Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

31.08.2017 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON]. Останній не проживає в даному житловому приміщенні з 2007 року, обовязків по утриманню житла не виконує. Враховуючи наведене та на підставі ст.405 ЦК України, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, суду надана заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що стверджується договором дарування квартири від 20.03.2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8, 9-12). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в даній квартирі з 2007 року, що підтверджується актом №68 від 17.08.2017 року комісії виконавчого комітету Рожищенської міської ради (а.с.13), а тому є всі підстави вважати відповідача таким, що втратив право на користування спірним жилим приміщенням. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судові витрати залишити за позивачем, так як остання не наполягає на їх стягненні з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: approved