Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

30 листопада 2017 року позивачка звернулася до суду із позовом до про зняття з реєстраційного обліку та визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування вимог зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок № 25 по провулку Станіславского в місті Маріуполі, який їй за договором дарування передала її мати - [PERSON], після смерті смерті 26.05.1995 року в порядку спадкування вона отримала у власність 3/10 частини житлового будинку за вищевказаною адресою на земельній ділянці з прилеглими до нього надвірними будівлями. Її син [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Після реєстрації шлюбу вони в її будинку за вищевказаною адресою не проживали, а весь час жили окремо своєю сім'єю. У 2001 році син шлюб розірвав. У 2013 році [PERSON] попросила тимчасово зареєструвати її в будинку, мотивуючи тим, що без реєстрації вона не може влаштуватися на роботу. Вона погодилася і зареєструвала її. Після цього вони більш не зустрічалися, а спілкувалися тільки по телефону і вона просила знятися з реєстрації. Однак, [PERSON] постійно говорила, що у неї немає вільного часу, як тільки вона зможе, то піде і зніметься з реєстрації. Згодом їй стало відомо, що [PERSON] з весни 2016 року живе і працює в Польській Республіці, залишаючись зареєстрованою в її будинку. У вищевказаному будинку № 25 по провулку Станіславського в місті Маріуполі вона проживає зі своєю сім'єю, і в даний час в будинку зареєстровані і проживають її чоловік [PERSON]І, син [PERSON] і колишня невістка [PERSON], яка тільки зареєстрована. Крім того, відповідачка не несе ніяких витрат з утримання будинку та прибудинкової території в належному порядку, не приймає ніякої участі в оплаті витрат комунального характеру, також при отриманні субсидії для оплати комунальних послуг вона змушена постійно надавати довідки про те, що колишня невістка не проживає в її будинку. Вважаючи, що відповідачка втратила право користування вказаним житлом, просить визнати її такою та зняти з реєстраційного обліку. Позивачка [PERSON] до суду не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилася за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Треті особи [PERSON] та [PERSON] до суду не зявилися, від них надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримають в повному обсязі. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі департаменту. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що будинок № 25 по провулку Станіславського в місті Маріуполі Донецької області належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 12 лютого 1985 року, посвідченого державним нотаріусом четвертої Жданівської державної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 632. На підставі зазначеного договору 19 лютого 1985 року Жданівським міським БТІ видано реєстраційне посвідчення та записано в реєстрову книгу за № 25612. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 січня 1997 року, виданого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, 3/10 частина будинку № 25 по провулку Станіславського в місті Маріуполі належить [PERSON] на праві особистої власності. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 10 серпня 2001 року, виданого Відділом реєстрації актів Орджонікідзевського районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. З копії домової книги та інформації, виданої Лівобережним районним відділом надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що в будинку № 25 по провулку Станіславського в місті Маріуполі, крім позивачки, зареєстровані також [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно акту КСН «Первомайський» від 28.11.2017 року [PERSON], [INFO], за місцем реєстрації не мешкає з 2013 року. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, це право є непорушним. Згідно ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. В сенсі ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач добровільно, без поважних на те причин не проживає за адресою спірної квартири понад рік. Приймаючи до уваги те, що позивачка [PERSON] є власником будинку № 25 по провулку Станіславського в м. Маріуполі, а відповідачка, будучи зареєстрованою у вказаному будинку, але фактично не проживаючи в ньому, перешкоджає позивачці у користуванні та розпорядженні нею своєю власністю, суд вважає можливим задовольнити позов [PERSON] та визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Крім того, у позовній заяві позивачка просила суд зобовязати Департамент адміністративних послуг Маріупольської міської ради зняти з реєстраційного обліку відповідачку. Статтею 7 закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, зі змісту даного нормативно-правового акта вбачається, що рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням за законом є самостійною підставою для зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання, тому вирішення питання щодо зняття відповідачки з реєстраційного обліку у спірному будинку не входить до компетенції суду, тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню.

Outcome: partial