Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

29.12.16 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що з 16 червня 1995 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.11.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 24.11.2014 року. Під час перебування в шлюбі, сторони придбали квартиру № 57 загальною площею 30,46 м? в житловому будинку № 63/62 по вулиці Троїцька (Красіна) в м. Кременчуці Полтавської області та рухоме майно на загальну суму 21 700 гривень. В зв'язку з неприязними стосунками між сторонами, відповідач не бажає визнавати право позивача на спірну квартиру, та вважає себе власником квартири. Оскільки домовленості щодо розміру часток у спільному майні подружжя сторонами не досягнуто, тому [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить розділити спільне майно подружжя наступним чином: визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (Красіна) в м. Кременчуці Полтавської області, розподілити спільне рухоме майно, а також стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач судове засідання не зявився, про дату розгляду повідомлявся неодноразово, про причини неявки суд не повідомляв, заперечень на позов не направив. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх на підстав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, 16 червня 1995 року між [PERSON] та колісником [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстровано в Палаці шлюбів м. Кременчук, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 598 (а.с. 5). Від шлюбу сторони маєть доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 11.11.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 24.11.2014 року (а.с. 6). Під час перебування в шлюбі, 06.11.2001 року сторони придбали однокімнатну квартиру № 57 загальною площею 30,46 м? в житловому будинку № 63/62 по вулиці Троїцька (Красіна) в м. Кременчуці Полтавської області на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] Право власності на квартиру було зареєстровано на [PERSON]. Згідно висновку оціночно-будівельного дослідження експерта № 12/6-16 від 29 грудня 2016 року ринкова вартість квартири складає 240 410 гривень. Крім того, за час перебування у шлюбі за спільні кошти сторони придбали рухоме майно на загальну суму 21 700 гривень: холодильник «Атлант», вартістю 500 грн.; пральну машину «LG», вартістю 2 000 грн.; пилосос «LG», вартістю 500 грн.; кухонний гарнітур, вартістю 3 000 грн.; кухонну витяжку, вартістю 100 грн.; компютер (комплектуючі, монітор), вартістю 2 000 грн.; телевізор «SONY», вартістю 500 грн.; кухонний комплект (стіл, куточок, 2 табуретки) 1 400 грн.; диван-ліжко, вартістю 400 грн.; письмовий стіл, вартістю 150 грн.; компютерний стіл, вартістю 300 грн.; шафу-купе, вартістю 1 000 грн.; книжкову шафу, вартістю 800 грн.; 2-х дверну шафу, вартістю 200 грн.; навісну тумбу, вартістю 200 грн.; хлібопіч електричну, вартістю 1 000 грн.; кондиціонер, вартістю 7 000 грн.; два коври (2000х1500мм, 2500х2000 мм) 400 грн.; дивандек (1900х1350мм), вартістю 100 грн.; настінний годинник, вартістю 150 грн.; люстру, вартістю 100 грн. Згідно відповіді № 2177 від 29.05.2017 року на запит суду Комунальне підприємство «Кременчуцьке МБТІ Полтавської обласної ради» за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 року вищевказана квартира зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за № 6482 від 06.11.2001 року (а.с. 54). За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України визначено, що об?єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За правилами ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об?єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спосіб та порядок поділу спільного сумісного майна подружжя зазначені в ст. 71 СК України. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Пунктами 22, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя знайшли своє підтвердження, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2\~621,10 грн. витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved