Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

30.07.2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовними вимогами, якими просять визнати за ними в порядку спадкування право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], по 1/2 частці за кожним, свої вимоги мотивують тим, що вищевказане майно належить їх батьку [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, до якого входить житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS]. Заповіту спадкодавець не залишив. Спадкоємцями за законом першої черги являються діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON], дружина спадкодавця [PERSON] Спадкоємці прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно до якого входить 1/3 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] Заповіту спадкодавець не залишила. Спадкоємцями за законом першої черги являються діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] Спадкоємці прийняли спадщину, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачам було відмовлено, у зв'язку з тим, що відсутні документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Позивачі в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, вирішення справи залишив на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивачів, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 03.08.1961 року. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], вказаний будинок побудовано у період часу з 1965-1990 р.р. Відповідно до п. 3.2 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року, зареєстрованого в Мінюсті України за № 582/5773 від 10.07.2001 року не належить до самочинного будівництва індивідуальні житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року. Згідно листа № 12/5-126 від 23.03.1999 року Державного комітету будівництва архітектури та житлової політики України не підлягає здачі в експлуатацію об'єкти нерухомості побудовані до 05.08.1992 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.06.2000 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ізмаїльської міської ради Одеської області, [PERSON] помер [INFO]. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS]. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 53063052 від 23.08.2018 року, наданої приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимової Т.І., згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлого [INFO], відсутня. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті [PERSON] являються: - дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим 15.08.1960 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС; - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.12.1967 року, виданим Ізмаїльським міським бюро ЗАГС; - дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.08.1961 року, виданим Ізмаїльським міським бюро ЗАГС та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 06.06.1981 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]». Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає. Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) - спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. В судовому засідання було встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] фактично вступили у володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини мешкали разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено довідкою №5119-17/7568 від 25.09.2018 року, наданою Ізмаїльським районним відділом Головного управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області, тобто вважаються такими, які прийняли спадщину. Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 29.06.2018 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/3 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 53271281 від 12.09.2018 року, наданої Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлої [INFO] - відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.12.1967 року, виданим Ізмаїльським міським бюро ЗАГС; - дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.08.1961 року, виданим Ізмаїльським міським бюро ЗАГС та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 06.06.1981 року Ізмаїльським міським бюро ЗАГС, згідно якого [PERSON] після укладення шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]». Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] на час відкриття спадщини мешкали разом із спадкодавцем [PERSON], що підтверджено довідкою №5119-17/7568 від 25.09.2018 року, наданою Ізмаїльським районним відділом Головного управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області, тобто вважаються такими, які прийняли спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І. №207/02-14 від 31.03.2018 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що відсутні документи, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на відповідне спадкове майно оформлення спадщини в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved