Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

31 березня 2014 року [PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON], в який позивач просила ухвалити рішення, яким визнати за нею, [PERSON], право власності на 1/40 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та складається з однієї житлової кімнати розміром 10,6 кв.м. та кухні розміром 6,3 кв.м.;встановити порядок виконання рішення суду, яким зазначити, що воно є підставою для реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції для реєстрації за [PERSON], права власності на 1/40 частину домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та складається з однієї житлової кімнати розміром 10,6 кв.м. та кухні розміром 6,3 кв.м. та стягнути з відповідача судові витрати. На обґрунтування позову зазначила, що, оскільки спірне майно придбане та набуте на праві спільної сумісної власності за час зареєстрованого з відповідачем шлюбу, то за приписами ст.69 СК України майно може бути поділено між сторонами з врахуванням рівності часток подружжя, встановленої ст.70 СК України. Позивач у судове засідання не з'явилась, представник позивача надав до суду заяву від 17.07.2014 року про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутності або про відкладення судового засідання не подавав. Заперечень на позов не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивачів, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи згоду позивача та відсутність відповідача, суд постановляє заочне рішення. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України). При цьому, згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], перебувала у шлюбі з [PERSON] з 1967 року, який розірвано 11 лютого 1981 року, що вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], актовий запис №104, виданого 26 січня 1982 року Іллічівським райвідділом ЗАГС м. Одеси. Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонами придбане та набуте наступне майно: 20 серпня 1976 року, сторонами, за час перебування у шлюбі було придбано 1/20 частину домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS], про що свідчить Договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом П'ятої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1-16405. Договір купівлі- продажу був оформлений на ім'я [PERSON]. Означена частина домоволодіння складалася з однієї житлової кімнати розміром 10,6 кв.м. та кухні розміром 6,3 кв.м., що вбачається із копії технічного паспорту від 12.05.1976 року на спірне домоволодіння. Відповідно до ст. 22 Кодексу законів про шлюб та сім'ю, якій діяв на час придбання нами житла майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з ник був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 112 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), діючого до 2004 року майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Алє відповідно до ст. 28 КЗпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. При вирішенні даної категорії справ суд має приймати до уваги п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007р. відповідно до яких, вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст.57-60 ЦПК України. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Під час розгляду даної справи позивачем були понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 493,60 грн. Таким чином, суд присуджує стягнути на користь позивача 493,60 грн. сплаченого нею судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved