Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

30.08.2018 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача [PERSON] 30.11.2018 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 03.12.2018 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 24.01.2019 року 24.01.2019 року закінчене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 24.01.2019 року. Учасникам розгляду справи роз'яснені права та обов'язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 24.01.2019 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившим право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: на підставі договору купівлі-продажу від 23 грудня 1980 року він є власником будинку [ADDRESS]. Право власності зареєстроване в КП « Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» під номером № 7-168-169. В належному йому будинку зареєстровані його племінник [PERSON], [INFO], який фактично з 2005 року проживає на території Росії та з цього часу до нього додому ні разу не приїздив. Реєстрація відповідача у належному позивачу будинку створює перешкоди у користуванні ним, так як він змушений сплачувати додатково комунальні послуги та нести витрати по утриманню будинку самостійно, також не має можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Він самостійно не має можливості зняти відповідача з реєстраційного обліку у належному йому будинку, так як для цього потрібна його особиста присутність, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі за підставами, викладеними в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзиву на позовну заяву не подав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з'ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши осіб, що приймали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності та право користування житлом. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 23 грудня 1980 року він є власником будинку [ADDRESS]. Право власності на будинок зареєстроване в КП « Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» під номером №7-168-169 що підтверджується копією договору купівлі-продажу. В належному позивачу будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який є племінником позивача, що підтверджується даними домової книга та адресною довідкою. Позивач зазначає, що відповідач не проживає в належному позивачу будинку з 2005 року. Даний факт підтверджується актом депутата Новомиколаївської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 29.08. 2018 року, в якому вказується, що [PERSON] фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2005 року по теперішній час. Також даний факт підтверджується копією паспорта громадянина Російської Федерації [PERSON], [INFO] № [NUMBER], виданого 22 .07.2013 року. Судом встановлено, що відповідач був зареєстрований в належному позивачу будинку як члени його сім'ї, так як перебуває за позивачем в родинних відносинах. Відповідно до ст. 405 ЦК України - Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт не проживання відповідача в будинку позивача протягом одного року, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача [PERSON], таким, що втратив право користування належним позивачу житловим приміщенням підлягають задоволенню. Дане рішення приймається судом відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16, 405 ЦК України, та з якими погоджується суд. Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачу будинку наміру користуватись ним, відповідач суду не надав. Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відповідно до ст. ст 77-78 ЦПК України - Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано доказів того, що йому належить право власності на значний вище будинок чи його частину та, що позивач чи інші особи створювали йому перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не має наміру проживати у будинку позивача та користуватись ним. За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. Так як відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином рішення суду про визнання відповідача [PERSON], таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов'язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як позовні вимоги задоволені , суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704.80 грн.

Outcome: approved