Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

29 листопада 2012 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Виконавчого комітету Будьоннівської районної у м. Донецьку ради з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтував тим, що у період шлюбу його матері [PERSON] та [PERSON] було придбано домоволодіння [ADDRESS], оформлене на ім'я останнього, внаслідок продажу квартири [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] померла, а [INFO] року помер [PERSON] Він як спадкоємець першої черги має право на спадкове майно, яке залишилося після смерті матері, проте оформити його не може, оскільки не визначені частки в праві спільної сумісної власності. Вважає, що домоволодіння [ADDRESS] є спільною власністю [PERSON] по ? частині кожному, тому він має право на ? частину спадкового майна. Рішенням Будьоннівського районного суду м. Донецька від 06 лютого 2013 року позовні вимоги [PERSON] до Виконавчого комітету Будьоннівської районної Ради м. Донецька про визнання домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя, визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності та визнання права власності, в порядку спадкування - задоволено у повному обсязі. Визначено, що частки [PERSON], померлої [INFO] року та [PERSON], померлого [INFO] року в праві спільної сумісної власності на домоволодіння [ADDRESS] є рівними та відповідають по ? частині кожному, право спільної сумісної власності на вказане домоволодіння припинено. Визнано за [PERSON] право власності на ? частку вказаного домоволодіння, в порядку спадкування, після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року. В апеляційній скарзі, поданій в порядку ч.1 ст..292 ЦПК України, [PERSON] посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення Будьоннівського районного суду м. Донецька від 06.02.2013 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON] частково, визнавши за позивачем право власності на ? частину будинку [ADDRESS]. В обґрунтування апеляційної скарги [PERSON] зазначила, що про існування оскаржуваного рішення, вона дізналась під час оформленні спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] Судом не було з'ясовано, чи є спадкоємці після смерті [PERSON] і чи відкрита спадкова справа після його смерті, і чи прийняв [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] і яким чином. При розгляді справи, судом не з'ясовані обставини, яким чином було придбане спільне майно подружжя та яким документом це підтверджується. Крім того не зважаючи на те, що у матеріалах справи є копія договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами від 04.11.1999 року у мотивувальній частині рішення вказано домоволодіння, тобто невірно вказаний об'єкт нерухомості. В судовому засіданні представник апелянта [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просила скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. . Позивач, апелянт та представник відповідача в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи попереджені належним чином, підтвердженням чого є докази, які мають місце в матеріалах справи на аркушах 59-64. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Зважаючи на вимоги ч.2 ст.305 ЦПК України така неявка не є перепоною для розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, осіб присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали цивільної справи, та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Судом першої інстанції встановлено наступне, 13.03.1976 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №157. В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбане домоволодіння [ADDRESS], внаслідок продажу квартири, розташованої [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 18.05.2007 року, а [INFO] року помер [PERSON], що також підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] року. У відповідності до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 20.06.2012 року, після смерті [PERSON] відкрита спадкова справа №52981354. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що домоволодіння [ADDRESS] було придбано [PERSON] в шлюбі, а тому у відповідності до положень ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю, чинному на час укладення угоди, є спільною сумісною власністю подружжя, тому його частки повинні бути рівними. Позивач на день відкриття спадщини після смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований у вказаному домоволодінні, тому фактично прийняв спадкове майно після смерті матері та має право на1/2 частину зазначеного домоволодіння. Проте, із зазначеним висновком не можна погодитися в повній мірі, оскільки він не відповідає обставинам справи та не ґрунтується на законі. Судом апеляційної інстанції встановлено, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] у вказаному домоволодінні крім позивача був зареєстрований і [PERSON], який у відповідності до положень ст.1261 ЦК України є також спадкоємцем першої черги після смерті дружини.(а.с.7) Згідно ст..1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З огляду на зазначене доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не було з'ясовано, чи є спадкоємці після смерті [PERSON] і чи відкрита спадкова справа після його смерті, і чи прийняв [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] і яким чином заслуговують на увагу. Крім того з матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 11.02.1014 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування, надання права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, встановлено, що [PERSON] з 11 жовтня 2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], про що свідчить актовий запис №540 від 11.10.2008 року у відділі РАЦС Будьонівського РУЮ у м.Донецьку. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру [PERSON] на випадок своєї смерті заповіт не складав. Як вбачається із спадкової справи померлого 16 січня 2012 року [PERSON], до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 27 січня 2012 року звернулася [PERSON], як дружина померлого. За наслідками розгляду справи було відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо усунення [PERSON] від права спадкування.(а.с.52-54). З наведеного вбачається, що [PERSON], звертаючись до суду з позовом до виконавчого комітету Будьоннівської районної у м. Донецьку ради висунув вимоги до неналежного відповідача, оскільки спір має місце між позивачем та [PERSON] Сторонами в цивільному процесі, згідно ст.30 ЦПК, є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно положень цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред'явленим позовом. Відповідно до ст.33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Закріпленим в ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та за змістом ч. 1 ст. 33 ЦК України заміна неналежного відповідача судом можлива лише як результат вирішення судом клопотання позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. Суд не наділеним самостійним правом, без клопотання позивача, здійснювати заміну первісного відповідача або залучати в якості співвідповідача іншу особу. У відповідності до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пред'явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Оскільки судом першої інстанції не повно встановлені обставини, що мають значення для справи, а також не виконані вимоги ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не роз'яснено позивачеві право заявити клопотання про залучення у справі належного відповідача, чим позивач міг скористатися, заявивши клопотання про заміну неналежного відповідача на належного, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог. Позивач не позбавлений права повторного звернення до суду з аналогічними вимогами до належних відповідачів.

Outcome: partial