Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

5 жовтня 2012 року моторне (транспортне) страхового бюро України звернулось до суду з позовом до [PERSON], приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Галат» і [PERSON] про стягнення в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 29 липня 2009 року о 16 годині 30 хвилин в м. Донецьку на вулиці Автотранспортників Гречка Андрій Сергійович, керуючи автомобілем ГАЗ-3302, державний номерний знак [NUMBER], порушив Правила дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем Hyundai Tucson, номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON] і який керував ним під час пригоди. Постановою Калінінського районного суду м. Донецька від 15 липня 2009 року відповідач був притягнутий до адміністративної відповідальності. Розмір завданих потерпілому [PERSON] збитків через пошкодження автомобіля складає 20 097 гривень 88 копійок, що підтверджується висновком авто-товарознавчого дослідження, яке було проведено у присутності [PERSON] і відповідача [PERSON] Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України виплатило потерпілій особі [PERSON] у відшкодування шкоди 16 748 гривень 23 копійки без ПДВ, за пошкодження транспортного засобу Hyundai Tucson, номерний знак [NUMBER] та 170 гривень за послуги аварійного комісара на підставі п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 та п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Моторне (транспортне) страхове бюро України просило вказані суми стягнути з відповідача. Заочним рішенням Торезького міського суду Донецької області від 09 листопада 2012 року позов був задоволений і з відповідача [PERSON] було стягнуто на користь моторного (транспортного) страхового бюро України суму виплаченого відшкодування шкоди у розмірі 16 748 гривень 23 копійки, суму виплачену за послуги аварійних комісарів у розмірі 170 гривень , витрати по сплаті судового збору у сумі 214 гривень 60 копійок, а всього 17 132 гривень 83 копійки. Ухвалою Торезького міського суду Донецької області від 30 листопада 2012 року заочне рішення Торезького міського суду Донецької області від 09 листопада 2012 року скасовано і справу призначено до розгляду у загальному порядку. 04 грудня 2012 року позивач уточнив позовні вимоги і просив стягнути вказані суми у солідарному порядку з [PERSON] та приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Галат». Рішенням Торезького міського суду Донецької області від 14 січня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 8 лютого 2013 року, було стягнуто з [PERSON] на користь моторного (транспортного) страхового бюро України суму виплаченого відшкодування у розмірі 16 748 гривень 23 копійки, суму сплачену за послуги аварійних комісарів у розмірі 170 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 гривень, витрати по оплаті судового збору у розмірі 214 гривень 60 копійок, а усього на користь позивача було стягнуто 19 132 гривні 83 копійки. У задоволенні позову моторного (транспортного) страхового бюро України до приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Галат» було відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 квітня 2013 року ухвалу суду апеляційної інстанції було скасовано та направлено справу на новий розгляд до апеляційного суду. При новому розгляді справи 13 червня 2013 року апеляційним судом ухвалено нове рішення, яким рішення суду першої інстанції від 14 січня 2013 року, в частині задоволених позовних вимог щодо [PERSON] та стягнення судових витрат, скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року судові рішення були скасовані і справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Торезького міського суду Донецької області від 14 квітня 2014 року був задоволений позов моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON], а саме: з [PERSON] на користь моторного (транспортного) страхового бюро України було стягнуто суму виплаченого відшкодування у розмірі 16 748 гривень 23 копійки, суму сплачену за послуги аварійних комісарів у розмірі 170 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 гривень, витрати по оплаті судового збору у розмірі 214 гривень 60 копійок, а усього на користь позивача було стягнуто 19 132 гривні 83 копійки. