Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

31 січня 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] , яким просив суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів на його користь заборгованість по договору позики в розмірі 27\~650 грн. Посилаючись на норми ст.ст.1046, 1047, 1049 , 541, 543 ЦК України, заявлені вимоги мотивував тим, що 04 серпня 2017 року було укладено договір позики, згідно якого він передав відповідачам грошові кошти в сумі\~15 000 грн. з кінцевим строком повернення - до 01.10.2017 року. Також 22 серпня 2017 року позивач додатково надав в борг грошові кошти, які відправив на банківську картку [PERSON] в розмірі 12\~650 грн. 00 коп. з кінцевим строком повернення до 01.10.2017 року. Проте відповідачі в добровільному порядку відмовляються повертати борг у зазначений строк. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявились. Про розгляд справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Дослідивши надані докази, суд при вирішенні справи виходить з такого. 04 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики, за яким позивач передав у власність останньому та [PERSON] на умовах повернення коштів в розмірі 15 000 грн. 00 коп. Відповідно до умов Договору позичальники зобовязались повернути всю суму позики у строк до 01.10.2017 року. На підтвердження факту передачі грошових коштів було складено розписку, відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] отримано грошові кошти від [PERSON] грошові кошти в розмірі 15\~000,00 грн. Також вбачається, що 21 серпня 2017 року відповідачами було додатково отримано в борг грошові кошти в розмірі 12\~650 грн., які перераховувались платежами на картковий рахунок [PERSON] (квитанція № 101765957 від 21 серпня 2017 року на суму 7\~150 грн. та квитанція № 101853929 від 22 серпня 2017 року на суму 5\~500 грн.). Згідно із положеннями статей 526, 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобов'язанням. Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики потребує простої письмової форми і є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом\~ не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 525 ЦК України недопустима одностороння відмова від виконання зобов'язань, якщо інше не передбачене договором або законом. З матеріалів справи, зокрема з досліджуваної розписки, вбачається, що [PERSON] поставив свій підпис в розписці, чим підтвердив отримання ним грошових коштів від [PERSON] У розписці зазначено, що кошти ним взято разом із дружиною, проте, підпис відповідача [PERSON] про те, що вона отримувала від позивача грошові кошти за розпискою відсутній, що свідчить про недоведеність факту отримання нею грошових коштів. Відсутні також докази того, що [PERSON] та [PERSON] є членами сім`ї або близькими родичами, через що неможливо встановити обсяг їх взаємних прав та обов`язків щодо повернення коштів.. Відповідно до наданих позивачем матеріалів справи, вбачається, що [PERSON] було перераховано на імя [PERSON] згідно квитанції за № 101765957 від 21 серпня 2017 року, грошові кошти на суму 7\~150 грн.. У квитанції № 101853929 від 22 серпня 2017 року на суму 5\~500 грн. зазначено отримувача - [PERSON], проте не зазначено платника. Призначення платежу в обох квитанціях зазначено - поповнення картрахунку готівкою. Отже, суд не може прийняти до уваги доводи позивача про те, що він надавав у борг відповідачам грошові кошти 12\~650,00 грн., які згідно наданих квитанцій перерахував на рахунок відповідача [PERSON], оскільки відсутній сам договір позики на вказану суму, не визначені правові підстави перерахунку відповідачу [PERSON] даних сум, між тим, поповнення картрахунку, на думку суду, не є доказом існування зобов`язань за договором позики. Враховуючи вищевикладене та дослідивши всі надані докази в сукупності, суд дійшов висновку про наявність у відповідача [PERSON] боргового зобовязання перед позивачем внаслідок укладення договору позики, які він не виконав. За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову частково, а саме в частині стягнення боргу з відповідача [PERSON] в розмірі 15\~000,00 грн. В задоволенні іншої частини вимог необхідно відмовити через їх недоведеність. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial