Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

29 вересня 2021 року, згідно штампу на поштовому конверті позивач звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом до відповідача в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за Кредитним договором № СL-201484 від 25.06.2019 у розмірі 124 427,36 гри., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 100 687,48 грн.; заборгованості за відсотками -23 739,88 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.06.2019 між Акціонерним Товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № СL-201484, відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах обумовлених цим Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі передбачені цим Договором (п.1 Договору). Відповідно до п. 2.1. Договору, Банк видає Позичальнику Кредит у розмірі 135 900,00 грн. на строк до 24 червня 2024 року. Згідно розрахунку заборгованості по Кредитному договору № СL-201484 від 25.06.2019 станом на 16.06.2021 заборгованість [PERSON] перед АТ «Кредобанк» становить у розмірі 124 427,36 грн.,що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 100 687,48грн.; заборгованості за відсотками -23 739,88грн.; 19.05.2021 представник АТ «Кредобанк» звернувся із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором до [PERSON] . Проте, 08.06.2021 досудова вимога повернулась Відправнику за поштовою адресою. Причиною повернення листа - за закінченням встановленого терміну зберігання. Представник позивача заявляє вимоги про відшкодування понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язані аналізом справи, побудови стратегії дій по справі та написанням позовної заяви супроводом представника в судових засіданнях у розмірі 12 442,73 грн. 08.10.2021 справа надійшла до суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями передана судді Кіндратишин Л.Р. Ухвалою суду від 11 жовтня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позові просив у разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача провести заочний розгляд без участі представника позивача та ухвалити заочне рішення. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог ЦПК України, в тому числі шляхом розміщення повідомлення на сайті «Судова влада». Заяви про розгляд справи за її відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання. Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 10.12.2021 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст.259 ЦПК України і ч. 5 ст.268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст.268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення. Розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, судом встановлено, що 25.05.2019 між Акціонерного товариства «Кредобанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № CL-201484, згідно з яким відповідачу було надано кредит у сумі 135 900 грн. терміном до 24.06.2024 року, зі сплатою 36,99 відсотків річних за користування кредитом (а.с.17-19) та додаток 1 до договору Графік платежів за Кредитним договором (а.с.20-22). Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором (а.с.6) та даних про рух коштів по рахунку з 25.06.2019 по 16.06.2021 (а.с.11-16). 17.05.2021 кредитодавцем направлено боржнику досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості, однак такий 04.06.2021 повернуто адресату за закінченням терміну зберігання (а.с.28-31). Відповідно до п. 7.1 Договору за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за Кредитним договором Позичальник відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання Позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості Позичальника. В будь-якому разі пені, нарахованої Позичальнику на підставі цього пункту Кредитного договору не може перевищувати 15% від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання. Пунктом 6.9 Договору передбачено, що банк у випадках невиконання позичальником зобов`язань, передбачених договором, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій, про що письмово повідомляє позичальника. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 2 ст.536 ЦК України встановлено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Встановлено, що [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 124 427,36 гривень, яка складається з: 100 687,48 гривень - сума заборгованості за кредитом; 23 739,88 гривень - сума заборгованості за відсотками. З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не повертає отримані кошти, не виконує взятих за договором зобов`язань суд приходить до висновку, що позов АТ «Кредобанк» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 124 427,36 гривень підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Також, згідно із ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У позовній заяві представник позивача просив стягнути витрати на професійну правничу допомогу та витрат пов`язаних з аналізом справи, побудови стратегії, написанням позовної заяви, супроводом представника у судових засідань у розмірі 12 442,73 грн. Позов подано представником позивача - адвокатом Павленко С.В., повноваження здійснювались на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧН№000531 від 30.11.2018, посвідчення адвоката від 30.11.2018 (а.с.42), ордеру серії КС №573217 (а.с.40), довіреності від 30.12.2020 (а.с.41), договору про надання правової допомоги від 11.02.2019, який складається лише з одного аркуша (а.с.38-39). Проте з копії вказаного договору, який міститься в матеріалах справи неможливо встановити, ані розмір винагороди адвоката, ані обсяг виконаних ним робіт, оскільки у витягу містяться лише пункти 14.6-16, в яких відсутня інформація щодо оплати послуг адвоката. Крім того, договір укладено в 2019 році, а до суду позивач звернувся в 2021. В той же час ордер на адвоката Павленко С.В. видано в 2020 році. В договорі зазначено, що його виконавцем з боку адвокатського об`єднання є Цимбалюк І.М. В договорі відсутній строк його дії, а з виду правової допомоги, що надається за цим договором не не вбачається підготовка позову чи представництво в суді. Тому не можливо підтвердити факт надання правової допомоги позивачу виконавцем. Будь-яких заяв про надання доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу або таких доказів (детального опису виконаних робіт та здійснених витрат, додатків до договору, акту виконаних робіт) до закінчення розгляду справу (судові дебати у справі не проводяться) суду не надано. Між тим, представник позивача не брав участі у судовому засіданні. У зв`язку з наведеними обставинами, суд не знаходить передбачених законом підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналогічна правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), за якою зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Дослідивши вказані документи суд дійшов висновку, що у відшкодуванні витрат на правничу допомогу слід відмовити. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача. Тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved