Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

30.04.2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначили, що [INFO] помер їх, відповідно, чоловік та батько - [PERSON], який по день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку та господарських будівель, що знаходиться на [ADDRESS] і належав йому на підставі рішення виконкому Шаргородської районної ради №244 від 22.10.1987 року. Вони є спадкоємцями майна [PERSON] за законом. Спадщину вони прийняли, оскільки проживали із спадкодавцем на день смерті, але оформити спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями не можуть, оскільки державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Хлапоніним О.О. було відмовлено в оформленні спадщини через те, що свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться на [ADDRESS], на ім'я померлого [PERSON] не виписувалося та право власності на вказане домоволодіння не реєструвалося, що є перешкодою для оформлення їх спадкових прав на вказаний будинок. Просять встановити факт належності житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться на [ADDRESS], [PERSON], який помер [INFO] та визнати за кожним із них - [PERSON] та [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] - [PERSON] на 1/2 частку спадкового майна, що складається із житлового будинку під літерою «А», загальною площею 71,1 м. кв., в тому числі житловою площею 44, 5 м. кв., веранди «а», ганку «а-1», літньої кухні з сараєм «Б», погреба «Б1», загальною вартістю 123299 грн., які знаходяться на [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] і [PERSON] - [PERSON], що діє на підставі довіреностей від 16.04.2014 року, підтримали позовні вимоги, змінивши підстави позову. Просили встановити факт належності житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться на [ADDRESS], [PERSON], який помер [INFO] в с. Пеньківка; визнати за кожним із позивачів право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] на 1/2 частину означеного спадкового майна. Суду пояснили, що [PERSON] перебував у шлюбі з позивачем [PERSON], а позивач [PERSON] є сином спадкодавця. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживали в будинку в [ADDRESS], який був побудований спільно [PERSON] та [PERSON] під час перебування в шлюбі. [PERSON] був записаний головою двору та власником будинку в погосподарських книгах і в Книзі нумерації будинків по [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] будинок успадкували позивачі - [PERSON] та [PERSON], оскільки проживали зі спадкодавцем і були зареєстровані за однією адресою та продовжують проживати у вказаному будинку на теперішній час, про що свідчать записи в погосподарських книгах. Станом на 1987 рік [PERSON] був записаний як власник будинку за [ADDRESS] в Книзі нумерації с. Пеньківка, але свідоцтва про право власності на будинок не отримав з невідомих причин. Відсутність свідоцтва про право власності на будинок є перешкодою для оформлення спадкових прав позивачів на вказаний будинок після смерті [PERSON] Представник відповідача - Пеньківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області - [PERSON] в судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що дійсно позивачі є спадкоємцями по закону померлого [PERSON] Спадкодавець [PERSON] по день смерті проживав у [ADDRESS]. Вказаний факт підтверджується записами в погосподарських книгах Пеньківської сільської ради. Будинок знаходиться на земельній ділянці, яка перебувала у власності [PERSON] Спадкоємцями померлого [PERSON] є його дружина - [PERSON] та син - [PERSON], які проживали спільно із спадкодавцем, прийняли спадщину після його смерті, так як вступили у фактичне володіння майном, розпорядилися ним, у зв'язку із чим Пеньківська сільська рада не має заперечень щодо задоволення позовних вимог. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області в судове засідання не з'явився, але від начальника Служби надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Служби, щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] не заперечує (а.с.54). Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в [ADDRESS] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Пеньківською сільською радою Шаргородського району Вінницької області (а.с.13). [PERSON] по день смерті, що сталася [INFO], постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Пеньківської сільської ради за №1360 від 19.11.2013 року (а.с.14). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на [ADDRESS]. Єдиними спадкоємцями майна померлого [PERSON] є дружина та син останнього - [PERSON] та [PERSON]. Позивачі [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняли відповідно до цивільного законодавства України, що було чинним на час виникнення даних правовідносин. Вказані факти підтверджуються свідоцтвом про народження позивача [PERSON] (а.с.10-11), свідоцтвом про одруження позивача [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] (а.с.9), довідкою Пеньківської сільської ради від 19.11.2013 року за №1360, з якої вбачається, що позивачі проживали зі спадкодавцем на день смерті останнього та проживають на теперішній час, а також вбачається із пояснень в судовому засіданні представника відповідача [PERSON] Вказані факти підтверджуються також записами в погосподарських книгах, оглянутих в судовому засіданні, копії яких знаходяться в матеріалах цивільної справи (а.с.22-32). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], позивачам відмовлено 25.03.2014 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області Хлапоніним О.О., про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.12). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями загальною вартістю 123299 грн., що знаходяться в [ADDRESS]. Вказаний факт, крім пояснень в судовому засіданні позивача [PERSON], представника позивачів [PERSON] та представника відповідача - Пеньківської сільської ради [PERSON], підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], іншими доказами, дослідженими судом. Так, свідок [PERSON] суду показала, що народилася в 1948 році в [ADDRESS], де і проживає. Їй достовірно відомо, що будинок, який знаходиться на [ADDRESS], будували [PERSON], котрий помер у [INFO], та позивачка [PERSON], дружина останнього. Будинок та господарські споруди [PERSON] та [PERSON] побудували приблизно в 1970-тих роках на земельній ділянці, що виділялася [PERSON] для будівництва. Спільно з [PERSON] та [PERSON] проживав і проживає на сьогоднішній день з позивачкою їх син - [PERSON] Після смерті [PERSON] будинок успадкували дружина та син останнього - [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] суду показала, що народилася 1947 року в [ADDRESS], де і проживає. Їй достовірно відомо, що [PERSON] належав будинок по [ADDRESS], який він побудував, будучи в шлюбі з позивачкою [PERSON] у 1970-тих роках. Позивач [PERSON] народився у цьому спадковому будинку, завжди проживав з батьком та матір'ю. Позивачі успадкували вказаний будинок після смерті в 2002 році [PERSON] Інших спадкоємців вказаного майна немає. Згідно з даними з погосподарських книг за 1977-1979 роки, [PERSON] записаний головою господарського двору з особовим рахунком [NUMBER], членами двору були зазначені дружина останнього [PERSON] та син [PERSON] Зазначені відомості про наявність на той час у господарства житлового будинку з господарськими будівлями 1960-1970 років побудови (а.с.22-24). Відповідно до даних з погосподарських книг за 1986-1990 роки (а.с.25-26), тобто в період, коли відбувалася технічна інвентаризація житла на підставі рішення виконавчого комітету Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району» (а.с.16), пунктом 1 якого передбачалося забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, що мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району, [PERSON] зазначений головою двору з особовим рахунком [NUMBER], що знаходиться в [ADDRESS] Також, відповідно до даних з погосподарських книг за 2001-2005 роки, (станом на 2002 рік - рік смерті [PERSON]) [PERSON] значиться як голова двору і власник будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.30-32). Із даних погосподарських книг вбачається, що будинок з надвірними господарськими будівлями, який є особистою власністю господарства, головою якого є [PERSON], 1970-тих років забудови. В особистому користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,15 га, у тому числі під будівлями - 0,01 га, що підтверджується записами в погосподарських книгах, що зберігаються в Пеньківській сільській раді (а.с. 22-26, 30-32). Відповідно до довідки Пеньківської сільської ради від 02.04.2014 року за №508, житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради народних депутатів №244 від 22.10.1987 року, але свідоцтво про право власності на цей будинок не видавалося (а.с.15). Також, відповідно до довідки КП «Могилів-Подільське міжрайбюро технічної інвентаризації» від 18.03.2014 року №68, згідно з архівними даними БТІ, на ім'я [PERSON] будинок в [ADDRESS], не зареєстровано (а.с.17). Із довідки про технічний стан житлового будинку від 31.03.2014 року, із технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 19.02.2014 року та із інвентаризаційної справи, оглянутої в судовому засіданні, вбачається, що зазначене будинковолодіння в [ADDRESS], складається з: житлового будинку під літерою «А» загальною площею 71,1 м. кв., житловою площею 44,5 м.кв., 1979 року забудови, веранди, ганку, літньої кухні, хліва, підвалу. Загальний фізичний стан будинку - задовільний, має 28% зносу. Проте, відповідно до п.5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, задовільний стан будинку (21-40% зносу) означає, що елементи будівлі в цілому придатні для експлуатації, але потребують ремонту, який найдоцільніший на цій стадії. Свідоцтво про право власності на будинок [PERSON] не отримував, проте, зареєстрований, як власник будинку по [ADDRESS] в Книзі нумерації села Пеньківка (а.с.65-66). Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.16). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6,7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18 та 40 і 18 та 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№ 32 та 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1979 рік (рік забудови житлового будинку та господарських будівель) в сільській місцевості, тобто в с. Пеньківка, державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Відтак, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними господарськими будівлями в [ADDRESS], - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Встановлення факту належності спадкодавцю [PERSON] будинку з господарськими будівлями на праві власності має для позивачів [PERSON] та [PERSON], що є спадкоємцями останнього, юридичне значення, оскільки від його встановлення залежить реалізація права на отримання спадщини після смерті [PERSON] Іншого порядку встановлення даного факту - немає. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], позивачам [PERSON] та [PERSON] відмовлено 25.03.2014 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.12). Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК УРСР, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до зазначених нормативних актів та роз'яснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1,2 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Місцем відкиття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачі [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями померлого [PERSON], оскільки є його, відповідно, дружиною та сином, і прийняли спадщину після смерті останнього, що підтверджується оглянутими в судовому засіданні паспортами позивачів, погосподарськими книгами та довідками Пеньківської сільської ради, з яких вбачається, що позивачі були зареєстровані і проживали разом із спадкодавцем на час його смерті та по даний час у спадковому будинку, поховали [PERSON], розпорядилися його речами, не відмовилися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, відповідно до вимог ст..553 ЦК УРСР. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки право [PERSON] та [PERSON] на оформлення їх спадкових прав на майно померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved