Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

29 липня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення сплачених ним грошових зобов'язань за кредитною угодою в сумі 10424,47 грн., сплачених відсотків за користування кредитом з 16.02.2014 року по 16.05.2014 року в розмірі 76,27 грн. та ? частину витрат, понесених за зняття заборони відчуження квартири. Позивач в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти позову заперечили, мотивуючи його безпідставністю. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає через його необґрунтованість. Судом встановлено, що 08.12.1999 року між [PERSON] та Чернігівським регіональним відділенням Фонду сприяння молодіжному житловому будівництву при Державному комітеті України у справах сім'ї та молоді було укладено кредитну угоду № 03, відповідно до якої позивачу було надано прямий зворотній адресний (цільовий) кредит на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 72 кв.м. в сумі 56182 грн. з терміном повернення 30 років з часу отримання документів на право володіння та користування житлом. Вищевказану кредитну угоду від 08.12.1999 року позивачем було укладено під час шлюбу з відповідачем [PERSON], в якому сторони перебували з 14.07.1995 року по12.08.2010 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29.06.2011 року поділено між [PERSON] та [PERSON] нерухоме майно, що є спільною сумісною власністю подружжя. Судом визнано за кожною стороною право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Крім цього, вищевказаним рішенням суду між сторонами було розподілено в рівних частинах зобов'язання, що випливають з кредитної угоди від 08.12.1999 року № 03. Позивач свої зобов'язання за вказаною кредитною угодою виконав достроково 17.02.2014 року, сплативши 11122,70 грн. 16.05.2014 року позивач самостійно одноособово без будь-яких угод і домовленостей з відповідачем вніс грошові кошти в сумі 10500,74 грн. на дострокове виконання зобов'язань відповідача по кредитній угоді, у зв'язку з чим у своїй позовній заяві просить стягнути цю суму з останньої. У позові [PERSON] обґрунтовує свої вимоги, посилаючись на норми ст.ст. 360 та 544 ЦК України, проте, суд вважає таке посилання безпідставним і неправомірним, зважаючи на наступне. По перше, зобов'язання за кредитною угодою не є витратами на управління, утримання та збереження спільного майна, що унеможливлює застосування ст. 360 ЦК України. По друге, позивач, за вказаних обставин, не може набути права на зворотну вимогу (регрес), оскільки відсутній солідарний обов'язок сторін, так як зобов'язання за кредитною угодою судом розділені між сторонами порівну. Статтею 527 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належними сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 528 ЦК України інша особа може задовольнити вимогу кредитора без згоди боржника у разі небезпеки втратити право на майно боржника (право оренди, право застави тощо) внаслідок звернення кредитором стягнення на це майно. У цьому разі до іншої особи переходять права кредитора у зобов'язанні і застосовуються положення статей 512-519 цього Кодексу. Проте, з матеріалів справи вбачається відсутність простроченої заборгованості, термін повного виконання зобов'язання відповідачем не наступив, а також відсутні підстави, передбачені ч. 3 ст. 528 ЦК України. За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача і про необхідність їх відхилення.

Outcome: dismissed