Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

29.09.2021 року 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказала, що вона є власником 2\\3 квартири [ADDRESS] . Іншим співвласником квартири є донька позивачки [PERSON] , якій належить 1\\3 квартири. Станом на момент складення позовної заяви у квартирі зареєстрований син позивачки [PERSON] , який раніше продав свою частку квартири матері. Окрім власників та відповідача, в квартирі проживають та зареєстровані чоловік позивачки - [PERSON] та її зать - [PERSON] . За особовим рахунком квартири мається невелика заборгованість зі сплати комунальних послуг, такі рахунки виставляються з розрахунку 5 зареєстрованих осіб. Відтак позивач змушена сплачувати борг за відсутності відповідача, хоча зняття його з реєстрації значно зменшило б суму нарахованих комунальних платежів та дозволило позивачці отримати субсидію У зв`язку з чим, просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 05.10.2021 року відкрито провадження у справі з її розглядом за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 27). Ухвалою суду від 08.11.2021 року здійснено перехід із спрощеного позовного провадження у загальне позовне провадження і призначено підготовче судове засідання на 30.11.2021 року (а.с. 35) У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач, повідомлений у встановленому законом порядку, у судові засідання жодного разу не зя`вився, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Враховуючи вищевказані обставини, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази та оцінивши досліджені докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності від 12.12.1997 року, були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 10) Згідно договору купівлі продажу від 21.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Любіченковською А.Є., [PERSON] продав [PERSON] 1/3 частку у праві власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] і сплатив за нею визначену цим договором за домовленістю сторін грошову суму. Згідно акту, що засвідчує факт відсутності особи за місцем реєстрації від 28.09.2021 року підписаного [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] з липня 2018 року (а.с. 10, зворотній бік). Так, згідно інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради, відповідач [PERSON] [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 25.08.2005 року по теперішній час. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що добре знайомі з сім`єю [PERSON] , проживають по сусідству. Відповідача за місцем реєстрації не бачили близько 3-4 років. Враховуючи вищевикладене, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 317 ЦКУ встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно зі ст. 391 ЦКУ власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушено право та з яких підстав. Статтею 405 ЦКУ передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. З матеріалів справи вбачається, що власниками квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на момент подання позову є [PERSON] , якій належить 2/3 частки квартири і [PERSON] , якій лежить 1/3 частки квартири. [PERSON] , як власник частки квартири, з позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю до суду не зверталася, також і не була залучена в якості третьої особи по справі. Суд критично відноситься до пояснень позивача про те, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі з липня 2018 року і це є підставою для визнання його таким що втратив право користування житлом, оскільки на цей час він був власником 1/3 частки спірної квартири і лише 21.02.2019 року продав свою частку матері. Факт продажу своєї частки квартири матері не є безумовною підставою для визнання його таким, що втратив право користування квартирою, інших доказів по справі не надано, які і не заявлено таких позовних вимог другим співвласником квартири, а саме [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed