Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

2 березня 2016 року позивач [PERSON] в особі законного представника [PERSON] звернулась до суду з позовом до ПАТ «Кредитпромбанк», [PERSON], ПАТ «Дельта Банк» , третя особа - відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області, в якому просила визнати право власності на квартиру [ADDRESS] та зняти арешт з цієї квартири. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є законним представником своєї неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], якій на момент подання позову виповнилось 16 років. З 1997 року позивач та її чоловік [PERSON], а після народження і їх дочка проживали у квартирі №10 по Комсомольському шосе, 83-А у м. Харкові, яка належала [PERSON] на праві власності. Всередині 2011 року у них з чоловіком склалися неприязні стосунки, в результаті чого він залишив родину і став проживати окремо. 15 грудня 2011 року [PERSON] подарував дочці [PERSON] свою квартиру №10 за адресою м. Харків, вул. Комсомольське шосе, 83-А у м. Харкові. Договір дарування був нотаріально посвідчений 15.12.2011 року. Ціна дарунку складала 51898,00 грн. Під час укладання вказаного договору [PERSON] передав [PERSON], як законному представнику неповнолітньої [PERSON], технічний паспорт на квартиру та оформлений договір дарування. У цій квартирі вони мешкають по цей час. З метою належного оформлення за [PERSON] права власності, в жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до Реєстраційної палати за переоформленням на [PERSON] подарованої батьком квартири. Однак, реєстраційна палата відмовилась здійснити переоформлення квартири у звязку з тим, що постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №32885405 від 06.06.2012 року та від 20.08.2012 року державною виконавчою службою на квартиру накладений арешт. Таким чином, зясувалося, що в відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГУЮ в Харківській області знаходиться на примусовому виконанні виконавчий лист Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі №641/1049/12-ц від 26.06.2012 року про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором. Державною виконавчою службою з цих підстав відкрите виконавче провадження, вищевказаними постановами накладений арешт на квартиру. [PERSON] зазначила, що 3.11.2015 року звернулася до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГУЮ в Харківській області з відповідною заявою про скасування постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.06.2012 року та від 20.08.2012 року у звязку тим, що квартира не належить [PERSON] Своєю відповіддю за вих. № 32885405/В-9 від 13.11.2015 року Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГУЮ в Харківській області відмовив їй в задоволенні заяви з тих підстав, що за наявними в відділі даними спірна квартира нібито належить саме [PERSON] Однак, спірна квартира була подарована позивачці 15.12.2011 року, тому вона є власником зазначеної квартири, а тому постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №32885405, якими накладено арешт на кватиру є неправомірними та таким, що порушують права позивача, як власника. Позивач та її представник [PERSON], який діє на підставі довіреності від 6 .04.2016 року, в судовому засідання не зявилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Позов просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Також просив розглядати справу у його відсутності. \~Представник третьої особи відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Харківській області у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки не повідомили. Представник відповідача ПАТ «Кредитпромбанк» та представник відповідача «Дельта банк» у судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки не повідомили. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У звязку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановленні такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, згідно з копією свідоцтва про народження [PERSON] народилася 01 вересня 1999 року. Батьком дитини відповідно до свідоцтва про народження є [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до договору дарування від 15.12.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстровий номер №3811, [PERSON] подарував своєї дочці [PERSON], [INFO] квартиру №10, що знаходиться в м. Харкові, вул.. Комсомольське шосе, буд.83-а. (а.с.9) 3.11.2015 року [PERSON], як законний представник [PERSON] звернулась до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГУЮ в Харківській області з заявою про скасування постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №32885405 від 06.06.2012 року та від 20.08.2012 року, на яку було надано відповідь від 13.11.2015 року де було зазначено, що на виконанні відділу знаходиться виконавче провадження №32885405 з примусового виконання виконавчого листа Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі №641/1049/12-ц від 26.06.2012 року про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 3479867,89 грн. В ході примусового виконання було встановлено, що квартира №10 в буд. 83-а по Комсомольському шосе в м.Харкові належить на праві власності [PERSON] (а.с. 15-16). З матеріалів справи вбачається, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень 06.06.2012 року та 20.08.2012 року винесені постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме арешт на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON]А.(а.с. 13-14). Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із частиною другою\~статті 16 ЦК України\~одним зі способів захисту порушеного права є визнання права. При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК). \~Відповідно до\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч. 1,2 ст. 321 ЦК України) Відповідно до ст. 391 К України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~\~\~\~За правилами\~ст. 392 ЦК України\~позов про визнання права власності може бути пред'явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, атакож у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. \~\~ Відповідно до ч.1\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. \~\~В п. 2 Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5\~«Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). \~\~Пунктом 8 вказаної постанови передбачено, що\~якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно. Таким чином, оскільки квартира [ADDRESS] належить [PERSON], суд приходить до висновку, що, арешт майна порушує право позивача, як власника, у зв'язку з чим позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved