Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

31.01.2019 року до суду звернулася позивачка з позовом. Вимоги мотивувала тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який 05.11.2016 року був розірваний. Спільна з відповідачем дитина перебуває на обліку в у лікаря сімейної медицини, має статус дитини-інваліда до 18 років. На лікування доньки потрібні значні кошти, яких відповідач позивачці не надає. В жовтні 2018 року позивачка возила доньку до Ізраїлю для консультації та лікування, в результаті чого понесла витрати на загальну суму 98905,48 грн. Посилаючись на те, що відповідач зобов`язаний приймати участь у витратах, пов`язаних з лікуванням доньки, але не має наміру в добровільному порядку компенсувати додаткові витрати на дитину, позивачка просила суд стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати, пов`язані з лікуванням дитини в сумі 49452,74 грн. Позивачка, будучи належним чином сповіщеною про дату, час та місце розгляду справи, до суду не прибула, суд вважає за можливе провести розгляд справи без її участі, оскільки в судовому засіданні її інтереси представляє професійний адвокат БІЛЕРА П.П. Представник позивача, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав їх безпідставними і необґрунтованими, просив відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог. Подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та вказав, що позивачка не повідомила та не узгодила з відповідачем питання щодо поїздки до Ізраїлю з дитиною на обстеження, просив суд врахувати, що дитина на стаціонарному лікуванні в КЗ Охтирської міської ради «Охтирська центральна районна лікарня» перебувала лише одну добу, позивачка не надала суду доказів щодо звернення до провідних медичних закладів України; що нею вичерпані можливості провести необхідні обстеження на Україні; не надала доказів, що проведення обстеження в платній клініці Ізраїлю неможливо було провести в Україні. Крім того, просив врахувати, що дитина інвалід має право на безкоштовне обстеженні в м. Києві, але цього не було виконано. Відповідач не має матеріальної можливості оплатити понесені позивачкою витрати та вважає неправомірними її дії, оскільки нею не надано доказів щодо витрати на консультацію та лікування дитини саме нею, а не рідними позивачки. Крім того позивачкою не надано до позову висновків лікарів, їх рекомендацій щодо лікування саме за кордоном та направлення за кордон для обстеження та лікування дитини. Посилаючись на викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивачки подав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач ухилявся від утримання, виховання та лікування своєї дитини-інваліда, а тому не врахував факт лікування дитини в Сумській обласній дитячій клінічній лікарні м. Суми з 12.07.2018 року по 01.08.2018 року. Крім того, відповідач не врахував, що особисто надавав дозвіл на виїзд дитини на лікування до Ізраїлю. Суд, вивчивши надані сторонами докази, врахувавши їх доводи і заперечення, виходив з наступного: Стаття 55 Конституції України надає кожному громадянину право будь-яким не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань. Ця конституційна норма з певними уточненнями була перенесена до сімейного права. До числа важливих прав батьків відноситься право на захист прав та інтересів їх дітей. Надаючи батькам можливість захищати дитину, держава намагається не допустити незахищеності дітей. Предметом захисту можуть бути житлові, спадкові, адміністративні інші майнові та особисті немайнові права дитини. Зокрема ч. 2 ст. 150 СК України передбачено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Частиною 2 ст.185СК України передбачено, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у Постанові від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що за змістом ст.185 Сімейного кодексу України передбачено участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом), визначаються у твердій грошовій сумі, оскільки йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування-виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесенні у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14.12.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000.00 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, та на утримання дружини [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000.00 грн. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку, починаючи стягувати з 17.11.2017 року. \\а.с.7\\ З указаного рішення суду вбачається, що відповідач є батьком [PERSON] є відповідач. Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28.01.2019 року змінено спосіб стягнення з [PERSON] аліментів та стягнуто аліменти в розмірі ј частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею повноліття, та аліменти сплачувати на користь [PERSON] . \\а.с.8-9\\ Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою [ADDRESS] , перебуває на обліку в амбулаторії ЗПСМ № 1 та має статус дитини-інваліда до 18 років (згідно наказу 454/47/516 від 08.11.01р. МОЗ України), що підтверджується довідкою Комунального некомерційного підприємства Охтирської міської ради «Охтирський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 24.01.2019 року № 01-15/4-01/80. \\а.с. 10\\ Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , перебувала на стаціонарному лікуванні в педіатричному відділенні КЗ «Охтирська ЦРЛ» в період з 16.02.2017 року по 24.02.2017 року, з 01.08.2017 року по 10.08.2017 року, з 11.07.2018 року по 12.07.2018 року, з 03.08.2018 року по 08.08.2018 року, що підтверджується довідкою Комунального закладу Охтирської міської ради «Охтирська центральна районна лікарня» від 23.01.2019 року № 275/3-18. \\а.с. 11\\ З виписки з історії лікування Сумської обласної дитячої клінічної лікарні вбачається, що [PERSON] перебувала на лікуванні в закладі з 14.07.2018 року по 01.08.2018 року. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , має статус дитини інваліда до 18 років, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] , виданим Управлінням соціального захисту населення 20.09.2018 року. \\а.с.12\\ Відповідно до довідки ТОВ «Сумиоблавтотранс» автостанція Охтирка відстань та вартість проїзду по маршруту Охтирка-Харків за жовтень місяць 2018 року становить 108,47 грн. \\а.с.13\\. З наданої представником позивачки заяви від 31.08.2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу КОВАЛЬЧУКОМ С.П., вбачається, що [PERSON] дав згоду на тимчасовий виїзд за кордон на лікування з 20.09.2018 року по 20.09.2019 року до Ізраїлю за бажанням його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в місті Охтирка Сумської області. В заяві [PERSON] значиться, що останньому відомо і він погоджується з тим, що поїздка буде супроводжуватися матір`ю дитини - [PERSON] , яка несе повну відповідальність за життя та здоров`я дитини , а також зобов`язується забезпечити повернення дитини після закінчення строку перебування за кордоном в Україну. Як вбачається зі змісту позову, дитина має проблеми зі здоров`ям та потребує постійного лікування, у зв`язку з чим у жовтні 2018 року на лікування дитини, за твердженням позивачки, були витрачені кошти на ліки та на медичне обстеження у сумі 98905,48 грн. Суд визнав безпідставним твердження сторони відповідача про те, що позивачка не повідомила та не узгодила з відповідачем питання щодо поїздки до Ізраїлю з дитиною на обстеження, відповідач не знав про намір позивачки здійснити виїзд за кордон з дитиною для лікування, а згоду на виїзд дитини за кордон надав за бажанням його малолітньої дитини. Висновок суду підтверджується нотаріально посвідченою заявою ЛИСЕНКА С.В. від 31.09.2018 року, якою він надав згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон на лікування. Посилання представника відповідача про те, що [PERSON] дав згоду на виїзд за кордон за бажанням малолітньої дитини суд вважає неспроможним, оскільки дитина сторін в силу свого малолітнього віку не спроможна розуміти у повному обсязі свої потреби для збереження життя і тому в силу приписів ст.. 242 ЦК України її інтереси за законом представляла її мати, що відповідає обсягу обов`язків батьків, визначених ч. 2 ст. 150 СК України. Суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивачка не надала суду доказів про звернення до провідних медичних закладів України; вичерпані можливості провести необхідні обстеження на Україні; неможливість проведення діагностики стану здоров`я дитини в лікувальних закладах України, де дитина-інвалід має право на безкоштовне обстеження; висновків вітчизняних лікарів та їх рекомендацій про потребу лікування саме за кордоном та направлення за кордон для обстеження та лікування дитини. Суд вважає неналежними і недопустимими надані позивачкою документи, викладені повністю або частково іноземною мовою \\а.с. 14-16\\, оскільки докази у справі мають бути викладені доступною сторонам та суду мовою, в тому числі, державною мовою України. Посилання представника позивача про зрозумілість змісту вказаних документів суд вважає недоречним. Суд вважає, що позивачка довела суду те, що малолітня донька [PERSON] є дитиною інвалідом та має тяжке захворювання, однак не надала суду належних та допустимих доказів того, що дитина потребує консультації та лікування саме в Ізраїлі, а також щодо понесених додаткових витрат на ліки, медичне обстеження та інше. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Будь-яких протиріч у доказах судом не встановлено. Доказів, які б спростовували встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду, сторони не надали. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір не підлягає стягненню з відповідача у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed