Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

30 листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за борговою розпискою. Свої вимоги позивачі мотивували тим, що у 2009 році [PERSON] позичив [PERSON] кредитну картку «ПриватБанку» з лімітом на рахунку у 7 000 грн., а [PERSON] - 1 100 доларів США, що на час звернення до суду з даним позовом згідно курсу НБУ становило 26 148 грн. 81 коп. Відповідач зобов'язався повернути вказані кошти у строк до 30 березня 2013 року, про що 24 грудня 2012 року написав відповідну розписку. Проте, на сьогоднішній день [PERSON] свої зобов'язання за договором позики не виконав. Крім того, позивач [PERSON] у період, за який відповідач користувався кредитною карткою, сам сплачував нараховані відсотки за користування кредитними коштами. Не зважаючи на неодноразове прохання позивачів повернути борг, відповідач всіляко ухиляється від виконання своїх зобов'язань та борг не повертає, у зв'язку з чим [PERSON] та [PERSON] звернулися до правоохоронних органів із заявою про відкриття кримінального провадження. Проте, за результатами розгляду заяви 17 квітня 2014 року ДІМ Білопільського РВ УМВС України в Сумській області складено висновок, зі змісту якого вбачається, що відповідач визнає суму боргу та обіцяє повернути її, позивачам рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх прав, так як дані відносини мають цивільно-правовий характер. Посилаючись на викладені вище обставини, позивачі просять стягнути з відповідача заборгованість за договором позики, а саме: на користь позивача [PERSON] 7 000 грн. та на користь позивачки [PERSON] - 26 148 грн. 81 коп. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] заявлений позов підтримали. Відповідач [PERSON] у судове засідання двічі не з'явився без повідомлення причин, хоча належним чином був сповіщений про час, день і місце розгляду справи (а. с. 31, 34, 43, 44). Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивач проти заочного вирішення справи не заперечує, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивачів, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу і мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності і справедливості. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка позичальника є доказом не лише укладення договору позики, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Саме такий правовий висновок про застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. У відповідності до висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 16 лютого 2011 року, постановленій у справі №6-2573св10, наявність розписки (чи іншого боргового документа) у боржника підтверджує виконання ним своїх обов'язків. Відповідно ж наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про невиконання боржником свого обов'язку, в тому числі і щодо повернення боргу, що підтверджується і судовою практикою. Якщо кредитор відмовляється повернути боргову розписку або видати свою розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. Зазначені дії кредитора розцінюються як його прострочення. Відповідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно - правовим актом. Так, із наявної в матеріалах справи копії розписки від 24 грудня 2012 року, оригінал якої був оглянутий судом, вбачається, що [PERSON], [NUMBER], виданий 19 грудня 2003 року Ковпаківським РВ УМВС м. Суми, у 2009 році взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 1 100 доларів США, а у [PERSON] кредитну картку «ПриватБанку» на суму 7 000 грн. і зобов'язався повернути вказані кошти у строк до 30 березня 2013 року (а. с. 9). Вказана боргова розписка сторонами не оспорювалась та не була визнана недійсною, а боргове зобов'язання укладено між сторонами у встановленому законом порядку як за його змістом, так і його формою. В судовому засіданні встановлено, що борговий документ знаходиться у позивачів. Всупереч ст. 60 ЦПК України відповідач не надав суду будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження відсутності боргу, повного чи часткового повернення його позивачам, або оспорювання наданої останніми боргової розписки. Таким чином, з матеріалів справи об'єктивно вбачається, що відповідач свої зобов'язання добровільно не виконав, термін повернення позики минув 30 березня 2013 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. При визначенні суми, що підлягає поверненню позивачці [PERSON], суд враховує, що на час звернення останньої до суду з даним позовом, а саме станом на 30 листопада 2015 року, офіційний встановлений НБУ курс гривні до долара США складав 2 388 грн. 46 коп., що є загальновідомою інформацією, у зв'язку з чим 1 100 дол. США становило 26 273 грн. 06 коп. Разом із тим, позивачка [PERSON] просить стягнути із відповідача 26 148 грн. 81 коп. заборгованості за договором позики. На підставі ст. 11 ЦПК України, якою визначено, що суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивачки [PERSON] 26 148 грн. 81 коп. Також, стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають кошти в сумі 7 000 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якою визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача [PERSON] судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 487 грн. 20 коп., що підтверджується відповідною квитанцію (а. с. 1). Всього стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають кошти у сумі 7 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved