Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

29 жовтня 2018 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття сина, тобто до 10.08.2036 року. Ухвалою судді від 02 листопада 2018 рок відкрите спрощене позовне провадження у справі, надано відповідачеві строк для подання відзиву, сторони не викликалися (а.с.7-8). Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Клопотань про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу до суду не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до норми ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося, оскільки розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи. Вивчивши матеріали справи, безпосередньо дослідивши наявні письмові докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ТП №074210 від 02 травня 2018 року (а.с.3) Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ТП №307976 від 07.09.2018 року(а.с.4), батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] до [PERSON] (а.с.4) Відповідач не виконує батьківського обов'язку по утриманню сина, грошей на утримання дитини позивачці не надає, офіційно працює, отримує заробітну плату, що ним не спростовано. Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За нормами ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна зі сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вимоги закону щодо обов'язку відповідача утримувати неповнолітню дитину, право позивачки на вибір способу стягнення аліментів на власний розсуд - або у твердій грошовій сумі, або у частці від доходу платника аліментів, не залежно від того, чи він офіційно працевлаштований та від інших обставин (ч.3 ст.181 СК України в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 року), письмову заяву відповідача від 29.11.2018 року в якій останній позов визнав, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved