Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

31.08.2017 року позивач звернувся до суду із відповідним позовом, в якому після зміни позовних вимог 27.09.2017 року в остаточній редакції (а.с.33-37) просив суд надати дозвіл позивачу без дозволу відповідача на виготовлення документації для виїзду за кордон неповнолітньої дитини сторін по справі - [PERSON], [INFO], та дозволити тимчасовий виїзд за кордон дитини у період часу з 30 листопада 2017 року до 11 грудня 2017 року до м. Бєлгород Російської Федерації з метою відвідування спортивно-масових заходів з волейболу. В обгрунтування позову позивач зазначив, що неповнолітня дитини сторін по справі мешкає разом із позивачем відповідно до договору між батьками про місце проживання дитини, який був укладений між сторонами по справі 29.02.2016 року. Дитина навчається на відділенні волейболу Харківського обласного вищого училища фізичної культури і спорту. У період час з 01.12.2017 року до 04.12.2017 року у м. Бєлгород Російської Федерації відбудуться фінальні змагання на кубок країни одного з трьох найсильніших в Європі чемпіонатів з волейболу, яким є чемпіонат Російської суперліги з волейболу. Відповідач згоди на виїзд дитини в добровільному порядку позивачу не надає. Дитина бажає відвідати вказаний спортивно-масовий захід з метою вдосконалення власних професійних навичок та вмінь та набратися нових вражень, тому позивач просить суд надати йому можливість виїзду дитини разом із ним за кордон без дозволу матері. Позивач у судове засідання не прибув, в особі свого представника на підставі договору про надання правової допомоги від 30.08.2017 року адвоката [PERSON] (а.с.22-26) просив суд розглянути справу без участі позивача та його представника, заявлені змінені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, надав згоду на заочний розгляд справи (а.с.47). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про час, день та місце судового засідання двічі повідомлялася належним чином відповідно до вимог ч.3 ст.76 ЦПК України (отримані матір`ю відповідачки повістки про виклик у судове засідання 28.09.2017 року та 12.10.2017 року (а.с.38, 46), причини неявки суду не повідомила. Таким чином, необхідна для винесення заочного рішення повторність неприбуття відповідача у судове засідання відповідно до ч.4 ст. 169 ЦПК України судом встановлена. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. [PERSON], [INFO], є сином сторін по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ВЛ №256223, виданим 23.09.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова (актовий запис №472)(а.с.14). Відповідно до договору між сторонами по справі про проживання та виховання дітей від 29.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №260, місцем проживання неповнолітнього [PERSON], 11.09.2003 року визначено місце проживання його батька позивача по справі за адресою: м. Харків, вул. Гончаренко, буд. 43 та зазначено, що мати дитини відповідач по справі мешкає окремо від дитини (п.п.1.2 та п.п.1.3 вказаного договору)(а.с.15). Як було встановлено судом, сторони не виконали вимоги ухвали суду про відкриття провадження від 18.09.2017 року (а.с.29) та не повідомили суду про всі рішення суду між ними, яких в єдиному реєстрі судових рішень нараховується більше 10 з різними предметами спору від розірвання шлюбу до поділу майна та зміни розміру аліментів, які наразі або не набрали законної сили або оскаржуються в апеляційному порядку, тому суд жодних з фактів особистих відносин між сторонами по справі не встановлює. До того ж вказані факти не мають прямого відношення до предмету спору за даним позовом. Листом від 25.09.2017 року за №821 Харківське обласне вище училище фізичної культури і спорту повідомило суд, що [PERSON] дійсно навчається у вказаному училищі у 9-Б класі на відділенні волейболу з 29.08.2016 року по теперішній час та просить надати дозвіл позивача на вивіз дитини за кордон до м. Бєлгород Росіської Федерації на фінал кубку Російської Федерації з волейболу у період часу з 01.12.2017 року до 04.12.2017 року (а.с.38). До отримання вказаного листа позивач 17.07.2017 року рекомендованим листом звертався з такою ж вимогою до відповідача та просив надати такий дозвіл, однак його лист залишився відповідачем без відповіді (а.с.39-42). Таким чином, судом встановлено, що дії позивача відповідають інтересам дитини сторін по справі, направлені на урізноманітнення його дозвілля та оволодіння новими професійними навичками, а тому змінені позовні вимоги підлягають задоволенню, однак частково, за виключенням тимчасового виїзду дитини за кордон, який повинен бути здійснений відповідно до діючого законодавства виключно батьком без передання вказаних повноважень за нотаріально посвідченою згодою будь-яким іншим особам. Те, що позивач просить надати дозвіл на строк більший, ніж про це просить навчальний заклад, де навчається [PERSON], не є порушенням прав відповідача, оскільки період, який обирає позивач також є чітко обмеженим у часі та вказаний час позивач може використати для культурного дозвілля з дитиною у м. Бєлгород Російської Федерації або використати як запасний час в разі перенесення змагань на інші календарні дати. При вирішенні вказаного питання суд спеціально не проводив допит дитини, хоча вона вже досягла 14-річного віку, відповідно до ч.2 ст.171 Сімейного кодексу України з метою недопущення негативного впливу на дитину судового розгляду, враховуючи вкрай неприязні стосунки сторін по справі та можливість, при якій дитині доведеться відповідати на питання, хто з батьків є йому ближчий, що може привести до емоційного прояву дитиною реакцій виключення себе з сімейного кола та прояву конфлікту лояльності для збереження позитивних стосунків з одним із батьків. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. Відповідно до положень статті 7 Конвенції кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Статтею 141 СК України закріплено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За приписами ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положень ст. 151 СК України, вправі обирати самі. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно з вимогами статей 154, 155 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини; здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частинами 1-3 статті 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України суд вирішує питання судових витрат, а саме стягує з відповідача на користь позивачу сплачений останнім судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial