Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

31.10.2017 року представник позивача звернувся до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача 6160,86 швейцарських франків, що станом на 17.10.2017 р. еквівалентно 167423,51 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 15.06.2007 р. сторони уклали договір кредиту, у відповідності до якого банк надав позичальнику 15000 швейцарських франків, однак останній умов договору належно не виконав, внаслідок чого має заборгованість на загальну суму 6160,86 швейцарських франків, яку просить стягнути з останнього, так як у позасудовому порядку кошти боржник не повертає. 15.02.2018 р. сторони у судове засідання не зявилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання 15.01.2018 р. та 15.02.2018 р. не зявився, не подав заяву про відкладення розгляду справи, не повідомив причини неявки. Судом вживались необхідні заходи для повідомлення останнього про день і час розгляду справи шляхом надсилання процесуальних документів за останнім відомим місце його реєстрації, а також через виклик на сайті судової влади. При цьому, за відомостями ГУ ДМСУ у Львівській області, відповідач 27.03.2015 р. знявся з реєстрації у м. Харків, а за інформацією ГУ ДМСУ у Харківській області останній зареєстрованим не значиться. На підставі ст.ст. 259, 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. Згідно вимог ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 15.06.2007 р. між сторонами укладено кредитний договір № 606/33-046, згідно умов якого позивач надав відповідачеві 15000 швейцарських франків з кінцевим терміном повернення заборгованості до 15.06.2019 р. Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 17.10.2017 р. заборгованість відповідача за цим договором становить 6160,86 швейцарських франків, з яких: 5145,27 ш.ф. борг по кредиту; 316,75 ш.ф. борг по відсотках; 630,19 ш.ф. пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 68,65 ш.ф. пеня за несвоєчасне повернення відсотків. З матеріалів справи, зокрема, вимоги від 18.10.2017 р. вбачається, що позивач надсилав відповідачеві вимогу про погашення заборгованості. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Виходячи з вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України, у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів. З огляду на вище наведене, суд приходить до переконання, що відповідач не виконав взятих на себе зобовязань по кредитному договору, та внаслідок цього заборгував позивачу 6160,86 швейцарських франків, що станом на 17.10.2017 р. становить 167423,51 грн. Відтак позов слід задовольнити. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2511,35 грн.

Outcome: approved