Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

29.10.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Воловецького районного суду Закарпатської області з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] . В даному будинку зареєстровані, але фактично понад рік не проживають його дочка [PERSON] , зять [PERSON] та онук [PERSON] , які в добровільному порядку знятися з реєстрації не бажають. Наявність їх реєстрації перешкоджає позивачу, як власнику будинку, вільно розпоряджатись своїм майном на власний розсуд, впливає на розмір комунальних платежів, тому просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] , судові витрати стягнути з відповідачів на свою користь. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав, наведених у такому. Відповідач та законний представник неповнолітньої третьої особи [PERSON] - [PERSON] позов не визнала та пояснила, що позивач вигнав її з сім`єю з будинку, відтак тривала відсутність їх в житловому будинку позивача, який є її батьком, зумовлена поважними причинами. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] подав відзив на позов, вважає позовні вимоги необгрунтованими та недоведеними. Відповідач [PERSON] не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи органу опіки та піклування Воловецької РДА на розгляд справи не з`явилася, надала заяву про слухання справи без її участі з урахуванням необхідності забезпечення прав неповнолітньої третьої особи [PERSON] на користування житловим будинком. Представник третьої особи Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився, про причини неявки не повідомив. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить наступного висновку. Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 12.03.2011 року серії [NUMBER] та витягом про державну реєстрацію прав ДВПТІ по Воловецькому району №29274772 підтверджено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а.с.9-10). Згідно акту обстеження дворогосподарства у [ADDRESS] від 25.10.2019 року, складеного комісією в складі сільського голови Григи І.І., секретаря сільської ради Гафинець Н.О., депутата округу Гафинця В.В., у вказаному житловому будинку зареєстровані, але з жовтня 2018 року не проживають: дочка власника будинку [PERSON] - [PERSON] , зять [PERSON] та онук [PERSON] (а.с.12). Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною 4 ст. 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.71 ч.1 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку -ст.72 Житлового кодексу України. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, крім іншого, і на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач [PERSON] свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що його дочка [PERSON] , зять [PERSON] та внук [PERSON] без будь- яких причин не проживають в будинку, що належить йому на праві приватної власності понад рік, не беруть участі в його утриманні, особистих речей в будинку не мають, а їх реєстрація впливає на розмір житлово- комунальних послуг, він позбавлений можливості оформити субсидію. При цьому, під час судового розгляду справи позивач ствердив, що поважних причин відсутності відповідачів по місцю їх реєстрації немає. У відповідності до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивача на відсутність поважних причин, з яких відповідачі не проживають у житловому будинку [ADDRESS] , спростовується показами свідків [PERSON] та [PERSON] . Так, допитана в судовому засіданні у якості свідка відповідачка [PERSON] ствердила, що її батько [PERSON] систематично вчиняв з ними сварки та конфлікти, в результаті чого вигнав її з сім`єю з житлового будинку [ADDRESS] . На даний час вони змушені орендувати житло в смт.Воловець, оскільки власного не мають. Додала, що за час проживання з позивачем вони брали участь в утриманні будинку, проводили поточні ремонти та оплачували комунальні послуги. На підтвердження участі відповідачів у витратах на утримання будинку [ADDRESS] суду надано квитанції про оплату житлово- комунальних послуг за період їх фактичного там проживання, до жовтня 2018 року (47-78). Свідок [PERSON] підтвердила покази свідка [PERSON] , пояснивши, що вона є рідною сестрою позивача [PERSON] , який у жовтні 2018 року змусив відповідачів залишити його будинок та переїхати в орендоване житло. До того між її братом та відповідачами часто виникали конфліктні ситуації. В добровільному порядку вони не переїздили. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності ( ст. 89 ЦПК України). Отже, встановивши, що відповідачі разом з неповнолітнім сином вимушено залишили житло з підстав наявності систематичних конфліктів з позивачем та неможливість подальшого проживання однією сім`єю, суд приходить висновку, що відсутність їх за мсцем реєстрації понад один рік відбулась з поважних причин, які не залежали від їх волевиявлення, а тому обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, не є доведеними та не підтверджені належними та допустими доказами. За таких обставин, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: dismissed