Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

30 червня 2020 року [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь 5013,39 грн., заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення та 5000 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 26 жовтня 2009 року по 16 квітня 2020 року позивач знаходився у трудових відносинах з КП «ВЖРЕО» Жовтоводської міської ради. На підставі наказу №72-ОС від 16 квітня 2020 року був звільнений за власним бажанням. При цьому позивач вказує, що під час знаходження у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку КП «ВЖРЕО» Жовтоводської міської ради йому нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 26312,88 грн. в тому числі: друга частина заробітної плати за березень 2020 року, заробітна плата за квітень 2020 року та компенсація за невикористані дні щорічної відпустки. Неодноразові звернення до керівництва КП «ВЖРЕО» з проханням усунути порушення трудового законодавства щодо непроведення остаточного розрахунку з позивачем у зв`язку зі звільненням виявилося безрезультатним. Крім того, керівництво КП «ВЖРЕО» відмовило йому в наданні необхідних документів, тим самим здійснюючи перешкоди позивачу захистити свої права та законні інтереси. Лише після звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення відповідачем було частково виплачено заборгованість по заробітній платі про що 16.06.2020 року позивачу надійшло повідомлення про зарахування на його картковий рахунок грошових коштів в сумі 21299,49 грн. Виходячи з викладеного, остаточний борг відповідача перед позивачем складає 5013,39 грн., яку останній просить стягнути на свою користь із КП «ВЖРЕО» Жовтоводської міської ради. Одночасно, у зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні, позивач також просить стягнути середній заробіток за час затримки в розрахунку, виходячи із того, що його середньоденна заробітна плата становить 647,95 грн. Також, позивач просить стягнути із відповідача на свою користь завдану моральну шкоду, яку оцінює в 5000,00 грн., яку обґрунтовує тим, що незаконними діями відповідача йому завдано душевних страждань, які полягають в обуренні та роздратованості, втраті душевної рівноваги. Внаслідок чого у нього з`явились проблеми зі сном та потреба вживання заспокійливих препаратів. Роздратованість призвела до погіршення стосунків з близькими та оточуючими. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 01 липня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Також, даною ухвалою відповідача було зобов`язано надати суду належним чином завірені копії правоустановлюючих документів, копії наказів про прийняття та звільнення з роботи позивача, платіжні відомості, щодо здійснення розрахунку із позивачем після звільнення, довідку про наявність заборгованості на даний час перед позивачем, а також довідку про середньоденну та середньомісячну заробітну плату позивача. 23 липня 2020 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву, та витребувані судом документи. У своєму відзиві відповідач просить суд відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Відповідач вказував на те, що не здійснив розрахунок з позивачем у день звільнення, оскільки на рахунки КП «ВЖРЕО» Жовтоводської міської ради було накладено арешт. Комісія по трудовим спорам КП «ВЖРЕО» Жовтоводської міської ради розглянула колективну заяву працівників КП ВЖРЕО від 23.04.2020 року про порушення трудового законодавства в частині невиплати заробітної плати, яку підписав і сам [PERSON] та яку було задоволено в повному обсязі. Та позивачеві було перераховано кошти на карту у сумі 21299,49 грн. що підтверджується квитанцією від банку про зарахування коштів від16.06.2020р.(а.с.113). 22.06.2020 року за №01-07/817 позивачем було надіслано лист головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Куліковській А.О. щодо прохання погашення заборгованості по заробітній платі на підставі протоколу комісії по колективно трудовим спорам відповідно до посвідчень №177 від 30.04.2020 та №185 від 06.05.2020 зняти кошти з відповідних банківських рахунків. Відповідачем була сформована довідка із залишком невиплачених коштів у сумі 5013,39 грн. [PERSON] . Оскільки позивачеві на даний час відповіді на лист так і не надійшло, погасити невиплачені грошові кошти змоги немає. Щодо моральної шкоди, то відповідач вважає, що зробив усе можливе, щоб якомога швидше оплатити працю працівникові, натомість позивачем не подано будь-яких доказів, що підтверджують понесення моральної шкоди. /а.с. 108-110/ 04 серпня 2020 року на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив, в якій позивач наголошує на тому, що доводи відповідача викладені у відзиві є надуманими та такими, що не відповідають матеріалам та фактичним обставинам справи і мають на меті ввести суд в оману. Зокрема, просив звернути увагу, що в наданій відповідачем копії постанови про арешт майна (коштів) боржника від 03.04.2018 року по зведеному виконавчому провадженню №56005090 (далі - ЗВК №56005090), зазначається лише про накладення арешту та оголошення заборони відчуження на перелічене та все інше рухоме та нерухоме майно відповідача. В той же час, позивач вважає, що відповідачем свідомо не надано копії постанов старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 12.09.2018 року та 13.09.2018 року, винесених в рамках ЗВК №56005090, оскільки в даних постановах наведений перелік банківських установ та відкритих в них розрахункових рахунків відповідача на які накладений арешт. Відповідно до отриманої інформації з єдиного веб-порталу використання публічних коштів на розрахункові рахунки відповідача в період квітень-липень 2020 року надійшло 2039515,92 грн, зокрема: - АТ «Райффайзен Банк Аваль» - 728611,13 грн; - ПАТ КБ «Приватбанк» - 89897,58 грн; - АТ «ОТП БАНК» - 361121,12 грн; - ПАТ «АКБ «КОНКОРД» - 192 663,76 грн; - АТ «Укрексімбанк» - 667 222,33 грн. При цьому, при порівнянні даних, отриманих з єдиного веб-порталу використання публічних коштів з інформацією, що міститься в постановах старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про арешт коштів боржника від 12.09.2018 року та від 13.09.2018 року з`ясовується, що в період квітень-липень 2020 року відповідачу надходили бюджетні кошти на розрахункові рахунки № [NUMBER] в АТ «ОТП БАНК», № [NUMBER] в АТ «Укрексімбанк» та № [NUMBER] в ПАТ «АКБ «КОНКОРД», що відсутні в переліку визначеному вищевказаними постановами, а тому є такими на які не поширюється дія накладеного арешту та кошти, які на них знаходяться можуть вільно використовуватися відповідачем на свій власний розсуд. За результатами проведених підрахунків деталізації транзакцій загальна сума бюджетних коштів, які надходили в період квітень-липень 2020 року на розрахункові рахунки, які не перебувають під арештом: № [NUMBER] в АТ «ОТП БАНК» (361121,12 грн), № [NUMBER] в АТ «Укрексімбанк» (67222,33 грн) та № [NUMBER] в ПАТ «АКБ «КОНКОРД» (192663,76 грн.) склала 1221007,21 грн. Позивач звертає увагу суду, що сума вищевказаних надходжень на розрахункові рахунки відповідача включає в себе лише бюджетні кошти, а окрім них на рахунки КП ВЖРЕО надходить квартплата, оплата експлуатаційних витрат та інші. Таким чином, позивач вважає, що відповідач, на момент його звільнення, мав в наявності значні обсяги вільних обігових коштів та мав можливість здійснити остаточний розрахунок. Одночасно позивач зазначав, що відповідач намагається вживати заходи, направленні на невиплату належних йому грошових коштів у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду для захисту своїх прав та законних інтересів, що, в свою чергу, негативно впливає на його фізичний та моральний стан, а тому вважає, що заподіяння йому моральної шкоди є доведеним та таким, що ґрунтується на нормах чинного законодавства України. /а.с. 163-170/ 12 серпня 2020 року відповідач направив до суду заперечення щодо відповіді на відзив, де зазначив, що з позивачем були проведені всі розрахунки по заробітній платі та станом на 06.08.2020 року заборгованості відповідача перед позивачем немає, що підтверджується довідкою про відсутність заборгованості. /а.с 206-208,209/ 20 серпня 2020 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшли пояснення [PERSON] , де останній зазначає, що наданням відповідачем нічим не підтвердженої довідки про відсутність станом на 06.08.2020 року заборгованості по заробітній платі перед позивачем має на меті ввести суд в оману. Його ж вимоги є обґрунтованими та відповідають вимогам чинного законодавства України. /а.с. 212-215/ Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно ст.10,12,13, 81 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах з 26.10.2009 року по 16.04.2020 року, про що свідчать трудова книжка, копія наказу про прийняття та звільнення [PERSON] - начальника житлово-ремонтно-експлуатаційної дільниці «Нова» за угодою сторін, пункт 1 статті 36 КЗпП України. /а.с.44,45/ Судом також встановлено, що на порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, яка зобов`язує роботодавця при звільненні працівника провести виплату всіх сум, що йому належать від підприємства в день звільнення, відповідач своєчасно не розрахувався з позивачем. