Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

29 березня 2018 року ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» звернулося в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 02 лютого 2012 року між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] укладено договір про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки [NUMBER]. Банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі, а саме надав кредит у розмірі, встановленому договором. Позичальник умови договору належним чином не виконує, в зв`язку з чим, станом на 09 лютого 2018 року утворилася заборгованість в розмірі 106854 гривні 59 копійок, яка складається з: - 21193 гривні 01 копійки - прострочена заборгованість за кредитом; - 34459 гривень 23 копійки - заборгованість за штрафами/пенею за виникнення простроченої заборгованості (тіло кредиту); - 23609 гривень 08 копійок - заборгованість за штрафами/пенею за виникнення прострочених процентів по кредиту; - 5250 гривень - заборгованість за штрафами/пенею за виникнення простроченої заборгованості (константа); - 22180 гривень 69 копійок - заборгованість за простроченими процентами; - 162 гривні 58 копійок - заборгованість за поточними процентами. 09 лютого 2018 року між ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» та ПАТ «Енергобанк» було укладено договір відступлення права вимоги № 16, відповідно до якого права вимоги за договором № 00-031407-03 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 02 лютого 2012 року передані останнім на користь ТОВ «Факторингова компанія «Паритет». Позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором в розмірі 106854 гривні 59 копійок. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 14 травня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. У судове засідання представник позивача не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності (а.с. 228). Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову. Підтримав викладене у відзиві на позовну заяву (а.с. 204-205). Зазначив, що у відповідача відсутня заборгованість перед ТОВ «Факторингова компанія «Паритет». Дійсно відповідач 07 лютого 2012 року отримав кредитну картку VISA в ПАТ «Енергобанк» та в цей же день отримав кредитні кошти в сумі 1200 гривень, які повернув банку 08 лютого 2012 року. Пунктом 9 Правил користування кредитною карткою VISA, які є додатком № 1 до договору, картка випускається на один рік. За період з 07 лютого 2012 року по 07 лютого 2013 року він в ПАТ «Енергобанк» не отримував інших кредитних коштів. Таким чином, після 07 лютого 2013 року картка вже була недійсна у зв`язку з закінченням строку її дії. Нової кредитної картки в ПАТ «Енергобанк» він не отримував. Крім того, до 2017 року до нього жодного разу не зверталися представники ПАТ «Енергобанк» з приводу наявності заборгованості по картковому рахунку, проте, з розрахунку вбачається, що заборгованість виникла за період з 15 лютого 2013 року по 03 лютого 2015 року. У матеріалах справи міститься відповідь на відзив представника позивача, з якого вбачається, що жодна зі сторін не заявляла вимоги про розірвання договору, а тому строк позовної давності не закінчився. З розрахунку заборгованості вбачається, що після 07 лютого 2013 року кошти не лише знімалися з карткового рахунку, а й повертались банку. Повернення коштів відбувалось до 02 лютого 2015 року. За таких обставин, відповідач намагається ухилитись від виконання зобов`язання (а.с. 222-224). Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 02 лютого 2012 року між ПАТ «Енергобанк» та [PERSON] укладено договір про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки [NUMBER] (а.с. 10-17). За умовами договору банк відкриває держателю картковий рахунок № [NUMBER] в гривнях та випускає кредитну картку типу Visa Platinum, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки. 09 лютого 2018 року між ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» та ПАТ «Енергобанк» було укладено договір відступлення права вимоги № 16, відповідно до якого права вимоги за договором № 00-031407-03 про видачу та обслуговування кредитної міжнародної пластикової картки VISA від 02 лютого 2012 року передані останнім на користь ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» (а.с. 18-22). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Заперечуючи проти позову, представник відповідача, зокрема, зазначив про відсутність у [PERSON] будь-яких зобов`язань перед банком, оскільки 07 лютого 2012 року останній отримав кредитну картку VISA в ПАТ «Енергобанк» строком на один рік та в цей же день отримав кредитні кошти в сумі 1200 гривень, які повернув банку 08 лютого 2012 року. За період з 07 лютого 2012 року по 07 лютого 2013 року він в ПАТ «Енергобанк» не отримував інших кредитних коштів. Нової кредитної картки в ПАТ «Енергобанк» він не отримував. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п. 2.5 договору строк дії картки встановлюється Правилами. Пунктом 9 Правил визначено, що строк дії картки вказано на її лицьовій стороні у вигляді ММ/РР (ММ-місяць, РР-рік). Картка випускається на один рік. Вона є дійсною до останнього дня, вказаного на ній року та місяця (включно). Після закінчення терміну дії, картка пере випускається на наступний рік, за що з держателя може бути списана комісія згідно тарифів. Якщо держатель не бажає продовжувати користуватися карткою, держатель може достроково розірвати договір, виконавши обов`язки згідно договору. Доводи представника відповідача підтверджуються наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 30-35) та випискою по особовому рахунку (а.с. 36-187), з яких вбачається, що відповідачем отримані кредитні кошти 07 лютого 2012 року в сумі 1200 гривень. 08 лютого 2012 року кошти в сумі 1200 гривень відповідачем були повернуті. Наступні кредитні кошти по картці були видані 15 лютого 2013 року, тобто після закінчення строку дії кредитної картки - 07 лютого 2013 року. Відповідач заперечує факт продовження використання кредитної картки після закінчення строку її дії. Зазначає, що інші кошти, окрім 1200 гривень, він у кредит не брав та не погашав суми, про які вказано у відповіді на відзив представника позивача. Будь-яких доказів отримання відповідачем коштів після 07 лютого 2013 року представником позивача суду надано не було. Відповідач заперечує обставини надання кредитних коштів по картці, проте на спростування цього позивачем належних та допустимих доказів суду не надано. Матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що платіжна картка використовувалась відповідачем після закінчення строку її дії, тому позовні вимоги банку про стягнення заборгованості є недоведеними та необґрунтованими. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed