Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

29 травня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Позов мотивував тим, що 28 грудня 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір позики на суму 6100 гривень із терміном повернення до 01 лютого 2017 року. На підтвердження укладення договору позики позичальником було складено та передано розписку. Однак, 01 лютого 2017 року та у подальшому кошти [PERSON] повернуті не були, проценти за договором позики та 3% річних також не сплачені. У звязку з цим, просить стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики у сумі 6100 грн., проценти у сумі 332,90 грн., 3% річних у сумі 55,23 грн., та інфляційні втрати у сумі 228,35 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин у ньому наведених, просив його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Подав суду заяву, де вказує, що позов визнає, справу просить розглядати без його участі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи Відповідно до правової позиції ВСУ висловленої у постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. З розписки від 28 грудня 2016 року слідує, що відповідач отримав від позивача кошти в сумі 6100 грн., які зобовязався повернути до 01.02.2017 (а.с. 7). Верховний Суд України у своїй правовій позиції № 6-1967цс15 від 11.11.2015, розяснив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернути та дати отримання коштів. Як встановлено судом, надана позивачем розписка від 28.12.2016 відповідає усім наведеним ознакам, а отже у повній мірі підтверджує боргове зобовязання відповідача Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Судом встановлено, що відповідач не повернув позивачеві кошти отримані відповідно до умов договору позики, а тому вимога [PERSON] стягнути їх з [PERSON] є підставною та такою, що підлягає до задоволення. Крім того, згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, вимога позивача стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних, передбачені ст. 625 ЦК України, також підлягає до задоволення. Позивач просить стягнути заборгованість станом на 22.05.2017. З огляду на викладене, станом на 22.05.2017 сума заборгованості за договором позики складає 6100 грн. Щодо розрахунків по інфляційних втратах та трьох відсотків річних, то суд виходить з рекомендацій викладених у листі ВСУ № 62-97р від 03.04.1997, згідно яких вважається, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. Тобто, розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції в даному випадку буде наступним: Період заборгованості: 02.02.2017 22.05.2017 Сума боргу: 6100 грн. Сукупний індекс інфляції за вказаний період за даними\~Державної служби статистики України складає 1,051% 6100 грн. х 1,051% - 6100 грн. = 311,10 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому вимога позивача стягнути з відповідача 228,35 грн. інфляційних втрат може бути задоволена. Розрахунок же трьох процентів річних буде наступним: 3% х 110/365 х 6100 : 100% грн. = 55,15 грн. Тому вимога позивача стягнути з відповідача 55,53 грн. може бути задоволена частково, і стягненню підлягає 55,15 грн. Разом з тим, вимога [PERSON] стягнути з відповідача проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України, договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує пятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. У звязку з тим, що позов задоволено частково, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 608,15 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial