Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

29.12.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області про встановлення батьківства, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебувала в фактичних шлюбних відносинах з травня 2007року, проживали однією сім'єю, вели спільне сумісне господарство та проживали разом з батьками відповідача за адресою: [ADDRESS]. В травні 2008 року вона завагітніла від відповідача та 09.08.2008 року вони подали до відділу РАЦС Димитровського міського управління юстиції заяву про реєстрацію шлюбу, реєстрація якого була призначена на 10.09.2008 року. Однак, їх стосунки з відповідачем погіршилися і на реєстрацію шлюбу 10.09.2008 року вони не зявилися. 24.01.2009 року у них народився син [PERSON], реєстрація народження якого проведена РАЦС Димитровського міського управління юстиції Донецької області у відповідності до ст.135 Сімейного кодексу України. Оскільки відповідач не визнає своє батьківство, ухиляється від передбаченого ст.180 СК України обовязку утримувати дитину вона змушена звернутися з вказаним позовом до суду і просить постановити рішення, яким визнати відповідача [PERSON] батьком дитини [PERSON], [INFO], внести зміни до актового запису про народження дитини та вказати в якості батька дитини [PERSON], а також стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі 1000,00грн. та судові витрати: за проведення судово-генетичної експертизи 3158,40грн., витрати на проїзд до експертної установи 2431,73грн., витрати по сплаті судового збору 243,60грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] на позові наполягали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги визнали в повному обсязі. Представник третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без представника. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі у їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач з травня 2007 року по вересень 2008 року проживали у фактичних шлюбних відносинах. Згідно листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області №1120/07-28 (а.с.7) 09.08.2008 року позивачем та відповідачем була подана заява про реєстрацію шлюбу, однак на призначений день - 10.09.2008року вони не зявилися на реєстрацію шлюбу. 24.01.2009 року позивач народила сина [PERSON] (а.с.4), батьком якого є відповідач, однак так як він відмовився визнати своє батьківство, запис про батька дитини в свідоцтві про її народження був зроблений в порядку ст.135 Сімейного Кодексу України. Згідно п.3 ч.2 ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості,що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.ст. 213,215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС ( прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). В судовому засіданні встановлено і це підтверджено висновком судово-генетичної експертизи №31 від 08.06.2015 року (а.с.41-44), що при молекулярно-генетичному аналізу крові відповідача [PERSON], позивача [PERSON] та дитини [PERSON] встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%, що відповідає формулюванню «батьківство практично доведено». Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON], 24.01.2009року народження проживає та знаходиться на утриманні позивача [PERSON] Відповідач працює, інших осіб, яких повинен утримувати, немає, тому має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання дитини шляхом сплати аліментів в твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, з відповідача, згідно ст.88 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути судові витрати: за проведення судово-генетичної експертизи - 3158,40грн., витрати на проїзд до експертної установи 2431,73грн., витрати по сплаті судового збору 243,60грн., а всього в загальній сумі 5833,73грн.

Outcome: approved