Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

30 березня 2021 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У своїй заяві представник позивача зазначив, що позивач є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , в якому зареєстрована та фактично проживає. Крім неї, у зазначеному будинку зареєстрований [PERSON] , [INFO] , проте у даному будинку не проживає з травня 2018 року. Як власник вона утримує будинок та оплачує комунальні послуги, а реєстрація відповідача у домоволодінні не дає їй змоги отримувати державні пільги на оплату вказаних послуг. Посилаючись на викладене, на порушення своїх прав власника, представник позивача просив суд визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS] . У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у відсутності представника Глобинської міської ради, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, в порядку п. 4 ч.8 ст. 128 ЦПК України про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України,якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Відповідно до паспорту серія [NUMBER] , виданого Глобинським РВ УМВС України в Полтавській області 13 листопада 1997 року, [PERSON] народилася [INFO] в с. Фрунзівка Глобинського району Полтавської області, місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-5). [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування житлового будинку з господарськими будівлями, посвідченого Похилою І.Г. приватним нотаріусом Глобинського нотаріального округу Полтавської області 17 березня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 231(а.с. 8-9). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №204349192 від 17 березня 2020 року [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 10). Як вбачається із довідки Троїцької сільської ради Глобинського району Полтавської області № 02-50/182 від 24 березня 2021 року у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , мати - [PERSON] , [INFO] , онук - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ( а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] , виданого 13 березня 2001 року відділом РАГС Глобинського районного управління юстиції, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , розірвано ( а.с. 7). Згідно письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] , колишній чоловік [PERSON] - [PERSON] не проживає в [ADDRESS] із травня 2018 року і по теперішній час ( а.с. 11-18). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до положення статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмеження у його здійсненні. Як зазначено в ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, будучи власником спірного житлового будинку, позбавлений права вільно розпоряджатись своєю власністю, оскільки у ньому зареєстрований [PERSON] , який не є членом її сім`ї, з 2018 року не проживає в ньому, а тому позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню. Згідно зі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у сумі 908 грн. Крім того, позивач в позовній заяві прохає стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачем до позову надано копію договору про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 9 від 30.03.2021 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved