Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

30.11.2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім»єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 15.10.2011 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], а до реєстрації шлюбу вона, з 05.09.2003 року проживала з [PERSON] однією сім»єю як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу , вели спільне господарство , мали спільний бюджет, набули у власність земельну ділянку та житловий будинок по провулку [ADDRESS], в якому провели реконструкцію, побудували нові господарські будівлі та споруди. Так до будинку добудували тамбур, провели капітальний ремонт у будинку, встановили нові вікна, двері. Згідно рішення органу місцевого самоврядування від 28.08.2012 року новозбудовані приміщення , тамбур , сарай Л, гараж М у домоволодінні були зареєстровані. В 2016 року сімейні стосунки погіршились, та фактично сім»я розпалась. Відповідач не визнає її право власності на вказане майно і пропонує сплатити їй, як грошову компенсацію, занадто малу суму коштів. Просила розірвати шлюб, що був укладений з відповідачем, поділити спірне нерухоме майно та визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями спорудами та ? частину земельної ділянки по провулку [ADDRESS] Визнати об»єктом спільної сумісної власності гараж літ. Є у вказаному домоволодінні. 20.01.2017 року [PERSON] змінила предмет позову та збільшила позовні вимоги, просила встановити факт її спільного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] в період з 05.09.2003 року до 15.10.2011 року. Визнати об»єктом права спільної сумісної власності її та [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку по провулку [ADDRESS]. Розподілити вказане нерухоме майно, виділивши їй у фактичне володіння та користування ? частини житлового будинку та земельної ділянки, розірвати шлюб ( т. 1 а.с. 52) 08.02.2017 року ( т. 1а.с. 62-70) [PERSON] збільшила позовні вимоги. Просила розірвати шлюб що укладений між нею та відповідачем 15.10.2011 року, встановити факт її спільного проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] із 05.09.2003 року, із січня 2004 року по 15 жовтня 2011 року. Визнати об»єктом спільної сумісної власності її та [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по провулку [ADDRESS], визнати право спільної сумісної власності її та [PERSON] на земельну ділянку площею 0.10 га , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] та право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0856 га кадастровий номер [NUMBER] цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. Визнати недійсними договори дарування житлового будинку та земельних ділянок за адресою [ADDRESS]. Витребувати із чужого незаконного володіння у [PERSON] шляхом вилучення та передання їй житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельні ділянки що знаходяться в м. [ADDRESS]. Поділити вказане нерухоме майно та виділити їй у фактичне володіння і користування ? частини земельних ділянок та житлового будинку по провулку [ADDRESS], усунути їй перешкоди , які чинить [PERSON] , у користуванні та володінні майном, а саме: холодильником бежевого кольору , пральною машиною марка Горєньє, кондиціонером , диваном червоного кольору, холодильною камерою білого кольору, особисті речі змінний одяг , мікрохвильовою піччю, кухонним посудом та кухонними меблями , стінка і стільці 4 штуки, ванною білого кольору, телевізором 2003 року випуску , нерухомим майном , житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами і земельними ділянка по провулку [ADDRESS], шляхом зобов»язання [PERSON] надати їй вільний доступ до майна, передачі ключів від вхідних дверей житлового будинку , господарських будівель і споруд та заборони в майбутньому чинити їй перешкоди у володінні та користуванні вказаним майном. 05.05.2017 року позивач [PERSON] остаточно визначилась із позовними вимогами, зменшила позовні вимоги ( т. 1 а.с. 231-232) , просила встановити факт її спільного проживання як дружини і чоловіка з [PERSON] без реєстрації шлюбу із 05.09.2003 року, із січня 2004 року по 15 жовтня 2011 року. Визнати право спільної сумісної власності за нею та [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по провулку [ADDRESS], визнати право спільної сумісної власності її та [PERSON] на земельну ділянку площею 0.10 га , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] та право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0856 га кадастровий номер [NUMBER] цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. Визнати недійсними договори дарування житлового будинку та земельних ділянок за адресою [ADDRESS]. Позовні вимоги про розірвання шлюбу ухвалою суду від 15.03.2017 року виділені в самостійне провадження ( т.1 а.с. 110) У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] уточнили період з якого вони просять, встановити факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] як дружини і чоловіка без реєстрації шлюбу та просили встановити факт її спільного проживання як дружини і чоловіка з [PERSON] без реєстрації шлюбу із 01 січня 2004 року по 15 жовтня 2011 року. Визнати право спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по провулку [ADDRESS], на земельні ділянки площею 0.10 га , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] та земельну ділянку площею 0,0856 га кадастровий номер [NUMBER] цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства. Визнати недійсними договори дарування житлового будинку та земельних ділянок за адресою [ADDRESS]. Представник позивача пояснив, що фактично [PERSON] розірвала шлюб з першим чоловіком на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 22.10.1992 року, яке набрало законної сили 03.11.1992 року, а оскільки з 01.01.2004 року набрав чинності новий СК України, який передбачає, що шлюб вважається розірваний з дня набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу, то є всі підстави для встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім»єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по день реєстрації шлюбу між ними. Оскільки житловий будинок та земельні ділянки були придбані в період спільного проживання [PERSON] та [PERSON], за спільні кошти, за спільні кошти проведена реконструкція будинку , а також вже під час зареєстрованого шлюбу були збудовані господарські будівлі і споруди у вказаному домоволодінні, то [PERSON] не мав права проводити відчуження вказаного нерухомого майна без погодженням із [PERSON], а тому з цих підстав, а також і з тих підстав, що договори дарування спірного нерухомого майна мають неточності необхідно визнати їх недійсними. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, його представник, адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнала просила відмовити у їх задоволенні посилаючись на заперечення , які викладені [PERSON] у письмовому вигляді та додані до матеріалів справи. [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні та повністю підтримав позицію представника [PERSON], адвоката [PERSON] Заслухавши сторони, дослідивши матеріли справи суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України . Рішення про розірвання шлюбу [PERSON] з першим чоловіком набрало чинності 03.11.1992 року. На час ухвалення вказаного рішення був чинним Кодекс про шлюб та сім»ю України , який передбачав ( ст.. 44), що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. [PERSON] зареєструвала розірвання шлюбу а органах РАЦС лише 19.05.2009 року, а отже саме з цієї дати шлюб [PERSON] вважається розірваним. До вказаних правовідносин не можуть бути застосовані положення ч. 2 ст.144 СК України, так як сімейні відносини [PERSON] з першим чоловіком , а саме розірванню шлюбу на підставі рішення суду, вже існували на час набрання чинності СК України. Враховуючи вказані вимоги закону підстави для встановлення факту спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім»єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 15 травня 2009 року відсутні, оскільки [PERSON] в цей період перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] не надала суду доказів того, що вона проживала однією сім»єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу після розірвання нею шлюбу з першим чоловіком, 19 травня 2009 року, по час реєстрації шлюбу з [PERSON] , 15 жовтня 2011 року. Надані позивачем ксерокопії актів від 31.01.2017 року про її спільне проживання з [PERSON] з вересня 2003 року ( т.1 а.с. 73-75) відхиляються судом, яка доказ спільного проживання позивача з [PERSON] однією сім»єю, ведення спільного господарства за період з 19.05.2009 року по 15.10.2011 року, оскільки вказані акти складені особисто [PERSON], про що вона підтвердила у судовому засіданні, підписи сусідів на вказаному акті належним чином не посвідчені, а отже вказані докази не є допустимими. Відомості, які викладені в ксерокопії довідки голови комітету мікрорайону Юрівка Мохова В.В. від 31.01.2017 року ( т.1 а.с. 76) спростовані самим Моховим В.В. в довідці від 13.02.2017 року (т.1 а.с. 200), в якій Мохов В.В. зазначає, що він видав довідку 31.01.2017 року з усних слів [PERSON], будь-якого підтвердження викладеної ним інформації в довідці від 31.01.2017 року він не мав. Будь - які відомості про спірне домоволодіння за період з 2003 року по 2016 рік у нього відсутні. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що вони з 2003 року приходили в гості за вказаною адресою до [PERSON] за адресою [ADDRESS] їм не було відомо коли [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], про наявність спільного бюджет у позивача та [PERSON] їм невідомо . Свідки [PERSON] та [PERSON], які є близькими родичами позивача, пояснили , що позивач проживала з [PERSON] з 2003 року, що [PERSON] займався підприємницькою діяльністю за адресою [ADDRESS] разом з [PERSON], ремонтували автомобілі, що сараї та гараж збудовані під час спільного проживання [PERSON] з [PERSON], що гараж літ. «Н» збудований [PERSON] та [PERSON] у період їхнього шлюбу. Аналізуючи викладене суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині встановлення факту її проживання з [PERSON] як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 15.10.2011 року. За правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. [PERSON] придбав спірний будинок та земельні ділянки 16.01.2006 року , а отже підстави визнати спірний будинок спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] з підстав, передбачених статтею 74 СК України, відсутні, бо на час придбання цього будинку [PERSON] [PERSON] перебувала в іншому шлюбі та з цих підстав , суд дійшов до висновку про відмову у встановленні факту їхнього спільного проживання однією сім»єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. На будь-які інші підстави задоволення цих позовних вимог [PERSON] не посилається. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 15.10.2011 року в Київському відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції, актовий запис 302. Як на одну із підстав визнання спірного майна спільною сумісною власністю її та [PERSON] [PERSON] та її представник посилались на приписи ч. 1 ст. 62 СК України, яка передбачає, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач [PERSON] не надала доказів того, що за час її шлюбу з [PERSON] з 15.10.2011 року по час звернення до суду 30.11.2016 року спірне майно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат. Аналіз положень ст.57 та 62 СК дає підстави для висновку про те, що ст.57 цього кодексу визначає правила віднесення майна до об'єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як ст.62 цього кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об'єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об'єктами спільної сумісної власності подружжя. Так в позовній заяві ( а.с. 64) [PERSON] зазначає, що вона з [PERSON] у 2007 році розпочала нове будівництво у спірному домоволодінні та після побудови нових будівель і реконструкції житлового будинку добудови тамбуру І, побудови сараю Л, гаражу М усе нерухоме майно було зареєстроване в 2012 року, коли вона перебувала вже у зареєстрованому шлюбі. В 2016 році був реконструйований гараж «Н» , який на час розгляду справи не введений в експлуатацію та є самочинною будівлею. Позивач та її представник вважають, що якщо проведена у будинку добудова тамбуру та господарських будівель була зареєстрована під час шлюбу, то наявні підстави для визнання спірного нерухомого майна спільною сумісною власністю, тоді як в позовній заяві та своїх поясненнях зазначала, що добудова тамбура І , будівництво сараю Л, гаражу М відбувалось зразу після придбання житлового будинку [PERSON] Та обставина, що тамбур І, гараж М, сарай Л були збудовані після придбання [PERSON] спірного будинку підтверджується даними технічних паспортів станом на 27.03.2017 року, 20.07.2012 року , в яких зазначено , що рік побудови сараю літ. «Л» та гаражу літ. М» 2006 рік. Позивач не спростувала зазначені відомості в технічних паспортах та не надала суду доказів того, що вказані споруди побудовані в період її шлюбу з [PERSON] Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених ст.62 СК правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик. Із технічних паспортів на спірний будинок та пояснень позивача і його представника у судових засіданнях, обґрунтувань позовних вимог, викладених у позовних заявах убачається, що побудова тамбуру І, сараю літ. «Л» та гаражу літ. «М» була проведена до реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON], а та обставина, що рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради ;№ 428 від 28.08.2012 року про надання дозволу [PERSON] зареєструвати в бюро технічної інвентаризації сарай літ. «Л», тамбур «а1» І площею 2.4 кв.м, гараж літ. «М» не є підставою для визнання об»єктом спільної сумісної власності усього спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами , тим більше що сам по собі житловий будинок не збільшився у розмірах. За таких обставин підстави для визнання права спільної сумісної власності на спірний житловий будинок та земельні ділянки за адресою м. Полтава. провулок Косий, 18 , з підстав, передбачених ч. 1 ст. 62 СК України відсутні. Оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю спірного нерухомого майна, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання договорів дарування вказаного майна недійсними. Окрім того рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04.10.2017 року та постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області від 23.01.2018 року встановлено, що спірне нерухоме майно є особистою власністю [PERSON], а тому нотаріус не зобов»язаний був отримувати письмову нотаріально посвідчену згоду його дружини щодо відчуження спірного майна. Щодо гаражу літ. «Н» то він збудований у 2016 році . Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснював, що вказаний гараж збудований ним особисто після того, як він став власником будинку та земельних ділянок, однак жодних доказів у підтвердження вказаної обставини суду не надав. Разом з тим суд враховує ту обставину, що гараж літ. «Н» є самочинно збудованою спорудою, яка збудована в 2016 році, в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , отже [PERSON] могла претендувати на стягнення половини вартості будівельних матеріалів та будівельних робіт цього гаражу, однак такі позовні вимоги нею не заявлялись, а суд відповідно до приписів ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: dismissed