Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

31.09.2011р. до суду звернулися позивачі [PERSON] та [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON], в якому просили стягнути з відповідача на користь позивачів інфляційні втрати, три проценти річних та моральну шкоду. В провадження судді Гаврилової О.В. справу передано в червні 2015 року (т.1 а.с.190). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.11.2015 р. провадження у справі в частині вимог позивача [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів закрито у зв'язку зі смертю зазначеного позивача (т.1 а.с.14). Вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] було збільшено в порядку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму інфляційних нарахувань на суму боргу в розмірі 61220,73 грн. (т.2 а.с. 10-12). Вимоги позову обґрунтовані тим, що 30.03.2009 р. Оболонським районним судом м. Києва було винесено рішення в цивільній справі №2-1040/2009 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів в розмірі 54 437,78грн. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30.03.2009 р. набрало законної сили 10.04.2009 року. Грошове зобов'язання відповідача до теперішнього часу не виконане, сума коштів, визначена рішенням Оболонського районного суду м. Києва знецінилась у зв'язку з інфляцією. За період з 19.04.2009 р. по 01.10.2015 р. сума інфляційних втрат від суми боргу становить 61 220,73грн., які позивач просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що вимоги ст. 625 ЦК України поширюються на грошові зобов'язання, які існували до ухвалення судом рішення, положення ч.5 ст. 11 ЦК України, за якою цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних а не договірних зобов'язань. Крім того, інфляційні нарахування та 3% річних нараховані за межами позовної давності, нарахування здійснюється на суму 54437,78 грн., що складається, згідно рішення суду, з сум матеріального та морального відшкодування. Крім того, предметом позову, поданого у 2011 році було стягнення морального та матеріального відшкодування за невиконання рішення суду, а заява про збільшення позовних вимог не містить вимоги щодо морального відшкодування, отже, на думку відповідача, змінює предмет позову. З наведених підстав відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2008р. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування основного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком в 1 рік. Зазначеним вироком встановлено, що [PERSON], керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій [PERSON] середньої тяжкості тілесні ушкодження (т.2 а.с.25-26). [PERSON], у зв'язку із заподіянням їй внаслідок злочину, матеріальної та моральної шкоди, звернулась до суду з відповідним позовом до [PERSON] Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30.03.2009 року позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] МТСБУ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок злочину - задоволено частково. Серед іншого, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 35450,28 грн. матеріальних збитків, 17 000,00, грн. моральної шкоди, 2 000,00 грн. сплачених юридичних послуг, судові витрати у розмірі 23,50 грн., а всього стягнуто суму в розмірі 54 473,78 грн. (т.2. а.с.21-24). Зазначене рішення набрало законної сили 10.04.2009р. Таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2009 р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1040, виданого 20.05.2009р. Оболонським районним судом м. Києві, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 54 473,78грн. (т.1, а.с. 12). Відповідно до листа ВДВС Дніпровсьакого РУЮ у м. Києві від 16.12.2015р. на виконанні у відділі перебуває виконавчий документ 2-1040 від 20.05.2009 виданий Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 54437,78 грн. 12.08.2009 державним виконавцем на підставі ст.17,19,20,25 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлені сторонам виконавчого провадження. Того ж дня державним виконавцем до ДПС України, ДАІ м. Києва, Державної реєстраційної служби України, Держкомзему Київської області, Державної інспекції сільського господарева направлені запити щодо виявлення розрахункових рахунків боржника, відкритих в установах банків, та майнового стану боржника. 06.01.2012р. державним виконавцем на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про арешт майна боржника, копії якої направлені до УДАІ у м. Києві та до Державної реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві до виконання, сторонам виконавчого провадження до відома. 26.04.2012р. державним виконавцем на підставі ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про стягнення виконавчого збору, копію якої направлено боржнику до виконання. 26.04.2012р. державним виконавцем на підставі ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, копію якої направлено боржнику до виконання. 17.12.2012р. державним виконавцем на підставі ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про приєднання виконавчого провадження до зведеного. 07.12.2015 державним виконавцем повторно направлені запити до ДПС України, ДАІ м. Києва, Державної реєстраційної служби України, Держкомзему Київської області, Державної інспекції сільського господарева, направлені запити щодо виявлення розрахункових рахунків боржника, відкритих в установах банків, та майнового стану боржника. Згідно відповіді ДПС України відкритих рахунків зареєстрованих за боржником не виявлено. Згідно відповіді УПФ України боржник на обліку в пенсійному фонді не значиться та в трудових відносинах ні з ким не знаходиться. Станом на 15.12.2015 борг боржником не погашено (т.2 а.с. 20). З наведеного вбачається, що державним виконавцем при виконанні виконавчого документу, виданого за вищезазначеними рішеннями суду, було проведено значну кількість виконавчих дій внаслідок ухилення відповідача від виконання рішень суду, проте навіть часткового погашення заборгованості не відбулося. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду України №6-113цс14 від 01.10.2014р., відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням. Тому посилання відповідача на те, що положення ст. 625 ЦК України не розповсюджуються на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем у даній справі, є хибними. Оскільки стягнення за рішенням суду витрат по сплаті юридичних послуг та судових витрат є прохідним від вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди, вони були вимушеними витратами позивача, необхідними для відновлення порушеного права, положення ч.2 ст. 625 ЦК України розповсюджується й ні ці стягнуті за рішенням суду кошти. Посилання відповідача на те, що заява позивача змінює предмет позову, що на думку відповідача, не можливе під час розгляду справи, є хибним та не відповідає вимогам чинного Цивільного процесуального законодавства України. Так, відповідно до ч.2 ст. 31 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу збільшити або зменшити розмір позовних вимог, а до початку розгляду справи по суті - змінити предмет або підставу позову. Як убачається з позову в даній справі, в його первісній редакції, в частині вимог позивача [PERSON], остання просила, з посиланням, серед іншого на положення ч.2 ст. 625 ЦК України, стягнути з відповідача на свою користь інфляційні нарахування на суму боргу, 3% річних, моральну шкоду та судові витрати (т.1 а.с.1-4). Як убачається зі змісту заяви про збільшення позовних вимог, позивач фактично відмовилась від вимог про стягнення 3% річних та моральної шкоди, проте збільшила вимогу позову про стягнення «інфляційних нарахувань», з урахуванням часу перебування справи в провадженні суду. Отже зміни предмету позову, як про це зазначено відповідачем, не відбувалося. При цьому, суд вважає за необхідне відзначити, що до початку розгляду справи по суті позивач наділений правом на зміну предмету позову. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як убачається із заяви про збільшення позовних вимог, період нарахування інфляційних втрат визначений позивачем з 19.04.2009р. до 01.10.2015р. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, процес зміни вартості грошей, який характеризується рівнем інфляції, є безперервним процесом і інфляційні процеси не залежать від волевиявлення будь-якої особи, тому інфляційні втрати мають розраховуватися з урахуванням як індексів інфляції, так і індексів дефляції. Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. Індекс інфляції, офіційно встановлений Державним комітетом статистики України, у зазначений період часу становив у 2009 - 2015 роках: квітень 2009р. - 100,9; травень 2009р. - 100,5; червень 2009р. - 101,1; липень 2009р.- 99,9; серпень 2009р. - 99,8; вересень 2009р. - 100,8; жовтень 2009р.- 100,9; листопад 2009р.- 101,1; грудень 2009 р. - 100,9; січень 2010 р. - 101,8; лютий 2010 р. -101,9; березень 2010 р. -100,9; квітень 2010 р. - 99,7; травень 2010 р. - 99,4; червень 2010 р. - 99,6; липень 2010 р.- 99,8; серпень 2010 р. - 101,2; вересень 2010 р. - 102,9; жовтень 2010 р.- 100,5; листопад 2010 р.- 100,3; грудень 2010 р. - 100,8; січень 2011 р. - 101,0; лютий 2011 р. -100,9; березень 2011р. -101,4; квітень 2011р. - 101,3; травень 2011р. - 100,8; червень 2011р. - 100,4; липень 2011р.- 98,7; серпень 2011р. - 99,6; вересень 2011р. - 100,1; жовтень 2011р.- 100,0; листопад 2011р.- 100,1; грудень 2011р. - 100,2; січень 2012 р. - 100,2; лютий 2012р. -100,2; березень 2012 р. -100,3; квітень 2012р. - 100,0; травень 2012р. - 99,7; червень 2012р. - 99,7; липень 2012р.- 99,8; серпень 2012р. - 99,7; вересень 2012р. - 100,1; жовтень 2012р.- 100,0; листопад 2012р.- 99,9; грудень 2012р. - 100,2; січень 2013 р. - 100,2; лютий 2013р. -99,9; березень 2013 р. -100,0; квітень 2013р. - 100,0; травень 2013р. - 100,1; червень 2013р. - 100,0; липень 2013р.- 99,9; серпень 2013р. - 99,3; вересень 2013р. - 100,0; жовтень 2013р.- 100,4; листопад 2013р.- 100,2; грудень 2013р. - 100,5; січень 2014 р. - 100,2; лютий 2014р. -100,6; березень 2014 р. -102,2; квітень 2014р. - 103,3; травень 2014р. - 103,8; червень 2014р. - 101,0; липень 2014р.- 100,4; серпень 2014р. - 100,8; вересень 2014р. - 102,9; жовтень 2014р.- 102,4; листопад 2014р.- 101,9; грудень 2014р. - 103,0; січень 2015р. - 103,1; лютий 2015р.- 105,3; березень 2015р.-110,8; квітень 2015-114,0, травень 2015р. - 102,2; червень 2015р. - 100,4; липень 2015р.- 99,0; серпень 2015р. - 99,2; вересень 2015р. - 102,3. Отже інфляційна складова боргу за вказаний період, виходячи з сум заборгованості 54 473,78грн., становить - 66373,13грн. (100,9/100*100,5/100*101,1/100*99,9/100 *99,8/100 *100,8/100*100,9/100*101,1/100*100,9/100*101,8/100*101,9/100*100,9/100*99,7/100*99,4/100*99,6/100*99,8/100*101,2/100*102,9/100*100,5/100*100,3/100*100,8/100*101,0/100*100,9/100*101,4/100*101,3/100*100,8/100*100,4/100*98,7/100*99,6/100*100,1/100*100,00/100*100,1/100*100,2/100 *100,2/100*100,2/100*100,3/100*100,0/100*99,7/100*99,7/100*99,8/100*99,7/100*100,1/100*100,0/100*99,9/100*100,2/100*100,2/100*99,9/100*100,0/100*100,0/100*100,1/100*100,0/100*99,9/100*99,3/100*100,0/100*100,4/100*100,2/100*100,5/100*100,2/100*100,6/100*102,2/100*103,3/100*103,8/100*101,0/100*100,4/100*100,8/100*102,9/100*102,4/100*101,9/100*103/100*103,1/100*105,3/100*110,8/100*114,0/100 *102,2/100*100,4/100*99,0/100*99,2/100*102,3/100*54 473,78-54 473,78). З огляду на викладене, з урахуванням положень ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справи в межах позовних вимог, враховуючи, що позивач просить стягнути інфляційні втрати в сумі 61220,73грн., суд вбачає підстави для задоволення вимог позову про стягнення інфляційних втрат за прострочення зобов'язання по сплаті 54 473,78грн. за період з 10.04.2009р. по 30.09.2015р. включно. В своїх запереченнях на позов [PERSON] також зазначив про нарахування позивачем інфляційних втрат поза межами строків позовної давності. Разом з тим, відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30.03.2009 року про часткове задоволення позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] МТСБУ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок злочину, набрало законної сили 10.04.2009р. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення коштів у зв'язку з невиконанням вищезазначеного рішення суду, - 31.08.2011р. (т.1 а.с. 18), тобто в межах строку позовної давності за вимогою про стягнення інфляційних нарахувань. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. При зверненні з даним позовом до суду позивачем [PERSON] було сплачено 161,58грн. державного мита (т.1 а.с.7), 120,00грн. витрат на ІТЗ розгляду справи (т.1 а.с.8), 385,42грн. судового збору, (т.1 а.с.94). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті державного мита в сумі 161,58грн., по сплаті витрат на ІТЗ розгляду справи в сумі 120,00грн. та по сплаті судового збору в сумі - 385,42 грн. Враховуючи, що позивачем не доплачено судовий збір в сумі 65,21грн., зазначена сума підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного, ст. 11, 509, 625 ЦК України,

Outcome: partial