Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

30 грудня 2013 р. позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував наступними обставинами. 20 жовтня 1997 р. вона у відповідності з наказом № 4-к була прийнята на роботу відповідачем прибиральницею підсобних приміщень в порядку переведення. 10 грудня 2013 р. трудовий договір з відповідачем був розірваний на підставі ст. 38 КЗпП України у зв'язку із виходом на пенсію. Спори про розмір виплат грошових коштів немає, але при звільненні відповідач розрахунок з нею в день звільнення проведений не був. Вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою виплатити суми, що мали бути сплачені їй при звільненні. Але лише через 15 календарних днів, 25 грудня 2013 року після її законної вимоги видати довідку, що підтверджує заборгованість. Відповідач перерахував суму заборгованості на її картковий рахунок у відділенні ПУМБ м. Горлівка. Довідку, що підтверджує заборгованість відповідач, відмовився надати. Відповідно до ст.ст. 115, 116 КЗпП України з відповідача на користь позивача має бути стягнуто середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Розмір її окладу складає 2860 грн. з моменту її звільнення до фактичного розрахунку пройшло 15 календарних днів, тому середній заробіток складає 1430 грн. Просила стягнути з відповідача на користь позивача середню заробітну плату з моменту звільнення і до повного розрахунку в розмірі 1430 грн., в подальшому збільшила свої позовні вимоги, просила стягнути середній заробіток за час затримання розрахунку при звільненні в розмірі 1670 гривень. Позивач у судовому засіданні наполягала на позовних вимогах, мотивуючи їх аналогічно викладеному в позові(з урахуванням збільшених позовних вимог). Представник відповідача подала заяву з проханням розглянути справу в її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши у судовому засіданні зібрані в справі докази в їхній сукупності, вважає встановленим наступне. [PERSON] перебувала у трудових стосунках з відповідачем (приватне акціонерне товариство «Науково - виробниче підприємство «Спецвуглемаш»), працюючи диспетчером по 10.12.2013 р., коли трудовий договір з нею розірваний на підставі ст. 38 КЗпП України. Цей факт підтверджено копією трудової книжки. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у день звільнення(10 грудня 2013 року) не розрахувався з позивачем, сплативши суми, які мали бути виплачені при звільненні, лише 25 грудня 2013 року, що підтверджено довідкою ПрАТ «Науково- виробниче підприємство «Спецвуглемаш» від 31.03.2014 № 20. Отже, порушені вимоги ст. 116 КЗпП України, згідно із якою при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Пунктом 8 зазначеного Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Отже, при визначенні сум середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мають бути взята кількість не календарних, як пропонує позивач, а робочих днів. Середньоденний заробіток позивача відповідно до розрахункового листка відповідача складає 167 грн. 15 к., оскільки заробіток позивача за жовтень 2013 р. складає 2369,02 грн.(за 18 відпрацьованих днів) та 4149,88 грн.(за 21 відпрацьований день). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата за весь час затримки розрахунку по день фактичного 167 грн. 15 к.(середньоденний заробіток) х 10 робочих днів = 1671 грн. 50 к. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. З відповідача на користь держави відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 243 грн. 60 к. На підставі викладеного, ст.ст. 116 - 117 КЗпП України,

Outcome: approved