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. У задоволенні позову до приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Галат» і [PERSON] про стягнення в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, було відмовлено. Не погодившись із рішенням суду, відповідач [PERSON] приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову до нього з наступних підстав: - поза увагою суду першої інстанції залишились висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо володільця джерела підвищеної небезпеки, - суд першої інстанції застосував редакцію пункту 2.2. Правил дорожнього руху України, яка не діяла на момент дорожньо-транспортної пригоди, - висновки суду про стягнення з нього витрат на правову допомоги не відповідають вимогам закону. Під час розгляду справи в апеляційній інстанції [PERSON] підтримав доводи апеляційної скарги і просив її задовольнити. Представник приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Галат» в судове засідання апеляційного суду не з'явився, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи у відповідності до вимог частини 5 статті 74 ЦПК України, оскільки судова повістка повернулась із відміткою поштового відділення про те, що вказане підприємство за цією адресою не знаходиться. Відповідач [PERSON] у судове засідання апеляційної інстанції не з*явився. Повідомлений про час і місце розгляду справи телефонограмою за місцем роботи - приватне підприємство «Рубікон-Пласт». Згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON] є засновником та директором цього підприємства з 14 грудня 2011 року. Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, позивача і відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню із ухваленням нового рішення з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається. 29 липня 2009 року о 17 годині 15 хвилин в Калінінському районі по вул. Автотранспортників, 4 в м. Донецьку мала місце дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої зіткнулись два автотранспортних засоби: автомобіль марки ГАЗ-3302, номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіль марки «Хюндай», номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки ГАЗ-3302, номерний знак [NUMBER], отримав механічні пошкодження: слід контакту на задньому бампері. Автомобіль марки «Хюндай», номерний знак [NUMBER], отримав механічні ушкодження - капот, права фара. Постановою Калінінського районного суду м. Донецька від 15 липня 2009 року відповідач [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності. [PERSON] не застрахував свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами. 01 серпня 2008 року між [PERSON] та страховою компанією «Оранта» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль Hyundai Tucson, номерний знак [NUMBER], на строк до 01 серпня 2009 року. Відповідно до цього договору страхування встановлений ліміт відповідальності: за заподіяну шкоду життю та здоров'ю на одного потерпілого - 51 000 гривень, за шкоду заподіяну майну - 36 000 гривень., франшиза - 0 гривень. 18 вересня 2009 року [PERSON] звернувся до моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з заявою про проведення відшкодування шкоди, завданої в результаті пошкодження транспортного засобу Hyundai Tucson, номерний знак [NUMBER], в дорожньо-транспортній пригоді 29 липня 2009 року у м. Донецьку з вини [PERSON], водія транспортного засобу ГАЗ-3302, номерний знак [NUMBER]. Розмір шкоди, завданої позивачу через ушкодження автомобіля, складає 23 563 грн. 84 коп. (а.с. 5). Згідно із Протоколом огляду транспортного засобу від 30 липня 2009 року експерт Крутих Е.О., на підставі заяви, оглянув автомобіль марки Hyundai Tucson, номерний знак [NUMBER], рік випуску 2006, який належить власнику [PERSON] Під час зовнішнього огляду автомобіля експертом були виявлені механічні пошкодження автомобіля, про що був складений Акт із фото-таблицею пошкодженого автомобіля (а.с. 13-14). Відповідно до ремонтної калькуляції №904 від 10 серпня 2009 року вартість ремонту автомобілю Hyundai Tucson, номерний знак [NUMBER], який належить [PERSON], складає 29 234 грн. 36 коп., з них: вартість робіт - 1 020 грн., додаткові витрати - 40 грн., фарбування - 3 481 грн. 18 коп., запчастини - 24 693 грн. 18 коп. (а.с. 12). Згідно із висновком експертного авто-товарознавчого дослідження ТОВ «Експерт №943 від 11 серпня 2009 року вартість матеріальної шкоди (з технічної точки зору), завданої власнику автомобіля Hyundai Tucson, реєстраційний номер [NUMBER], складає 23 563 грн. 84 коп. (а.с. 10-11). Згідно з наказом Моторного (транспортного) страхового бюро України м. Київ №2543 від 09 жовтня 2009 року на рахунок [PERSON] було перераховано страхове відшкодування у розмірі 16 748 гривень 23 копійки за шкоду заподіяну автомобілю. Вказана обставина підтверджена платіжним дорученням №3769 від 09 жовтня 2009 року, згідно із яким [PERSON] було перераховано від МТСБУ страхове відшкодування згідно з наказом №2543 від 09 жовтня 2009 року у сумі 16 748 гривень 23 копійки (а.с. 17). Крім того позивач просив стягнути з відповідачів витрати на послуги аварійних комісарів у розмірі 170 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 гривень. З 26 січня 20909 року по 28 листопада 2009 року відповідач [PERSON] працював водієм-експедитором у приватному підприємстві «Виробничо-комерційна фірма «Галат», водієм-експедитором на умовах неповного робочого дня з повною матеріальною відповідальністю. Наказом №68/к від 28 листопада 2009 року він звільнений з підприємства за статтею 38 КЗпП України, за власним бажанням (а.с. 45). 09 лютого 2009 року йому була видана довіреність на керування автомобілем марки MERCEDES-BENZ 1117, державний номер [NUMBER], на якому [PERSON] виконував обов'язки водія-експедитора в період роботи у ПП «ВКФ «Галат», посвідчена приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим номером 303. Автомобіль ГАЗ-3302, державний номер [NUMBER], на балансі ПП «ВКФ «Галат» не перебуває. Згідно із довідкою ВРЕР по обслуговуванню м. Донецька №3 при УДАІ ГУ МВС України в Донецький області автомобіль [NUMBER], зареєстрований за [PERSON] (а.с. 105). Таким чином, на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у трудових відносинах з приватним підприємством «Виробничо-комерційна фірма «Галат», але дорожньо-транспортна пригода була вчинена ним на автомобілі [NUMBER], який належить на праві приватної власності фізичній особі [PERSON]. [PERSON] не укладав договір страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами. Пунктом 1.6. статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Відповідно до п.п. 38.2.1., 38.2.2., 38.2.3. ст. 38 Закону (в редакції, чинній на момент виплати страхового відшкодування) МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону; до водія транспортного засобу, який заволодів транспортним засобом за допомогою протиправних дій; до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов'язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року передбачено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Згідно із пунктом 2.2 Правил дорожнього руху України (в редакції, яка діяла на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди - липень 2009 року) власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати у своїй присутності керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також особі, яка навчається водінню транспортним засобом відповідно до вимог цих Правил. Під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди (29 липня 2009 року) в автомобілі [NUMBER] (власником якого на той час був [PERSON]), знаходився лише відповідач [PERSON], який і керував автомобілем. Задовольняючи позовні вимоги і стягуючи на користь позивача з відповідача [PERSON], сплачені останнім суми, суд першої інстанції виходив із вимог пункту 2.2 Правил дорожнього руху України в редакції, яка існує на теперішній час і згідно з якою власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Таким чином, під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди відповідач [PERSON] користувався автомобілем [NUMBER], у відсутності його власника [PERSON], що свідчить про те, що він керував автомобілем із порушенням вимог пункту 2.2. Правил дорожнього руху України. Дані про те, що водій [PERSON] заволодів вказаним транспортним засобом за допомогою протиправних дій в матеріалах справи відсутні. Застосування судом першої інстанції пункту 2.2 Правил дорожнього руху в редакції від 26 вересня 2011 року, а не на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди, свідчить про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу. Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, згідно із яким сума виплаченого страхового відшкодування у розмірі 16 748 гривень 23 копійки, сума виплачена за послуги аварійних комісарів у розмірі 170 гривень, витрати по сплаті судового збору у сумі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 60 копійок, а всього 17 132 гривні 83 копійки повинні бути стягнуті з [PERSON], а у задоволенні позову до [PERSON] і приватного підприємства «Виробничо-комерційна фірма «Галат» необхідно відмовити з вище наведених підстав. Що стосується витрат, понесених позивачем за надання йому правової допомоги у розмірі 2 000 гривень, то апеляційний суд виходить із наступного. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 79 ЦПК до судових витрат, серед іншого, належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до частини 1 статті 56 ЦПК правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Під час розгляду справи в апеляційний інстанції представник позивача пояснив, що він не має юридичної освіти і не є фахівцем в галузі права. Виходячи з наведеного, позовні вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню.

Outcome: partial