Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

29.09.2014р. до Слов»янського міськрайонного суду Донецької області звернувся ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], мотивуючи її тим, що відповідно до укладеного договору № DOXRR503120565 від 25.01.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6499,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов»язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв»язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009р. змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 17.07.2009р. проведено державну реєстрацію вказаних змін - номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця і період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. В порушення зазначених норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 09.09.2014 року має заборгованість 7020,62 грн., яка складається з наступного: 6210,11 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 310,51 грн. - штраф (процентна складова). Просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 7020,62 грн.за кредитним договором № DOXRR503120565 від 25.01.2008 року, яка складається з наступного: 6210,11 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 310,51 грн. - штраф (процентна складова) та витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у суді вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк»не визнала та пояснила, що звертаючись до неї з позовом до суду в вересні 2014 року, позивачем по справі необгрунтовано заявлені позовні вимоги про стягнення з неї заборгованості, яка складається з пені, та штрафів (процентна складова, фіксована частина) за період з 25.01.2008 р. по 28.10.2014р., який виходить за межі строку позовної давності по стягненню пені. При заборгованості за кредитом у розмірі 00 гривень 00 копійок, позивач по справі необгрунтовано просить стягнути з неї пеню за несвоєчасність виконання зобов'язання у розмірі - 6210 грн.11коп., яка також, відповідно до копій розрахунків позивача виникла за час з 25.01.2008р. по 28.10.2014р., при тому, що строк позовної давності по стягненню пені становить один рік. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється в три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 256 Цивільного Кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права, або інтересу. Обчислення позовної давності відповідно до ст.261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Оскільки кредит погашається кожного місяця аннуїтетними платежами, то позовна давність повинна бути обчислена за кожним місяцем окремо. Таким чином, слід дійти висновку, що вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» згідно копії розрахунків за період з 25.01.2008р. по 28.10.2014р. по стягненню пені знаходяться за межами строку позовної давності про стягнення пені. За приписами до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як очевидно з копії розрахунку заборгованості доданого до позовної заяви та з копії виписки (пеня) наданої представником банку, де зазначено, що остання банківська проводка пені була здійснена - 20.10.2011 року в сумі 7 грн.86 коп. Вважає, що є всі підстави для застосування строку позовної давності. Крім того, вперше позивач звернувся в 2011 році, та цивільна справа за позовом про стягнення заборгованості, яка на 02.03.2011 року складалась з пені в сумі 4527 грн.51 коп., була залишена без розгляду відповідно до вимог п.5 ст.207 ЦПК України. Відповідно до принципів розумності і справедливості на кредитора покладається обов'язок вживати необхідних заходів щодо зменшення розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, але у всякому разі, не сприяти їх збільшенню. Проте позивач до суду звернувся в вересні 2014 року, з вимогами про стягнення пені в сумі 6210 грн.11 коп., як очевидно позивач збільшив розмір пені, не зважаючи на законодавство. Строк позовної давності у 5 років на неустойку та штрафи, на які вказано в копії Умов надання споживчого кредиту (Розстрочка)(Стандарт) доданих до позовної заяви, та копію інших Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка)(Стандарт) наданих представником позивача, значно перевищує не тільки строк спеціальної давності, встановлений статтею 258 ЦК України в один рік, а й загальний строк у 3 роки. В заяві позичальника №DOXRR503120565 від 25.01.2008р., копія якої додана до позовної заяви, про строк позовної давності не зазначено. Про продовження позовної давності ніяких договорів, згідно статті 259 ЦК України вона не підписувала. Волевиявлення учасника правового акту має бути вільним і відповідати його внутрішній свободі (ч.3 статті 203 Цивільного кодексу України), примушування позичальника погодитися на дискримінаційні Умови договору є порушенням ч.1 - 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і ч. 3 статті 203 Цивільного кодексу України, що згідно ч.1 - 2 статті 215 Цивільного кодексу України, робить вказані вище пункти недійсними, а їх недійсність не вимагає визнання судом. До позовної заяви було додано копію анкети заяви та копію Умов надання споживчого кредиту (Розстрочка)(Стандарт), які визначають обсяг та підстави відповідальності сторін, які не підписані позичальником, позивач вважає кредитним договором, що за своєю природою суперечить нормам цивільного кодексу в розумінні «договір». З огляду на копії Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка)(Стандарт), які надані до позову, не містять відомостей про час їх прийняття, відомостей про їх затвердження, що унеможливлює вважати їх чинними на день укладення заяви позичальника № DOXRR 503120565 від 25.01.2008 року, та як очевидно ніяких Умов вона не підписувала. Тобто до позовної заяви долучені дві копії Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка)(Стандарт), які належать іншій фінансовій установі, а також з урахуванням того, що на них відсутній її підпис, як доказ ознайомлення з ними, то відсутні переконливі докази, що саме з цими копіями Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка)(Стандарт) було ознайомлення, її як позичальника. Як очевидно представником до судового засідання не надано оригіналу Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка)(Стандарт), натомість надано 2 копії Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка)(Стандарт), та якщо врахувати, що в 2011 році до аналогічної позовної заяви було додано копію Умов надання споживчого кредиту (Розстрочка)(Стандарт) зовсім інші. Тобто як очевидно до спірної заяви позичальника № DOXRR503120565 від 25.01.2008 року позивач надає три різні копії Умов надання споживчого кредиту (Розстрочка)(Стандарт), що є не можливим та абсурдним. Оскільки в анкеті заяві відсутні відомості про розмір та нарахування пені, яка має нараховуватися позичальнику у разі порушення ним умов кредитного договору, то надані до позову позивачем дві копії Умов не можна вважати належним доказом. Крім цього, у відповідності до пункту 31 постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30.03.2012р., враховуючи положення пункту 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яке застосовується й до додаткових вимог банку. Відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України, передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Положенням частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України закріплено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вище викладене, вважаю що на момент пред'явлення позивачем позову, був пропущений строк позовної давності по стягнені пені. На підставі вищенаведеного та у відповідності до ст.ст. 256, 258, 267 Цивільного Кодексу України, ст. ст.27,31 Цивільного - процесуального Кодексу України, просила суд застосувати строк позовної давності про стягнення пені, та штрафів та відмовити в позовних вимогах ПАТ КБ Приватбанк про стягнення пені, штрафів в зв'язку з пропущенням строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача Филипенок К.Ф., відповідача [PERSON], дослідивши додані сторонами документи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають з наступних підстав. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно з положеннями пунктів 22,23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. №1023-ХІІ (з наступними змінами), споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов»язаних з підприємницькою діяльністю або виконання обов»язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. За частиною першою статті 11 вказаного вище Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов»язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов»язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Положення частин четвертої-одинадцятої статті 11 вказаного Закону передбачають такі права споживача, які за своїм змістом можливо реалізувати лише під час виконання договору споживчого кредиту. Зокрема, це право споживача протягом певного терміну відкликати згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин; не бути примушеним під час виконання кредитного договору сплачувати платежі, встановлені на незаконних засадах; достроково повернути споживчий кредит; не бути примушеним достроково повернути суму споживчого кредиту у разі незначних порушень договору; бути захищеним від суспільного поширення інформації про несплату боргу тощо. Права споживачів на стадії виконання кредитного договору передбачаються також положеннями статті 1056-1 ЦК України, частини четвертої статті 55 Закону про банки, частини другої статті 6 Закону про фінансові послуги, згідно з якими банкам заборонено в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами, за винятком випадків, встановлених законом. Так, у судовому засіданні з вірогідністю було встановлено, що: - між ЗАТ (а нині ПАТ) КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено 25.01.2008 року договір № DOXRR503120565, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит від позивача у розмірі 6499 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6); - 20.11.2011р. [PERSON] внесла останню суму кредиту 80,52 грн., що свідчить про погашення нею кредиту відповідно до договору № DOXRR503120565 від 25.01.2008р. Дані факти у суді були підтверджені поясненнями сторін, а також, доданою випискою по рахунку [NUMBER], відкритий ЗАТ (а нині ПАТ) КБ «ПриватБанк» на ім»я [PERSON] (а.с.37-43). Стаття 61 ч.1 ЦПК України передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов»язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку. Одним із видів порушення зобов»язання є прострочення - невиконання зобов»язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні понятті як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов»язання» (статті 530,631 ЦК України). Якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячний платіж), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання основного зобов»язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно із частиною першою статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (частина четверта 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини порушення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п»ята статті 267 ЦК України). Цивільний кодекс України не передбачає заборони пред»явлення окремих вимог у зв»язку з пропущенням позовної давності. Пункт 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991р. №1023-ХІІ (з наступними змінами), яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв»язку з самою частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача, як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Судом було встановлено, що відповідач [PERSON] отримавши 25.01.2008р. споживчий кредит, 20.11.2011року його погасила у повному обсязі. У 2011р. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Слов»янського міськрайонного суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості, але у сумі, як пояснив відповідач меншої, ніж за цим позовом. 23.12.2011р. представник позивача надав заяву, у якій просив позов залишити без розгляду. Ухвалою даного суду від 23.12.2011р. позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] залишено без розгляду. 29.09.2014р. ПАТ КБ «ПриватБанк» знов звертається доСлов»янського міськрайонного суду з позовом про стягнення з [PERSON] з позовом про стягнення пені у сумі 6210,11 грн. та штрафів: 500 грн. - (фіксована частина) та 310,51 грн. - (процентна складова). У судовому засіданні представник позивача не зміг суду пояснити таку розбіжність в сумах пені, незважаючи на те, що споживчий кредит [PERSON] було виплачено 20.10.2011року. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.2,3 ст. 10 ЦПК України, сторони, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів , їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення пені у сумі 6210,11 грн. та штрафів: 500 грн. - (фіксована частина) та 310,51 грн. - (процентна складова), слід залишити без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed