Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

30 вересня 2019 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенер го» на його користь моральну шкоду у розмірі 10 00 0000 (десять мільйонів) гривень (а.с.1-3). І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він працював електромонтером з обслуговування електроустаткування електростанції у відокремленому підрозділі ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» - «Придніпровська теплова електрична станція» протягом більше, ніж десять років, в електричному цеху. 06.09.2016р., близько 14 годин, під час його роботи з вини посадових осіб Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго», які допустили невідповідність технологічного процесу вимогам безпеки, порушення вимог безпеки під час експлуатації обладнання, невиконання посадових обов`язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці стався нещасний випадок, в результаті якого явін отримав хімічний опік ІІ АБ ІІІ ст.5% голови, обличчя, шиї, правої верхньої кінцівки, грудної клітини з права (сірчаною кислотою - травма виробнича 06.09.2016) Т.26.6 від 25.10.2016 та був звільнений з роботи. Йому, згідно з інструкцією з охорони прані, підприємством не було передбачено забезпечення кислотно-захисним костюмом при виконанні роботи. Згідно з МСЕК від 28.12.2016 визнаний інвалідом 2 групи, трудове каліцтво по зору 75% втрати працездатності (45% травма ока, 30% -рубцеві зміни м`яких тканин обличчя та шиї). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпро у справі № 206/909/17 від 17 травня 2017р. було частково задоволено його позов до відповідача про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`ю через нещасний випадок на виробництві, та постановлено стягнути на його користь 200 000 гри. на відшкодування моральної шкоди. Зазначеним рішенням суду встановлено вину відповідача у недотриманні відповідності технологічного процесу вимогам безпеки, порушен ни вимог безпеки під час експлуатації обладнання, невиконання посадових обов`язків, невиконання вимог інструкцій з охорони праці, що стало причиною нанесення шкоди моєму здоров`ю. При визначенні розміру шкоди суд враховував характер, обсяги фізичних та моральних страждань, яких він зазнав внаслідок ушкодження здоров`я. Але 20.12.2017 року він пройшов наступний медичний огляд МСЕК від 20.12.2017 року комісія зробила висновок про те, що його стан ще погіршився. та становить 85% втрати працездатності, з них 65% травма очей та 20% рубцеві зміни м`яких тканин обличчя та шиї. Тобто за період 06.09.2016 року - 20.12.2017 року його стан погіршився ще на 10 %. Внаслідок тяжкої травми, яка сталася з вини відповідача, йому було завдане тяжке каліцтво з незворотніми наслідками для його здоров`я. Відповідач його звільнив, адже він більше не може працювати за спеціальністю. Він перетворився на безпорадну людину, бо не може не лише працювати, а і самостійно виконувати більшість побутових справ. Всі його плани та мрії зруйновані, а життя перетворилося на безперервне лікування. За останній рік стан здоров`я погіршився ще на 10%. Тяжка травма, завдана йому з вини відповідача, спричинила незворотну шкоду здоров`ю, значні моральні і психічні страждання через безпорадний стан здоров`я та повну втрату професійної працездатності. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача Невмержицька М.В. надала письмовий відзив на позовну заяву, за змістом, остання вважала вимоги позивача необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства та просила закрити провадження по справі. Зазначила, що в грудні 2016 [PERSON] звернувся з позовом до ПАТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000000,00грн., завданої ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.05.2017 по справі № 206/909/17 (провадження № 2/206/557/17) з АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» було стягнуто на користь [PERSON] , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я через нещасний випадок на виробництві - 200 000,00 грн., 30.05.2018 постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду по справі № 206/909/17 вищезазначене рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.10.2017 були залишені без змін. В свою чергу, відповідачем в повному обсязі було виконано рішення суду від 17.05.2017. Отже позивач вже отримав грошове відшкодування моральної шкоди, завданої йому ушкодженням здоров`я через нещасний випадок на виробництві, на виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17.05.2017 по справі № 206/909/17 (провадження № 2/206/557/17). Крім цього, оцінюючи заподіяну моральну шкоду в розмірі 10 млн. грн., позивач, в порушення вимог діючого законодавства, по тексту позовної заяви не зазначає, з яких міркувань/мотивів він виходив, визначаючи саме такий розмір завданої йому шкоди (в т.ч. не надає розрахунок зазначеної суми) та не надає будь-яких доказів на підтвердження цього, одночасно ігноруючи положення ч.5 ст. 23, ч.І ст. 1168 ЦК України щодо відшкодування моральної шкоди одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів, з огляду на те, що позивач вже отримав грошове відшкодування завданої йому моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні з підстав викладених у позовній заяві. Пояснив, що після того, як стався несчастний випадок на виробництві його стан здоров`я погіршився, що потребує значних затрат на лікування. Моральну шкоду за рішенням суду він отримав у повному обсязі. Просить стягнути з відповідача 500000,00грн. Представник відповідача Боінчук О.Л. в судовому засідані заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Зазначила, що рішенням суду вже стягнуто моральну шкоду. Чинним законодавством не передбачено стягнення моральної шкоди двічі. Позивач отримав моральну шкоду, завдану йому ушкодженням здоров`я через нещасний випадок на виробництві. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. 17 жовтня 2019 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська по даній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.11). 08 листопада 2019р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.15-18). Ухвалою від 28 листопада 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.43). 03 грудня 2019 року в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Під час розгляду справи судом заслухано позивача, представника відповідача досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Судом встановлено, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року та постановою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року, позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я через нещасний випадок на виробництві - 200 000 (двісті тисяч) грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. (а.с.4-5, 35-40). Згідно з виписки з акта огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серія 12ААА №044290 від 28 грудня 2016 року [PERSON] первинно присвоєно другу групу інвалідності, причина інвалідності, - «трудове каліцтво по зору», ступінь втрати професійної працездатності на 75% з 28 грудня 2016 року: 45% - травма правого ока до 01.01.2018 року, 30% - рубцеві зміни м`яких тканин обличчя та шиї, дата переогляду 15.12.2017р. (а.с.6). Згідно довідки МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги» серія 12ААА №045478 від 20 грудня 2017 року [PERSON] повторно присвоєно другу групу інвалідності, причина інвалідності, - «трудове каліцтво по зору», ступінь втрати професійної працездатності на 85% з них: з 01.01.2018 до 01.01.19р. 60% +5% по травмі обох очей, 20% - рубцеві зміни м`яких тканин обличчя та шиї, дата переогляду 15.12.2018р. (а.с.7). Отже ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] збільшився з 2016 року ще на 10%. Відповідно до платіжного доручення від 26 жовтня 2017 року № 2116990603 ПАТ «ДТЕК Дніпроенерго» на виконання рішення суду від 17.05.2017р. сплатили [PERSON] моральну шкоду у розмірі 200000,00грн., що не заперечується і позивачем (а.с.19). З наданої позивачем медичної документації видно, що позивач [PERSON] має захворювання та потребує лікування (а.с.41-44). ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Стаття 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Частиною першою ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. В той же час, відповідно до частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частиною п`ятою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачем отримано грошове відшкодування завданої йому моральної шкоди на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2017 року (справа № 206/909/17, провадження № 2/206/557/17). З урахуванням вищезазначених норм матеріального права та встановлених фактичних обставин справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки подвійне стягнення моральної шкоди діючим законодавством не передбачено. Такий висновок щодо застосування норми права сформульований у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа № 212/8298/17-ц, провадження № 61-31844св18. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати зі сплати судового збору компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed