Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

29 березня 2017 року позивач звернулася до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із вищезазначеною позовною заявою, у якій просить ухвалити судове рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 23.12.1995 року. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 23.12.1995 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу на даний час вони не мають неповнолітніх дітей. Однак подружнє життя не склалося, через несумісність характерів, сварки та різні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини припинили у 2016 році і стали проживати окремо і створювати інші сімї. Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити без змін. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. При цьому позивач просила позов розглядати без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач же причини своєї неявки суду не повідомив. З урахуванням викладених обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомила суд про поважність неявки її до суду, суд вважає за можливе постановити по справі заочне рішення без участі відповідачана підставі письмових доказів, які є у справі. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому, 23 грудня 1995 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 525, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. При цьому дошлюбне прізвище позивача «Сіра» (а.с.8). Однак, на теперішній час подружні стосунки між сторонами припинені і відновлювати відносини [PERSON] з [PERSON] не бажають. Причиною розпаду сім'ї стала несумісність характерів, часті сварки та різні погляди на сімейне життя. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене те, що позивач просить шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і вважає, що примирення між ними не можливе, суд вважає що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а відтак позов необхідно задовольнити. При цьому, позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище «Оспєльнікова». Відповідно до ст. 88 ЦПК України із відповідача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved