Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

31 січня 2018 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись у позовній заяви на те, що 22 січня 2010 року між ним та [PERSON] у Відділі реєстрації актів громадянського стану Самарської районної ради м. Дніпропетровська, було укладено шлюб, про що зроблено відповідний запис у книзі реєстрації актів цивільного стану №14. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, тому часто виникали конфліктні ситуації. Вони втратили почуття поваги та любові одне до одного та стали чужими людьми. Протягом останніх двох років вони з відповідачкою разом не проживають, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON] [INFO]. Суперечка в питанні проживання та утримання дитини відсутня. Донька буде проживати з відповідачкою і на її утримання позивач виплачує аліменти за рішенням суду. Спір про майно відсутній. За таких обставин вважає, що подальше життя та збереження шлюбу неможливе. На примирення не згоден, просить суд шлюб розірвати. 12.02.2018 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська відкрито провадження по справі та призначено до слухання в порядку загального позовного провадження (а.с.13). Позивач в судове засідання не зявився, до початку судового засідання через канцелярію суду від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримував позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, до початку судового засідання через канцелярію суду від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, в якій не заперечувала проти розірвання шлюбу. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 22.01.2010 року, шлюб зареєстровано Самарським відділом реєстрації актів цивільного стан Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №14 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі з 2016 року були фактично припинені подружні стосунки, ведення спільного господарства та спільне проживання через різні погляди на сімейне життя. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved