Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-23 00:00:00

30.03.2015 року прокурор прокуратури Герцаївського району Чернівецької області в інтересах держави в особі Чернівецької обласної державної адміністрації звернувся до суду із вказаним позовом з вимогою визнати незаконним та скасувати рішення 26 сесії 4 скликання Лунківської сільської ради 33-26/2006 від 22 березня 2006 року в частині передачі у власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 16.04.2007 року; земельну ділянку площею 0,2500 га вартістю 82946 грн., що знаходиться в с. Могилівка Герцаївського району Чернівецької області, повернути державі в особі Чернівецької обласної державної адміністрації. В обґрунтування позовних вимог посилається на порушення відповідачем Лунківською сільською радою п. 12 перехідних положень ЗК України при прийнятті рішення 26 сесії 4 скликання Лунківської сільської ради № 33-26/2006 від 22 березня 2006 року в частині передачі у власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, оскільки вказана земельна ділянка відповідно до листа Відділу Держземагенства в Герцаївському районі Чернівецькій області від 25.03.2015 року знаходяться за межами території Лунківської сільської ради. В судове засідання з'явився прокурор прокуратури Герцаївського району Чернівецької області Поп М.Ю., позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, що наведені у позовній заяві. Представник відповідача Голова Лунківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області [PERSON] в судовому засіданні дав пояснення щодо обставин справи, проти задоволення позову не заперечував. Зазначив, що Лунківською сільською радою було передано у власність гр. [PERSON] спірну земельну ділянку, однак про незаконність таких дій йому не було відомо. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні дав пояснення щодо обставин справи, проти задоволення позову не заперечував. Зазначив, що він є власником спірної земельної ділянки, оскільки звертався до Лунківської сільської ради з відповідною заявою про виділення йому земельної ділянки, в подальшому він отримав державний акт про право власності на вказану земельну ділянку. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі рішення 26 сесії 4 скликання Лунківської сільської ради 33-26/2006 від 22 березня 2006 року отримав у власність земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в с. Могилівка Герцаївського району Чернівецької області. Вартість вказаної земельної ділянки відповідно до висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки, копія якого є в матеріалах справи, становить 82946 грн. На підставі вказаного рішення сесії сільської ради відповідачу [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 16.04.2007 року. Згідно листа Відділу Держземагенства в Герцаївському районі Чернівецькій області від 25.03.2015 року спірна земельна ділянка знаходяться за межами населеного пункту - території Лунківської сільської ради. Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються зокрема питання регулювання земельних відносин. Статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок та інші. Пунктом 12 перехідних положень ЗК України в редакції Закону України від 20.12.2005 р. № 3235-IV, яка була чинною на момент прийняття спірного рішення сесії сільської ради, було встановлено, що до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 5 ст. 122 ЗК України обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Статтею 12 ЗК України визначаються повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, а не за їх межами. Спірна земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту, тому на цю земельну ділянку визначені у ст. 12 ЗК України повноваження Лунківської сільської ради не поширюються. Таким чином, виходячи із положень вказаних норм, та фактичних обставин справи, відповідач Лунківська сільська рада незаконно розпорядилася земельною ділянкою площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER], вартістю 82946 грн., що знаходиться в с. Могилівка Герцаївського району Чернівецької області, що належала державі, перебравши на себе повноваження Чернівецької обласної державної адміністрації щодо розпорядження вказаною земельною ділянкою та виділивши її відповідачеві [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи зазначене, суд дійшов до висновку, що відповідачем [PERSON] було набуто спірну земельну ділянку неправомірно, оскільки відповідач Лунківська сільська рада не мала права розпорядитися вказаною земельною ділянкою, що знаходиться за межами населеного пункту - території Лунківської сільської ради. Відтак позов прокуратури обґрунтований та підлягає задоволенню. Серед іншого у позовній заяві прокурор просив суд визнати, що строк позовної давності пропущено з поважних причин та поновити вказаний строк. Вирішуючи зазначене питання, суд звертає увагу на те, що ч. ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Разом з тим, відповідачі не заявляли про застосування позовної давності, а тому суд не вправі без відповідної заяви відповідача вирішувати питання щодо застосування позовної давності, щодо поважності пропуску строку позовної давності, а також не вправі відмовити в позові з підстави спливу строку позовної давності. Приймаючи рішення по справі, суд також бере до уваги визнання позову відповідачами та зміст положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки прокурор звертаючись до суду з позовом діяв на виконання своїх повноважень з представництва інтересів держави в суді, що є підставою для звільнення від сплати судового збору згідно п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави та становлять 1 відсоток від ціни позову, тобто 829,46 грн. На підставі вищевикладеного, ст. 19 Конституції України, ч. 5 ст. 122, ч. 1 ст. 126, п. 12 перехідних положень ЗК України, ст. 328, ч. 1 ст. 378 ЦК України, п. 1 ч. 2 ст. 4, п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та

Outcome: approved