Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

3 лютого 2017 року, [PERSON] звернулася до суду з названим позовом, в якому просила суд, збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням апеляційного суду Одеської області від 08.09.2010 р., яке набрало законної сили з дня ухвалення, на її користь на утримання доньки Єлизавети, [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, до повноліття дитини, тобто до 31.01.2021 р. до розміру 2000 грн. щомісячно, до повноліття дитини, тобто до 31.01.2021 р., мотивуючи це тим, що із засобів масової інформації, їй стало відомо, що відповідач є командиром танкового взводу 28 ОМБ, в якій проходить військову контрактну службу, а тому має постійний заробіток, що свідчить про те, що з моменту ухвалення рішення апеляційного суду Одеської області від 08.09.2010 р. матеріальний стан відповідача змінився на кращий і дає йому можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі 2000 грн., ніж встановлений вказаним рішенням у сумі 300 грн., беручи до уваги те, що відповідач не надає своїй доньці Єлизаветі, [INFO] ніякої матеріальної допомоги, не приймає участі у її вихованні, ухиляючись від добровільної участі в утриманні доньки, а її невелика заробітна плата не дозволяє повноцінно забезпечувати дитину всі необхідним, включаючи витрати на лікування, придбання необхідних приладів для навчання, придбання одягу, їжі та оплати танцювального гурту. В судове засідання позивачка не зявилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, особисто під розписку, причини неявки суду не повідомила, надіславши до суду письмову заяву, в якій повністю підтримала свій позов, просила його задовольнити та слухати справу за її відсутності (а.с. 91,92). Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, особисто під розписку, причини неявки суду не повідомив, надавши до суду письмову заяву, в якій позов визнав частково, на суму збільшення аліментів у розмірі 850 грн. та проханням про слухання справи за його відсутності (а.с. 91,93). Дослідивши матеріали справи та додатково надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обовязковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 121 СК України - права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одночасно, стаття 183 СК України зазначає частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стаття 184 СК України передбачає суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно зі ст. 192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд встановив, що у шлюбі сторін, розірваного згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 053009 від 23.11.2007 р. (актовий запис № 271) народилась донька Єлизавета, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 404793 від 18.02.2003 р. (а.с. 8,9). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08.09.2010 р., яке набрало законної сили з дня його ухвалення рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 25.05.2010 р. скасовано, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки Єлизавети, [INFO] в твердій грошовій сумі 300 грн. щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, до повноліття дитини, тобто до 31.01.2021 р. (а.с. 10-13). У вказаному рішення, колегія суддів АСОО дійшла висновку, що на момент ухвалення Овідіопольським райсудом Одеської області рішення від 25.05.2010 р. у справі були відсутні відомості про те, що відповідач має постійний дохід, з якого може виплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, і на той час, відповідач займався підприємницькою діяльністю та мав нерегулярний, мінливий заробіток, з якого щомісячно може сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі 300 грн. щомісячно. Як встановив суд, відповідач дійсно проходив військову службу у ЗСУ за контрактом з 19.10.2015 р. та брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпечуючи її проведення і захист незалежності суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджується копіями відповідного контракту та відповідною довідкою від 19.06.2015 р. № 4609 командира ВЧ В0095 (а.с. 43-47). Однак, згідно витягу з Наказу командира ВЧ А0666 (по стройовій частині) № 214 від 19.10.2017 р. військовослужбовця за контрактом старшину [PERSON], командира 3 танкового взводу 2 танкової роти танкового батальйону ВЧ А0666 звільнено наказом командира ВЧ А0666 (по особовому складу) № 140-РС від 19.09.2017 р. з військової служби у запас за п. «і» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду), вважати, що справи та посаду здав і залишив зону проведення АТО, з 19.10.2017 р. виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направити для зарахування на військовий облік до Овідіопольського РВК Одеської області. У вказаному Наказі маються дані [PERSON] про вислугу років, відпустки, грошового забезпечення, щомісячних премій, надбавки за вислугу років, щомісячної додаткової грошової винагороди за участь в АТО, матеріальної допомоги та мається відмітка, що [PERSON] постійним або службовим житлом не забезпечений (а.с. 81-82). Таким чином, на сьогодні, як вбачається з матеріалів справи, відповідач є безробітним і непрацевлаштованим, що підтверджується довідкою Овідіопольського РЦЗ від 28.11.2017 р. № 676/17/02 про те, що останній перебуває на обліку в Овідіопольському РЦЗ з 28.11.2017 р. (а.с. 85-87). Отже, твердження позивачки про те, що на сьогодні відповідач працевлаштований і проходить військову службу і є командиром танкового взводу 28 ОМБ, в якій проходить військову контрактну службу, а тому має постійний заробіток, не відповідають дійсності з підстав, описаних вище. Крім того, як встановив суд, на утриманні відповідача перебувають ще двоє дітей : донька Єва, [INFO] та син [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії І-ЖД № 509050 від 09.03.2017 р. та серії І-ЖД № 298827 від 14.06.2012 р. відповідно, в яких батьком обох дітей записаний відповідач (а.с. 48,49). Таким чином, беручи до уваги той факт, що відповідач є безробітним і таким, що не має постійного доходу і прибутку, а також факт знаходження на його утриманні двох дітей, окрім спільної доньки з позивачкою, враховуючи вимоги ст. 182 СК України щодо обставин, які обовязково враховуються судом при визначенні розміру аліментів (матеріальне становище платника аліментів, знаходження на його утримання інших дітей) і вимоги Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 р., яким встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 грн., з 1 липня 1944 грн., з 1 грудня 2027 грн., а також письмову згоду відповідача на збільшення розміру аліментів з 300 грн. до 850 грн., суд, оцінивши та проаналізувавши вищевказані докази в їх сукупності, дійшов висновку про значно завищений позивачкою розмір збільшення аліментів у сумі 2000 грн., а тому позов підлягає частковому задоволенню зі збільшенням розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на утриманні їхньої малолітньої доньки Єлизавети, [INFO] за рішенням апеляційного суду Одеської області від 08.09.2010 р. - з 300 грн. до 1000 грн. щомісячно, до повноліття дитини, тобто до 31.01.2021 р. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України та часткового задоволення позову позивачки, яка в даному випадку звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути суму судового збору у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial