Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

30 травня 2016 року позивач звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача на її користь, на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі ? частки від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, та на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. У подальшому позивач позовні вимоги збільшила та просила також стягнути з відповідача додаткові витрати, повязані із лікуванням дитини в сумі 375 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12 червня 2015 року. Від шлюбу мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Після народження дитини відповідач фактично перестав підтримувати шлюбні відносини, не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникали в сімї, не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сімї, піклуватись про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги. Матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку відповідач не надає, дитина проживає з нею та фактично знаходиться на її вихованні та утриманні. Проте вона самостійно не може належним чином забезпечувати себе та дитину, оскільки не працює, доглядає за дитиною, іншого джерела доходів крім державної допомоги на дитину, не має. В обґрунтування заяви про збільшення позовних вимог зазначає, що після подання нею первісного позву, вона понесла додаткові витрати в сумі 749,66 гривень, які повязані з лікуванням дитини, та підтверджуються доданими чеками на придбання ліків. Відповідач відмовився у добровільному порядку допомогти їй з лікуванням дитини, тому просить стягнути з нього додатково половину вказаної суми, що становить 375 гривень. Позивач у судовому засіданні остаточні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі, дала пояснення, аналогічні наведеним у позові та уточнила, що відповідач до травня 2016 року надавав їй матеріальну допомогу, але у розмірі, якого не вистачало для гідного забезпечення дитини. Вона також потребує матеріальної допомоги від відповідача, оскільки виховує девятимісячного сина, та наразі не має можливості працювати. Після того, як відповідач дізнався про подання нею даного позову, він взагалі припинив надавати їй гроші. Так, за травень вона не отримала нічого. Лише у цьому місяці вона отримала у рахунок аліментів 1600 гривень (за червень), що становить ? частку заробітку відповідача. Єдиним джерелом існування для неї та дитини є державна допомога на дитину у розмірі 860 гривень. Вважає, що за законом має право на отримання аліментів на утримання дитини у розмірі ? частки доходів відповідача та на своє утримання у розмірі 1/6 частки. Вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання до досягнення дитиною трьох років саме у відшукуваному нею розмірі та зауважила, що 1/6 частка від заробітку відповідача у грошовому виразі становить приблизно 1060 гривень, тоді як прожитковий мінімум на одну особу на даний час становить 1330 гривень. Крім того, вважає, що відповідач має відшкодувати половину витрат, понесених нею на придбання ліків для сина в сумі 375 гривень, адже ці витрати є додатковими та не входять до складу аліментів. На її прохання відшкодувати вказані кошти добровільно відповідач відповів відмовою. Просила позов задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнав частково, зокрема, вимоги позову про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання сина у розмірі ? частки його заробітку визнав повністю, вимоги позову про стягнення з нього аліментів на утримання позивачки у розмірі 1/6 частки його заробітку до досягнення дитиною трьох років визнав частково, у розмірі 1/10 частки заробітку, вимоги в частині стягнення з нього додаткових витрат на лікування дитини не визнав. Пояснив, що працює у ПрАТ «Азовсталь», отримує стабільний заробіток, який у середньому становить 7000 гривень на місяць, та ніколи не ухилявся від обовязку з утримання сімї. Щомісяця, до травня 2016 року надавав дружині кошти на потреби її та дитини, але згодом дізнався, що вона звернулась до суду з даним позовом. Він добровільно звернувся до бухгалтерії підприємства з заявою про відрахування з його заробітної плати на користь дружини аліментів на утримання сина у розмірі 25% заробітку та вже у червні аліменти були стягнуті. Має намір і надалі сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки свого заробітку, тому не заперечує проти задоволення позову в цій частині. Зазначав, що розмір аліментів, які позивачка просить стягнути на своє утримання, нею не доведений, та вважає можливим надавати на її утримання допомогу у розмірі 1/10 частки свого заробітку. Зауважив, що перебування жінки у відпустці по догляду за дитиною до трьох років це її право а не обовязок, тому дружина може піти працювати, щоб забезпечувати свої потреби самостійно. Витрати на ліки, понесені позивачкою, додатковими не вважає, оскільки дружина отримала за червень аліменти, отже ці витрати мають покриватись за рахунок аліментів, тому вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 червня 2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 228. Сторони мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього, серія 1-НО № 696281, видане 04 листопада 2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 845. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її користь, на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки заробітку відповідача щомісяця, відповідач у судовому засіданні позовні вимоги в цій частині визнав, проти відшукуваного позивачкою розміру аліментів на утримання дитини не заперечував, отже суд дійшов висновку про задоволення цієї частини позовних вимог. Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача на її користь, на її утримання аліментів у розмірі 1/6 частки заробітку відповідача до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 5\~ст. 49 Сімейного кодексу України\~дружині-матері мають бути створені у сім'ї умови для поєднання материнства із здійсненням нею інших прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 75 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. За положеннями ч. 2, 4\~ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 1\~ст. 80 Сімейного кодексу України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі наведених норм, враховуючи, що позивач наразі не працює, доглядає за спільною з відповідачем дитиною, [INFO], яка є немовлям та потребує материнського догляду, що позбавляє позивача можливості працювати, отримує державну допомогу на дитину у розмірі 860 гривень щомісяця, іншого джерела доходів не має, а також те, що відповідач працює у ПрАТ «Азовсталь», має стабільний заробіток, який за поясненнями відповідача у середньому становить 7000 гривень на місяць, інших утриманців не має, суд дійшов висновку, що позивач потребує матеріальної допомоги та має право на утримання від чоловіка, а відповідач у свою чергу має можливість надавати таку допомогу у розмірі 1/6 частки щомісяця до досягнення дитиною трьох років. Щодо стягнення з відповідача додаткових витрат в сумі 375 гривень на лікування дитини, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже зі змісту наведеної норми додатковими витратами на дитину є вирати, що викливані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Позивачка зазначає, що за час, який минув після подання нею позову, син переніс хворобу та в неї виникли додаткові витрати на лікування у загальній сумі 744,66 гривень, з яких половину відповідач має відшкодувати. Вказана сума підтверджена наданими позивачкою чеками. Проте надання чеків на придбання медичних препаратів на вказану суму не є доказами того, що такі витрати були викликані особливими обставинами . Будь-яких інших доказів, які б давали суду можливість прийти до висновку, що такі витрати є додатковими, позивачкою не надано. За наведених обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позову про стягнення з відповідача додаткових витрат в сумі 375 гривень на лікування дитини. За положеннями ч. ч. 1 ст. 79, ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково, в межах стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі ? частки заробітку (доходів) відповідача щомісяця, але не менш ніж 30 % встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 травня 2016 року, і до досягнення дитиною повноліття, та аліментів на утримання позивача у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, починаючи з 30 травня 2016 року і до досягнення дитиною трьох років. В решті позовних вимог відмовити. Відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial