Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

29 січня 2019 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області суду з позовом до [PERSON] про стягнення 11949 грн. 47 коп. заборгованості за кредитним договором від 19.08.2015 р., посилаючись на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань. У судове засідання представник позивача не з`явився. В позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, заперечень не надав. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 03 червня 2019 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч. 4 ст. 223, 280, 281 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 19.08.2015р. АТ КБ «ПриватБанк» (далі по тексту Банк) та [PERSON] (Позичальник) шляхом приєднання до запропонованого Банком договору в цілому уклали кредитний договір (без номеру), у відповідності до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік та на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 365 календарних днів на рік. При цьому, відповідач, підписуючи анкету-заяву від 19.08.2015р., ознайомився та дав свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає договір між ним та Банком. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач належним чином не виконував своїх договірних зобов`язань з повернення тіла кредиту та сплати процентів. Внаслідок вищевказаного станом на 13.01.2019р. у відповідача перед Банком утворилась заборгованість на загальну суму 3187 грн. 08 коп., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 1568 грн. 57 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 1618 грн. 51 коп. Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частина 2 ст. 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідач в даній справі не скористався своїми правами щодо подання відзиву на позовну заяву з правовим обґрунтуванням своїх заперечень, доказів на їх підтвердження, в судове засідання не зявився без поважних причин. На думку суду, наявність та розмір заявленої до стягнення заборгованості [PERSON] перед Банком у сумі 3187 грн. 08 коп. витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. З огляду на викладене, суд вважає за правомірне позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості у сумі 3187 грн. 08 коп. по вказаному кредитному договору задовольнити. Також, в складі заборгованості позивачем нараховано 7717 грн. 18 коп. пені. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Так, у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» вказано, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Вказане рішення узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема частини третьої статті 551 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Нарахована позивачем пеня у розмірі 7717 грн. 18 коп. значно перевищує розмір основного боргового зобов`язання відповідача. За таких обставин, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені за порушення [PERSON] строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором від 19.08.2015р. до 3000 грн. 00 коп. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року, у справі № 6-100цс14. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення штрафу в сумі 1045 грн. 21 коп. (штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн. 00 коп. і штраф (процентна складова) в сумі 545 грн. 21 коп.), суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. Позивачем у складі заборгованості нараховано та заявлено до стягнення пеню. При цьому, позивачем також одночасно нараховано 500,00 грн. штрафу (фіксована частина), 545 грн. 21 коп. штрафу (процентна складова) за порушення строків платежів. Указане свідчить про те, що позивачем нараховано пеню та штраф за одне й те саме правопорушення. Між тим, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки у вигляді штрафу. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Підсумовуючи наведене, позов Банку підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 6187 грн. 08 коп. Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог.

Outcome: partial