Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

30 листопада 2016 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про виселення. В обґрунтування позову зазначив, що 22.10.2004 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNG0G000005107, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 6644,00 дол. США. На забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором, 22.10.2004 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки 38/100 домоволодіння, загальною площею 30,50 кв.м., житловою площею 17,70 кв.м., що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Привільна, буд.15. Майно належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу. Свої зобовязання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, натомість відповідач свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів не виконав та рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2014 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на 38/100 домоволодіння, загальною площею 30,50 кв.м., житловою площею 17,70 кв.м., що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Привільна, буд.15, проте відповідач з квартири добровільно не виселяється. З урахуванням викладеного, позивач просить виселити відповідача, який зареєстрований та проживає у житловому будинку, розташованому за адресою Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Привільна, буд.15. Позивач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що 22.10.2004 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNG0G000005107, відповідно до якого відповідач отримав кредит у сумі 6644,00 дол. США. На забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором, 22.10.2004 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № DNG0G000005107, предметом якого є 38/100 домоволодіння, загальною площею 30,50 кв.м., житловою площею 17,70 кв.м., що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Привільна, буд.15. Згідно п.7 договору іпотеки, 38/100 домоволодіння буде належить в майбутньому іпотекодержателю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 22.10.2004 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 5542. Свої зобовязання за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, натомість відповідач свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів не виконав. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.11.2014 року у справі № 200/3080/14-ц частково задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення, виселення. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - 38/100 домоволодіння, загальною площею 30,50 кв.м., житловою площею 17,70 кв.м., що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Привільна, буд.15, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNG0G000005107 від 22.10.2004 року. У задоволенні позовних вимог про виселення [PERSON] відмовлено в звязку з їх передчасністю, оскільки не надано підтвердження про направлення банком на адресу відповідача вимоги про звільнення квартири. Відповідно до ч.1 ст. 575 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно ст. 589 ЦК України, ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із ч.3 ст.33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Разом з тим, суд звертає увагу на ту обставину, що кредит відповідачу було надано в іноземній валюті, а також, що рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 200/3080/14-ц винесено 26 листопада 2014 року, в той час як 07 червня 2014 року набув чинності Закон «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з підпунктом 1 пункту 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: воно використовується як місце постійного проживання, у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Установлений даним Законом України\~\~мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього\~\~Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Порядок та підстави виселення із займаного житлового приміщення встановлено ст. 109 ЖК УРСР. За змістом ч..2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч.3 ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Позивач 22.01.2016 року направив [PERSON] рекомендованим листом вимогу про добровільне звільнення будинку загальною площею 30,50 кв.м., житловою площею 17,70 кв.м. що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Привільна, буд.15. На підставі зазначеного суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі викладеного,

Outcome: approved