Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

30 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свій позов тим, що 03.04.2008 року вона передала [PERSON] 194 000 грн. в борг. Остання зобов»язувалась повернути їй позичені кошти до 03.04.2010 року. Дані обставини підтверджуються розпискою від 03.04.2008 року. 194 000 грн., які вона передала [PERSON], фактично були її заощадженнями та частина коштів, які вона отримала з продажу належної їй квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] гроші, що отримала від неї, використала для придбання квартири [ADDRESS]. З 26.06.2010 року по січень 2013 року їй [PERSON] повернула 71 000 грн. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 22.04.2013 року, яке набрало законної сили 06.06.2013 року встановлено, що квартира, на придбання якої були використані кошти, отримані в неї в борг, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Крім того, даним рішенням визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. По даній справі відповідач [PERSON] визнав, що 194 000 грн., які [PERSON] отримала у неї, були використані на придбання їхнього спільного майна, але він вважав, що ніяких коштів він повертати їй не повинен. Через фінансові питання у неї з донькою почали виникати суперечки, вважає, що вони з [PERSON] зобов»язані повернути їй кошти та виконати умови розписки. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь 97 000 грн. Стягнути з [PERSON] на її користь 26 000 грн. Відстрочити сплату судових витрат, пов»язаних із оплатою судового збору до ухвалення судового рішення у справі. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримала. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] з позовом не згоден. Просив суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю та в зв»язку з тим, що сплинув строк позовної давності звернення до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] з позовом згодна. Не заперечує проти його задоволення. Суд, заслухавши представника позивача адвоката [PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 23 серпня 1998 року по 05 березня 2010 року. Під час перебування в шлюбі, згідно договору купівлі-продажу цінних паперів №5-345-08 Аре/ДР.077.172/1 від 02.04.2008 року та рішення Київського районного суду м.Полтави від 25.09.2009 року за [PERSON] визнано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано у встановленому законом порядку ПП ПБТІ «Інвентаризатор» 19.08.2010 року. На даний час шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу 19 квітня 2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просив суд визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS], натомість [PERSON] зверталась в суд з зустрічним позовом до відповідача [PERSON] про визначення часток співвласників квартири з урахуванням коштів, внесених кожним із подружжя у її купівлю та припинення права власності на частку в спільному майні з виплатою на користь [PERSON] компенсації. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 22.04.2013 року (а.с.10-14) визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Даним рішенням суду за [PERSON] визнано право власності на ? частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] про поділ майна, визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності, припинення права власності та визнання за нею права власності на квартиру відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 06.06.2013 року (а.с.32-35) апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Київського районного суду м.Полтави від 22 квітня 2013 року залишено без змін. В поданій до суду позовній заяві [PERSON] посилається на наявність між нею та відповідачами [PERSON], [PERSON] правовідносин з договору позики на суму 194 000 грн. від 03 квітня 2008 року та наявність у відповідача [PERSON] обов»язку по сплаті боргу в сумі 97 000 грн., та наявність у відповідача [PERSON] обов»язку по сплаті боргу в сумі 26 000 грн. за договором позики, як за зобов»язанням, що виникло в інтересах сім»ї. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] на час укладення договору позики 03 квітня 2008 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON]. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Визначаючи характер правовідносин, які виникли між сторонами по справі, суд виходить з наступного. Обгрунтовуючи наявність правовідносин з договору позики, позивач [PERSON] посилається на наявність простої письмової розписки, складеної відповідачем [PERSON], а не відповідачем [PERSON]. Порядок укладання договору позики, його правова природа, визначені главою 71 ЦК України. Сторонами договору позики в силу статті 1046 ЦК України є позикодавець та позичальник. Дослідженими в справі доказами встановлено, що позивачем [PERSON] як позикодавцем в силу договору позики, укладеного 03 квітня 2008 року та підтвердженого простою письмовою розпискою, були надані грошові кошти відповідачу [PERSON] в розмірі 194 000 грн. Також судом встановлено та не оспорюється в поданій до суду позивачем [PERSON] позовній заяві, що відповідач [PERSON] не є стороною договору позики, а отже, не є позичальником в розумінні статті 1046 ЦК України. Оскільки відповідач [PERSON] не є стороною договору позики, правовідносини між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] з договору позики не виникали, суд, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] заявлено безпідставно та не підлягає задоволенню. Твердження позивача [PERSON] про те, що в силу вимог ст.ст.61,65 СК України у відповідача, як одного із подружжя, виник обов»язок по поверненню коштів за договором позики, укладеним [PERSON], не заслуговують на увагу. Згідно з ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім»ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Виникнення в силу норм ст.61 СК України у подружжя права спільної власності на грошові кошти, одержані за договором, не є підставою для зміни сторони в договорі позики та виникнення у позичальника права вимоги до іншого із подружжя. Статтею 65 СК України, на яку посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, також передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Разом з тим договір позики за своїм змістом не є договором щодо розпорядження майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому правила, встановлені ст.65 СК України не підлягають застосуванню при покладенні обов»язків за таким договором на іншого із подружжя. В даному випадку в силу статті 61 СК України має місце отримання коштів за договором, які стали об»єктом права спільної сумісної власності, а також використання таких коштів в інтересах сім»ї. В силу норм статті 1046 ЦК України укладений договір позики одним із подружжя не породжує жодних правових наслідків для інших осіб, крім сторін зобов»язання, в тому числі і для іншого із подружжя. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON], суд приходить до висновку, що в силу укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору позики обов»язок по поверненню одержаних за договором коштів покладається виключно на [PERSON]. У [PERSON] в свою чергу виникло право на поділ спільного майна подружжя з урахуванням наявних боргових зобов»язань. Крім того, як встановлено судом, спір з приводу поділу майна подружжя [PERSON] та [PERSON] вирішено згідно з рішенням Київського районного суду м.Полтави від 22.04.2013 року, яке вступило в законну силу. Зазначеним рішенням суду здійснено поділ майна подружжя з урахуванням боргів подружжя, які виникли в інтересах сім»ї. При вирішенні даної справи судом також приймається до уваги та обставина, що під час ухвалення рішення суду від 22.04.2013 року по справі №552/174/13-ц, Київським районним судом міста Полтави встановлювалися обставини наявності між [PERSON] та [PERSON] правовідносин з договору позики на суму 194 000 грн., а спільне майно подружжя поділено з урахуванням боргових зобов»язань подружжя. Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 22.04.2013 року, яке вступило в законну силу, встановлено відсутність доказів здійснення [PERSON] розрахунків за позикою, взагалі наявності в неї фінансової можливості здійснити такі розрахунки, що, відповідно до постановленого судом рішення, ставить під сумнів сам факт укладення договору позики. За таких обставин, враховуючи встановлені по справі обставини, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. У зв»язку з відмовою в задоволенні позовних вимог відповідно до статті 88 ЦПК України понесені позивачем [PERSON] судові витрати не підлягають відшкодуванню. Крім того, з позивача на користь держави необхідно достягнути судові витрати в сумі 496 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved