Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-24 00:00:00

30.07.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. На доведеність заявлених вимог позивачка зазначила, що дитина є її онукою, мати дитини- її донька [PERSON] померла [INFO] року. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] Внаслідок ухилення від виконання своїх обов'язків щодо виховання до дитини створились умови, які шкодять її інтересам, а саме, відповідач не підтримує відносин з дитиною, проживає окремо від неї, здоров'ям та вихованням не цікавиться, матеріально не утримує. Комісія з питань захисту прав дітей Дзержинської міської ради розглянула заяву [PERSON] та вирішила доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав. Позивачка вважає, що вищевказані дії є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно своєї неповнолітньої дитини. Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач надав заяву, завірену приватним нотаріусом, де просив справу розглянути за його відсутності, проти позбавлення його батьківських прав стосовно доньки не заперечує. Представник третьої особи - служби у справах дітей Дзержинської міської ради Донецької області вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, вислухав думку прокурора, який вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно своєї дитини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.7), ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а саме: не займається її утриманням, вихованням, не цікавиться долею останньої. Дитина проживає з позивачкою, яка займається її вихованням та матеріально утримує. Комісія по питанням захисту прав дітей вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини. Стаття 164 Сімейного Кодексу передбачає позбавлення батьківських прав, якщо батьки вихованням дітей не займаються. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилався на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо,так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави- учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідач впродовж тривалого часу мешкає окремо від дитини, вихованням не займається, не виявляє інтересу до її життя, не виявляє бажання до спілкування з нею. Враховуючи наведене, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved