Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

29 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з 14 червня 2008 року, та стягувати аліменти на користь позивача на утримання дітей 2009 та 2010 років народження, відповідно, у розмірі 1/3 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду, допустивши негайне виконання рішення суду. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Могилова». В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказує на фактичне припинення подружжям шлюбних відносин та подальше проживання за різними адресами. Шлюб існує формально, підстави для примирення відсутні. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON] та доньку [PERSON], 2009 та 2010 років народження відповідно, які проживають з матірю, відповідач є батьком дітей, але матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. Спір про визначення місця проживання неповнолітніх дітей відсутній. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач не заперечує проти задоволення даного позову у повному обсязі. Згідно з частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України / далі ЦПК України / у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом встановлено, не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 14 червня 2008 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис за № 28 від 14.06.2008, в сімї 24 січня 2009 року народився син [PERSON] та 10 серпня 2010 року - донька [PERSON], і їх батьком записаний [PERSON], діти проживають з матірю в смт. Краснопілля, вул. Петропавлівська, буд. 66 А Краснопільського району Сумської області та знаходяться на повному її утриманні /копії ас.6-8, ас. 9/. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, \~врегульовані нормами статей 21, 24, 56, 110 113, 115, 141, 180-183, 191 \~Сімейного Кодексу України /далі СК України/. Так, відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Отже, суд знаходить, що у суді знайшло свого підтвердження формальність шлюбних відносин, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; з часу знаходження позовної заяви в суді примирення не відбулося, доводи позивача відповідачем не спростовані, тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Питання визначення місця проживання неповнолітніх дітей судом не вирішувалось. Спір про майно відсутній. Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили. \~\~ Відповідно до статті 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу суд залишає [PERSON], яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, прізвище «Могилова». Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та про ставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 181,182,184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 01.05.2016 1531 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років - не менше 459,30 грн. / 30 % від 1531 грн./. Отже, оскільки діти сторін проживають разом з позивачем і потребують коштів на утримання, відповідач записаний батьком неповнолітніх дітей, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення найстаршою дитиною повноліття, щомісяця. При цьому, відповідачем не надано суду доказів щодо його стану здоровя, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги статей 10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову з 29 липня 2016 року. Визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі \~частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі. Відповідно до статті 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за позовну заяву про розірвання шлюбу в розмірі 551 грн. 20 коп. та 551 грн. 20 коп. в доход Державного бюджету України за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину.

Outcome: approved