Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

7 жовтня 2016 року позивачі звернулися до суду з названим позовом до відповідачки з вимогою про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] у звязку з відсутністю у ньому понад шість місяців без поважних причин. В обґрунтування позову зазначали, що їх батьки перебували у шлюбі, під час якого їм на склад сімї чотири особи на підставі рішення виконкому Славутицької міської ради було надано у користування трикімнатну квартиру за вказаною адресою, яка залишається не приватизованою. Шлюб між батьками було розірвано у 2007 році. З червня 2010 року батько у квартирі не проживає і не зареєстрований в ній. Мати, - відповідачка у справі, у лютому 2010 року виїхала з її слів до Одеси, забравши свої особисті речі, там проживає і працює, однак не повідомляє адреси. З того часу вона у квартирі не проживає, не зявлялася жодного разу, не бере участі в оплаті комунальних послуг, які нараховуються на їх трьох і переслала відноситися до квартири як до свого місця проживання. Будь-яких перешкод у користуванні квартирою їй не чинилося. Ці обставини на думку позивачів свідчать про те, що вона втратила право користування квартирою у звязку з відсутністю у ній більше шести місяців без поважних причин. На адресу зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання відповідачки двічі надсилалися судові повістки, які повернуті до суду з відмітками за не запитом та за закінченням терміну зберігання, що свідчить про її відсутність за цією адресою. У такому випадку згідно правила частини 4 статті 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик відповідачеві вручено належним чином. За цих обставин суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів згідно з умовами, передбаченими статтею 224 ЦПК України. В судовому засіданні [PERSON] просила про задоволення позову, стверджуючи, що відповідачка відсутня у квартирі з лютого 2010 року, адреса її місця проживання їм невідома. Її особисті речі в квартирі відсутні, вона ніколи не виявляла наміру повернення до квартири для проживання. Перешкод у користуванні квартирою їй ніхто не чинив, замок у вхідних дверях не мінявся. Звязок з відповідачкою було втрачено у лютому 2012 року після того, як вона відмовилася від приватизації квартири. Оскільки вона зареєстрована в квартирі, то комунальні послуги нараховуються на їх трьох, проте вона не бере участі в їх оплаті. [PERSON] в судове засідання не зявився за наявності заяви про розгляд справи за його відсутності. Свідок [PERSON] суду показала, що позивачам доводиться сусідкою, у звязку з чим їй відомо, що їх мати [PERSON] у їх квартирі не проживає з 2009 чи 2010 року, її особисті речі у квартирі відсутні, причина її відсутності за цим місцем проживання їй невідома. Вислухавши пояснення, показання свідка, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно ордеру № 0832 на службове жиле приміщення від 2 червня 1988 року, виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області, [PERSON] на сімю з чотирьох осіб: він, дружина [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON], надано у користування житлове приміщення жилою площею 41,7 кв.м., що складається з трьох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Між УЖКГ ВО «Комбінат» (Наймодавець) і [PERSON] (Наймач) 25 червня 1988 року укладено договір найму службового жилого приміщення за вказаною адресою (а.с.24). Між КП «Житлово-комунальний центр» і [PERSON] 7 липня 2004 року укладено договір про забезпечення житлово-комунальними послугами за вказаною адресою (а.с. 25). Згідно довідки ф. 3 від 21 липня 2016 року за вказаною адресою проживає і зареєстровано три особи: [PERSON] дружина наймача; [PERSON] син; [PERSON] дочка (а.с. 20). Згідно копії особового рахунку по вказаній квартирі нарахування оплати за надані житлово-комунальні послуги здійснюється на трьох осіб, оплата вноситься нерегулярно, заборгованість станом на 1 липня 2016 року складає 6672,79 грн. (а.с.16-19). За змістом наданих актів про не проживання за адресою: [INFO], [PERSON] не проживає з лютого 2010 року, участі в утриманні квартири не бере, її особисті речі відсутні. Згідно листів Славутицького відділення поліції та комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» заяви, звернення та повідомлення від [PERSON] щодо вчинення їй перепон у користуванні жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], протягом 2010-2016 років не надходило (а.с. 13, 14). При вирішенні справи суд виходить з того, що відповідно до статті 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення (частина перша). Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на імя якого видано ордер (частина друга). Відповідно до статті 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору (частина перша). До членів сімї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (частина друга). Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сімї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач і члени його сімї (частина третя). Відповідно до статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців (частина перша). Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом (частина друга). Випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців, перелічені у частині третій цієї статті. Згідно правил статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] у спірній квартирі з лютого 2010 року не проживає з власної волі за відсутності перешкод з боку наймача та інших членів сімї, із заявою про продовження строку тимчасової відсутності за місцем проживання до наймодавця не зверталася, її шлюб з наймачем розірвано, вона тривалий час не використовує квартиру як місце свого проживання і не тримає там свої речі, не користується правами і не виконує обовязків члена сімї наймача, не бере участі в утриманні жилого приміщення і не несе майнову відповідальність, що випливає з договору найму жилого приміщення, звязок з членами сімї наймача не підтримує і їм невідоме місце її проживання, її відсутність у спірному жилому приміщенні не має причин, за наявності яких жиле приміщення зберігається у передбачених законом випадках понад шість місяців. Ці обставини в їх сукупності свідчать про те, що відповідачка втратила право користування спірною квартирою у звязку з відсутністю у ній понад шість місяців та відсутністю підстав для збереження права користування жилим приміщенням понад вказаний строк. Виходячи з викладеного, суд погоджується з позовними вимогами і вважає правильним їх задовольнити. За правилами статті 88 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь позивачів у рівних частках по 275 грн. 60 коп. кожному підлягають витрати по оплаті судового збору на суму 551 грн. 20 коп., підтверджені відповідною квитанцією.

Outcome: approved