не надав, то в силу ст. ст. 526, 553, 554, 625, 651, 1050 ЦК України позов підлягає задоволенню повністю. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

30.10.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 24.01.2003. Від шлюбу дітей не мають. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. Позивач до суду не з'явилась, через канцелярію суду подала заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги, просила розглянути справу без її особистої участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 січня 2003 року (а.с.3). Як вбачається зі змісту позовної заяви, спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки та ведення спільного господарства, позивач поновлювати їх не має наміру, примирення та збереження сім'ї вважає неможливим. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За таких умов подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved