Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

3 липня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В заяві зазначала, що шлюб з відповідачем зареєстрований 14 грудня 2011 року Галицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №309. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. В даний час сторони проживають окремо, оскільки стосунки у їх сім»ї погіршилися, так як не знайшли взаєморозуміння. Відповідач працює оператором котельні школи №70 у м.Львові. Позивач не має змоги сама утримувати дитину, тому змушена ставити питання про стягнення аліментів, що й стало підставою для звернення із позовом до суду. Просила постановити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судове засіданні позивач не з»явилася подала суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с.17). Відповідач у судове засідання не з»явився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності (а.с.14-16). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК Украхїни у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Із врахуванням наведеного, на підставі ст.ст.158, 169 ЦПК України, розгляд справи проведено без участі сторін та на підставі представлених суду доказів. Сторони в судове засідання не з»явилися, тому відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у разі відсутності сторін. Перевіривши матеріали справи, дослідивши пимьсові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. У відповідності до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Виходячи з норм вказаної статті, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина позивачки проживає разом із останньою та перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов'язку утримувати дитину не досягнуто, суд вважає вимогу позивачки про стягнення із відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини є правомірною. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд встановив, що [PERSON] до [PERSON] 14 грудня 2011 року зареєстрували шлюб 14 грудня 2011 року Галицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №309 (а.с. 3). Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 4.07.2012 року (а.с.4). Сторони проживають окремо. Дитина проживає разом із позивачкою, що підтверджується довідкою виданою Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівської області за №434 від 20.06.2014 року (а.с.5). У зв»язку з тим, що відповідач є працездатного віку, отримує постійний дохід, дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідач може таку надати, тому суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття, буде відповідати інтересам дитини, обставинам справи і вимогам закону. Узагальнюючи наведене, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»; обов'язок обох батьків утримувати дитину до досягнення повноліття; суд робить висновки про те, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають до задоволення. У відповідності із вимогами ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути із відповідача.

Outcome: approved