Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

30.03.2016 року позивач звернулася до суду з вище вказаною позовною заявою та просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей, сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу (заробітку) відповідача, починаючи стягнення з дня предявлення позовної заяви до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилається на те, що під час перебування у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем вона народила сина [PERSON], [INFO] та 07.03.2003 року, під час перебування у шлюбі з відповідачем вона народила сина [PERSON], які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Позивач вказувала, що батьком дітей є відповідач. Матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач в добровільному порядку не надає, чим поставив позивача у скрутне матеріальне становище. Відповідач знаходиться в працездатному віці, працює, є фізично здоровою людиною та має змогу щомісячно сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу. Позивач правом на участь в судовому засіданні не скористалася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги про стягнення аліментів на дітей у розмірі 1/3 частини підтримує, наполягає на їх задоволенні в повному обсязі ( а.с.17). Відповідач правом на участь в судовому засіданні не скористався, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог та стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходу (заробітку) не заперечував (а.с.18). В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що від перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах позивач народила сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що вбачається з копії актового запису про народження від 02.02.2002 року № 55 та повното витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 29.04.2016 року (а.с.19-21). 02.02.2002 року між сторонами відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 148695 від 02.02.2002 року (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 207201 від 10.04.2003 (а.с. 6). Діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні, про що вказувала позивач, відповідач не заперечував (а.с.24,27). Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що угоди про добровільну сплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей синів [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] між позивачем та відповідачем досягнуто не було. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1,2 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд, при визначені частини заробітку (доходу), що підлягає стягненню з відповідача на утримання неповнолітніх дітей синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] приймає до уваги те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, оскільки є фізично здоровою людиною, працює, інших аліментних зобовязань не має, про що він і сам не заперечував надавши відповідну заяву (а.с.27). Отже, з урахуванням вищевикладеного, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що відповідач, в силу ст. ст. 180 - 183 Сімейного кодексу України, зобов`язаний та має можливість щомісячно сплачувати на користь позивача на утримання їх неповнолітніх дітей синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 30.03.2016 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивачки, яка на підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved