Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

31.10.2017 позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат, в якому просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04.12.2009 року, а саме стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до їх повноліття, а також просить стягнути з відповідача додаткові витрати, пов'язані з навчанням доньки у коледжі у сумі 10 500,00 грн.. Свої вимоги аргументує тим, що відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04.12.2009 з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] та доньки [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв'язку із внесенням змін до ст. 182 СК України, на даний час передбачено, що розмін аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому на цій підставі просить збільшити мінімальний розмір аліментів, які мають стягуватися з відповідача. Крім того, на даний час спільна донька позивача та відповідача [PERSON] є неповнолітньою, проте з вересня 2016 року навчається в економіко-правовому коледжі Київського кооперативного інституту бізнесу і права на денній формі навчання. Відповідно до договору про надання освітніх послуг від 01.09.2016 №038/16-Т позивачем сплачено за навчання доньки грошові кошти у сумі 12 300 грн., а також грошові кошти у сумі 8 700 грн. за проживання доньки у гуртожитку. А тому, просить стягнути з відповідача ? частину понесених нею витрат на навчання доньки у сумі 10 500 грн., посилаючись на те, що відповідач відмовляється добровільно брати участь у додаткових витратах, в той час як він офіційно працює та має змогу сплачувати половину витрат. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, при цьому підтвердила обставини, на які посилається в позові. Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він позов визнав частково, а саме не заперечував проти збільшення розміру аліментів, однак заперечував проти стягнення з нього додаткових витрат, посилаючись на те, що оплата за навчання та гуртожиток не є додатковими витратами, при цьому у доньки є можливість проживати у м. Києві в квартирі бабусі, а не у гуртожитку, також посилається на те, що у нього є на утриманні ще неповнолітній син і його заробітна плата, з урахуванням відрахування аліментів, є недостатньою для оплати коштів за навчання доньки. Аналогічні пояснення відповідач надав і в судовому засіданні. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 17.03.2017, виданого Солом'янським районним у м. Києві відділом ДРАЦС ГТУЮ у м. Києві, та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 17.03.2017, виданого Солом'янським районним у м. Києві відділом ДРАЦС ГТУЮ у м. Києві. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 04.12.2009, з позивача стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) позивача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину, починаючи з 26.10.2009 і до їх повноліття. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 17.05.2017 прийнято ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», відповідно до якого ч.2 ст. 182 СК України викладено в наступній редакції: «мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, враховуючи вище викладене, а також і те, що відповідач визнав позов в частині збільшення розміру аліментів, суд вважає збільшення розміру аліментів доцільним в мінімальному розмірі аліментів для дитини відповідного віку. Суд вважає, що такий встановлений збільшений розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При вирішенні питання про стягнення з відповідача додаткових витратна утримання дочки [PERSON] судом встановлено наступне. Неповнолітня донька сторін [PERSON] являється студенткою Економіко-правового коледжу Київського кооперативного інституту бізнесу і права факультету Харчових технологій та товарознавства, денної форми навчання, що підтверджується студентським квитком серії [NUMBER], виданого 01.09.2016 та договором про надання освітніх послуг №038/16-Т від 01.09.2016. згідно даного договору, загальна вартість освітньої послуги становить 24 900, 00 грн. Позивачем самостійно сплачено за навчання доньки 12 300,00 грн., що підтверджується копіями квитанцій від 25.08.2016, 13.01.2017 та 14.06.2017. Також, з копій квитанцій від 22.08.2016, 21.11.2016 та 01.08.2017 вбачається, що позивачем самостійно сплачено грошові кошти в сумі 8 700,00 грн. за проживання доньки [PERSON] у гуртожитку. При цьому, позивач посилається на те, що у зв'язку із значною віддаленістю коледжу від дому, її донька вимушена проживати у гуртожитку, яким забезпечується за місцем навчання на платній основі. Таким чином, позивачем самостійно понесено додаткові витрати на навчання та проживання їх спільної з відповідачем доньки у загальній сумі 21 000,00 грн.. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 3 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини(ч. 2 ст. 155 СК України). Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Пункт 18 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Таким чином, враховуючи, що перелік особливих обставин для присудження додаткових витрат на утримання дитини не є вичерпним, а також те, що навчання неповнолітньої доньки сторін та проживання її в гуртожитку спрямовані, передусім, на задоволення інтересів дитини, що в свою чергу обумовлено необхідністю забезпечення отримання нею належного рівня освіти, розвитку природних здібностей, а також підготовки до самостійного життя, суд визнає понесені позивачем витрати на навчання доньки та проживання її в гуртожитку такими, що відповідають критеріям, встановлених ст. 185 СК України. Разом з цим, розмір додаткових витрат в сумі 21 000,00 грн. позивачем підтверджені наявними в матеріалах справи доказами та визнаються судом обґрунтованими. При цьому суд враховує, що наявність у відповідача мінімального доходу, а також наявність на утриманні неповнолітнього сина, не є тією підставою, яка звільняє його від участі у додаткових витратах на дитину, а також те, що відповідач за своїм станом здоров'я має можливість отримувати додатковий дохід, що було встановлено в ході судового розгляду. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на дитину у розмірі 10 500,00 грн. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн.. Враховуючи наведене та

Outcome: approved