Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

31 липня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачу [PERSON] належала на праві власності однокімнатна квартира [ADDRESS] . На підставі договору дарування від 19 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Градовою В.Г. відповідач подарувала вищевказану квартиру, наразі право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] . На час оформлення договору дарування у квартирі була зареєстрована лише [PERSON] , яка пообіцяла, що зніметься з реєстрації у продовж місяця, при цьому свою обіцянку не виконала та згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 19 липня 2019 року, яка надана відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради, значиться місце її реєстрації у квартирі [ADDRESS] . З огляду на те, що відповідач лише значиться зареєстрованою у житловому приміщенні, але фактично не мешкає в ній з моменту підписання договору дарування, комунальні послуги не сплачує, її особисте майно у квартирі відсуне, просить захистити порушене право власності на квартиру, усунувши перешкоди у користуванні квартирою, шляхом визнання особи втратившою право користування квартирою. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, проте матеріали справи містять заяву від представника - адвоката Кондрашової В.М. про розгляд справи без її участі, задоволення позовних вимог у повному обсязі та не заперечення проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Відзиву та заперечень проти позову не надала. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. На підставі зазначеного,\~суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Приймаючи до уваги заяву представника позивача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 червня 2015 року, копії договору дарування квартири від 19 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Градовою В.Г., позивач [PERSON] є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] . Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] належала на праві власності однокімнатна квартира [ADDRESS] . На підставі договору дарування від 19 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Градовою В.Г. відповідач подарувала вищевказану квартиру позивачу [PERSON] . Відповідно до п. 14 Договору дарування, сторони розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, тому дарувальник (відповідач [PERSON] ) не має право вимагати від обдарованого (позивача [PERSON] ) вчинення на її користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру. На час оформлення договору дарування у квартирі була зареєстрована лише [PERSON] , яка добровільно не знялася з реєстрації. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на свій розсуд. З довідки Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради від 19 липня 2019 року вбачається, що відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання у квартирі [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено що відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі, але фактично з часу укладання договору дарування у 2015 році у житловому приміщенні не мешкає, витрати по сплаті комунальних послуг не несе, майно не утримує. В ст. 391 ЦК України вказано, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положення ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежити у його здійсненні. Права власника житлового будинку (квартири) визначені у ст. 383 ЦК України та статті 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення власності на житлове привішення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою. Приймаючи до уваги наведене, оскільки відповідач не проживає у квартирі з часу укладання договору дарування у 2015 році і по теперішній час, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved