Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

30.12.2016 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до суду з позовом до[PERSON] , в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 12.04.2017 р., просить:в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 2619/0208/71-005 від 22.02.2008 р., яка складає 2442788,81 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , шляхом застосування процедури продажу на користь третьої особи, за ціною, що становить 398434,00 грн., визначеної на підставі оцінки предмета іпотеки; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 6027,75 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.02.2008 р. [PERSON] уклала зВАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», кредитний договір № 2619/0208/71-005. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2619/0208/71-005 від 22.02.2008 р. [PERSON] та банк уклали іпотечний договір від 22.02.2008 р. Відповідно до умов іпотечного договору, в іпотеку було передано нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 28.11.2012 р. АКБ «ТАС-Комерцбанк» відступив ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до відповідача за зобов`язаннями по кредитному договору № 2619/0208/71-005 від 22.02.2008 р. та іпотечним договором від 22.02.2008 р. Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує та її заборгованість за кредитним договором станом на 09.12.2016 р. становить 2442788,81 грн., позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повому обсязі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.01.2017 р. провадження у справі відкрито (а.с.56). 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції. Так, відповідно до п.п.9 п.1 Розділу XIII (Перехідні положення) ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відзиву відповідачем до суду не надано, однак 10.04.2017 р. та 24.05.2018 р. [PERSON] надано суду заперечення, зазначає, що на підставі ухвали Верховного суду України вона не є власником зазначеної у позові квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та дана іпотека скасована рішенням Верховного суду України. Ухвалою суду від 27.06.2018 р. залучено [PERSON] до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог, а також закрит підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 104-105). 02.11.2018 р. [PERSON] надано суду пояснення, в яких проти задоволення позову заперечує з огляду на те, що він є власником квартири, яка є предметом даного позову, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та договір іпотеки № 2619/0208/71-005-Z-1 укладений між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем 22.02.2008 р., на який посилається позивач у своєму позові, визнано судом недійсним. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, повідомлений про час та місце судового засідання належним чином. Третя особа [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суд,розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 22.02.2008 р. [PERSON] уклала з ВАТ «Сведбанк», яке виступило правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», кредитний договір № 2619/0208/71-005 (а.с. 7, 8-11, 12. 13). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 2619/0208/71-005 від 22.02.2008 р. [PERSON] та банк уклали іпотечний договір від 22.02.2008 р. (а.с. 14-16). Відповідно до умов іпотечного договору, в іпотеку було передано нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 28.11.2012 р. АКБ «ТАС-Комерцбанк» відступив ТОВ «Факторингова Компанія «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу № 15 та договору про відступлення прав за іпотечними договорами свої права вимоги до відповідача за зобов`язаннями по кредитному договору № 2619/0208/71-005 від 22.02.2008 р. та іпотечним договором від 22.02.2008 р. (а.с. 19-25, 26-27, 28, 29). Проте відповідач та третя особа заперечують проти задоволення позову, надаючи у підтвердження своїх заперечень наступні докази. 25.09.2012 р. Святошинським районним судом м. Києва було ухвалене рішеня насутного змісту: «Витребувати із незаконного володіння [PERSON] нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] у володіння [PERSON] , визнавши за ним право власності на це майно. Зобов`язати[PERSON] звільнити квартиру [ADDRESS] . Скасувати у реєстрі прав власності на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] .Визнати недійсним іпотечний договір № 2619/0208/71-005-Z-1 від 22.02.2008 року укладений між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] . Припинити іпотеку квартири [ADDRESS] » справа №2608/617/12, №2/2608/2353/12 (а.с. 134-136). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20.02.2013 р. ухвалено: «Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25 вересня 2012 року в частині визнання Іпотечного договору № 2619/0208/71-005-Z-1 від 22.02. 2008 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] та припинення іпотеки скасувати та постановити в цій частині нове рішення.В задоволенні позовних вимог Прокурору Святошинського р-ну м.Києва в інтересах [PERSON] до [PERSON] , ПАТ «Сведбанк» про визнання недійсним Іпотечного договору та припинення іпотеки відмовити. В решті рішення Святошинського районного суду м.Києва від 25 вересня 2012 року залишити без змін» (а.с. 137-138). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.05.2013 р. рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2012 р. в незміненій частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 20.02.2013 р. залишено без змін (а.с. 139-140). Отже з вищезазначених судових рішень вбачається, що власником спірної квартири [ADDRESS] є [PERSON] 05.08.2015 р. Святошинським районним судом м. Києва ухвалено: «Іпотечний договір №2619/0208/71-005-Z-1 від 22.02.2008р., укладений між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого щодо вимог до [PERSON] є ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», і [PERSON] , - визнати недійсним. [PERSON] усунути перешкоди в розпорядженні власністю - квартирою [ADDRESS] , яка перебуває в іпотеці ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», на підставі договору про відступлення права вимоги №6970 від 28.11.2012р., шляхом припинення іпотеки квартири [ADDRESS] . Вилучити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку №2507208, внесений на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами №6970 від 28.11.2012р. і запис про обтяження №2507239, внесений на підставі іпотечного договору №2619/0208/71-005-Z-1 від 22.02.2008р., укладеного між ВАТ «Сведбанк» і [PERSON] » (а.с. 141-144) 9ун.№759/6094/15-ц). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2015 р. рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.08.2015 р. залишено без змін (а.с. 145-147). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.06.2016 р. рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.08.2015 р. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18.11.2015 р. залишено без змін (а.с. 148-151). Отже, з вищезазначених рішень вбачається, що договір іпотеки № 2619/0208/71-005-Z-1 від 22.02.2008 року укладений між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] , на який посилається позивач та є предметом даного позову визнано недійсним. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. Згідно з приписами частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи викладене та на підставі вищезазначених рішень судів, які набрали законної сили, даний позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed