Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

31.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором кредиту у розмірі 29603 грн. 67 коп., з тих підстав, що позивач та [PERSON] у простій письмовій формі уклали кредитний договір №197 від 21.03.2008 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався та надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. на строк 36 місяців, тобто до 20.03.2011 року під 25% річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідач у встановлені кредитним договором строки обов'язки по сплаті заборгованості по кредитному договору не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Окрім того, з метою забезпечення виконання зобов»язання боржником [PERSON], 21.03.2008 року ПАТ було укладено два договори поруки з [PERSON] та [PERSON] за зобов»язаннями вказаного кредитного договору. Зіславшись на систематичне порушення позичальником основного зобов»язання та утворення у зв»язку з цим заборгованості по кредиту, позивач просив суму заборгованості стягнути з відповідачів солідарно. Представник позивача у судове засідання не з»явився на надіслав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити. Судові витрати покласти на відповідачів. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні під час судового розгляду позовні вимоги не визнав та просив суд у позові відмовити на підставі наданих сторонами доказів. Допитав його в якості свідка, він повідомив, що ніколи в « Ощадбанк» кредитів не брав. Про кредитний договір №197 від 21.03.2008 року довідався лише в суді по цій справі. Підписи надані для огляду в кредитному договорі не визнає, так як ніякого договору не підписував, у заяві на видачу готівки теж не його підпис, так як готівки в касі банку ніколи не брав. Хто платив по вказаному кредиту він не знає. Припускає, що це могла зробити [PERSON], так як у нього перед цим брала копію паспорта. Про поручителів по цьому договору чує вперше. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила у позові відмовити, так як про договір поруки на який послався позивач чує вперше. У договорі поруки від 21.03.2008 року міститься не її підпис та його хтось підробив, припускає, що це могла зробити [PERSON], яка зараз навмисно ухиляється від правоохоронних органів через порушення по даному факту кримінальної справи. Відповідач [PERSON] до суду не з»явилась з невідомої суду причини, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином через пресу ( газета « Урядовий кур»єр» №55 від 26.03.2015 року). Заслухав показання відповідачів, допитаних судом в якості свідків, дослідив письмові докази справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного. Так, згідно з вимогами п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. За вимогами ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами). За вимогами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин). Як вбачається з наданої позивачем копії кредитного договору №197 від 21.03.2008 року, на який позивач посилається як на підставу стягнення кредитної заборгованості, договір був укладений письмово між фізичною особою [PERSON] та ВАТ « Державний ощадний банк» в особі керуючого філією Кривоозерським відділенням Ощадного банку №3161 ВАТ « Державний ощадний банк України Грищенко В. І. Разом з тим, судом було встановлено, що кредитний договір №197 від 21.03.2008 року, на який посилається позивач як на підставу стягнення кредитної заборгованості з відповідача [PERSON] та договір поруки від 21.03.2008 року, укладеного з [PERSON], були предметом дослідження в рамках кримінального провадження №12012160200000058 від 03.12.2012 року за ч.1 ст. 358 КК України щодо підроблення підписів у вказаних договорах. Відповідно до висновку експерта №2035 від 10.02.2015 року судово-почеркознавчої експертизи, проведеної по даному кримінальному провадженню, підписи від імені [PERSON] в клопотанні клієнта щодо кредиту, в повідомленні про умови кредитування, в кредитному договорі №197 від 21.03.2008 року, в графіку погашення кредиту, в анкеті індивідуального позичальника, в заяві індивідуального позичальника на видачу кредиту від 21.03.2008 року - виконані, ймовірно не [PERSON], а іншою особою, рукописні записи в клопотанні клієнта щодо кредиту та в повідомленні про умови кредитування від 21.03.2008 року на ім.»я [PERSON] - виконані не ним, а іншою особою. Згідно висновку експерта №1115 від 29.07.2014 року судово-почеркознавчої експертизи, підписи від імені [PERSON] в договорі поруки від 21.03.2008 року поручителя [PERSON], графіку погашення кредиту та відсотків за ним згідно кредитного договору №197 від 21.03.2008 року, анкеті поручителя, заявці поручителя - виконані не [PERSON], а іншою особою. Таким чином, показання відповідачів [PERSON], [PERSON] про те, що вони не підписували цих договорів підтверджуються також належними письмовими доказами - висновками експертів судово-почеркознавчих експертиз. Також, позивачем не надано доказів того, що саме відповідач [PERSON] після підписання договору сплачував платежі по кредиту до каси банку, хоча як вбачається з розрахунку, такі платежі кимось вносились. Відповідач заперечив внесення будь-якого платежу по цьому кредиту як особисто, так і іншою уповноваженою нею особою. За вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Письмовими доказами є будь-які документи, акти довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. ( ст. 64 ЦПК України) Виходячи з положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінив надані сторонами докази, відмову сторін надати будь-які інші докази по справі, враховуючи їх взаємозв»язок в сукупності, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні було підтверджено ту обставину, що [PERSON] кредит у розмірі 10 000 грн. в « Ощадбанк» не брав та особисто не підписував кредитного договору №197 від 21.03.2008 року, а тому відсутні підстави для стягнення кредитної заборгованості за вказаним договором. Також було доведено, що поручитель [PERSON] договору поруки від 21.03.2008 року на виконання кредитного договору №197 від 21.03.2008 року не підписувала. Позивач у судовому засіданні не довів, що саме ці особи договори підписували та укладали, так як це спростовано, що це зробила інша особа без згоди та відома [PERSON] і [PERSON] У разі не підписання договору особою, зазначеною в ньому як сторона, за умови підтвердження цього факту належними доказами, при встановленні, що нею не вчинялись дії, спрямовані на виникнення відповідних правовідносин, що було встановлено у даній справі, такий договір на підставі ч.3 і 5 ст. 203 ЦК України , а саме : волевиявлення правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, є недійсним ( нікчемним) із самого початку. Отже, зазначений кредитний договір не створив обов»язків щодо повернення кредиту як для [PERSON], так і поручителів [PERSON], [PERSON] Що стосується договорів поруки, відповідно по яким позивач просить стягнути суму кредиту солідарно і з поручителів, то суд виходить з наступного. Підстави, обсяг та умови відповідальності поручителів, а також інші права та обов»язки сторін передбачені статтями 553-559 ЦК України, які містяться в параграфі 3 глави 49 розділу першого книги п»ятої ЦК України « Забезпечення виконання зобов»язання» та порука віднесена до одного із видів забезпечення виконання зобов»язання. За вимогами ст. 548 ЦК України, виконання зобов»язання ( основного зобов»язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов»язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов»язання вимоги спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Таким чином, встановив у судовому засіданні факт недійсності основного зобов»язання - кредитного договору №197 від 21.03.2008 року, враховуючи характер поруки, який є похідним, залежним від основного зобов»язання, це спричиняє і недійсність поруки, укладених як з [PERSON], так і [PERSON] На підставі вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed