Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

8 червня 2021 року позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що відповідно до договорів позики відповідач отримав у позивача грошові кошти за договорами позики від: 9 вересня 2014 року у розмірі 711 гривень (строк повернення 9 жовтня 2014 року); 1 жовтня 2014 року - 5500 гривень (строк повернення 1 листопада 2014 року); 9 жовтня 201 року - 7000 гривень (строк повернення 9 листопада 2014 року); 7 листопада 2014 року - 1314 гривень (строк повернення 7 грудня 2014 року). В обґрунтування позовної заяви зазначає, що відповідач зобов`язувався повернути позику у місячний строк з дня отримання коштів, однак у вказаний строк відповідач, з невідомих йому причин, суму боргу не повернув. Лише у травні 2016 року він повернув 500 гривень, після чого не виходив на зв`язок, ігнорував повідомлення про повернення боргу. Крім цього, у січні 2017 року відповідач також повернув частину боргу, а саме 500 гривень, та просив відтермінувати залишок сплати боргу. У липні 2018 року відповідач повернув ще 500 гривень. Станом на день подачі позовної заяви, суму позики відповідач повністю не повернув та ухиляється від виконання свого обов`язку На підставі викладеного у позовній заяві, [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у сумі 24967,67 гривень, яка складається з: залишку коштів за договорами позики у сумі 1325,00 гривень; штрафу (пункт 6 договорів) - 6512,50 гривень; 3% річних від простроченої суми за період з 1 серпня 2018 року по 1 червня 2021 року - 1108,02 гривень; пені, нарахованої за період з 1 червня 2020 року по 1 червня 2021 року - 1648,12 гривень; інфляційних збитків за період з 1 серпня 2018 року по 1 червня 2021 року - 2674,03 гривень. Стягнути з відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору. Після виконання судом вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від 1 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 18 серпня 2021 року про що повідомлено сторін у встановленому законом порядку. У призначене судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановлений законом спосіб. При цьому, позивачем до суду надіслано заяву про розгляд справи 18 серпня 2021 року, без його участі. Позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Оскільки, судову кореспонденцію, надіслану на адресу відповідача - [PERSON] вручено не було з причин «адресат відсутній за зазначеною адресою», розгляд справи відкладено на 4 жовтня 2021 року, при цьому відповідачу повторно надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками та судову повістку про виклик, а також розмішено оголошення на офіційному вебсаті суду про його виклик у судове засідання, призначене на 4 жовтня 2021 року. У призначене на 4 жовтня 2021 року судове засідання сторони не з`явилися. При цьому, позивачем направлено заяву про проведення судового засідання 4 жовтня 2021 року без його участі, позов підтримую та позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Як убачається зі зворотного повідомлення, яке міститься у матеріалах справи, процесуальні документи, направлені повторно на адресу відповідача, були отримані за довіреністю - «29/09 Носихін». Також відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті Вишгородського районного суду Київської області. Таким чином, суд ужив усіх можливих заходів для повідомлення відповідача про судовий розгляд справи. Відповідно до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не надіслав до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Заяв про поважність причин неявки та про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому суд, відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 12 ЦПК України). Судом встановлено, що 9 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики, за умовами якого останній отримав від позивача грошові кошти у сумі 711 гривень, які зобов`язався повернути до 9 жовтня 2014 року. Передача коштів підтверджена розпискою від 9 вересня 2014 року. Пунктом 6 вказаного Договору визначено, що у разі прострочення повернення позики, позичальник сплачує штраф у розмірі 50 % від неповерненої суми позики, та також позикодавець вправі нарахувати пеню в розмірі 1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення. 1 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики, за умовами якого останній отримав від позикодавця грошові кошти у сумі 5500 гривень, які зобов`язався повернути до 1 листопада 2014 року. Передача коштів підтверджена розпискою від 1 жовтня 2014 року. Пунктом 6 Договору визначено, що у разі прострочення повернення позики, позичальник сплачує штраф у розмірі 50 % від неповерненої суми позики, та також позикодавець вправі нарахувати пеню в розмірі 1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення. Також, 9 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики, за умовами якого останній отримав від позивача грошові кошти у сумі 7000 гривень, які зобов`язався повернути до 9 листопада 2014 року. Передача коштів підтверджена розпискою від 9 жовтня 2014 року. Пунктом 6 Договору визначено, що у разі прострочення повернення позики, позичальник сплачує штраф у розмірі 50 % від неповерненої суми позики, та також позикодавець вправі нарахувати пеню в розмірі 1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення. Крім цього, 7 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики, за умовами якого останній отримав від позивача грошові кошти у сумі 1314 гривень, які зобов`язався повернути до 7 грудня 2014 року. Передача коштів підтверджена розпискою від 7 листопада 2014 року. Пунктом 6 Договору визначено, що у разі прострочення повернення позики, позичальник сплачує штраф у розмірі 50 % від неповерненої суми позики, та також позикодавець вправі нарахувати пеню в розмірі 1 % від несплаченої суми за кожен день прострочення. У визначений договорами строк відповідач кошти не повернув. У позовній заяві позивач зазначає, що відповідачем було сплачено 1500 гривень (травень 2016 року - 500 гривень, січень 2017 року - 500 гривень, липень 2018 року - 500 гривень) при цьому просив відтермінувати сплату решти коштів. Оскільки відповідач коштів не повернув, залишок боргу за усіма договорами становить 13025,00 гривень. Враховуючи вимоги статей 599, 625, 1048 ЦК України, просить стягнути з відповідача кошти у сумі 24967, 67 гривень, які складаються залишку коштів за договорами позики, штрафу (пункт 6 договорів), 3% річних від простроченої суми, пені та інфляційних збитків. Суд, вирішуючи справу в межах позовних вимог, відповідно до статті 13 ЦПК України, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред`явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Підтверджувати факт укладення договору позики, тобто факт передачі грошей та строк їх повернення або пред`явлення вимоги до повернення, можуть боргові документи - розписка, акт передання та прийняття, розрахунок - фактура тощо. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). Як убачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача 6512, 50 гривень штрафу, який встановлений пунктом 6 Договорів позики, пеню, нараховану за період з 1 червня 2020 року по 1 червня 2021 року у сумі 1648,12 гривень, інфляційні збитки за період з 1 серпня 2018 року по 1 червня 2021 року - 2674,03 гривень, а також 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 1 серпня 2018 року по 1 червня 2021 року у розмірі 1108,02 гривень. Враховуючи норми статті 625 ЦК України, та те, що в Договорах позики пунктом 6 визначено штраф у розмірі 50% від неповерненої суму позики, пеня у розмірі 1% від сплаченої суми за кожен день прострочення, суд вважає за можливе стягнути з відповідача штраф у розмірі 6512, 50 гривень, пеню - 1648,12 гривень. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно із пунктом 5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні збитки за період з 1 серпня 2018 року по 1 червня 2021 року у розмірі 2674,03 гривень. У частині стягнення 3 % річних суд відмовляє, оскільки умовами договору передбачено штрафні санкції - штраф та пеня. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги щодо стягнення коштів з відповідача у частині стягнення боргу, штрафу, пені та інфляційних збитків за Договорами позики, є доведеними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. У частині стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості, суд відмовляє. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

Outcome: partial