Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

29.12.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання протиправним та скасування наказу про накладання адміністративного стягнення, на обґрунтування заявлених позовних вимог зазначивши, що вона працює на посаді головного бухгалтера КП Слов`янської міської ради «Словміськводоканал». 02.12.2020 року від директора підприємства [PERSON] вона отримала розпорядження надати письмові пояснення за фактом надання нею неточної інформації про поточну заборгованість підприємства перед постачальником ПП «Андора». 03.12.12020 року був прийнятий наказ № 310-к «Про накладання дисциплінарного стягнення», яким було оголошено їй (позивачці) догану за неякісне виконання посадових обов`язків та систематичне невиконання протокольних доручень. З вказаним Наказом вона не погоджується та вважає його незаконним за наступних підстав. Напередодні їй не було запропоновано надати пояснення щодо «будь-яких фактів неякісного виконання посадовий обов`язків та систематичного невиконання протокольних доручень», що є прямим порушенням вимог ч.1 ст.149 КЗпП України. З тексту наказу не є зрозумілим, які саме протокольні доручення та посадові обов`язки нею не виконувалися. Протокольні доручення нею виконувалися завжди вчасно та якісно. Сума заборгованості була повідомлена нею усно без врахування рахунку ПП «Андора» за 17.11.2020 року, що ні яким чином не вплинуло на стан фінансової та податкової дисципліни на підприємстві, а тому, не може вважатися дисциплінарним проступком. Вважає, що вона не вчинила жодних дисциплінарних проступків для оголошення їй догани, а наказ, що оскаржується, є наслідком особистих неприязних стосунків з боку директора. \~ \~ \~ \~11.02.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти позовних вимог заперечував у повному обсязі та вказав, що відповідно до протокольних доручень від 10, 17, 24 листопада 2020 року [PERSON] було письмово доручено здійснювати щоденний контроль витрат паливно-мастильних матеріалів та заборгованості з їх оплати. В супереч вищевказаним обов`язкам, у зв`язку із втратою рахунку від постачальника, протягом 3 тижнів [PERSON] надавалася недостовірна інформація про стан заборгованості, що свідчить про систематичне не виконання останньою своїх посадових обов`язків. На підстав ст. 30, 139, 147-149 КЗпП України просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві, просила суд їх задовольнити. Вказала, що надання неточної суми заборгованості відбулася в наслідок перебування рахунків від 17.11.2020 року в роботі підприємства, а тому, вони не були враховані на момент обробки інформації. Того ж дня рахунки надійшли до її розпорядження та сума заборгованості була скоректована. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача адвокат Сильченко О.В. підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача директор КП «Словміськводоканал» Шурко О.Р. проти позовних вимог заперечував та показав, що своєчасне отримання достовірної інформації про стан заборгованості підприємства за ПММ має важливе значення при формуванні плану сплати боргів кредиторам. Дії позивачки вимусили керівництво підприємства повторно витребувати рахунки від 17.11.2020 року, вживати інших дій для врегулювання ситуації, що негативно вплинуло на репутацію підприємства та його керівництва. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію [PERSON] , посилався на обставини, що викладені у відзиві на позовну заяву. Також зазначив, що службове розслідування за фактом невиконання [PERSON] своїх службових обов`язків не проводилося, поясненні відбиралися лише за фактом втрати рахунку від 17.11.12020 року, факт втрати вказаного рахунку письмово не задокументовано. Вислухавши думку сторін, їх представників, дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. [PERSON] працює в на посаді головного бухгалтера КП Слов`янської міської ради «Словміськводоканал», що підтверджено копією трудової книжки останньої, наказом № 241-Н від 31.07.2015 року та наказом № 256-к (а.с.6-9) 12.20.2020 року [PERSON] складена доповідна записка на ім`я директора КП «Словміськводоканал», в якій остання повідомила, що проміжна сума заборгованості підприємства перед ПП «Андора» була названа помилково у зв`язку із втратою рахунків за 17 листопада 2020 року (а.с. 13) Наказом № 310-к від 03.12.2020 року [PERSON] оголошено догану за неякісне виконання посадових обов`язків та систематичне не виконання протокольних доручень. Попереджено [PERSON] про недопущення халатного відношення до бухгалтерської документації, що призвело до втрати рахунків на підприємстві, та систематичного невиконання протокольних доручень від 10.11.2020 року, 17.11.2020 року, 24.11.2020 року (а.с. 14) 04.12.2020 року [PERSON] надано заперечення до наказу № 310-к від 03.12.2020 року, в якому остання заперечувала факт систематичного невиконання нею її посадових обов`язків з наведенням обґрунтування, а також вказала, що втрата рахунку від 17.11.2020 року ні яким чином не вплинула на бухгалтерський чи податковий облік підприємства, рахунок було поновлено того ж дня (а.с.15 ) Згідно протокольних доручень за результатами наради від 10.11.2020 року, 24.11.2020 року, 17.11.2020 року на [PERSON] покладено обов`язок щотижневого контролю використання ПММ та заборгованості з оплати ПММ.(а.с. 16-18) Згідно\~ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. При цьому, дисциплінарне стягнення накладається лише за встановлене порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Закон вимагає, щоб факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень. При притягненні працівника до даного виду відповідальності, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, врахувати обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відповідно до\~ст. 148 КЗпП України\~дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарним проступком є винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Разом з тим, саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган відповідно до\~статті 149\~КЗпП України повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення; за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення; при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника; стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.\~40, п. 1 ст.\~41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147, 148, 149\~КЗпП України\~правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Відповідно до\~ст. 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава ХV цього Кодексу). Під час розгляду справи правова оцінка дисциплінарного проступку має проводитись на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника, яке є однією з важливих гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Як вбачається з оскаржуваного наказу, підставою для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності зазначено: неякісне виконання посадових обов`язків, систематичне невиконання протокольних доручень, втрата рахунків підприємства. З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що за вищевказаними фактами службове розслідування на підприємстві не проводилося. [PERSON] не була опитана в повному обсязі в частині інкримінованих їй порушень трудової дисципліни щодо систематичного невиконання доручень. Відповідачем не надано доказів про відмову останньої надати такі пояснення. Зазначені обставини є прямим порушенням гарантії, наданих [PERSON] для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Факт втрати рахунків від 17.11.2020 року офіційно задокументований не був та підтверджується лише письмовими поясненнями [PERSON] . При цьому, суд звертає увагу, що ці пояснення не містять чіткого визнання, що втрата рахунку відбулася саме за вини останньої. З урахуванням позиції [PERSON] у судовому засіданні, в ході якого вона взагалі заперечувала факт втрати нею цих рахунків, суд, за відсутністю інших, вважає зазначені пояснення належними доказами витни [PERSON] Лист ПП « Андора» від 02.03.2021 року не є доказом втрати рахунків, оскільки свідчить лише про їх повторну видачу, при цьому дата повторної видачі рахунків у листі не зазначена. (а.с.41 ). Так саме, роботодавцем не наведено жодного доказу на підтвердження факту систематичного порушення позивачкою своїх посадових обов`язків, у тому числі, щодо невиконання протокольних доручень від 10, 17, 24 листопаду 2020 року. Не є зрозумілим, як втрата рахунку за 17.11.2020 року могла призвести до невиконання позивачкою протокольного доручення від 24.11.2020 року, якого, станом на 17.11.2020 року, ще не існувало. Крім того, описова частина оскаржуваного наказу не містить посилання на посадову інструкцію головного бухгалтера підприємства, тобто, в чому полягає неякісне виконання посадових обов`язків; які саме рахунки та ким буди втрачені; які розпорядження систематично не були виконанні, не зазначено дату виявлення невиконання розпоряджень та інша конкретика. Зазначене формулювання наказу унеможливлює встановлення з його тексту даних щодо часу виявлення порушення, ступеню тяжкості вчиненого проступку, заподіяної ним шкоди, а також даних щодо додержання відповідачем порядку застосування дисциплінарного стягнення. Вказані обставини відображають формальний підхід відповідача до процедури накладення дисциплінарного стягнення, визначеної законом. Відповідачем не доведено наявності складу дисциплінарного проступку в діях або бездіяльності [PERSON] , оскаржуваний наказ не містить посилання на норму закону, яку порушено останньою; не сформульований склад дисциплінарного порушення. Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру та заходом дисциплінарного впливу морально-психологічного характеру, що містить негативну оцінку конкретних дій працівника і виконує оцінювальний, попереджувальний і мотиваційний вплив на нього. Підставою застосування догани є вчинення працівником дисциплінарного проступку. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Відтак, виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного працівником невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків. Встановивши наведені обставини на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, як кожного окремо, так і у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність вини позивача у неналежному виконанні своїх обов`язків, порушення вимог посадової інструкції та факту вчинення ним дисциплінарного проступку. Зважаючи на вищезазначене, суд вважає, що оскаржуваний наказ винесено з порушенням вимог законодавства України, в зв`язку з чим, наявні підстави для визнання його незаконним та скасування. Звертаючись до\~суду з\~вказаним позовом,\~позивачка зазначає\~одним з\~відповідачів директора\~підприємства -\~ [PERSON] . Проте, в ході розгляду цієї справи встановлено, що видаючи наказ № 310-к від 03.12.2020 року [PERSON] , виступаючи як перший керівник, діяв від імені та в інтересах підприємства, а тому, на думку суду, [PERSON] , не є належним відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. Згідно із частиною 1\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.п.1,2 ч. 3, ч.8 ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно доп.48 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.14 р. Витрати на правову допомогу, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що захист інтересів [PERSON] здійснюється адвокатом Сильченко О.В., яким надано ордер від 24.12.2020 року, попередній розрахунок, Опис виконаних адвокатом послуг на загальну суму 5000 грн., а також квитанцію від 22 грудня 2020 року, з якої вбачається факт сплатили позивачем адвокату послуги з правничої допомоги у розмірі 5000 грн. (а.с. 20-23) Таким чином, з урахуванням результатів розгляду цього спору суд вважає необхідним стягнути з КП Слов`янської міської ради «Словміськводоканал» на користь [PERSON] частину понесених нею та документально підтверджених судових витрат на правову допомогу у розмірі 2500 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з КП Слов`янської міської ради «Словміськводоканал» пропорційно до розміру задоволених позовних вимог на користь позивачки судовий збір в сумі 454 грн.

Outcome: partial