Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

30 жовтня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ст. ст. 1261, 1268-1270 ЦК України просить визначити, що частка у жилому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], яка залишилася як спадок після смерті його сина [PERSON], який помер [INFO] та його дружини [PERSON], яка померла [INFO], складає 1/4 частку даного жилого приміщення за кожним. Позовні вимоги вони обґрунтовуються тим, що позивач перебував у шлюбі з [PERSON], зареєстрованому 11 жовтня 1986 року міським відділом ЗАГСу м. Сміла Черкаської області. За час шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. На підставі договору міни, посвідченого 05 червня 2002 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 3138, позивачем, його дружиною [PERSON] та дітьми [PERSON], [PERSON] було набуто у спільну сумісну власність без визначення часток жиле приміщення у вигляді чотирьох кімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Право спільної сумісної власності на це приміщення було зареєстровано 06 червня 2002 року у Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації Київської області в реєстровій книзі № 6 за реєстровим № 4281/27. [INFO] у м. Славутич Київської області помер син [PERSON], який на момент смерті не був одружений і в нього не залишилося дітей. [INFO] у м. Славутич Київської області померла дружина позивача [PERSON], з якою на момент її смерті позивач знаходився в офіційному шлюбі та вони були зареєстровані за однією адресою. 09 грудня 2015 року позивачем та його дочкою [PERSON] було подано заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON], на підставі якої державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа № 58338524, номер у нотаріуса 116/2015. 01 лютого 2017 року за заявою позивача про прийняття спадщини державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа [PERSON] за № 60179680, номер у нотаріуса 12/2017. Однак, при зверненні до нотаріуса з питань подальшого оформлення спадщини позивача повідомлено про неможливість оформлення свого права на спадщину у вищевказаному жилому приміщенні, яка залишилася після смерті сина та дружини позивача, оскільки в договорі міни, посвідченому 05 червня 2002 року, не було вказано розмір частки /долі/ кожного з співвласників під час придбання даної квартири у спільну сумісну власність, в тому числі сина [PERSON] та дружини [PERSON]. В зв'язку з чим він вимушений звернутися з даною позовною заявою до суду. У підготовче засідання позивач не з'явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позову в повному обсязі. Відповідач в підготовче засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вона позов визнала та просила задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З матеріалів справи встановлено, що згідно договору міни від 05 червня 2002 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] обміняли належну їм на праві спільної сумісної власності двохкімнатну квартиру [ADDRESS] на чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] (а. с. 12). Право спільної власності на квартиру [ADDRESS] 06 червня 2002 року зареєстровано у Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації Київської області в реєстровій книзі № 6 за реєстровим № 428/27. Як вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 11 жовтня 1986 року міськвідділом РАЦС м. Сміла Черкаської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 11 жовтня 1986 року шлюб. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - [PERSON], дружині - [PERSON] (а. с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] народився [INFO], його батьком записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а. с. 8). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] народилась [INFO], її батьком є [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а. с. 7). Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 22 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області (а. с. 9). Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області (а. с. 10). 09 грудня 2015 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON] державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа за номером 116/2015. Як видно із матеріалів спадкової справи № 116/2015, [PERSON] заповіту не залишила. Отже, її спадкоємцями по закону першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України є її чоловік [PERSON] та дочка [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу. 01 лютого 2017 року за заявою [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області була відкрита спадкова справа за номером 12/2017. Як видно із матеріалів спадкової справи № 12/2017, [PERSON] заповіту не залишав. Отже, його спадкоємцем по закону першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України являється його батько [PERSON], що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України. Таким чином, оформити належним чином спадщину позивач не має можливості, оскільки під час набуття жилого приміщення у приватну власність за договором міни не був визначений розмір часток кожного із співвласників, в тому числі і [PERSON] та [PERSON]. Як зазначено у ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, має право звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За таких обставин, враховуючи, що квартира за адресою: [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності чотирьом особам - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], і домовленості між ними щодо відступу від рівності часток в судовому засіданні не встановлено, іншого законом або рішенням суду не визначено, то суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визначити, що частка у жилому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], яка залишилася як спадок після смерті [PERSON], який помер [INFO] та [PERSON], яка померла [INFO], складає 1/4 частку даного жилого приміщення за кожним. Відповідно до ч. 1 ст. 140 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 340 гривень, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved