Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

29.08.2019 року [PERSON] (далі по тексту позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідач) про визначення порядку\~користування житловим\~будинком,\~що перебуває\~у спільній\~частковій власності(а.с.1-8). Так, позивачка просила суд: -визначити між [PERSON] [INFO] , уродженки м. Білгород-Дністровського Одеської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 03 жовтня 1996 року Білгород-Дністровським МВ ГУ МВС України в Одеській області, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , порядок користування житловим будинком який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею - 45,0 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., надвірних будівель літ. «Б» - літньої кухні, літ. «Г» - душу, літ. «Д» - вбиральні, споруди 1-5, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить їм на праві спільної часткової власності, згідно варіантів, визначених висновком судової будівельно-технічної експертизи. -судові витрати розподілити згідно Цивільного процесуального кодексу України. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.09.2019 року відкрито загальне позовне провадження по справі № 495/7887/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування житловим будинком, що перебуває у спільній частковій власності. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.114-115). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.12.2019 року клопотання представника позивачки [PERSON] адвоката Васильєва П.О. про призначення судової будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 495/7787/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування житловим будинком, що перебуває у спільній частковій власності задоволено. Призначено по цивільній справі судову будівельно-технічну експертизу. Провадження по справі на час проведення експертизи зупинено (а.с.143-145). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.05.2020 року провадження у цивільній справі № 495/7887/19 за позовом [PERSON] до\~ [PERSON] про\~визначення порядку\~користування житловим\~будинком,\~що перебуває\~у спільній\~частковій власності поновлено. По справі призначено підготовче судове засідання (а.с.201-202). 31.07.2020 року від представника позивачки [PERSON] адвоката Васильєва П.О. до суду надійшла уточнена позовна заява, згідно із якою змінено предмет та підстави позову. Так, представник позивачки просить суд: - визначити між [PERSON] [INFO] , уродженки м. Білгород-Дністровського Одеської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 03 жовтня 1996 року Білгород-Дністровським МВ ГУ МВС України в Одеській області, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , порядок користування житловим будинком який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею - 45,0 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., надвірних будівель літ. «Б» - літньої кухні, літ. «Г» - душу, літ. «Д» - вбиральні, споруди 1-5, який розташований за адресою: [ADDRESS] , що належить їм на праві спільної часткової власності\~згідно ІІІ Варіанту Висновку № 02/01 судової будівельно-технічної експертизи, складеного судовим експертом Шевчук А.М., який є невід`ємною частиною судового рішення; - судові витрати розподілити згідно Цивільного процесуального кодексу України. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.09.2020 року закрито підготовче провадження по цивільній справі № 495/7887/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування житловим будинком, що перебуває у спільній частковій власності. Справу призначено до судового розгляду (а.с.223-224). В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Васильєв П.О., уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Вказали, що висновок судового\~експерта є\~можливим визначенням\~порядку користування\~спірним житловим\~будинком між\~позивачкою та\~відповідачем,\~а саме\~згідно із\~ІІІ варіантом\~Висновку №\~02/01\~судової будівельно-технічної\~експертизи,\~складеного судовим\~експертом Шевчук\~А.М.\~на підставі\~відповідної ухвали\~суду,\~який є\~невід`ємною частиною\~судового рішення.Наполягали на визначенні порядку користування житловим будинком, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до третього (ІІІ) варіанту висновку експерта. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник адвокат Сороколет С.І., з уточненими позовними вимогами не погодились, позовні вимоги [PERSON] просили задовольнити частково, а саме визначити порядок користування житловим будинком, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до четвертого (ІV) варіанту висновку експертизи, яка була проведена відповідачем особисто, за власним бажанням. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, вислухавши в судових засіданнях всіх учасників судового процесу, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування житловим будинком, що перебуває у спільній частковій власності. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Білгород-Дністровського Одеської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 03 жовтня 1996 року Білгород-Дністровським МВ ГУ МВС України в Одеській області, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 серпня 2017 року, виданого державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Кушнір І.В. та зареєстрованого в Реєстрі за № 3039 (спадкова справа № 17/2016), належать 1/2 частки житлового будинку, який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею - 45,0 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., надвірних будівель літ. «Б» - літньої кухні, літ. «Г» - душу, літ. «Д» - вбиральні, споруди 1-5, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно із Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16 серпня 2017 року № 94708573 державну реєстрацію права власності на 1/2 частки житлового будинку, який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею - 45,0 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., надвірних будівель літ. «Б» - літньої кухні, літ. «Г» - душу, літ. «Д» - вбиральні, споруди 1-5, який розташований за адресою: [ADDRESS] , проведено за [PERSON] . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06 липня 2018 року № 129990055 вбачається, що іншим співвласником 1/2 частки житлового будинку, який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею - 45,0 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., надвірних будівель літ. «Б» - літньої кухні, літ. «Г» - душу, літ. «Д» - вбиральні, споруди 1-5, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26 вересня 2017 року, виданого державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Кушнір І.В., зареєстрованого в Реєстрі за № 3453, являється [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] . За твердженням позивачки, [PERSON] з травня 2017 року та продовжуючи з моменту отримання ним вказаного свідоцтва про право на спадщину та проведення за ним державної реєстрацію права власності на 1/2 частки у спірному житловому будинку, чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні 1/2 частки, яка належить Позивачу, у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Незважаючи на це, як вже зазначалось, відповідачем на сьогоднішній день чиняться перешкоди у користуванні та розпорядженні 1/2 частки житлового будинку, який в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею - 45,0 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м., надвірних будівель літ. «Б» - літньої кухні, літ. «Г» - душу, літ. «Д» - вбиральні, споруди 1-5, який розташований за адресою: [ADDRESS] , яка належить Позивачу. Позивачка вказує, що відповідач не надає її доступу до вказаного житлового будинку, в якому її належить 1/2 частки на праві спільної часткової власності, та яка має вказані права щодо вільного володіння, користування та розпорядження належним їй майном. Відповідач мотивує такі перешкоди тим, що наразі не визначено порядок користування даним житловим будинком та не визначено, яка саме конкретна частка у спільній частковій власності позивачки та відповідача належить їм по факту. Вказане підтверджується листом Білгород-Дністровського ВП ГУ НП в Одеській області від 13 червня 2017 року № 42/11505; листом Білгород-Дністровського ВП ГУ НП в Одеській області від 29 серпня 2017 року № 42/17574; матеріалами ЖЄО № 5874 від 30 травня 2017 року, матеріалами ЖЄО № 11827 від 23 серпня 2017 року; матеріалами ЖЄО № 9298 від 10 серпня 2018 року. Таким чином, позивачка зазначає, що між нею та відповідачем на даний час існує спір щодо порядку користування житловим будинком, що належить їм на праві спільної часткової власності, який може бути вирішений на підставі висновку судового експерту про визначення порядку користування спірним житловим будинком. Дані обставини і стали підставою для звернення [PERSON] з відповідною позовною заявою до суду. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як передбачено ч.1 ст.316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як визначено ч.ч.1-3 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Аналіз вищевказаних норм права, закріплених Конституцією України та Цивільним кодексом України, які знайшли своє тлумачення у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» дає підстави дійти висновку про те, що Позивач, як власник вищевказаної частки майна, має право вільно, на власний розсуд, без будь-яких порушень з боку третіх осіб, користуватись та розпоряджатись належною часткою вказаного майна. При цьому, згідно ч.ч.1-2 ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною 1 ст.358 Цивільного кодексу України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. В свою чергу, частиною 1 ст.361 Цивільного кодексу України гарантовано, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Наведені норми цивільного законодавства чітко, які поєднані із загальними засадами актів цивільного законодавства про право власності, чітко гарантують право безперешкодного користування та розпорядження належною часткою майна у спільній частковій власності. Власникові, згідно із ст. 317 Цивільного кодексу України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 Цивільного кодексу України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У цьому випадку спірні правовідносини стосуються не поділу житлового будинку, а встановлення порядку спільного користування ним. Тому критерій необхідності виділення в користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року в справі № 6-1500цс15. Між тим, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду справи, сторони по\~справі не\~дійшли добровільної\~згоди щодо\~користування спірним\~будинком,\~який перебуває\~у спільній\~частковій власності,\~в них\~постійно виникають\~сварки та\~перешкоди у\~користуванні будинком,\~у зв`язку\~з чим\~визначення порядку\~користування житловим\~будинком з\~надвірними господарчими\~спорудами можливо\~на підставі висновку будівельно-технічної експертизи. Так, згідно із висновком № 02/01 від 15.04.2020 року судової будівельно-технічної експертизи, складеного судовим експертом [PERSON] , визначено три варіанти порядку користування спірним житловим будинком між співвласниками (а.с.152-198). Також в матеріалах справи наявний висновок експерта Шевчук А.М. № 02/01 від 12.11.2020 року, відповідно до якого визначений ще один з варіантів порядку користування спірним житловим будинком між співвласниками (232-278). Проте, суд не може прийняти до уваги вказаний вище висновок експерта Шевчук А.М. № 02/01 від 12.11.2020 року, який долучений до матеріалів справи представником відповідача вже після закриття підготовчого провадження по справі, що суперечить вимогам діючого цивільного процесуального законодавства України, так як під час підготовчого провадження по даній справі були вирішенні всі наявні клопотання по справі та всі учасники процесу зазначили, що всі докази надані, клопотань, додаткових пояснень не має, до мирного вирішення спору не надійшли. Таким чином, суд вважає за можливе визначити порядок користування житловим будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] , відповідно до часток співвласників (по Ѕ частки), порядок якого відображений у ІІІ варіанті висновку експерта № 02/01 від 15.04.2020 року. Способи захисту, які застосовуються судом, встановлені ст.5 Цивільного процесуального кодексу України, з положень якої випливає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені\~обставини та\~норми чинного\~законодавства,\~розглянувши справу\~в межах\~заявлених вимог\~та наданих\~сторонами доказів,\~які оцінені\~судом в\~їх сукупності,\~суд,\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~дійшов до\~висновку прозаконність, обґрунтованість та правомірність уточнених позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування житловим будинком, що перебуває у спільній частковій власності, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню. Відповідно дост. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи,належать витрати:1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи,покладаються:1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За проведення судової будівельно-технічної експертизи [PERSON] було сплачено 6\~000 (шість тисяч) грн., а також позивачкою сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 (сорок копійок), тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені витрати у вигляді судового збору та витрати на проведення експертизи.

Outcome: approved