Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

29 грудня 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», а в подальшому й до [PERSON] та Управління земельних відносин Маріупольської міської ради про визнання договору сервітуту недійсним та усунення перешкод по користуванню власністю, а саме прибрати водовід з її земельної ділянки. В обгртунвання заявлених позовних вимог посилалася на те, що 14 травня 2010 року вони з чоловіком [PERSON] придбали земельну ділянку для будівництва жилого будинку по вулиці Терасній 19 в місті Маріуполі. У лютому 2016 року їй стало відомо, що по ділянці проходить водовід. На її неодноразові звернення їй було надано договір сервітуту від 12 травня 2010 року, укладений між КП «МВУ ВКГ» та власником земельної ділянки на той момент [PERSON] Водовід, що проходить по належній їм земельній ділянці, заважає будувати будинок та висаджувати дерева. З урахуванням уточнених позовних заяв, просила визнати договір сервітуту від 12 травня 2010 року недійсним та зобовязати відповідачів усунути перешкоди у володінні власністю та прибрати водовід з їх земельної ділянки № 19 по вулиці Терасній в місті Маріуполі. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснила, що вони перебувають у шлюбі з [PERSON], земельна ділянка № 19 по вулиці Терасній в місті Маріуполі була придбана у період шлюбу, а тому вона має право звернення до суду з даним позовом. Зазначила, що на момент укладення договору купівлі - продажу земельної ділянки їй не було відомо про існування договору сервітуту, водовід який проходить по земельній ділянці порушує їх з чоловіком права як власників земельної ділянки. Просила суд задовольнити її позовні вимоги. Під час розгляду справи за клопотання позивачки судом було витребувано у відповідача договір сервітуту від 12 травня 2010 року, укладений між КП «МВУ ВКГ» та власником земельної ділянки [PERSON] Ухвалою суду від 21 листопада 2017 року, у задоволенні клопотання позивача про проведення судової будівельної експертизи відмовлено з підстав необґрунтованості. Представник відповідача [PERSON] підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» [PERSON], діючий на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та надав суду письмові заперечення наступного змісту. 12 травня 2010 року між КП «Маріупольське ВУ ВКГ» та землекористувачем (на час укладення договору) [PERSON] було укладено договір № 29 про встановлення земельного сервітуту на обслуговування мереж водопостачання та каналізації. Договір є безстроковим та безоплатним. Ст. 101 Земельного кодексу України встановлено, що дія земельного сервітуту зберігається уразі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Земельний сервітут не може бути предметом купівлі-продажу, застави та не може передаватися будь-яким способом особою, в інтересах якої цей сервітут встановлено, іншим фізичним та юридичним особам. Таким чином, у власника земельної ділянки в наявності обовязок щодо додержання вимог Земельного кодексу України та умов укладеного Договору № 29 від 12 травня 2010 року, у разі наявності права власності на земельну ділянку. Окрім того, вважає, що позивачка не є неналежним позивачем, оскільки договір купівлі-продажу оформлений на імя [PERSON]. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі. Представник Управління земельних відносин Маріупольської міської ради [PERSON], діючий на підставі довіреності, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що Управління земельних відносин Маріупольської міської ради не є належним відповідачем по даному позову, проти задоволення позову заперечував. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що земельна ділянка № 19 по вулиці Терасній в місті Маріуполі належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, посвідченого 14 травня 2010 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] за реєстровим № 2145 (а.с. 5). Під час придбання вказаної земельної ділянки [PERSON] знаходився в зареєстрованому шлюбі з позивачкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-СГ № 359386 (а.с. 4). Отже, враховуючи положення ст..60 Сімейного кодексу України, відповідно до якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, позивачка має право звернення до суду за захистом своїх прав щодо користування земельною ділянкою № 19 по вулиці Терасній в місті Маріуполі. З матеріалів справи вбачається, що 12 травня 2010 року між КП «Маріупольське ВУВКГ» та землекористувачем (на час укладання договору) земельної ділянки [PERSON] було укладено договір № 29 про встановлення земельного сервітуту на обслуговування мереж водопостачання та каналізації (а.с. 28, 29). Як вбачається із зазначеного договору, укладений він безстроково, із користуванням сервітуту безоплатно. Вказаний договір зареєстрований в Управлінні Держкомзем в місті Маріуполі Донецької області у Книзі реєстрації договорів. Тобто зазначений договір про встановлення земельного сервітуту було укладено між КП «Маріупольське ВУВКГ» та землекористувачем земельної ділянки № 19 по вулиці Терасній в місті Маріуполі, до переходу права власності на зазначену земельну ділянку до [PERSON] Згідно зі ст. 100 Земельного кодексу України, земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Згідно ч.1 ст. 101 Земельного кодексу України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Таким чином, у власника земельної ділянки в наявності обовязок щодо додержання вимог Земельного кодексу України та умов укладеного Договору № 29 від 12 травня 2010 року, у разі наявності права власності на земельну ділянку. Окрім того, статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернуться до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Згідно зі ст. 81\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Всупереч наведеним нормам позивачкою не доведено тих обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, зокрема не доведено, що її права порушено саме укладенням вказаним вище договором про встановлення земельного сервітуту, який вона просить визнати недійсним, не доведено того, що відповідачами створено їй перешкоди щодо володіння власністю (земельною ділянкою), чи у який інший спосіб порушено її права. Позовна заява не містить підтверджених належними та допустимими доказами обґрунтувань порушення відповідачами прав [PERSON], не встановлені такі обставини і судом. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», [PERSON] та Управління земельних відносин Маріупольської міської ради про визнання договору сервітуту недійсним та усунення перешкод по володінню власністю, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed