Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

7 вересня 2021 року адвокат Ярошенко О.О. в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно, з моменту розірвання шлюбу подачі заяви про стягнення аліментів до суду та до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти з дати набрання законної сили рішення суду про розірвання шлюбу від 1 грудня 2017 року, справа №755/11221/17, до дати поданої позовної заяви про стягнення аліментів на неповнолітню дитину до суду - 3 вересня 2021 року, а саме за 45 місяців, що становить 135000 гривень. Судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що 20 вересня 2018 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. У шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося та рішенням Дніпровського районного суду від 31 жовтня 2017 року шлюб між ними, розірвано. Дитина знаходиться на утримані позивача. Вона самотужки забезпечує дитині необхідні умови для комфортного проживання, фізичного та духовного розвитку, необхідним одягом та взуттям, ліками у разі необхідності, орендує житло. Зазначає, що дитина у зимовий період часто хворіє, а тому потребує оздоровлення та проходження імуностимулюючої терапії. Відповідач матеріальної допомоги майже не надає, чим ставить позивача з дитиною у скрутне становище. Участі у вихованні дитини не приймає. На даний час позивач не має постійного джерела доходів, оскільки про сплату аліментів домовитися не вдалося, а тому змушена звертатись до суду для задоволення її позовних вимог та захисту прав дитини на належне утримання, на належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Натомість, відповідач працездатний, має у власності транспортний засіб, будинок (нещодавно придбаний), стан його здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він у змозі сплачувати заявлений позивачем розмір аліментів. Оскільки відповідач не виконує своїх зобов`язань, передбачених законодавством у добровільному порядку, адвокат Ярошенко О.О. в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Враховуючи, що відповідно до частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) справа про стягнення аліментів є малозначною, вона розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, встановленому статтею 274 ЦПК України. Ухвалою Вишгородського районного суду від 17 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 18 жовтня 2021 року. 7 жовтня 2021 року адвокатом Вітер В.М. до суду подано відзив не позовну заяву. Відповідно до змісту якого, відповідач вважає, що викладені у позовній заяві обставини є надуманими та безпідставними, докази, на які посилається позивач такими, що жодним чином не підтверджують обставини на які посилається позивач у позові, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Представник відповідача зазначає, що відповідач у добровільному порядку кожного місяця надавав позивачу кошти готівкою на утримання сина, купував йому необхідні речі, та за змоги, проводив з ним весь можливий час. При цьому, стосунки між позивачем та відповідачем були досить напруженими. Позивачу постійно недостатньо коштів, вона неодноразово вимагала більші суми, оскільки нею орендується житло. Проте, відповідач наголошував позивачу, що ним надаються кошти на утримання сина, а не на забезпечення позивача, та він не зобов`язаний утримувати свою колишню дружину. Посилання позивача щодо наявності у відповідача у власності транспортний засіб та новопридбаний будинок, не підтверджено будь-якими доказами, незважаючи на те, що така інформація є відкритою у відповідних реєстрах. Щодо стягнення з відповідача аліментів за минулий час, заперечує, зазначивши про відсутність доказів, що до подачі позову до суду, позивач вживала належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача. Вказане свідчить про те, що відповідач купував дитині необхідні речі, одяг, продукти харчування та добровільно надавав кошти. Відповідач офіційно працевлаштований, працює на посаді керівника випробувальної дільниці у товаристві з обмеженою відповідальністю «Західстандарт Система», а тому вважає, що обґрунтованою та справедливою до стягнення сумою аліментів на утримання дитини є 3000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а тому даний розмір аліментів є сумою, яку відповідач гарантовано та стабільно зможе сплачувати позивачу, створюючи стабільну підтримку дитині. Також, не заперечує щодо стягнення з нього судових витрат по сплаті судового збору, з огляду на звільнення позивача за подання позовної заяви про стягнення аліментів. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, при цьому вказала, що у першій вимозі позовної заяви про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісяця, слід вважати їх стягнення з моменту подачі цієї позовної заяви, а не з моменту розірвання шлюбу, що є опискою. Відповідач та його представник визнали позовні вимоги частково, а саме у частині стягнення аліментів на утримання сина, починаючи з дати подання до суду цієї позовної заяви, підтримавши викладені ними відзиві заперечення щодо вимоги про стягнення аліментів за минулий час. Крім цього відповідач зазначив, що дитина досить часто перебуває разом з ним під час канікул і він забезпечує його усім необхідним та особисті речі дитини також перебувають у нього вдома. На спростування доводів позивача про відсутність з його боку матеріальної підтримки сина, зазначив, що раніше, протягом усього час після розірвання шлюбу у 2017 році, позивач до суду не зверталася з позовом, що свідчить про надання ним матеріальної допомоги сину. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. Як убачається із позовної заяви позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2008 року. Рішенням Дніпровського районного суду від 31 жовтня 2017 року шлюб між ними було розірвано. Під час перебування у шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . У свідоцтві про народження дитини - [PERSON] батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Нині дитина проживає з матірє та перебуває на її утриманні. Частиною другою статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статей 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» убачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Частиною третьою статті 181, частиною першою статті 183 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 89-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною другою статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина друга статті 6 цієї Конвенції). Також, частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Таким чином, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , суд враховує матеріальне становище кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку своїх батьків. Відповідач [PERSON] , батько дитини, є особою працездатного віку, офіційно працевлаштований, працює на посаді керівника випробувальної дільниці у товаристві з обмеженою відповідальністю «Західстандарт Ситема», на утриманні немає інших дітей чи непрацездатних батьків, тому в сукупності оцінених судом доказів, та у зв`язку з тим, що відповідач визнав позовні вимоги у частині стягнення з нього на користь позивача на утримання сина, аліменти у розмірі 3000 гривень щомісяця, спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини. Отже, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 7 вересня 2021 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Щодо вимог позивача про стягнення на її користь аліментів за минулий час, а саме з дати набрання рішення суду про розірвання шлюбу від 1 грудня 2017 року законної сили до дати подання заяви про стягнення аліментів на неповнолітню дитину до суду, а саме за 45 місяців у розмірі 135000 гривень, слід зазначити про відсутність у позовній заяві будь-якого правового обґрунтування цих вимог, що також не було доведено представником позивача у судовому засіданні. Так, відповідно до частини другої статті 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Тобто, стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживала позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, вона направляла йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи, тощо. Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилявся від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховував своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. При цьому під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою свого дійсного розміру заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язку по утриманню. Факт ухилення від надання утримання може мати місце в тому випадку, якщо особа має у своєму розпорядженні кошти, але не бажає їх надавати. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Отже, за положеннями статті 191 СК України для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; ухилення відповідача від надання утримання дитині. Зазначений висновок стосовно застосування відповідних норм права викладений в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 636/3004/17 (провадження № 61-2054св19). Стаття 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Кожна сторона, як передбачає частина перша статті 81 ЦПК України, зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевказане, вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню, оскільки вони є необґрунтованими і доказів щодо ухилення відповідача від сплати аліментів позивач суду не надала. Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень. Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial