Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

30.07.2019 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про повернення боргу безпідставно відмовленої оплати за виконання доручення. У своїй заяві позивач посилається на те, що у вересні 2010 року між ним та відповідачем в присутності свідків було укладено усний договір доручення про надання юридичної допомоги. Після вчинення певних дій відповідач отримав за Рішеннями Петриківського районного суду Дніпропетровської області гроші в сумі 46767,20 грн., а саме: 4782,00 грн. за позовом за виплату недорахованої суми за оздоровлення за 2014 рік за адміністративним позовом по справі № 187/857/14-а - отримано 26 квітня 2019 року, 36350,20 грн. за позовом за виплату недорахованої суми за встановлення 3-ої групи інвалідності за адміністративним позовом по справі № 187/887/14-а - отримано 26 квітня 2019 року, 5635.00 грн. за позовом за виплату недорахованої суми за оздоровлення за 2012 рік за адміністративним позовом по справі № 2а 0431/66/12 - отримано 24 червня 2019 року. Відповідачем не було надано позивачу кошти на техничне забезпечення справ за № 187/857/14-а та № 187/887/14-л в сумі 400.00 грн. (200.00 грн. + 200.00 грн.) хоча про стан вчинення певних дій був інформований в повному обсязі. Про вказані нарахування він дізнався випадково 02 липня 2019 в Державної казначейської службі України, коли звірявся з графіком виплат за виконанням судових рішень. Таким чином відповідач намагався приховати від нього належну для виплати йому суму в розмірі 5076,72 грн. (478,20 грн.+ +3635,02 грн. + 563,50 грн. + 200,00грн. + 200,00 грн.) Таким чином, посилаючись на ч.ч. 1, 2 ст. 230 ЦК України вказана сума повинна бути подвоєна а саме: 506.72 X 2 = 10153,44 грн. і стягнута з відповідача. Ухвалою від 19.11.2019 призначеного судовий розгляд по суті. Позивач [PERSON] , в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив та пояснив, що дійсно у нього з позивачем була домовленість про надання останнім йому правової допомоги в судових справах пов`язаних з захистом його прав як особи постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії з подальшою виплатою йому винагороди, що залежить від отриманої суми за судовим рішення. Однак, вважає що позивачем не виконані свої зобов`язання за їх домовленістю належним чином, так як позивач відмовився від підготовки документів для оскарження рішення суду через, що він пропустив відповідні процесуальні строки та втратив значну сум коштів. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши позивача і пояснення свідків та дослідивши надані позивачем докази, вважає, що позовні вимоги безпідставні та задоволенню не підлягають. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1. ст.13 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1 статті 80 ЦПК). Так з наданих сторонами доказів судом становлено наступні обставини та відповідно до них правовідносини: 24.09.2013 та 24.10.2017 [PERSON] , надав довіреність [PERSON] на представлення його інтересів, крім іншого, в будь-яких судах (а.с. 7,8). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні, кожен окремо, підтвердили, що вони буди присутні при розмові між [PERSON] та [PERSON] з приводу надання останні правової допомоги [PERSON] з ведення судових справ. При цьому, які саме умови надання такої допомоги були досягнуті, їм не відомо, однак, їм достовірно відомо, що [PERSON] повинен був сплатити певну суму коштів [PERSON] після її отримання в поряду виконання рішення суду. Таким чином, із суті обґрунтування позовних вимог вбачається, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з відшкодуванням витрат на правову допомогу при участі позивача, як представника відповідача з наданням правової допомоги в адміністративному судочинстві, зокрема при розгляду справ за адміністративним позовом по справі № 187/857/14-а, за адміністративним позовом по справі № 187/887/14-а та за адміністративним позовом по справі № 2а/0431/66/12. Положеннями КАС, що визначали порядок розподіл судових витрат на час існування правовідносин, що виникли між сторонами, встановлено наступне: До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 87 КАС). Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 94 КАС). Суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою (ст. 98 КАС). Таким чином, суд не має можливості здійснили розподіл судових витрат, що понесені в адміністративному судочинстві в порядку вирішення цивільного спору. При цьому, твердження позивача про існування між сторонами інших правовідносин - цивільних договірних не ґрунтується на законі та не відповідає фактично встановленим в судовому засіданні обставинам. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed