Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

29 жовтня 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом, відповідно до вимог якого просить стягувати аліменти із відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON]., [INFO]. у розмірі 30 % від усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття та повнолітню дочку [PERSON], [INFO]., у розмірі 20 % від усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення дитиною 23-річного віку. В обґрунтування позову посилається на те, що вона із відповідачем перебуває у шлюбі, однак вже протягом тривалого часу вони проживають окремо та спільного побуту не ведуть. За час спільного проживання у них народилися дочки [PERSON] та [PERSON], одна з яких досягла 18-ти річного віку і навчається у Сарненському педагогічному коледжі з 01.09.2011р., а інша неповнолітня навчається у Дубенському медичному коледжі. Відповідач будь якої матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку не надає. Визначивши розмір аліментів, вважає, що відповідач повинен сплачувати такі у частках з усіх видів його доходів. У судове засідання позивачка не з'явилася, надавши письмову заяву, просить розгляд справи здійснювати без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду письмову заяву, просить подальший розгляд справи проводити без його участі. Крім цього, надавши письмові заперечення на позовну заяву, зазначив, що позовні вимоги визнає частково, зокрема, згідний сплачувати аліменти на утримання своїх дочок по 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину (а.с.23). Із врахуванням наведеного, на підставі п.3 ч.1 ст.169, ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін та на підставі представлених суду доказів. Так, судом встановлено, що під час перебування сторін у шлюбі, у них [INFO] народилася дочка [PERSON] (а.с.6) та [INFO] - дочка [PERSON] (а.с.7), які проживають із позивачкою та перебувають на її утриманні (а.с.3). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. За змістом вказаної статті, відповідач [PERSON] несе обов'язок утримувати дочку [PERSON] до її повноліття. Крім цього, із копії довідки №08-21/470 від 17.09.2014р. вбачається, що повнолітня [PERSON] навчається в Сарненському педагогічному коледжі РДГУ І-ІІ рівня акредитації з 01.09.2011р. і закінчує такий заклад 30.06.2015р. (а.с.4). У відповідності до ст.ст.198,199 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які продовжують навчання та, відповідно потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ч.1 ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Як вбачається із довідки про доходи (а.с.24), наданої відповідачем, такий отримує дохід, є матеріально забезпеченим і у своїх запереченнях вказує на можливість сплачувати аліменти на утримання дітей, що свідчить про те, що [PERSON] може надавати таку матеріальну допомогу. Виходячи з норм вказаних статтей, приймаючи до уваги, що дочки позивачки проживають разом із останньою та перебувають на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дітей не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання дочок [PERSON] та [PERSON] правомірною. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи із принципу диспозитивності, закладеному у ст.ст.11,60 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, піддавши аналізу матеріали справи, суд приходить до висновку, що стан здоров'я [PERSON] та Олени задовільний, їм не заподіяне каліцтво та джерел самостійного доходу вони не мають. Окрім цього, суд вважає, що і у відповідача стан здоров'я, задовільний і такий не має на утриманні інших дітей, або ж непрацездатних батьків. Дані обставини судом враховані при визначенні розміру аліментів. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене та рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, від так підлягають до задоволення. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, слід зауважити, що при наявності у відповідача доказів щодо погіршення стану його здоров'я, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, він не позбавлений у майбутньому заявити вимогу про зменшення розміру аліментів. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати.

Outcome: approved