Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

31 липня 2018 року позивач звернулася до Березнегуватського районного суду з вказаним позовом до відповідачів в якому зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. В зазначеному будинку зареєстровані відповідачі, які є її онуками та протягом останніх дев'яти років в ньому не проживають, оскільки виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації у м. Бєлгород. Оскільки реєстрація місця проживання відповідачів у будинку порушує права позивача як власника нерухомого майна, вона просила суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком. В підготовче засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі в підготовче засідання направили письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти позовних вимог позивача не заперечували. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Новосевастопольської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області від 16 лютого 2000 року №4 слідує, що позивачу на праві власності належить житловий будинок розташований в с. Добре Березнегуватського району Миколаївської області (а.с.6). Відповідно довідки про склад сім'ї, виданої Новосевастопольською сільською радою Березнегуватського району Миколаївської області 13 липня 2018 року № 184/01-28, у вказаному житловому будинку зареєстровані відповідачі, які доводяться [PERSON] онуками (а.с.7). Однак з акту обстеження місця проживання, складеного та затвердженого сільським головою та депутатом Новосевастопольської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області16 липня 2018 року слідує, що відповідачі зареєстровані, але не проживають у будинку більше одного року і на території сільської ради відсутні. Фактично в будинку зареєстровані та проживають позивач та її донька [PERSON] (а.с.8). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб . Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених правових норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України за тимчасово відсутнім громадянином жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку. Враховуючи, що відповідачі без поважних причин не проживають у будинку належному позивачу більше дев'яти років проте зареєстровані в ньому, що створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй нерухомим майном, суд доходить висновку про задоволення позову позивача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідачів обов'язок по відшкодуванню позивачу судового збору.

Outcome: approved