Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

7 листопада 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] після досягнення нею повноліття, у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до закінчення навчання, оскільки вона є студенткою першого курсу Харківського гуманітарного університету «Народна українська академія» на денній формі навчання за контрактом, стипендію не одержує і потребує матеріальної підтримки. Позивач у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити у повному обсязі пояснивши, що згідно договору про навчання загальна вартість освітньої послуги становить 13800 грн. за один навчальний рік або 1150 грн. на місяць, і тому вона не в змозі оплачувати вартість навчання самостійно, Відповідач має змогу допомогти дитині отримати освіту, оскільки він не є інвалідом, працює, хоча і не офіційно, на будівництві, проживає разом з дружиною, яка також працює, але те ж не офіційно, інших дітей та осіб, які б знаходились на його утриманні, не має, оскільки мати, яка є пенсіонером, отримує пенсію, але ще працює офіційно, брат, який є інвалідом, отримує пенсію, але теж працює офіційно, вони проживають окремо від відповідача, а лише зареєстровані разом, що було приховано від суду. Крім того, позивач наголосила на тому, що протягом 4-х років відповідач сплачував лише аліменти і більше ніякої участі у вихованні дитини не приймав, іншої матеріальної допомоги відповідач не надавав, весь час уникав зустрічі з дитиною. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, не погодився з розміром аліментів, зазначивши, що на даний час він не працює, має мінливий дохід від будівництва, проживає разом з дружиною та своєю матір'ю, яка є пенсіонеркою, і братом, який є інвалідом 2-ої групи, і тому потребують постійної фінансової допомоги, у зв'язку з цим просить стягнути з нього аліменти у розмірі 600 грн. Вислухавши сторони, перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд в порядку ст. ст. 191, 198-200 СК України, з урахуванням вимог ст. ст. 182, 184 СК України, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується наданим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та не заперечується відповідачем (а.с. 8). Згідно наданої довідки Чугуївського професійного ліцею № 41 від 24.09.2014 року [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] (а.с. 11). На даний час [PERSON] є студенткою І курсу Харківського гуманітарного університету «Народна українська академія» на денній формі навчання за контрактом, на підтвердження чого надана довідка академії № 201 від 05.09.2014 року (а.с. 9). Згідно наданої копії договору № 66/2-14 на навчання в ХГУ «НУА» студентки [PERSON] за напрямком «Переклад» вартість оплати за навчання становить 13800 грн. за один навчальний рік або 1150 грн. на місяць з терміном навчання 4 роки і подальшим зарахуванням на 5 курс для отримання навчально-кваліфікаційного рівня «спеціаліст» або «магістр» з укладенням нового договору (а.с. 10). Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 198 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 цієї ж Конвенції про права дитини, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 199 СК України : ч. 1 - якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, ч. 2 - право на утримання припиняється у разі припинення навчання, ч. 3 - право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; згідно ч. 2 цієї ж статті, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, якою передбачений мінімальний розмір аліментів визначений у твердій грошовій сумі. Як роз'яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд наголошує на тій обставині, що при відсутності хоча б однієї з перелічених умов аліментне зобов'язання, пов'язане з утриманням батьками своїх повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, не виникає. Наявність потреби в аліментних виплатах на навчання повинна бути підтверджена. Як встановлено у судовому засіданні, донька відповідача навчається на контрактній основі, за денною формою навчання, тому не має змоги працювати, стипендію не отримує, не має іншого заробітку чи доходу, а тому потребує матеріальної допомоги. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітньої доньки, а вона цього потребує по причині продовження навчання, і, враховуючи, що відповідач працездатного віку, не є інвалідом, не має інших осіб на утриманні, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний надавати таку допомогу та має змогу сплачувати аліменти на свою повнолітню дитину на період навчання, але не більше, ніж до досягнення донькою 23 - річного віку. Крім того, навчальний заклад, де навчається донька відповідача, знаходиться в іншому населеному пункті - м. Харкові, що потребує додаткових коштів на оплату за проїзд у громадському транспорті та на харчування під час занять. Також необхідні кошти на купівлю підручників та іншого навчального приладдя, купівлю одягу, харчування вдома та оплату комунальних послуг. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні, навчається за денною формою навчання, на контрактній основі і тому не має змоги працювати, стипендії не отримує, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, працює не офіційно, доказів щодо перебування на обліку у центрі зайнятості не надав, одружений, інших дітей на своєму утриманні не має, будь-яких доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дитини не надав. Твердження відповідача щодо перебування на його утриманні непрацездатної матері та брата-інваліда заперечувалось позивачем, оскільки мати відповідача, яка є пенсіонером та отримує пенсію, на даний час працює офіційно у санаторії «Ялинка», а брат відповідача, який проживає разом з дружиною, дітей не має, є інвалідом 2 групи, також отримує пенсію та працює офіційно в санаторії «Ялинка», що не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні. Доказів щодо відсутності у нього та його дружини місця роботи відповідачем не надано. Також відповідачем не підтверджений розмір його доходу, про що він вказує у своїх запереченнях. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідно до ст. 7 Закону України № 719-VІІ від 16.01.2014 року «Про Державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум для на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 1176 грн. та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 1032 грн.; дітей віком від 6 до 18 років - 1286 грн.; працездатних осіб - 1218 грн.; осіб, які втратили працездатність, - 949 грн. Але згідно з визначенням прожиткового мінімуму, наведеним в ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає не можливим, оскільки окрім зазначених потреб необхідно врахувати розмір плати за навчання, яка становить 1150 грн. на місяць. Разом з тим, суд при визначенні розміру аліментів прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. З урахування встановлених обставин, враховуючи матеріальне становище та стан здоров'я платника аліментів, який на даний час працює, але має нерегулярний, мінливий дохід, розмір якого не підтвердив, відсутність на його утриманні інших осіб, матеріальне становище та стан здоров'я дитини, яка проживає лише з матір'ю і знаходиться на її утриманні, навчається за денною формою навчання та не має можливості працювати, а також те, що дитина навчається на контрактній основі, що передбачає додаткові витрати на оплату навчання, вартість якого становить 1150 грн. на місяць, передбачає додаткові витрати на проїзд та харчування під час занять, оскільки навчальний заклад знаходиться в іншому населеному пункті, та враховуючи думку позивача, яку вона висловила у судових дебатах про розмір аліментів у сумі 1000 грн., майже вмовляючи відповідача, посилаючись на те, що вона у зв'язку з навчанням дитини вимушена була змінити місце своєї роботи з кваліфікованої на некваліфіковану, також те, що за попередні 4 роки, протягом яких відповідач сплачував аліменти на утримання неповнолітньої доньки, він іншої матеріальної допомоги дитині не надав, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 грн. щомісяця до закінчення нею навчання, але не довше ніж до досягнення 23-річного віку. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного і

Outcome: partial