Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

29 серпня 2017 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «Приватбанк», звернувся до суду до відповідача [PERSON], з позовною заявою про стягнення заборгованості, просить суд стягнути з [PERSON] на користь\~Публічного акціонерного\~товариства Комерційний\~банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.09.2012 року на загальну суму 52864,35 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.09.2012 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач, у свою чергу, прийняв на себе зобовязання по поверненню наданого кредиту і виплаті нарахованих відсотків у порядку, розмірі і терміни передбачені договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Крім того, частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В звязку з порушенням виконання позичальником зобовязань за кредитним договором б/н від 07.09.2012 року, позивач і вимушений звернутися з позовом до суду. Представник позивача, у судове засідання не зявився, про день слухання справи був повідомлений належним чином, надіслав клопотання в якому підтримує у повному обсязі свої позовні вимоги та просить суд розглянути справу за його відсутністю. Представник відповідача у судовому засіданні з позовними вимогами позивача не погодилась, надав заяву про застосування строків позовної давності й просила відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю, вказуючи, що останній платіж за кредитом нею був сплачений 04.08.2014 року, після зазначеної дати поповнення картки не відбувалось у звязку із хворобою, а в листопаді 2014 року також із крадіжкою сумки з документами разом з банківською карткою, про що було повідомлено позивача. Разом з тим, зазначає, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні клієнтом строків платежів щодо будь-якого грошового зобовязання, передбачених договором більш ніж на 30 днів, боржник повинен сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Однак позивач не звернувся до суду за захистом своїх прав 05.09.2014 року, так само як і 05.09.2015 року, 05.09.2017 року, а тому позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст.ст. 1046-1048, 1054 ч.1, 525 ч.1, 611 ч.1 п.3 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити обумовлені проценти. Одностороння відмова від зобовязання не допускається. У разі порушення зобовязання позикодавець вправі вимагати сплати неустойки. Як видно з матеріалів справи, дійсно 07.09.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та громадянином [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н у вигляді заяви, копія якої додана до позовної заяви. Відповідач підтвердила свою згоду, що Заява разом із Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Як встановлено в ході судового розгляду справи та не оспорюється сторонами, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобовязався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Позичальник погодився з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою та Тарифами банку. У відповідності до п.2.1.1.2.3 та п.2.1.2.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач надав свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку та банк має право в будь-який момент змінити ( зменшити або збільшити чи анулювати) кредитний ліміт. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрату платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених даним договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів щодо будь-якого грошового зобовязання, передбачених договором більш ніж на 30 днів, боржник повинен сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. У відповідності з наданим позивачем розрахунком відповідач свої зобовязання перед банком не виконує, внаслідок чого, станом на 30.09.2017 року, у нього перед позивачем утворилася заборгованість у загальній сумі 52864,35 грн., яка складається з наступного: 1984,09 грн.- заборгованість за кредитом; 43786,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4100 грн нарахована комісія, 2993,54 грн. заборгованість по судовим штрафам. 21.03.2018 року представник відповідача надала до суду клопотання про застосування строків позовної давності, вказуючи на те, що дійсно відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредиту у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За період користування карткою (08.09.2012-04.08.2014 рр.) внесено 26308 грн.; за період вересень 2012 лютий місяць 2013 року поповнення без порушень, станом на 04.08.2014 року відповідачкою востаннє внесено 150 грн. Вказане також підтверджується розрахунком заборгованості, приєднаним до матеріалі справи. Представник відповідача зазначає, що після зазначеної дати поповнення картки не відбувалось у звязку із хворобою, а в листопаді 2014 року також із крадіжкою сумки з документами разом з банківською карткою, про що було повідомлено позивача. Проте, матеріали справи не містять доказів дійсного звернення відповідача до представників Банку із письмовою заявою про втрату банківської картки для постановки картки в СТОП-ЛИСТ платіжної системи, способом, обумовленим договором, а тому судом не буде досліджуватись причини ймовірності неможливості погашення заборгованості відповідачем з причини втрати платіжної картки, оскільки відповідальність за операції, ініційовані за допомогою платіжної картки несе її держатель. Представник відповідача також зазначила, що Умовами договору встановлено, що при порушенні клієнтом строків платежів щодо будь-якого грошового зобовязання, передбачених договором більш ніж на 30 днів, боржник повинен сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Однак позивач не звернувся до суду за захистом своїх прав 05.09.2014 року, так само як і 05.09.2015 року, 05.09.2017 року, а тому позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловлено у справі № 6-134цс 14, «відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку; за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору». Як видно з наданого позивачем розрахунку останній платіж за кредитом був сплачений 04.08.2014 року. Надавши 11.05.2018 року відповідь на відзив, представник позивача зазначив, що він звернувся до суду до спливу строку позовної давності. Разом з тим, представник позивача надав до суду довідку № 30.1.0.0/2-20171123/1387 від 23.04.2018 року, відповідно до якої, [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 07.09.2012 року отримала картку № 5211537422038419, яка має термін дії 06.2016 року. Самої платіжної картки суду сторонами не надано, виявити термін її дії, який встановлений на банківській картці неможливо. Отже, оскільки умовами договору обумовлено, що строк повернення кредиту в повному обсязі повинен відбутись не пізніше останнього дня місяця, вказаного в платіжній карті (у полі MONTH), самої картки як основного доказу сторонами до суду не надано, останній платіж відповідачкою було здійснено 04.08.2014 року, а тому суд дійшов висновку, що строк позовної давності необхідно вираховувати з настання строку події, тобто з початку строку порушення сплати чергового платежу, а саме 05.09.2014 року. Таким чином, загальний строк позовної давності сплинув ще 05.09.2017 року, а відповідач же звернувся до суду 30.11.2017 року, отже після спливу строку позовної давності для звернення до суду за захистом свої порушених прав. На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне відмовити позивачу у позові у повному обсязі у звязку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed