Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

5 квітня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягувати на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття доньки, а також аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн., щомісячно, до досягнення донькою [PERSON] трьох років, тобто до 22.09.2019 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем перебувають в шлюбі з 25.02.2016 року під час спільного проживання у них народилась донька [PERSON], [INFO]. З відповідачем подружні відносини припинились і сторони проживають окремо. Донька проживає і знаходиться на утриманні матері. З моменту припинення подружніх відносин відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки не надає. Відповідач здоровий, працездатний, офіційно не працює, але отримує кошти, розмір яких є достатнім для надання належної матеріальної допомоги на утримання своєї неповнолітньої дитини. У судовому засіданні позивач пояснила, що перебуває у відпустці по догляду за дитиною, окрім державних виплат інших доходів не має, тому потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідача в судовому засіданні пояснив, що позовні вимоги визнає частково, згідний сплачувати аліменти на утримання доньки в сумі 2000 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 800 грн. просить відмовити, оскільки він офіційно не працює, перебуває на лікуванні, але підтверджуючих доказів надати не може. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.02.2016 року(а.с.6). Згідно із свідоцтвом про народження № 272413 від 5.10.2016 року сторони у справі - є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.5). На момент розгляду справи подружні відносини між сторонами припинено, вони проживають окремо, неповнолітня донька [PERSON] знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з нею (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою та працездатною особою молодого віку, офіційно не працює інших неповнолітніх дітей, окрім доньки [PERSON], та непрацездатних осіб на утриманні - не має. Дані обставини не оспорювались сторонами і підтверджуються дослідженими у судовому засідання матеріалами справи. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У главі 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що відповідач не спроможний сплачувати аліменти на утримання дружини в розмірі, зазначеному в позові, а тому, частково задовольняє позовні вимоги. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 6 підлягає стягненню з відповідача в дохід держави

Outcome: partial