Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

30 червня 2015 року, представник позивача звернувся до суду з названим позовом, в якому просив суд, визнати за позивачем право власності в порядку спадкування законом після смерті його дружини [PERSON], померлої 20.04.2007 р. на земельну ділянку площею 0,059 га для ведення садівництва, яка розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Новодолинська сільрада, СОГ «Лебідь», лінія № 6, ділянка № 27, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 908039 від 06.04.2006 р., кадастровий № 5123783200:01:003:0389, виданого на підставі нотаріально посвідченого договору дарування земельної ділянки від 02.01.2002 р. (реєстр. № 2) з посиланням на письмову відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч. 9 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, через оголошення у пресі у звязку з тим, що його зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи невідоме, а тому вважається повідомленим про час і місце судового розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 85-88). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та матеріали спадкової справи № 497/2007, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Статтею 1217 ЦК України передбачено спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як передбачає стаття 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Стаття 1267 ЦК України передбачає частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із умовами ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Статтею 1297 ЦК України передбачено спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. Згідно із ч. 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування, відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Суд встановив, що [PERSON], яка була дружиною позивача та матір`ю відповідача - померла 20.04.2007 р., що підтверджується свідоцтвами : про укладення шлюбу серії І-НК № 264790 від 16.08.1975 р., про народження серії ІІ-ЖД № 295453 від 27.07.1976 р. та свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 090060 від 21.04.2007 р. (а.с. 7,8,38). Після смерті спадкодавця, до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини у встановленому законом порядку звернулися спадкоємці за законом позивач та відповідач (а.с. 23,24). Інший спадкоємець [PERSON] від прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] відмовився, що підтверджується його особистою заявою на ім`я нотаріуса (а.с. 25). З матеріалів спадкової справи № 497/2007 вбачається, що після смерті [PERSON], відкрилася спадщина у вигляді садового будинку з господарчими будівлями та спорудами № 27 за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Новодолинська с/р, СОГ «Лебідь», вул. Лінія 6, який належав померлій на праві приватної власності на підставі рішення Овідіопольського району Одеської області від 29.06.2006 р., і на ? частку якого нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.04.2015 р. (реєстр. № 1-388) на ім`я позивача (а.с. 73). Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,059 га для ведення садівництва, яка розташована за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, Новодолинська сільрада, СОГ «Лебідь», лінія № 6, ділянка № 27, яка належала спадкодавцю [PERSON], померлій 20.04.2007 р. на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 908039 від 06.04.2006 р., кадастровий № 5123783200:01:003:0389, виданого на підставі нотаріально посвідченого договору дарування земельної ділянки від 02.01.2002 р. (реєстр. № 2) позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме оригіналу державного акту про право власності на земельну ділянку (а.с. 76). Аналізуючи приписи статті 1218 ЦК України, суд дійшов висновку до складу спадщини входять лише ті права та обовязки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого. Таким чином, враховуючи приписи вищевказаних норм Закону та Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру», а також вимоги ст.ст. 125,126 ЗК України, якими передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч. 2 цієї статті суд вважає, що право власності спадкодавця [PERSON] на вищевказану спадкову земельну ділянку було отримано у законному порядку, про що свідчить копія державного акту про право власності на земельну ділянку з відміткою про державну реєстрацію. Однак, враховуючи документально підтверджений факт того, що відповідач [PERSON], який є законним спадкоємцем після смерті своєї матері вчасно подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини і не відмовлявся від неї, суд вважає необхідним задовольнити позов частково з визнанням за позивачем права власності на ? частку спадкової земельної ділянки, ? частка якої за законом успадкована відповідачем.

Outcome: partial