Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

30.11.2017 року заявник [PERSON] звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської області з заявою про встановлення неправильності запису в державному акті на право власності на земельну ділянку. 18.12.2017 року на виконання ухвали Монастириського районного суду Тернопільської області від 11.12.2017 року про усунення недоліків заявник [PERSON] подав зміни до заяви згідно яких просить встановити факт належності йому Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія [NUMBER]), виданого на ім'я «[PERSON]». Вимоги заяви обґрунтовані тим, що на підставі розпорядження Монастириської РДА від 18.07.2003 року №230 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. При видачі вказаного Державного акту на право власності на земельну ділянку було допущено помилку при написанні по батькові заявника, а саме, заявник записаний як «[PERSON]» замість «[PERSON]». Окрім цього в заяві зазначає, що він вирішив укласти договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить йому, проте він не може укласти даний договір у зв'язку з тим, що існують розбіжності у паспорті та Державному акті. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 03.01.2018 року про відкриття провадження в справі вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Монастириською міською радою, вказаною заявником в змінах до заяви, до початку розгляду справи по суті подано пояснення з викладом своїх аргументів і міркувань на підтримку заяви викладеними за правилами встановленими ч.ч. 3-6 ст. 178 ЦПК України щодо «Відзиву». Монастириська міська рада підтримує викладені заявником доводи та вважає їх такими, що доводять викладені у заяві факти та не заперечує проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Оскільки розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд ухвалює рішення за наявними в справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Визначаючись із заявленою вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів суд враховує таке. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. В даному випадку встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно заявникові для укладення договору оренди земельних ділянок. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, факт, що просить встановити заявник має юридичне значення. Судом не виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлено наступне. Згідно роз'яснень, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами) при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Так, на підставі розпорядження Монастириської РДА від 18.07.2003 року №230 [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Як вказує [PERSON] у поданій заяві, що в вищевказаному Державному акті невірно зазначено його побатькові. Документами, які встановлюють правильне ім'я заявника по даній справі є: - свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] виданого повторно 24.03.1978 року, згідно якого правильне по батькові заявника «[PERSON]»; - паспорт серії [NUMBER], який належить [PERSON], [INFO] і згідно записів якого правильне по батькові заявника «[PERSON]». Належність [PERSON] земельної ділянки згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] також підтверджується Договором оренди землі від 20.01.2009 року згідно якого вбачається, що [PERSON], паспорт серія [NUMBER] уклав договір оренди земельної ділянки, яка йому належить на підставі Державного акту серії [NUMBER] де серія та номер паспорта у договорі оренди землі збігається із серією та номером паспорта [PERSON]. З вищезазначеного випливає, що при складанні (видачі) правовстановлюючого документа, Державного акту, органом, який його складав, була допущена помилка при записі по батькові [PERSON] А тому беручи вищевказане до уваги та аналізуючи всі подані заявником докази в їх сукупності суд приходить до переконання, що [PERSON], [INFO] та «[PERSON]», є одна і та ж особа. Отже, факт належності [PERSON], [INFO], Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами та копіями правовстановлюючих документів. Таким чином, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт того, що [PERSON] та «[PERSON]» є одна і та ж особа, то заява про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved