Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

29.07.2020 р. [PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом, в якому зазначив, що 11.06.2008 р. між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 08-9981001-К. Внаслідок несвоєчасного виконання умов кредитного договору у позивача виникла заборгованість. П.1.1.1 кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом виплати щомісячних платежів протягом усього часу дії договору в розмірі 137 доларів США до 20 числа кожного місяця, починаючи з 2008 року. П.2.4.5 кредитного договору передбачена сплата процентів за користування кредитом не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним місяцем, в якому нараховані проценти. За порушення строків повернення кредиту та сплати процентів позичальник зобов`язався сплачувати банку за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної процентної ставки, установленої п.4.1 цього договору, від суми простроченого платежу. Крім того, відповідно до пунктів 3.3.7, 3.3.8 кредитного договору позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у термін, визначений п.1.1, 2.4 цього договору. П.4.5 кредитного договору передбачено, що в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення кредитних коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Так, останній платіж за кредитним договором здійснено 09 лютого 2010 р., а тому за визначенням п.4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 11 травня 2010 року. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання (п.4.5 договору), та що банк мав право з травня 2010 р. й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права або до нотаріуса. Відтак, останнім днем звернення кредитором за захистом своїх прав, зокрема, щодо вчинення виконавчого напису - є 11.05.2013 р. Проте, 31.10.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис № 25260 про стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 50 287,83 доларів США на користь ПАТ «Укрсиббанк» згідно договору кредиту № 08-9981001-К від 11.06.2008 р. Таким чином, виконавчий напис вчинено із порушенням трирічного строку на вчинення нотаріальної дії. 09.07.2020 р. позивач із відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження довідався про відкриття ВП № 61909097 від 27.04.2020 р. Відповідно до виконавчого напису від 31.10.2017 р. вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., який зареєстровано в реєстрі за № 25260 зазначено про стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 50 287,83 доларів США на користь ПАТ «Укрсоцбанк» згідно договору кредиту № 08-9981001-К від 11.06.2008 р., а згідно з Автоматизованою системою виконавчих проваджень стягувачем є АТ «Альфа-Банк». Позивачем було отримано детальну інформацію про юридичну особу АТ «Укрсоцбанк» з безкоштовного пошуку відомомстей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та з офіційного сайту Національного банку. Згідно відомостей з офіційного сайту Національного банку України, ПАТ «Укрсоцбанк» змінило найменування на АТ «Укрсоцбанк». При цьому, на офіційному сайті АТ «Укрсоцбанк» в розділі Інформація для клієнтів та партнерів у зв`язку з приєднанням Укрсоцбанку до Альфа-Банку України розміщено наступну інформацію: «Відповідно до норм Закону України «Про спрощення процедур реорганізації та капіталізації банків» та інших нормативно-правових актів з моменту приєднання АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк» стане правонаступником майна, прав та обов`язків по договорам та угодам, укладеним АТ «Укрсоцбанк`до моменту приєднання до АТ «Альфа-Банк». Таким чином, з моменту приєднання АТ «Укрсоцбанк» до АТ «Альфа-Банк», АТ «Альфа-Банк» стане стороною в договорах і угодах, укладених АТ «Укрсоцбанк» до моменту приєднання до АТ «Альфа-Банк». Відповідно до відомомстей з безкоштовного пошуку відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про юридичну особу АТ «Укрсоцбанк» встановлено наступне: дата та номер запису про державну реєстрацію припинення особи, підстава його внесення: дата запису: 03.12.2019 р.; номер запису: 10681120104002827; стан суб`єкта: припинено. Відтак, відповідач АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк» у спірних правовідносинах та стороною в договорі кредиту. Позивач зазначає, що він, як боржник, не повідомлявся належним чином про заміну кредитора. Посилаючись на ст.ст.1, 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат», Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 31.10.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., який зареєстровано в реєстрі за № 25260 про стягнення з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» грошових коштів в сумі 50 287,83 доларів США згідно договору кредиту № 08-9981001-к від 11.06.2008 р. Ухвалою від 03.08.2020 р. у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 26.08.2020 р. 26.08.2020 р. закрито піготовче провадження та справу призначено до судового розгляду на 15.10.2020 р. 15.10.2020 р. розгляд справи відкладено на 23.11.2020 р. у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті. 23.11.2020 р. розгляд справи відкладено на 27.01.2021 р. через відпустку судді, надану за раніше відпрацьований вихідний день. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та за відсутності його представника, позов підтримує, просить задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Розгляд справи за відсутності сторони узгоджується з положеннями ч.1 ст.211 ЦПК України. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов (а.с.32-38). Треті особи та їх представники до суду не з`явились, про розгляд справи були повідомлені у встановленому законом порядку, пояснень по суті позову не подавали. На підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, справу було розглянуто за відсутності третіх осіб та їх представників. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача, заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом з письмових доказів, 11.06.2008 р. між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір № 08-9981001-К (а.с.13-20). Внаслідок несвоєчасного виконання умов кредитного договору у позивача виникла заборгованість. 31.10.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чудовським В.А. було вчинено виконавчий напис № 25260 про стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 50 287,83 доларів США на користь ПАТ «Укрсиббанк» згідно договору кредиту № 08-9981001-К від 11.06.2008 р. (а.с.21). Згідно з частиною першою статті 1 ЗУ «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Згідно зі ст.. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом не встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису. Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичних осіб; строк, за який час має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в ЗУ «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст.. 50 ЗУ «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається шляхом надіслання письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, необхідно не обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, а перевіряти доводи боржника в повному обсязі й встановити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень ст.88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Кредитний договір був укладений між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» 11.06.2008 р. П.1.1.1 кредитного договору сторони встановили графік та порядок погашення суми основної заборгованості шляхом виплати щомісячних платежів протягом усього часу дії договору в розмірі 137 доларів США до 20 числа кожного місяця, починаючи з 2008 року. П.2.4.5 кредитного договору передбачена сплата процентів за користування кредитом не пізніше 20 числа місяця наступного за звітним місяцем, в якому нараховані проценти. За порушення строків повернення кредиту та сплати процентів позичальник зобов`язався сплачувати банку за кожен день прострочення пеню в розмірі подвійної процентної ставки, установленої п.4.1 цього договору, від суми простроченого платежу. Крім того, відповідно до пунктів 3.3.7, 3.3.8 кредитного договору позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у термін, визначений п.1.1, 2.4 цього договору. П.4.5 кредитного договору передбачено, що в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення кредитних коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів. Позивач зазначає, що останній платіж за кредитним договором ним здійснено 09.02.2010 р., а тому за визначенням п.4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив череж 90 днів, тобто з 11.05.2010 р. Кредитним договором не встановлений інший строк позовної давності, а отже до вказаних правовідносин застосовується загальна позовна давність - три роки з дня виникнення права вимоги (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 справа №916/3006/17) Згідно п. 3.4 гл. 16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, тобто з дня, коли стягувач (кредитор) дізнався або повинен був дізнатися про те, що його право на належне виконання зобов`язання боржником порушено. Строк, пропущений стягувачем навіть з поважних причин, не може бути поновлений нотаріусом. Пропуск стягувачем строку давності не позбавляє його права на звернення до суду з відповідним позовом. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.Оскільки відповідно до умов договору погашення кредиту, процентів та інших платежів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів обчислюється з моменту (місяця) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань. Вчиняючи виконавчий напис нотаріус не пересвідчився у тому, що з дня виникнення права вимоги по вказаному кредитному договору минуло не більше трьох років. Період стягнення у виконавчому написі зазначено з 01.12.2016 року по 12.09.2017 року, тоді як кредитний договір між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» укладався у 2008 році. На переконання суду, у даному випадку оспорюваний виконавчий напис не міг бути вчинений, оскільки заявлені вимоги за строк, що перевищує строк позовної давності, з дня виникнення права вимоги, минуло більше трьох років, що виходить за трирічних строк, чим порушені норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а отже на час вчинення виконавчого напису, з дня виникнення у відповідача права вимоги, минуло більше трьох років, що є правовою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved