Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

30.03.2021 року позивач звернулася до Чутівського районного суду Полтавської області з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Державної казначейської служби України про стягнення інфляційних збитків, 3% річних, суму боргу в розмірі 60560,72 гривень, 3000 гривень, моральної шкоди та судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 23.02.2018 року рішенням Чутівського районного суду Полтавської області зобов`язано відповідача Чутівське об`єднане Управління пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити виплату [PERSON] заборгованості пенсії з 01.04.2017 року та поновити виплату раніше призначеної пенсії. З0.03.2018 року рішення набрало законної сили та передано на виконання у відділ примусового виконання рішень Головного управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Головне Управління Пенсійного фонду України в Полтавській області є правонаступником за Чутівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області. Відповідач не виконує рішення суду, а тому також повинен нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України за невиконання рішення. Також зазначала, що своїми неправомірними діями, які полягають у невиконанні рішення суду відповідач спричинив їй моральну шкоду, яка виразилась у її душевних стражданнях, хвилюваннях , моральних стражданнях, втраті звичайного для неї душевного стану, яку вона оцінила в 3000 грн. Відповідно до ухвали Чутівського районного суду Полтавської області від 31.03.2021 року цивільну справу за позовом [PERSON] передано за підсудністю до Октябрського районного суду м. Полтави. Відповідно до ухвали судді Октябрського районного суду м. Полтави від 22.04.2021 року справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Полтави. Відповідно до ухвали суду від 08.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 29.06.2021 року відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області подав відзив на позов в якому вказує на те, що нарахування пенсії позивачу поновлено з 01.04.2017 року. Виплата щомісячного розміру пенсії розпочата з 01.07.2018 року, пенсійні кошти за період з 01.04.2017 року по 30.06.2018 року в сумі 60560,72 гривень обліковано в органах Пенсійного фонду України в Полтавській області. Рішення суду від 23.02.2018 року виконано в межах покладених зобов`язань в частині поновлення та виплати пенсії позивачу, а саме поновлено виплату пенсії. Оскільки в рішенні суду відсутній окремий порядок виплати заборгованості, пенсійні кошти за період з 01.04.2017 року по 30.06.2018 року в сумі 60560,72 гривень обліковані та будуть виплачені після прийняття окремого порядку, як передбачено постановою Кабінету Міністрів України. 30.06.2021 року представник відповідача Державної казначейської служби України подав відзив на позов просив відмовити в його задоволенні з тих підстав, що відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду зобов`язана особа, яка її завдала, а саме Головне управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, так як Державна казначейська служба України не має відношення до вищевказаного рішення суду. Позивач в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету на користь позивача суму боргу з урахування інфляції, 3% річних та моральну шкоду. Представник відповідача Головного управління пенсійного фонду України в Полтавській області подав заяву про розгляд справи без участі представника та просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судовому засіданні позов не визнала та пояснила суду, що Головне управління пенсійного фонду України в Полтавській області не має відкритих рахунків у Державній казначейській службі, а отже стягнення необхідно проводити з особи, яка завдала шкоду. Заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд керується наступним. Рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 23.02.2018 позов [PERSON] задоволено. Зобов`язано Чутівське об`єднання Управління пенсійного фонду України в Полтавській області поновити виплату раніше призначеної [PERSON] пенсії та здійснити виплату заборгованості за період з 01.04.2017 року, 30.03.2018 року рішення набрало законної сили. По справі видано виконавчий лист. Відповідно до ухвали Чутівського районного суду Полтавської області від 10.02.2020 року замінено сторону у виконавчому провадженні - Чутівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області на Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області. З постанови від 25.03.2020 року вбачається, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень відкрито виконавче провадження. З постанови від 28.05.2020 року про закінчення виконавчого провадження вбачається, що на боржника неодноразово накладались стягнення за невиконання рішення суду, також до Головного управління національної поліції 28.05.2020 року направлено подання про притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб ГУ ПФУ в Полтавській області за невиконання рішення суду. Отже, на даний час судове рішення в частині стягнення боргу в сумі 60560,72 гривень не виконано, з відзиву відповідача вбачається, що дані кошти обліковані в органах Пенсійного фонду. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 16 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу № 686/21962/15-ц щодо можливості нарахування 3% річних та інфляційних витрат на грошове зобов`язання, пов`язане із довготривалим невиконанням рішення суду, вважала за необхідне відступити від попередніх висновків Верховного Суду України , щодо вказаних правовідносин та погодилась із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 щодо можливості застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Велика Палата Верховного Суду вказала, що у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 11 квітня 2018 року в справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), позивач обґрунтовано вимагає стягнення інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання і трьох процентів річних, оскільки, це є відшкодуванням матеріальних витрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсація (плата) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами. Суд бере до уваги розрахунок інфляційних витрат та 3% річних, який наданий позивачем, оскільки відповідачі у своєму відзиві не опорювали даний розрахунок. Позивач просила стягнути інфляційні витрати в сумі 9944,10 грн за період з 31.03.2018 року по 31.03.2021 року - 3% річних за період з 31.03.2018 року по 31.03.2021 року - 5455 гривень, дана вимога ґрунтується на законі та підлягає до стягнення. Щодо стягнення суми боргу 60560,72 гривень суд приходить до висновку про те, що дана вимога не підлягає до задоволення, оскільки рішенням Чутівського районного суду Полтавської області від 23.02.2018 року вже вирішено дане питання та зобов`язано відповідача здійснити виплату заборгованості з пенсії позивача. З відзиву відповідача вбачається, що дані кошти нараховані за вищевказаним судовим рішенням. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Звертаючись до суду із вказаним позовом, стягнення моральної шкоди позивач обґрунтувала тривалим невиконанням рішення суду про стягнення на її користь грошових коштів. За період прострочення виконання рішення суду стягувач на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3% річних та інфляційні витрати, проте не моральну шкоду, така правова позиція викладена в ухвалі ВСУ від 30 березня 2016 р. у справі № 6-2168цс15. Отже у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Враховуючи, що судове рішення не виконується Головним управлінням пенсійного фонду України в Полтавській області суд приходить до висновку про те, що стягнення необхідно проводити саме з даного відповідача. При подачі позову позивач сплатила 908 гривень судового збору отже, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial