Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

29.08.2016р. представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом, вимоги якого були змінені в порідку, передбаченому ст. 31 ЦПК України, в якому просить: зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у здійсненні права власності, шляхом забезпечення цілодобового вільного доступу позивачу до квартири [ADDRESS]; зобов'язати відповідача [PERSON] звільнити квартиру [ADDRESS] від сторонніх осіб (наймачів/тимчасових жильців (мешканців)) за згодою якої вони були вселені та проживають; вселити позивача до квартири [ADDRESS] (а.с.2-5, 23-25). Вимоги позову обґрунтовані тим, що протягом тривалого часу позивач проживала з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. У своїй власності бабуся мала квартиру [ADDRESS]. Після смерті спадкодавця, ? частка цієї квартири належить позивачу та ? частка належала [PERSON], яка ? частку квартири подарувала [PERSON] Після смерті [PERSON] позивач залишилась проживати за адресою: [ADDRESS], але після переїзду до даної квартири [PERSON], позивач вимушена була з'їхати з квартири. В подальшому позивач неодноразово зверталась до відповідача [PERSON] з пропозицією розміняти квартири, але відповідач категорично відмовлялась. Відповідач [PERSON] забрала у позивача ключі від спірної квартири, мотивуючи необхідністю проведення ремонту, але згодом ключі повернуті не були. В подальшому з'ясувалось, що спірна квартира перебуває в оренді у [PERSON] Оскільки позивач не має можливості розпоряджатись своїм майном, а відповідач [PERSON] не впускає позивача до квартири та не віддає ключі, позивач вимушена звернутись до суду за захистом свої прав. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2016р., за заявою представника позивача, залучено до участі у справі як співвідповідача [PERSON] (а.с.59) Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судові засідання неодноразово не з'явились, були повідомлені про місце та час розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не подали. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, була повідомлена про місце та час розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань суду не подала. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалось. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам та свободам громадян. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с.50)) є власником ? частки квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 09.02.2016 року (а.с. 9), співвласником ? частки зазначеної квартири, також успадкованої за заповітом, була відповідач [PERSON], яка ? частку квартири 19.07.2016р. подарувала відповідачеві [PERSON] (а.с.39-40). На час розгляду даної справи позивачу належить ? частка, а відповідачам по ? частці спірної квартири (а.с.39-40). Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як убачається з договору оренди житлового приміщення від 31.05.2016р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], квартира [ADDRESS] передана останньому в оренду відповідачем [PERSON] на невизначений строк (а.с. 11-12). Згідно Акту від 14.07.2016р, складеного [PERSON] та [PERSON], 14.07.2016р. приблизно о 21 годин 00 хвилин двері в квартирі [ADDRESS] не відчинили та повідомили, що дана квартира перебуває в оренді (а.с.13). В подальшому, 10.08.2016р. було складено Акт про те, що в зазначену дату в квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON], яка повідомила, що вказану квартиру їй здала в оренду [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Права власника житлового будинку, квартири визначені у ст. 383 Цивільного кодексу України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За таких обставин у судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивача про те, що їй чиняться перешкоди з боку відповідача [PERSON] у користуванні належною їй часткою у праві спільної часткової власності, оскільки потрапити до квартири позивач не має можливості, відповідач [PERSON], як співвласник спірної квартири, здаючи в оренду всю квартиру, не зважаючи на те, що вона є власником лише ? частки квартири, створює перешкоди позивачу у здійсненні нею права власності щодо спірної квартири. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про зобов'язання відповідача не чинити перешкод у здійсненні права власності, шляхом забезпечення позивачеві цілодобового вільного доступу до квартири [ADDRESS] та про вселення позивача до вищезазначеної квартири, отже наявність визначених законом підстав для задоволення позову в цій частині. Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, відповідач [PERSON], не отримавши згоду інших співвласників квартири, в тому числі й позивача, періодично вселяє до квартири сторонніх осіб, факт тимчасового проживання яких у спірній квартирі підтверджується вказаними вище Актами та договором оренди жилого приміщення. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. При цьому, способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Звертаючись до суду з позовом, позивач серед іншого, просить суд зобов'язати відповідача [PERSON] звільнити спірну квартиру від сторонніх осіб (наймачів, тимчасових жильців (мешканців)), за згодою якої вони були вселені та проживають. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Разом з тим, вимога позову про зобов'язання відповідача [PERSON] звільнити квартиру від сторонніх осіб є не конкретизованою, заявлена щодо не визначеного кола осіб та у спосіб, що не передбачений законом. Крім того, такі особи не визначені позивачем, як відповідачі у справі та позов до них не пред'явлений в даному провадженні. Тому, виходячи з вимог ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України та визначених в цих нормах закону способів захисту прав, не конкретизованості даної вимоги щодо кола осіб, що в свою чергу має, як наслідок, порушення принципу змагальності сторін, суд не вбачає визначених законом підстав для задоволення позову в цій частині позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог, в сумі 1102,40грн. На підставі викладеного, ст.ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 356, 358, 383, 386, 391 ЦК України,

Outcome: partial