Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

31.08.2015 року позивачі звернулися до суду із вказаним позовом в якому просять усунути їм перешкоди у користуванні власністю у вигляді будинку № 116 по вул. Миру с. Давидів Брід Великоолександрівського району Херсонської області шляхом виселення з нього [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначили, що на даний час у спірному будинку постійно проживають відповідачі, які вселилися до нього у 2003 році без достатніх для цього підстав, а після у 2005 році і зареєструвалися за вказаною адресою також безпідставно. Позивачі набули право власності на спірний будинок за рішенням Високопільського районного суду Херсонської області від 15.01.2015 року, яке набрало законної сили 31.03.2015 року, а відповідачі не мають жодних правових підстав для проживання та користування спірним житловим будинком, оскільки рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 11.04.2008 року, яким за [PERSON] було визнано право власності на нього, ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 23.12.2009 року скасовано, а вимоги за відповідним позовом ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 17.06.2010 року залишені без розгляду. Позивачі пропонували відповідачам добровільно виселитися з будинку № 116 по вул. Миру с. Давидів Брід, однак останні відмовляються це робити. Оскільки відповідачі зареєстровані та проживають у вказаному житловому будинку і в добровільному порядку не виселяються та не знімаються з реєстрації, а їхнє проживання та реєстрація створюють позивачам перешкоди як власникам в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, то вважають, що їхні права порушені і підлягають захисту в судовому порядку. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та пояснила суду, що рішення суду про визнання за [PERSON] права власності на будинок скасовано, а від так відповідачі не мають право проживати у ньому. Своїми діями відповідачі чинять перешкоди у користуванні власністю. Добровільно останні не виселяються, не зважаючи на те, що попереджались в письмовому вигляді. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у їх задоволенні. Пояснила, що купила будинок № 116 по вул. Миру с. Давидів Брід у 2003 році за розпискою, про що було отримано рішення суду від 2008 року. Для приведення будинку у стан придатний для життя разом з [PERSON] вставила вікна, двері, провела газ. Вважає, що має право проживати у вказаному будинку, оскільки вклала багато коштів і здоров'я у нього та вселилась до нього на підставі рішення суду, яке на той час було законним. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, оскільки постійно проживає у зазначеному будинку і багато зробив для його облаштування. Представник третьої особи - Управління ДМС в Херсонській області до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи поклався на розсуду суду. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1,2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у спосіб передбачений законодавством, зокрема, припинення дії, яка порушує право і відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ч.1 ст. 8 ЦК України, ч.1 ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Судом встановлено, що у 2003 році [PERSON] вселилася до житлового будинку № 116 по вул. Миру с. Давидів Брід Великоолександрівського району Херсонської області, що вбачається зі змісту рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 11.04.2008 року та визнається сторонами. [PERSON] також вселився до вказаного будинку у 2003 році, що ним було визнано в судовому засіданні. Факт постійного проживання зазначених осіб за вказаною адресою з 2003 року і по теперішній час сторонами визнаний і вбачається з відміток у поштовому повідомленні про виклик до суду. За вказаною адресою [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані 28.07.2005 року, про що свідчать записи у домовій книзі та паспорті [PERSON] При цьому дані про реєстрацію вказаних осіб 11.07.2005 та 11.07.2008 року, як це зазначено у довідках про реєстрацію місця проживання Управління ДМС України в Херсонській області Великоолександівського РС від 04.09.2015 року суд сприймає критично, оскільки домова книга та паспорт при реєстрації є первинними документами по відношенню до довідок, і відповідачі не змогли пояснити суду причини такої розбіжності. Відповідачі відмовляються добровільно виселитися із займаного приміщення про, що свідчать їх пояснення та наявність письмової претензії від 09.04.2015 року про виселення, яку [PERSON], згідно повідомлення про вручення отримала, однак залишила поза увагою. У 2008 році згідно рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 11.04.2008 року № 2-341/08 за [PERSON] було визнано право власності на житловий будинок по вул. Миру, 116 в с. Давидів Брід Великоолександрівського району Херсонської області, яке ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 23.12.2009 року № 22ц-3463-2009 скасовано і справу направлено на новий розгляд. При повторному розгляді справи позовні вимоги [PERSON] були залишені без розгляду за її заяво, про що свідчить ухвала Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 17.06.2010 рку. У 2015 році згідно рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 15.01.2015 року № 650/537/14-ц, яке набрало законної сили 31.03.2015 року, за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності на ? та ? частини вказаного житлового будинку відповідно, яке згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.08.2015 року за №№ 42841087 і 42841205 зареєстровано за вказаними особами. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що відповідачі у 2003 році вселились до житлового будинку № 116 по вул. Миру с. Давидів Брід Великоолександрівського району Херсонської області без достатніх підстав для цього, про що свідчить той факт, що вони не були його власниками та не набули право користування ним у порядку встановленому законом. У 2008 році [PERSON] згідно рішення суду набуває право власності на нього, що обумовлює набуття нею і права користування будинком, однак у 2009 році позбавляється такого права, що призводить до втрати набутого права користування житловим приміщенням, яке є похідним від права власності. При цьому відповідний період не може розцінюватись, як час протягом якого [PERSON] володіла у встановленому порядку правом користування житловим приміщенням, оскільки правомірність його набуття судом апеляційної інстанції не була підтверджена. Отже, зважаючи на те, що [PERSON] вселилась до спірного житлового будинку не на підставі скасованого рішення суду, а без будь-яких правових підстав у 2003 році, суд розцінює такі дії відповідачки, як самовільне зайняття житлового приміщення. Дії [PERSON] суд також розцінює, як самовільне вселення, оскільки будь-яких підстав для останнього під час судового розгляду не встановлено. Чинне цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за особою, в разі визнання незаконним факту набуття нею права власності на нерухоме майно, що було підставою для виникнення права користування, а навпаки передбачає наслідки у вигляді виселення осіб, які самовільно займають житлове приміщення (за аналогією ст. 116 ч.1 ЖК України). Твердження [PERSON]К та [PERSON] про збереження за ними права користування житловою площею спірного житлового будинку на підставі значних матеріальних вкладень, що виразилось в обладнанні будинку вікнами, дверми, підведенням газу, тощо суд сприймає критично, оскільки такі факти не можуть гарантувати дане право. На підставі викладеного, зважаючи на те, що власниками спірного житлового будинку є позивачі, а відповідачі, які самовільно вселилися до нього не набувши при цьому право користування житловим приміщенням, продовжують проживати в будинку і тим самим чинити перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про виселення [PERSON] та [PERSON] із займаного приміщення.

Outcome: approved