Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

30 жовтня 2020 року до суду надійшов позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] . «Про відшкодування\~шкоди в\~порядку регресу»(вхідний № 6033/20-вх), на обґрунтування якого позивач зазначив, що 23.06.2017\~року о\~15\~годині 30\~хвилин трапилася\~дорожньо-транспортна\~пригода,\~а саме\~ [PERSON] керуючи\~транспортним засобом\~«ИЖ»,\~державний номерний\~знак «б/н»\~допустив зіткнення\~з транспортним\~засобом «Subaru»,\~державний номерний\~знак « [NUMBER] ».\~Внаслідок вищевказаної\~дорожньо-транспортної\~пригоди транспортним\~засобам було\~завдано механічних\~пошкоджень.\~Відповідно до\~Постанови Харківського\~районного суду\~Харківської області\~№ 635/3967/17\~від 09.08.2017\~року відповідача\~визнано винною\~у скоєнні\~адміністративного правопорушення,\~передбаченого статтею\~124\~Кодексу України\~про адміністративне\~правопорушення.\~Відповідно до\~преамбули Закону\~України «Про\~обов`язкове\~страхування цивільно\~-\~правової відповідальності\~власників наземних\~транспортних засобів»\~від 01.07.2004\~року №\~1961-IV,\~вказаний нормативно-правовий\~акт регулює\~відносини у\~сфері обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів і\~спрямований на\~забезпечення відшкодування\~шкоди,\~заподіяної життю,\~здоров`ю\~та,\~майну потерпілих\~при експлуатації\~наземних транспортних\~засобів на\~території України.Відповідно до пункту 21.1. статті 21 Закону № 1961-IV з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкової страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженої організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угод про взаємне визнання договорів такого страхування. На виконання вимог Закону України № 1961-IV цивільно-правова відповідальності і відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Відповідно до пункту 39.1. статі 39 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до підп. а) п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961 -IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяні транспортним засобом транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільні правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Потерпіла особа повідомила позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала останньому усі необхідні документи, надання яких передбачається статтею 35 Закону України № 961-IV. Зокрема потерпіла особа подала Заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентну виплату потерпілій особі. Відповідно до\~Звіту №\~509/М/2017\~встановлено,\~що вартість\~матеріального збитків\~завданого транспортному\~засобу «Subaru»,\~державний номерний\~знак « [NUMBER] »\~становить 30\~248,04\~гривень.Витрати на збір документів складають: 797,00 гривень. fЗагальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає: 31 045,04 гривень. Тому просили стягнути з відповідача на їх користь зазначену суму та судовий збір у розмірі 2102,00 гривень. Представник позивача Мостовик О. С., що діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, однак надала клопотання, що міститься у пункті 3 прохальної частини позовної заяви про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі й просить його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав. Відповідно до змісту частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а згідно частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача свідчить її відповідна заява, долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання нею особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив можливим справу розглядати на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення, про що не заперечувала представник позивача. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому справа перебуває на розгляді належного суду. З огляду на предмет позову та ураховуючи відповіді на питання, які слід вирішити при визначенні порядку розгляду справи, в ухвалі суду, постановленій 20.11.2020 року у складі судді Мащенко С. В., визначено, що цю справу слід розглянути у порядку спрощеного позовного провадження, про що не заперечували сторони, так як в наданій в ухвалі час не надали заперечень проти обраного порядку. Отже, відповідно до приписів частини 1 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними в главі 10 вказаного кодексу України. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Судом встановлено, що постановою судді Харківського районного суду Харківської області від 09.08.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 та частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративне правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200,00 гривень, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення внаслідок вчинення дорожньо-транспортної події, яка сталася 23.06.2017 року о 15 годині 30 хвилин в смт Буди по вулиці Фаянсовщиків біля будинку № 2 Харківського району Харківської області, а саме [PERSON] керуючи транспортним засобом «ИЖ», державний номерний знак «б/н» допустив зіткнення з транспортним засобом «Subaru», державний номерний знак « [NUMBER] ». 10.07.2017 року потерпілий [PERSON] звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо транспортну пригоду, яка сталася 23.06.2017 року о 15 годині 30 хвилин у смт Буди по вулиці Фаянсовщиків, учасниками якої є автомобіль марки «Subaru», державний номерний знак « [NUMBER] » під його керуванням та транспортний засіб «ИЖ - 56» з під керуванням [PERSON] . 14.09.2017 року [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою, в якій відповідно до статті 35 та пункту 40.1. статті 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просив здійснити відшкодування оціненої шкоди заподіяної внаслідок ДТП, що сталася 23.06.2017 року в смт Буди по вулиці Фаянсовщиків біля будинку № 2 Харківського району Харківської області/ Полісом № АЕ/9946860 від 23.11.2016 року [PERSON] в МТСБУ обов`язково застрахував цивільно правову відповідальність як власника наземного транспортного засобу марки «Subaru FORESTER», державний номерний знак « [NUMBER] ». Відповідно до звіту № 509/М/2017, оцінка вартості відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Subaru FORESTER», державний номерний знак « [NUMBER] », внаслідок пошкодження транспортного засобу у ДТП, складений 019.09.2017 року складає 30248,04 гривень. Відповідно до наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України від 31.01.2018 року № 6912 та довідки № 1 від 03.01.2018 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, [PERSON] призначено до виплати суму заподіяної шкоди внаслідок ДТП в розмірі 30248,04 гривень. Як убачається з платіжного доручення № 839092 від 31.01.2018 року на рахунок [PERSON] «МТСБУ» перераховано 30248,04 гривень згідно наказу від 31.01.2018 року № 1047. Згідно акту від 27.09.2017 року та рахунок на оплату № 739 від 15.09.2017 року вартість проведення робіт відповідно до листа МТСБУ від 15.09.217 року складає 797,00 гривень. Правове регулювання спірних правовідносин здійснюється нормами\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~та\~Цивільного кодексу України. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 3 частини 2\~статті 11 Цивільного кодексу України\~передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування передбачене частиною 1\~статті 22 Цивільного кодексу України. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2\~статті 22 Цивільного кодексу України). Частиною 3\~статті 22 Цивільного кодексу України\~встановлено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно частини 1 статті 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до положень частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 1 та 2\~статті 1187\~Цивільного кодексу України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Пленум Верховного Суду України у пункті 2 своєї\~Постанови № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~роз`яснив, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З огляду на положення пункту 1 частини 1\~статті 1188 Цивільного кодексу України\~шкода,\~завдана внаслідок\~взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. \~Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до підпункту а) пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:\~\~транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7\~статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно пункту 39.1 статті 39 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до пункту 36.2. статті 36 Закону України № 1961 -ІV страховик (МТСБУ) протягом днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем МТСБУ потерпілому [PERSON] було виплачено страхове відшкодування\~в сумі\~30\~248,04\~гривень та на рахунок ТОВ «Незалежна експертна компанія» перерахована сума за послуги з оцінки вартості матеріальних збитків в розмірі 797,00 гривень. Крім того, цивільно правова відповідальність відповідача [PERSON] не була застрахована, а тому він, яка особа, що винна у настанні дорожньо транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодувати в порядку регресу позивачу МТСБУ завдану шкоду. Ухвалюючи рішення та повністю задовольняючи позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] «Про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою», суд вважає за необхідне вирішити згідно підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України питання про розподіл між сторонами по справі судових витрат. Так, відповідно до вимог частини 1 та 2 статті 141 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тоді як інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписи частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.11.2011 року (із змінами та доповненнями), який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Положеннями статті 1 зазначеного Закону визначено, що судовий збір це збір, який справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Згідно із абзацом 1 частини 1 статті 3 вказаного вище нормативно-правового акту, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. Відповідно до змісту частини 1 й підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Із зазначеним позовом Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду у 2020 році. Відповідно до приписів абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 294-ІХ від 14.11.2019 року з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 2102 гривень. На виконання вимог частини 4 статті 177 Цивільного процесуального кодексу України до позовної заяви Моторне (транспортне)\~страхове бюро\~України додало документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 2102,00 гривень. Таким чином, з огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] «Про відшкодування\~шкоди в\~порядку регресу»та можливість задоволення його позову повністю шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача суму шкоди в порядку регресу в сумі 31045,04 гривень та понесених й документально підтверджених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 2102,00 гривень. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved