Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

30.07.2019 року ТзОВ «ВЕЛЛФІН» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що за договором позики №52846 від 06.07.2016р., який було укладено в електронній формі надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 900,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, які зобов`язався повернути та сплатити проценти за їх користування. Пунктом 1.3. договору позики встановлено, що позика надається строком на 20 днів. Відповідно до п.1.4. дата перерахування суми позики на рахунок вказаний позичальником, за домовленістю сторін вважається датою укладення договору позики між сторонами. Так, позикодавець перерахував суму позики в розмірі 900 грн., що підтверджується повідомленням від 28.06.2019р. Таким чином позивач виконав умови договору, в той час відповідач отримані грошові кошти в передбачені строки не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість за даним договором із сплати основного боргу, процентів та прострочених процентів. Згідно п.1.5. договору позики нарахування процентів за користування позикою проводиться у відповідності до умов, а саме - 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 грн. за перший день користування позикою, - 1,9 процента від суми позики , щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, - 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2 договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. Відповідно до п.1.1, 1.5 договору загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем на 22.07.2019 року становить 38 574,20 грн., з яких: - 900 грн. основний борг, - 19 028,10 грн. заборгованість по відсотках, - 18 646,10 грн. заборгованість за простроченими відсотками. Порядок отримання та надання позики регламентується правилами надання грошових коштів у вигляді позики, які розміщені на офіційному сайті позичальника, з яким відповідач був ознайомлений, оскільки перед отриманням позики заявник проходить реєстрацію в особистому кабінеті та оформлює заявку на сайті шляхом заповнення полів. Потім після опрацювання поданої заявки товариство інформує заявника СМС повідомленням на телефонний номер заявника про позитивне рішення та посилання на сторінку для отримання копії договору позики. Відповідач погодився із умовами договору про що свідчить заявка для отримання позики, яка містить ідентифікуючі дані відповідача та фото, а відтак договір був укладений та підписаний в електронній формі . На даний час відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і заборгованості не погашає, що є порушенням прав позивача. Згідно законодавства боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. А тому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 38 574,20 грн. та судові витрати в сумі 1 921,00 грн. Відповідно до ч.4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Згідно ч.1 ст. 276 ЦПК України, клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній. Ухвалою судді Галицького районного суду Івано-Франківської області від 27.08.2019 року враховуючи предмет та підстави позову, клопотання позивача, відповідно до вимог ст.ст. 19, 274 ЦПК України відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання ухвали подати заяву із запереченням щодо розгляду в порядку спрощеного провадження та п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач [PERSON] отримав вищевказану ухвалу суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами, а також виклик до суду (а.с.57). 19.09.2019 року канцелярією суду був отриманий відзив відповідача на позовну заяву. Заперечення щодо розгляду в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від сторони подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач, [PERSON] у встановлений судом строк, на адресу суду направив відзив, який отриманий канцелярією суду від 19.09.2019 в якому заперечив щодо поданого позову, в якому просив відмовити, оскільки позивач порушив пункти договору про надання позики, найперше даний спір не вирішив шляхом переговорів - не врегулював даний спір перш ніж звертатися до суду. Не надано розрахунки щодо того скільки становить тіло кредиту, проценти та неустойки. Пункт 1.5 договору грубо порушує його права та свободи, і чинне законодавство, так як перевищує вимоги сплати процентів від простроченої суми заборгованості. Інших клопотань щодо розгляду справи не подав. 27.09.2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача по довіреності Терно О.В. із додатками. В наданій відповіді зазначено, що розрахунки та суми заборгованості надані в позові повністю відповідають договору позики укладеного між сторонами, на що додано детальний розрахунок з нарахуванням відсотків та сум заборгованості. Договір був заключний з боку відповідача після ряду пройдених процедур, який погодився на всі відносини та умови договору позики. Зокрема, відповідач жодним чином не заперечує факту заповнення ним заяви за отримання позики, покрокового порядку отримання позики шляхом ознайомлення та підписання одноразовим ідентифікатором, і факту надходження до особистого його кабінету договору на який не було подано жодних заяв щодо недійсності укладеного правочину. Факт надходження на картковий рахунок наданий відповідачем суми позики в розмірі 900 грн. в день укладення договору - 23.06.2016р., а відтак всі докази в своїй сукупності є належними та достатніми доказами укладення сторонами та виконання з боку позивача договору позики. Натомість відповідач не виконав умови договору на не погашав тіло кредиту та відсотки за користування, а відтак позов підлягає задоволенню та стягненню з відповідача заборгованості. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові та просив задовольнити повністю, оскільки відповідач отримав кредитні кошти, був ознайомлений з умовами договору, однак вимоги взяті на себе не виконав, кошти ним не були повернуті. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, підтримавши поданий ним відзив, просив позов задоволити частково, стягнувши з нього тіло кредиту по договору в розмірі 900 грн., проценти в розмірі 354,90 грн., а також 3% річних та інфляцію. В решті просив відмовити, оскільки позивач нарахував йому відсотки не законно, оскільки кредит видавався на 20 днів, а тому після спливу строку дії договору позивач не мав права нараховувати проценти. Заслухавши доводи представника позивача та заперечення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Статтею 1046 Цивільного Кодексу України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 06.07.2016 року між сторонами був укладений договір позики за № 52846 в електронній формі, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 900,00 грн., зі сплатою процентів на час користування, що підтверджується копією правил надання грошових коштів у вигляді позики ТзОВ «ВЕЛЛФІН» (а.с.14-26). З копії заяви-анкети позичальника вбачається, що [PERSON] погодилася на умови договору (а.с.27-33), де також відображені його фото та паспорт. В договорі позики за №52846 від 06.07.2016 року наведені умови, обов`язки сторін та порядок повернення, нарахування та сплата процентів за користування позикою, що видно з його копії (а.с.34-40). Відповідач погодився на умови договору в результаті чого він був укладений та підписаний електронними підписами сторін (а.с.41-42). З копії листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає послуги позивачу по переказах грошових коштів, з якого вбачається, що 06.07.2016 року власнику картки [PERSON] переведено зарахування коштів на суму 900 грн. (а.с.44). Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Згідно ст. 12 даного закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Отже, позивач в своїй діяльності керується ЗУ «Про електронну комерцію», і відповідач звернувшись до ТзОВ «ВЕЛЛФІН» мав зареєструватись на сайті позивача, заповнити заявку про отримання позики із зазначенням номеру банківської картки для перерахування коштів, всі дані про себе, на підставі цього позивачем було направлено підтвердження про надання позики. Оформлений договір, який був укладений між сторонами та підписаний в електронній формі електронним цифровим підписом. Укладений договір прирівнюється до договору в письмовій формі згідно законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Однак, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, у зв`язку з чим станом на 22.07.2019 року допустив виникнення заборгованості в сумі 38 574,20 грн., з яких: - 900 грн. основний борг, - 19 028,10 грн. заборгованість по відсотках, - 18 646,10 грн. заборгованість за простроченими відсотками, що підтверджується розрахунком за договором (а.с.43). Відповідачем, [PERSON] був наданий на заперечення розрахунку позивача свій розрахунок, з якого видно, що заборгованість за договором позики складається із 900 грн. сума позики, - 354,90 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, - 112,79 грн. 3% річних та інфляція в розмірі 521 грн., загальний розмір становить 1 888,69 грн. (а.с.60). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування грошовими коштами, а також прострочені проценти. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТзОВ «ВЕЛЛФІН» не повернуті, на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України, ТзОВ «ВЕЛЛФІН» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та нарахованих процентів. Як вбчається із графіку розрахунків до Договору позики № 52846 від 06.07.2016 року за яким встановлено сума договору, дата погашення та сплата процентів, з якими був ознайомлений відповідач, і який погодили сторони. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Так, матеріалами справи встановлено, що 06 липня 2016 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав строком на 20 днів, тобто до 26 липня 2016 року включно, грошові кошти у національній валюті у розмірі 900 грн. які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 354,90 грн., разом до сплати 1 254,90 грн. Отже, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за договором позики № 52846 від 06.07.2016 року та те, що відповідач подавши суду відзив на позовну заяву в якому не заперечив факту отримання ним позики, а також доказів щодо необґрунтованої суми нарахованих процентів, суд дійшов висновку, що стягненню підлягає сума позики в розмірі 900 грн., проценти за користування в розмірі 354,90 грн., а також 3% річних - в розмірі 112,79 грн., інфляція за весь період прострочення в розмірі 521 грн., згідно ст. 625 ЦК України. Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.03.2018 (справа N 444/9519/12, провадження N 14-10 цс 18). Питання розподілу судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України. З відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 грн. (платіжні доручення, а.с.1). На підставі викладеного, відповідно 526, 625, 626, 628, 631, 1046, 1048, 1049 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію»,

Outcome: partial