Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

30 серпня 2016 року, представник позивачів звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 27.08.2012 р. між позивачами та відповідачкою був укладений договір № 294444 про відкриття останній поточного рахунку для зарахування пенсії та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетовою платіжною схемою, а 14.06.2013 р. між сторонами укладений додатковий договір № 1 до вищевказаного договору, згідно із п.п. 1.1,1.1.1,1.1.2,1.4 якого, банк на підставі наданих відповідачкою документів відкрив їй поточний рахунок № 26250510364944 в гривні України, на умовах тарифного пакету «Пенсійний» та надав останній платіжну картку типу «Mastercard Debit Standart» з пін-кодом до неї та встановив відповідачці кредит у сумі 804 грн. зі сплатою 24% річних щомісячно на строк дії картки. У звязку з невиконанням відповідачкою своїх кредитних зобовязань перед позивачами, у відповідачки виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 18.08.2016 р. складає 988,81 грн., з яких прострочений борг 774,92 грн., прострочені відсотки за користування кредитом 210,39 грн. та прострочений основний борг за додаткові послуги 3,50 грн., які незважаючи на письмову вимогу банку № 28/01-4/БПК/15317 від 31.07.2015 р. на адресу відповідачки, останньою не сплачені і які представник позивачів просив суд стягнути з відповідачки та судовий збір у розмірі 1378 грн. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки, але надіслав до суду заяву, в якій позов підтримав у повному обсязі та на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 32,34-35). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 8 ст. 76, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові адресою її зареєстрованого місця проживання, що підтверджується довідкою Овідіопольського РВ ГУДМС України в Одеській області № 3214 від 02.09.2016 р., з якої видно, що [PERSON], [INFO] за обліками адресно-довідкової картотеки значиться зареєстрованою за адресою : [INFO], а також поштовим повідомленням з відміткою про вручення судової повістки, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала (а.с. 29,33). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно із ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Стаття 610 ЦК України зазначає порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно із статтями 611,612 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд встановив, що 27.08.2012 р. між позивачами та відповідачкою був укладений договір № 294444 про відкриття останній поточного рахунку для зарахування пенсії та здійснення платіжних операцій з використанням платіжної картки за дебетовою платіжною схемою, а 14.06.2013 р. між сторонами укладений додатковий договір № 1 до вищевказаного договору, згідно із п.п. 1.1,1.1.1,1.1.2,1.4 якого, банк на підставі наданих відповідачкою документів відкрив їй поточний рахунок № 26250510364944 в гривні України, на умовах тарифного пакету «Пенсійний» та надав останній платіжну картку типу «Mastercard Debit Standart» з пін-кодом до неї та встановив відповідачці кредит у сумі 804 грн. зі сплатою 24% річних щомісячно на строк дії картки (а.с. 5-14). У звязку з невиконанням відповідачкою своїх кредитних зобовязань перед позивачами, у відповідачки виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 18.08.2016 р. складає 988,81 грн., з яких прострочений борг 774,92 грн., прострочені відсотки за користування кредитом 210,39 грн. та прострочений основний борг за додаткові послуги 3,50 грн., обґрунтований розрахунок якої був наданий представником позивача, проведений та складений у відповідності до чинного законодавства і перевірений судом (а.с. 15). У звязку з порушенням відповідачкою умов кредитного договору та неповерненням кредиту, відсотків за його користування, позивачами, на адресу відповідачки була письмова вимога банку № 28/01-4/БПК/15317 від 31.07.2015 р. з вимогою погасити заборгованість перед банком, які були залишені відповідачкою без відповіді та задоволення (а.с. 16-17). На день винесення судом рішення, жодного доказу оплати відповідачкою на рахунок позивачів заборгованості за вищевказаним кредитом, суду не надано. За таких обставин суд вважає вимоги позивачів про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими, підтвердженими документально, такими, що знайшли своє підтвердження у судових засіданнях та відповідають умовам зазначених кредитних договорів і приписам статті 1050 ЦК України, згідно яких, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн., які були підтверджені банком документально (а.с. 2).

Outcome: approved