Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

5 березня 2020 року [PERSON] , звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] . На день смерті [PERSON] (який помер [INFO] ), разом із ним в будинку [ADDRESS] , були зареєстровані та проживали: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , невістка - [PERSON] та внук - [PERSON] . [INFO] помирає [PERSON] , що посвідчується даними свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 24 червня 2002 року. За життя [PERSON] заповідального розпорядження на випадок своєї смерті не складав, а від так за результатом його смерті відкрилася спадщина за законом у склад якої, окрім іншого увійшло право приватної власності на земельні ділянки загальною площею 2.6597 га. Померлий [PERSON] на час смерті був зареєстрований по [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , позивач як один із претендентів на спадкову масу та спільною згодою членів родини, прийняв належну померлому спадщину шляхом взяття на відповідальне зберігання правовстановлюгочих документів спадкодавця. Враховуючи вищенаведене, просить суд встановити факт, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на земельну ділянку загальною площею 2,6597 га, у склад яких увійшли дві земельні ділянки площами 0,4448 га з кадастровим номером 4623987600:06:000:0288 та 2,2149 га з кадастровим номером 4623987600:02:000:0148. які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Хмільнівської сільської ради Радехівського району Львівської області і, які належали [PERSON] , відповідно до Державного акту на право власності па землю серії IV-ЛВ №025474, виданого 12.04.2000 року, в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.1-4). У підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд ухвалити рішення про задоволення позовних вимог. Відповідачі в строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подали, заявили до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають та просять їх задовольнити в повному обсязі(а.с.52,53,55). За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.2 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами. Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] у с. Хмільно Радехівського району, помер - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 27.11.2019 року(а.с.15). Згідно відомостей, викладених у довідці Хмільнівського старостинського округу №302 від 29.10.2019 року, на день смерті [PERSON] (який помер [INFO] ), разом із ним в будинку [ADDRESS] , були зареєстровані та проживали: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , невістка - [PERSON] та внук - [PERSON] (а.с.16). [INFO] помирає [PERSON] , що посвідчується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 24 червня 2002 року(а.с.19). За життя [PERSON] заповідального розпорядження на випадок своєї смерті не складав, а відтак внаслідок його смерті відкрилася спадщина за законом у склад якої, окрім іншого увійшло право приватної власності на земельні ділянки загальною площею 2.6597 га, що належали померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №025474, виданого 12 квітня 2000 року на підставі рішення Х сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 25 лютого 2000 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №9418, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Хмільнівської селищної ради(а.с.22-22зворот,23,24). Померлий [PERSON] на час смерті був зареєстрований по [ADDRESS] . Разом із ним були зареєстровані і проживали: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] та внук - [PERSON] , що підтверджується довідкою Хмільнівського старостинського округу №301 від 29 жовтня 2019 року(а.с.20). [PERSON] та [PERSON] , які одружилися [INFO] , батьки: [PERSON] (свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 14 жовтня 1972 р.) [PERSON] (свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 22 квітня 1977р.)(а.с.7,10,12). Після смерті [PERSON] , позивач, як один із претендентів на спадкову масу прийняв належну померлому спадщину шляхом взяття на відповідальне зберігання правовстановлюючі документи спадкодавця, що підтверджується довідкою Хмільнівського старостинського округу Лопатинської селищної ради №3 від 02.01.2020 року(а.с.21). [INFO], помирає [PERSON] , як можливий претендент на спадкову масу, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] (а.с.26). [PERSON] по день смерті проживала та була зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] , разом з нею були зареєстрована та проживали невістка - [PERSON] , внук - [PERSON] , дружина внука - [PERSON] , правнук - [PERSON] та [PERSON] (а.с.27). Спадкоємцем після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , є [PERSON] , якому 30 липня 2007 року, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі №3013. Спадкове майно складається з 2/4 частин житлового будинку, який знаходиться у [ADDRESS] (а.с.28,29-37). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Факт, того що [PERSON] , фактично вступив в управління та володіння спадковим майно [PERSON] , підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , не довіряти показам яких в суду немає підстав (а.с.57-58). Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved