Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

29.11.2017 представник позивача подав до суду позов, уточнивши який просив стягнути з [PERSON] 17584,72 грн., в якості заборгованості за кредитним договором від 07.09.2013 № 401513780 укладеним між відповідачем та ПАТ «Альфа-Банк», з яких 9037,80 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 5454,20 грн. заборгованість за комісією, 2,40 грн. заборгованість за відсотками та 3090,32 грн. заборгованість за штрафом. В обґрунтування позову вказував, що згідно з договором факторингу від 30.09.2014 року вказана сума заборгованості [PERSON] відступлена ТОВ «[PERSON] [PERSON]», а за договором факторингу від 10.10.2016 відступлена ТОВ «[PERSON] груп» - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідач, якого повідомлено про відступлення права вимоги, з моменту відступлення права вимоги жодного платежу не здійснив, у звязку з чим представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 17584,72 грн. в рахунок погашення заборгованості та 1600 грн. в рахунок відшкодування судових витрат. Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за його відсутності, на задоволенні позову наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с. 54, 65). Відповідач [PERSON] до суду викликалася у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 34), до суду повторно не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позовну заяву до суду не надходило (а.с. 57,64). Відповідно до п. 2 ч.7, ч.8 ст. 128 ЦПК України, про час та місце розгляду справи відповідач вважається повідомленим належними чином. За даних обставин, неодноразові неявки відповідача в судове засідання суд розцінює як намір затягування розгляду справи, що суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року. Зі згоди представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на місці постановив ухвалити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів в силу ст. 280 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.09.2013 між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 401513780, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 10441,87 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,1 % річних, з визначенням 09.01.2017 датою останнього повернення Кредиту, датою припинення нарахування відсотків та комісійної винагороди за надання виписок за рахунком (а.с. 5). Пунктом 2.8 Договору визначено обовязок позичальника сплачувати банку комісійну винагороду за надання виписок по рахунку, починаючи з 5-го місяця користування Кредитом по 40-й місяць користування Кредитом 1,75 % від суми кредиту. Також передбачена комісія в розмірі 35 грн. за прийом готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах Банку, якщо сума платежу становить до 1500 грн. (а.с. 5). Згідно з п. 3 Кредитного договору, його невідємною частиною є «Загальні умови споживчого кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які визначають інші істотні умови кредитування, зокрема умови настання відповідальності за неналежне виконання зобовязань з повернення кредиту та /або сплати відсотків за користування кредитом та /або інших платежів (а.с. 5). Однак таку памятка до договору наявного в матеріалах справи не надано. Згідно п. 5 договору, підписанням тексту договору [PERSON] підтвердив, що він ознайомлений з умовами надання кредиту, інформацією про сукупну вартість кредиту, та з такими умовами кредитування згодний (а.с. 5). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, при цьому одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Імперативним приписом ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним зобовязання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON], є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав та обов'язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов'язок з повернення отриманих кредитних коштів, якому відповідає право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати їх повернення. Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077-1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно договору факторингу від 30.09.2014 укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» - Клієнт та ТОВ «[PERSON] груп» - Фактор, Клієнт зобовязався за плату відступити Факторові свої права за грошовими вимогами до боржників за кредитними договорами (а.с. 13-15). Пунктом 6.7 вказаного договору сторони обумовили можливість наступного відступлення права грошових вимог, відступлених за цим договором (а.с. 14 зворот). Відповідно до договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 ТОВ «[PERSON] груп» - Клієнт, відступила ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - Фактор, право вимоги до боржників за договорами, перелік яких визначено в додатку № 1 до Договору, серед яких вимоги до боржника [PERSON] за договором № 401513780 від 07.09.2013 (а.с.16-20). Про відступлення права вимоги [PERSON] повідомило ТОВ «[PERSON] майнінг груп» (а.с. 11), а позивач - ТОФ «ФК «ЄАПБ» надіслало йому повідомлення про порядок погашення заборгованості за кредитом (а.с. 12). Однак , відповідач [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 401513780 від 07.09.2013 не сплатив, у звязку з чим станом на 10.10.2016 у нього сформувалася заборгованість в розмірі: за тілом кредиту 9037,80 грн., за відсотками 2,40 грн. та за комісією 5454,20 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 10), який узгоджується з умовами кредитування та графіком платежів (а.с. 5-6). Доказів на спростування вказаного розрахунку відповідачем не надано, а тому суд з вказаним розрахунком, в частині суми тіла кредиту, відсотків та пені погоджується і вважає за необхідне вимоги в цій частині задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача загальну суму заборгованості 14494,40 грн. (9037,80 грн. + 2,40 грн. + 5454,20 грн.). Що стосується позовних вимог в частині стягнення штрафу за прострочення платежів в розмірі 3090,32 грн. (а.с. 10), то суд приходить до висновку, що вказані вимоги необґрунтовані, адже не доведені перед судом. Так, згідно п. 2 анкети-заяви на отримання кредиту передбачено можливість забезпечення виконання умов договору неустойкою, однак в п. 3 кредитного договору визначено, що умови відповідальності за неналежне виконання зобовязань з повернення кредиту визначаються «Загальними умовами споживчого кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які є невідємною частиною кредитного договору і які позивачем до позову не додано. Згідно графіку платежів та розрахунку вартості споживчого кредиту, платіж у вигляді штрафу не передбачений (а.с. 10). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У звязку з вище викладеним, суд приходить до висновку, що перед судом позивачем не доведено існування обовязку боржника сплачувати за несвоєчасне виконання зобовязань за кредитним договором - штрафу в розмірі 100 грн. щомісячно, який визначений розрахунком заборгованості, а тому вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд

Outcome: partial