Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

29.11.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивує тим, що 27 серпня 2015 року зареєстрували з відповідачем шлюб. Мають доньку [PERSON], [INFO]. Проте спільне життя не склалось через постійні сварки, у зв'язку з чим сімейні відносини фактично припинили. Вважає, що шлюб існує формально, а тому просить про його розірвання. Також просить стягнути з відповідача на її користь, понесені судові витрати. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач направила до суду письмову заяву, в якій просять розглянути справу без її участі та після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище [PERSON]. Відповідач в телефонному режимі повідомив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. На примирення сторони не згодні. За правилами пункту 9) Перехідних положень цивільного процесуального Кодексу України, який набрав чинності 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, справа підлягає розгляду за правилами цивільного процесуального Кодексу України, який набув чинності 15.12.2017 року. Під час розгляду справи по суті встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27 серпня 2015 перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області, за актовим записом № 199, що вбачається зі свідоцтва про шлюб (а.с. 4). Згідно копії свідоцтва про народження сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Судом встановлено, що шлюбне життя подружжя не склалося, сторони припинили шлюбні відносини, разом не проживають, на примирення не згодні. Згідно ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Вивчивши матеріали справи, враховуючи позиції сторін, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, так як подальше спільне життя та збереження сім'ї є недоцільним. Згідно ст. 113 СК України, позивачу [PERSON] після розірвання шлюбу залишити прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу. У відповідності до ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. . Зважаючи на те, що позов судом задоволений, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 640.00 грн. (а.с.1). На підставі викладеного та

Outcome: approved