Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

30 травня 2018 року до Овідіопольського райсуду Одеської області надійшов вищевказаний позов в якому позивачка зазначила, що будучи власником нерухомого та рухомого майна, на яке державний виконавець безпідставно наклав арешт, а тому позивачка просить зняти арешт з вищевказаного майна та скасувати постанову державного виконавця від 10 листопада 2011 року та постанову державного виконавця від 14 березня 2011 \~року. В ході судового розгляду від представника позивачки надійшла заява з якої видно, що на позові наполягає просить справу розглянути в його відсутність. Відповідач до суду не зявився. Третя особа [PERSON] до суду не зявився, при цьому направив заяву з якої видно, що з позовом погоджується, просить справу розглянути в його відсутність. Третя особа [PERSON] до суду не зявилася, при цьому направила заяву з якої видно, що з позовом погоджується, просить справу розглянути в її відсутність. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.263 ч.1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках. Так судом встановлено, що дійсно в провадженні державного виконавця знаходиться виконавче провадження № 25268050, яке було відкрито на підставі \~виконавчого листа № 2-11851/10 від 01.02.2011 року виданого Приморським райсудом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Укрсиббанк» грошові суми в розмірі 920\~375.36 грн. Рішення суду першої інстанції є чинним. 14 березня 2011 року державний виконавець в рамках виконавчого провадження № 25268050 наклав арешт всього нерухомого майна, яке належить позивачці. \~ Крім того, в провадженні державного виконавця знаходиться виконавче провадження № 25468829, яке було відкрито відповідно до чинного законодавства. 10 листопада 2011 року державний виконавець в рамках виконавчого провадження № 25468829 наклав арешт на все майно боржника та оголошена заборона на його відчуження, що належить позивачці. Позивачка просить зняти арешт з вищевказаного рухомого та нерухомого майна, посилаючись на те, що виконавче провадження закрито, а тому державний виконавець зобовязаний зняти арешт та скасувати вищевказані постанови, але ці дії державний виконавець не здійснив. В ході розгляду справи було встановлено, що підставою для відкриття виконавчого провадження була заява стягувача представника банка та виконавчий лист виданий на підставі судового рішення. Державний виконавець відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» належним чином відкрив виконавче провадження , під час примусових дій в рамках своїх повноважень прийняв рішення про накладення арешту на майно боржника. Виходячи з вищевказаного суд прийшов до висновку , що позивачка звернулась до суду з позовними вимогами, які в порядку ст.ст. 15,16 ЦК України підлягають судовому захисту в іншому порядку. Державний виконавець прийняв рішення про накладення арешту на рухоме та нерухоме майно в рамках своїх повноважень відповідно до закону, а тому суд вважає, що відповідач Відділ державної виконавчої служби є неналежним відповідачем. Таким чином суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 263 ЦПК України позивач не обґрунтував свої позовні вимоги. Позивачка при поданні позову сплатила судовий збір в повному обсягу, суд прийшов до висновку що позов не підлягає задоволенню, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed