Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

31.08.2015 року [PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому просила суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя її та відповідача наступне майно: пральну машину автомат «Samsung», вартістю 4 000 гривень; коврики червоні два штуки, вартістю 300 гривень; електромясорубку, вартістю 2 500 гривень; зернодробилку, вартістю 1 200 гривень; меблі дитячі (стіл - 1, комод - 1, кровать - 1), вартістю 6 000 гривень; стаціонарний компютер, вартістю 5 000 гривень; вазу хрусталеву, вартістю 800 гривень; плед, вартістю 250 гривень; диван спальний, вартістю 2 500 гривень; куток кухонний, вартістю 2 800 гривень; плиту газову, вартістю 5000 гривень; вівці в кількості 7 голів, вартістю 4900 гривень; кози в кількості 8 голів, вартістю 4 800 гривень, а також поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши їй: пральну машина автомат «Samsung», вартістю 4 000 гривень; один коврик червоний, вартістю 150 гривень; електромясорубку, вартістю 2 500 гривень; меблі дитячі (стіл - 1, комод - 1, кровать - 1), вартістю 6\~000 гривень; стаціонарний компютер, вартістю 5 000 гривень; плиту газову, вартістю 5000 гривень; вівці в кількості 4 голів, вартістю 2 800 гривень; кози в кількості 4 голів, вартістю 2 400 гривень та виділивши відповідачу: один коврик червоний, вартістю 150 гривень; зернодробилку, вартістю 1 200 гривень; вазу хрусталеву, вартістю 800 гривень; плед, вартістю 250 гривень; диван спальний, вартістю 2 500 гривень; куток кухонний, вартістю 2 800 гривень; вівці в кількості 3 голів, вартістю 2 100 гривень; кози в кількості 4 голів, вартістю 2 400 гривень. В обґрунтування позову [PERSON] вказує, що, 09.11.2012 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час сумісного проживання у зареєстрованому шлюбі ними за сумісні кошти придбано вказане вище майно. Далі позивач зазначає, що шлюбні відносини з відповідачем у них не склалися, що призвело до їх припинення, у звязку з чим на теперішній час вони вирішили розірвати шлюб, а угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя між ними не досягнуто. З огляду на викладені обставини, позивач просила її позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Представник відповідача позов не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного. Як вже було зазначено вище сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7) В судовому засіданні представник позивача, зазначив, що даний спір виник в результаті того, що фактично сторони припинили шлюбні відносини, певний час не проживають однією сімєю, а відповідач е бажає добровільно надати позивачу частину майна, яке вони придбали за спільні кошти. Представник відповідача в судовому засіданні, пояснив, що зазначене майно взагалі відсутнє, а доказів його наявності позивач суду не надала.. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх права у випадках, встановлених цим Кодексом. На викання положень зазначеної вище норми суд розяснив представнику позивача та позивачу його право подавати докази, заявляти клопотання про витребування доказів, якщо існують труднощі в отриманні доказів самостійно, а також користуватися іншими правами. Крім того суд розяснив позивачу наслідки не вчинення відповідних процесуальних дій, а саме те, що у разі не надання доказів або не заявлення ним клопотання про витребування доказів, справа розглядатиметься на підставі тих доказів які в ній містяться. Вказані обставини підтверджується записом фіксування судового засідання технічним засобом. Незважаючи на це позивач, в ході розгляду справи не надав суду взагалі будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається у позові, а саме: наявності та вартості заявленого у позові майна, а також часу його придбання, щоб дало суду змогу встановити чи дійсно вказане позивачем майно було придбано сторонами під час перебування у шлюбі та чи взагалі воно існує фізично, з у рахуванням чого, суд дійшов до висновку, щодо відмови у задоволенні позову. Крім того суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави недоплачену ним суму судового збору при зверненні до суду з даним позовом, у розмірі 3 грн. 60 коп.

Outcome: approved