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем по заробітній платі у розмірі 26312,88 грн. про що не заперечував відповідач у своєму відзиві на позов. Станом на день подачі позовної заяви, 30.06.2020 року, заборгованість по заробітній платі позивача складала 5013,39 грн. Згідно із відповіддю відповідача на запит суду, яка надійшла 08.10.2020 року, 30 липня 2020 року відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) стягнено з рахунків КП ВЖРЕО, які перебувають під арештом з 03 квітня 2018 року, заборгованість по заробітній платі та перераховані на реквізити банківської установи, що вказана в заяві уповноваженого представника працівників КП ВЖРЕО. Таким чином рішення виконано в повному обсязі, заборгованість погашено. Факт відсутності заборгованості відповідача перед позивачем підтверджується відповідними документами, доданими до листа відповідача, зокрема начальник відділення №190/03 АБ «Украгазбанк» листом від 18 серпня 2020 року повідомив КП ВЖРЕО про те, що на рахунку КП ВЖРЕО станом на 18.08.2020 року знаходяться кошти для зарахування заборгованості із заробітної плати наступним працівникам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] / а.с. 225/ Листом від 20.08.2020 року відповідач попереджав [PERSON] про необхідність отримання заробітної плати, яка перерахована в АТ «УкрагазБанк» 31.07.2020 року в сумі 5013,39 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що 31.07.2020 року відповідач остаточно розрахувався з позивачем та станом на день розгляду справи в суді, 26 жовтня 2020 року,заборгованість відповідача перед позивачем відсутня, що також підтверджується довідкою КП «ВЖРЕО» від 06.08.2020 року за вих. № 01-07/1101, а тому у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 5013,39 грн. необхідно відмовити. Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Статті 117 та 237-1 КЗпП України передбачили, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а також поклали на роботодавця обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, законодавець чітко визначив, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, власник повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Остаточний розрахунок із позивачем відповідач здійснив 31.07.2020 року, таким чином, з КП «ВЖРЕО» на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 17.04.2020 року по день остаточного розрахунку 31.07.2020 року включно, виходячи із наступного розрахунку (виходячи з графіку роботи при чотирьохденному робочому тижні). Із копії наказу КП «ВЖРЕО» Жовтоводської міської ради від 27.01.2020 року №72 вбачається, що з лютого 2020 року на підприємстві встановлено графік роботи з неповним робочим часом. Даним графіком встановлено додатковий вихідний день кожну середу. /а.с.28/. Будь-яких відомостей, що у подальшому зазначений графік роботи змінювався сторонами суду не надано. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-648цс15 за позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Відповідно до довідки про доходи [PERSON] №01-07/979 від 20 липня 2020 року середньоденна заробітна плата останнього складає 815,03 грн. /а.с.43/ Остаточний розрахунок з позивачем відповідач затримав на 56 робочих дня, складає: квітень 2020 року - 7 днів; травень 2020 року - 15 днів; червень 2020 року - 16 днів; липень 2020 року - 18 днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 45641,68 грн. (815.03грн/середньоденна заробітна плата позивача/ х 56 дні/кількість робочих днів затримки розрахунку = 45641,68 грн.). Саме така сума має бути стягнута з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що така шкода позивачці спричинена, оскільки остання, своєчасно не отримавши спочатку заробітну плату, а потім і остаточно розрахунок, змушена була докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Позивачем доведено, що невиплата їй заробітної плати призвела до моральних страждань та втрати нормальних життєвих зв`язків. Однак, з урахуванням вимог статті 237-1 КЗпП України, щодо підстав стягнення моральної шкоди та ст.23 ЦК України щодо вимог розумності та справедливості її розміру, суд вважає за необхідне визначити розмір цієї моральної шкоди в розмірі 500 грн., що менше ніж просив позивач. Оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Зокрема, із відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на загальну суму 925,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial