Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

30 квітня 2020 року до Короловського районного суду м. Житомира звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в якому вказує, що він 01 лютого 2017 року позичив [PERSON] грошові кошти на загальну суму 2 390 доларів США, які останній зобов`язувався повернути до 01 травня 2017 року. Відповідач не повернув позику у обумовлений термін, тому позивач просить ухвалити рішення щодо стягнення з [PERSON] на його користь заборгованість за договорами позики №1, 2 у сумі 3 952,71 доларів США, з яких 2 390,00 доларів США основної заборгованості та 1 562,71 доларів США три проценти річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України. Ухвалою судді 07 травня 2020 року було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги він підтримує повністю та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання також не з`явився, відзив на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і згідно ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 01 лютого 2017 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 2 390,00 доларів США, які останній зобов`язувався повернути до 01 травня 2017 року, що підтверджується копіями договорів позики №1, 2 від 01 лютого 2017 року та двох розписок від 01 лютого 2017 року (а.с.9-14), згідно яких [PERSON] зобов`язався повернути позивачу загальну суму боргу 2 390,00 доларів США до 01 травня 2017 року. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такий самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку встановлені договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц зроблено правовий висновок про те, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Розрахунок трьох процентів річних позивача є арифметично правильним. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У відповідності до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на те, що відповідач не надав суду доказів та не навів переконливих доказів правомірності своїх дій по простроченню виконання своїх зобов`язань за договором позики, суд вважає за можливе позов задовольнити і вирішує питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача боргу та трьох процентів річних. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд також стягує з відповідача в дохід державного бюджету України судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved