Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

30.12.2020 року [PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 11 січня 2020 року вказану цивільну справу передано на розгляд до Приморського районного суду м.Одеси. За результатами автоматизованого розподілу від 25.02.2021 року справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Кузнецовій В.В. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 01.03.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 31.03.2021 року. 31.03.2021 року у зв`язку з неявкою представника відповідача судове засідання відкладене на 19.04.2021 року. Представник позивача надав суду заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України та заначив, що просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи без його участі. 25.03.2021 року представником відповідача надано відзив на позов, в якому вказує, що позовні вимоги є безпідставними та не обґрунтованими, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.06.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 84,9 кв.м., житловою площею - 50 кв.м. Після укладання договору [PERSON] як новий власник квартири звернувся до КП «Теплопостачання міста Одеси» із відповідною заявою про переоформлення особового рахунку № [NUMBER] на централізоване теплопостачання квартири [ADDRESS] . Згідно відповіді № ЗПІ-224 від 12.11.2020 року Департаменту міського господарства Одеської міської ради особовий рахунок № [NUMBER] був переоформлений на ім`я [PERSON] з 19.06.2020 року. Станом на 01.07.2020 року заборгованість за послуги централізованого опалення по вищезазначен6ому особовому рахунку складає 72 240,21 грн. Враховуючи ту обставину, що [PERSON] лише в червні 2020 року набув право власності на квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 19.06.2020 року і до цього не був споживачем послуг відповідача за вказаною адресою, відповідно і не отримував таких послуг від відповідача, а тому вважає дії останнього щодо переведення на позивача заборгованості за період до 19.06.2020 року є неправомірними і порушують його інтереси, як споживача. Зобов`язання по оплаті комунальних послуг виникли у позивача з часу придбання у власність вказаної квартири та початку користування цими послугами. Судом встановлено, що заборгованості за позивачем за житлово-комунальні послуги за період з дня укладання договору купівлі-продажу - 19.06.2020 року - відсутня. Вказану обставину не оспорював і представник відповідача. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Представник відповідача не навів доказів виникнення у позивача зобов`язань по погашенню заборгованості за житлово-комунальні послуги, яка виникла у попереднього власника квартири. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону судові рішення відповідають не в повній мірі. Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язання. Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. При цьому такими учасниками є: споживач, виробник, виконавець. Виробник може бути одночасно і виконавцем. Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до пункту 6 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець (підприємство, яке надає житлово-комунальні послуги) зобов`язаний проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Власність, відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України, зобов`язує; зокрема, за статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. При цьому діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Договір купівлі-продажу від 19 червня 2020 року, згідно з яким позивач став власником квартири [ADDRESS] , не містить застережень про переведення боргу попереднього власника й не містить згоди кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями статті 520 ЦК України (заміна боржника у зобов`язанні). Позивач не вчиняв правочинів щодо прийняття боргу по оплаті послуг за теплопостачання попередніх власників вказаної квартири. За таких обставин, на позивача не може бути покладено обов`язок по сплаті заборгованості за послуги теплопостачання, надані відповідачем попереднім власникам, що нараховані до 19 червня 2020 року, тобто до укладення ним договору купівлі-продажу цієї квартири. Абзацом дванадцятим частини другої статті 16 ЦК України, передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за послуги теплопостачання споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку. Подібні висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13 та Верховним Судом у постановах від 18 грудня 2018 року у справі № 209/4456/16-ц, від 27 серпня 2020 року у справі № 207/2990/18. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] .

Outcome: approved