Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

30.07.2020 до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] і в обґрунтування своїх вимог зазначає, що на праві приватної спільної сумісної власності йому належить Ѕ частка зазначеної квартири, де зареєстрований відповідач, який в ній не проживає і це перешкоджає йому вільно розпоряджатися своїм майном. Ухвалою судді від 18 серпня 2020 року було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] , відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Сторони у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. 08.10.2020 позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій свої позовні вимоги він підтримує повністю, просить позов задовольнити і не заперечує проти заочного розгляду справи. Від [PERSON] заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. З огляду на викладене та відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і згідно ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідків [PERSON] і [PERSON] , з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на праві приватної спільної сумісної власності йому належить Ѕ частка зазначеної квартири [ADDRESS] , що підтверджується копіями Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 15.10.2007 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16994568 від 11.12.2007 (а.с.11). Згідно наданих 18.08.2020 Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Житомирській області (а.с.21) відомостей та копії довідки ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» №438 від 07.07.2020 (а.с.12) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з акту ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» від 10.07.2020 (а.с.15), відповідач за вказаною адресою протягом десяти років житло не займає, у зв`язку з чим, за користування приміщенням та комунальні послуги грошові кошти не сплачує, що спричиняє позивачу незручності у користуванні житлом. Допитані у судовому засіданні свідки підтвердила той факт, що відповідач більше шести місяців не проживає в квартирі [ADDRESS] . На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресована кореспонденція, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідно до ст.391 ЦК України, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, ст.41 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Стаття 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України тільки члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст.71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст.72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За таких обставин та враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах Закону.

Outcome: approved