Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

30.06.2020 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23.03.2016 року до Кредитної спілки «Істок» звернувся [PERSON] із заявою на вступ до кредитної спілки. На засіданні правління кредитної спілки (протокол №144 від 01.08.2019 року) на підставі рішення спостережної ради КС про делегування правлінню повноважень, заяву на вступ розглянуто та прийнято рішення про прийом [PERSON] в члени Кредитної спілки «Істок». В той же день 23.03.2016 року [PERSON] сплатив вступний внесок та обов`язковий пайовий внесок, що підтверджується прибутковим касовим ордером №331 від 23.03.2016 року, №332 від 23.03.2016 року. Таким чином, на підставі ст. 10 ч.2, ст. 16 Закону України «Про кредитні спілки» [PERSON] набув членства у Кредитній спілці «Істок». 19.06.2018 року [PERSON] подав заяву на отримання кредита, у зв`язку з чим з ним було укладено кредитний договір про споживчий кредит №КД 5137. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, [PERSON] отримав кредит в сумі 40000,00 грн. і зобов`язався повернути одержаний кредит в повному обсязі та у терміни встановлені Кредитним договором. Строк дії договору становить 18 календарних місяців, до 26.12.2019 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним кредитним договором, 19 червня 2018 року уклав з [PERSON] договір поруки №КД 5137 ДП1. Відповідач [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату по кредитному договору, систематично порушуючи умови Кредитного договору. Станом на дату подання позовної заяви до суду, тобто 30.06.2020 року [PERSON] мав би сплатити за графіком 17 платежів по 2810,00 грн. та 1 платіж 3816,33 грн., загалом 68586,33 грн., проте відповідач сплатив 59555,00 грн., з яких 30659,63 грн. основної суми кредиту та 28895,37 грн. плата. У зв`язку з вищевикладеним загальна заборгованість за кредитним договором за період з 19.06.2018 року по 30.06.2020 року, становить 39565,90 грн., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 9340,37 грн., заборгованість за платою - 9325,05 грн., заборгованість по відсоткам - 81,32 грн., 100% відсотків річних, згідно ст. 625 ЦК України та п.4.7.3 кредитного договору - 15819,16 грн., штраф - 5000 грн. На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] , в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит №КД-5137 від 19.06.2018 року, станом на 30.06.2020 року у розмірі 39565,90 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102, 00 грн. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.07.2020 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження. (а.с.56-57) 29.07.2020 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] - адвоката Магери Р.Ю. про відкладення судового засідання, для необхідності ознайомлення з матеріалами справи. (а.с.64) 10.09.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - адвоката Магери Р.Ю., відповідно до якого останній просив суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Вищевказаний відзив мотивований тим, що відповідач [PERSON] в період з жовтня 2013 року по 15.07.2019 року перебував на військовій службі в ЗСУ, звідки був звільнений за станом здоров`я. 13 чергових платежів по 3810 грн. відповідачем було зроблено в період з 10.07.2018 року по 10.07.2019 року на загальну суму 49530 грн., тобто в період проходження служби у ЗСУ. Таким чином, статус військовослужбовця дає підстави для застосування у спірних правовідносинах пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки в Україні особливий період розпочався з 17.03.2014 року і триває до теперішнього часу. У зв`язку з вищевикладеним, на думку представника відповідача, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором за споживчий кредит виконав в повному обсязі, виплативши до дня звільнення з лав ЗСУ позивачу 49530 грн. по тілу кредиту. 01.10.2020 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про відкладення судового засідання, у зв`язку з проведенням на території України карантинних заходів. (а.с.92) 08.10.2020 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній зазначив, що вважає поданий відзив безпідставним та необґрунтованим, оскільки відомості зазначені відповідачем [PERSON] стосовно ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідно до якого військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності у тому числі Банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються не є обґрунтованими, оскільки плата, інфляційні витрати та спеціальна відповідальність, передбачена приписами ст.. 625 ЦК України не зазначена в вищевказаному Законі. У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. (а.с.99-100) Сторони в судове засідання не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило, в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи без його присутності, в якій останній позовні вимоги підтримав повністю. (а.с.60) Представник відповідача [PERSON] - адвокат Магера Р.Ю. надав на адресу суду заяву, відповідно до якої відзив на позовну заяву підтримав, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, на підставі відомостей зазначених у відзиві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. (а.с.107) Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до заяви [PERSON] від 23.03.2016 року останній звернувся до Правління Кредитної спілки «Істок» про необхідність прийняття його до Членів КС «Істок» (а.с.11) Відповідно до витягу з протоколу засідання правління Кредитної спілки «Істок» від 23.03.2016 року №148, [PERSON] прийнято до членів КС «Істок». (а.с.12) Згідно заявки на отримання кредиту члена кредитної спілки «Істок», [PERSON] підтвердив, що до укладення кредитного договору йому надано кредитною спілкою інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитора з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладання відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленого у додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування». Крім того, у заявці на отримання кредиту [PERSON] зазначив місце роботи - Західна ВІЧБ ЗСУ 19 БУ, звання - старшина, посада - командир відділення поста, дата закінчення контракту - 2019 р. (а.с.15) 19.06.2018 року між Кредитною спілкою «Істок» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № КД-5137. (а.с.17) Відповідно до п. 1.1 договору, кредитор на умовах цього договору надає позичальнику грошові кошти в сумі 40 000 грн., а позичальник зобов`язується повернути наданий кредит і виконати свої обов`язки за цим договором в повному обсязі. Строк дії договору становить 18 календарних місяців, тобто до 26.12.2019 року, але не може бути менше, ніж строк повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 1.2 договору). Відповідно до п. 2.5 договору, плата за надання кредиту становить 51,51 грн. щоденно. Нарахування плати розпочинається з дня фактичного отримання позичальником грошових коштів в касі кредитора або з дня відправки кредитором коштів на рахунок, вказаний позичальником у письмовій заяві, та здійснюється щомісячно виходячи з фактичної кількості днів у місяці до дня повного погашення кредиту (п. 2.6 договору). Процентна ставка за користування кредитом за даним договором становить 0,001 % річних (п. 3.2 договору). Пунктом 4.1 договору передбачено, що позичальник щомісячно сплачує кредитору платіж, що складається з нарахованої плати, частини кредиту та процентів за користування кредитом, до дати та у розмірі, що вказані в графіку повернення кредиту та сплати зобов`язань, наведеному додатку до договору, який є його невід`ємною частиною. 19.06.2018 року між сторонами затверджено додаток до договору про споживчий кредит № КД-5137 від 19.06.2018 року «Графік повернення кредиту та сплати зобов`язань». Згідно статуту Кредитної спілки «Істок», затвердженого рішенням загальних зборів від 20.06.2011 року, КС «Істок» - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами на корпоративних засадах з метою потреб її членів у взаємному кредитуванню та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Відповідно до копії видаткового касового ордеру від 19.06.2018 року [PERSON] видано 40000 грн. основної суми кредиту.(а.с.20) 19.06.2018 року між Кредитною спілкою «Істок» та [PERSON] укладено договір поруки № КД-5137 ДПІ. (а.с.19) Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед кредитором відповідати всім своїм майном за повне та своєчасне виконання всіх зобов`язань, передбачених умовами договору про споживчий кредит № КД-5137 від 19.06.2018 року, згідно якого позичальником є громадянин України, член кредитної спілки [PERSON] , та на підставі якого позичальник отримав кредит в сумі 40000,00 грн., на строк 18 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001 % річних та плата за надання кредиту в розмірі 51,51 грн. щоденно, що нараховується згідно умов кредитного договору, а також погашення сум витрат кредитора, пов`язаних з неналежним виконанням позичальником зобов`язань по кредитному договору та відшкодування збитків, які можуть бути заявлені кредитором, згідно умов договору та вимог чинного законодавства України. Поручитель погоджується із правом кредитора та позичальника змінювати умови кредитного договору та надає згоду на всі без виключень наступні зміни та доповнення до кредитного договору (п. 1.2 договору). Згідно з п. 1.6 договору поручитель свідчить, що з умовами кредитного договору він ознайомлений та згоден. Відповідно до п. 2.1 сторони договору визначають, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, поручитель та інші особи, які дали поруку по кредитному договору, відповідають перед кредитором солідарно, нарівні з позичальником, за повернення суми кредиту та нарахованих згідно умов кредитного договору зобов`язань, відшкодування збитків, у відповідності до ст. 553-559 ЦК України. Сторони погодили, що строк дії поруки становить 10 років, але в будь-якому разі порука припиняє свою дію не раніше повного виконання зобов`язання за кредитним договором (основним зобов`язанням). (п.3.1 Договору) Відповідно до п. 5.3 договору поруки, поручитель гарантує, що на момент укладання цього договору він повністю ознайомлений з видами та розміром відповідальності за невиконання/несвоєчасне виконання своїх зобов`язань за цим договором, юридичними наслідками такого виконання та вважає їх справедливими та прийнятними для себе. Згідно розрахунку заборгованості та бухгалтерської довідки розрахунку боргу по договору про споживчий кредит № КД-5137 від 19.06.2018 р. борг відповідачем погашався частково. Загальна заборгованість за кредитним договором за період з 19.06.2018 року о 30.06.2020 року становить 39565,90 грн., яка складається з: заборгованість за основною сумою кредиту - 9340,37 грн., заборгованість за платою - 9325,05 грн., заборгованість про відсоткам - 81,32 грн., 100% річних, згідно ст.. 625 ЦК України та п.4.7.3 кредитного договору - 15819,16 грн., штраф - 5000,00 грн. Позивачем на адреси відповідачів надсилались письмові вимоги про погашення заборгованості за договором, що підтверджується листами - вимогами від 11.09.2019 року №234. (а.с.23,25) Відповідач [PERSON] заперечує проти позовних вимог, оскільки він є військовослужбовцем, тому відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з початку і до закінчення особливого періоду, з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно військового квитка, серії [NUMBER] від 03.12.2013 року встановлено, що [PERSON] є військовослужбовців та 14.10.2013 року був призваний до ЗСУ за контрактом. (а.с.81) Вищевказане також підтверджується трудовою книжкою, серії [NUMBER] , в якій наявні записи прийняття у добровільному порядку на військову службу за контрактом у ЗСУ 14.10.2013 року та запис про звільнення з військової служби у запас 15.07.2019 року. (а.с.82) Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії ААА №128095 від 24.06.2019 року, ступінь втрати працездатності [PERSON] становить 50%. (а.с.83) Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відповідності до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з умовами договору нарахування плати з користуванням кредитом розпочинається з дня фактичного отримання позичальником грошових коштів в касі кредитора або з дня відправки кредитором коштів на рахунок, вказаний позичальником у письмовій заяві, та здійснюється щомісячно виходячи з фактичної кількості днів у місяці до дня повного погашення кредиту (п. 2.6 кредитного договору). У пункті 4.7 кредитного договору визначено відповідальність сторін та наслідки порушення умов цього договору, зокрема: дострокове повернення позичальником кредиту з підстав та порядку, передбаченому в п. 6.2.2 договору; сплату позичальником штрафу у розмірі 1000 грн. за порушення кожного платежу, згідно графіку платежів; повернення позичальником суми боргу (основної суми кредиту, плати та процентів) з урахуванням встановленого індексу інфляції та 100 відсотків річних від простроченої суми за весь час прострочення сплати зобов`язань за договором, згідно ст. 625 ЦК України (п. 4.7.1-4.7.3 кредитного договору). Пунктом 6.2.2 кредитного договору встановлено, що у разі затримання позичальником сплати частини кредиту та/або відсотків більш, як на один календарний місяць, кредитор набуває права вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту та нарахованих плати та відсотків, згідно умов договору до дня повного виконання зобов`язань за договором; вимагати відшкодування збитків, завданих кредитору, внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору; вимагати від поручителів дострокового повного погашення кредиту та нарахованих плати та відсотків, згідно умов договору. Позивач вважає, що [PERSON] неналежним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість, яка становить 39565,90 грн., та яка складається з: заборгованість за основною сумою кредиту - 9340,37 грн., заборгованість за платою - 9325,05 грн., заборгованість про відсоткам - 81,32 грн., 100% річних, згідно ст.. 625 ЦК України та п.4.7.3 кредитного договору - 15819,16 грн., штраф - 5000,00 грн. Однак, з матеріалів справи вбачається, що останній свої зобов`язання за договором про споживчий кредит виконав в повному обсязі, виплативши до дня звільнення з лав ЗСУ позивачу 59555,00 грн. по тілу кредиту. Сума отриманого кредиту відповідачем склаадає 40000 грн. Вищевказане також підтверджується Графіком здійснення погашення заборгованості на загальну суму 59555,00 грн. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20.05.2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 року та триває по теперішній час. За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Водночас, статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу. У постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 131/1449/16-ц (касаційне провадження № 61-4157св18); від 14 лютого 2018 року у справі № 727/2187/16-ц (касаційне провадження № 61-3951св18) зроблено висновки, що особливий період діє в Україні від з 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав. Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим, пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 521/9626/15-ц. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що оскільки з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливо періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються та відповідач [PERSON] під час перебування в лавах ЗСУ виплатив позивачу заборгованість в повному обсязі, у задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити в повному обсязі. Доводи позивача про те, що Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки плата, інфляційні втрати та спеціальна відповідальність, передбачена приписами ст. 625 ЦК України, не зазначаються у вказаному законі, суд вважає безпідставними, оскільки вони зроблені внаслідок неправильного тлумачення заявником норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно з п. 3 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Тобто, позивачем надано фінансовий кредит, а не особисті кошти члену кредитної спілки, тому пільги військовослужбовців поширюються на всі зобов`язання перед підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності, при цьому кредитні спілки не є виключенням. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду, відшкодуванню не підлягає.

Outcome: dismissed