Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

29.11.2018р. позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів та просить усунути їх від права на спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а також стягнути з відповідачів судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що її мати постійно проживала разом з нею та її донькою за адресою [ADDRESS] , за якою вони здійснювали догляд, та після смерті якої відкрилася спадщина. Рішенням Пустомитівського районного суду від 26.11.2011р. в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] , за нею визнано право власності на згаданий житловий будинок, однак дане рішення постановою Апеляційного суду Львівської області від 15.03.2018 року скасовано. З апеляційної скарги [PERSON] від 23.11.2017р. їй стало відомо, що відповідачі 16.12.2010р. подали нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті своєї баби, а її матері [PERSON] , однак вона вважає, що такі не мають права на спадкування та підлягають усуненню від такого права у відповідності до вимог ч.5 ст.1224 ЦК України, оскільки її мати була хворою (перебувала в безпорадному стані), страждала на стійкі психічні розлади та потребувала утримання, яке надавалось виключно нею та її донькою. Ні [PERSON] та [PERSON] , як внуки померлої, так і їх батько, а її брат та син померлої [PERSON] , маючи змогу надавати допомогу [PERSON] та знаючи про безпорадний стан своєї баби (матері), такої допомоги і утримання свідомо та умисно не надавали, не цікавились життям останньої. Ухвалою суду від 20.12.2018 року відкрито провадженняв порядку загального позовного провадження. 23.01.2019р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали відзив проти позову, в задоволенні якого просять відмовити за його безпідставністю, посилаючись на вимоги ст.ст. 1223-1224, 1261-1265, 1276 ЦК України. Зазначають, що їх батько [PERSON] був спадкоємцем першої черги на майно своєї матері [PERSON] , який помер після її смерті - [INFO] . Вони не є спадкоємцями [PERSON] за законом, на час її смерті у них не виникло право на спадкування майна останньої. Вони є спадкоємцями прав їх померлого батька [PERSON] , в тому числі його спадкових прав на майно їхньої баби [PERSON] , яке до них перейшло тільки після смерті батька, а саме з 01.12.2010р. Стверджують, що їх спадкові права на майно [PERSON] виникли не на праві спадкування за законом, визначеним Главою 86 ЦК , а на праві спадкової трансмісії, передбаченому ст.1276 ЦК України, яка входить у Главу 87 ЦК. Тому вони, як спадкоємці за правом спадкової трансмісії вчасто та у встановлений законом строк прийняли належну їх батькові частку у спадковому майні [PERSON] , подавши відповідну заяву у нотаріальну контору, і з цих підстав вони не можуть бути усунуті від спадкування майна [PERSON] . Зазначають, що позивач у 6-ти місячний строк після смерті спадкодавця [PERSON] , як і вони, звернулася у нотаріальну контору з заявою про прийнятт спадщини, однак така, знаючи про їх звернення в нотаріальну контору, у 2012 році звернулася до суду про визнання за нею права власності на згадане спадкове майно, при тому приховала даний факт від суду. Тому вважають, що позивач пропустила строк звернення до суду, у зв`язку з чим просять застосувати позовну давність у даній справі. В судових засіданнях 14 травня, 06 червня та 20 грудня 2019 року позивач [PERSON] та її представники, якими в різний час були [PERSON] і [PERSON] , наддали пояснення по суті позовних вимог, які повністю підтримали з підстав, зазначених в позовній заяві. Судові засідання, призначені на 18 липня, 23 вересня, 12 та 20 листопада 2019 р. не відбулися з причин неявки позивача чи його представника, які неодноразово подавали необгрунтовані заяви про відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд 23.09.2019 р. виніс попередження позивачу про зловживання процесуальними правами. В судове засідання, призначене на 21.01.2020р. позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не явилися, [PERSON] подала заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із її незадовільним станом здоров`я та бажанням особисто приймати участь в розгляді справи, із-за чого судове засідання не відбулося. В судове засідання, призначене на 02.03.2020р. [PERSON] та її представник [PERSON] знову не явилися, однак в цей же день-02.03.2020р. [PERSON] подала через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на те, що має намір розірвати угоду з представником [PERSON] , а також що продовжує хворіти. Зазначене клопотання судом відхилено, оскільки позивач не наддала доказів на підтвердження зазначених в клопотанні обставин, та вбачається зловживання процесуальними правами зі сторонни позивача, з вини якої протягом тривалого розгляду справи судові засідання не відбулися 5 разів, а також необхідністю дотримання розумних строків розгляду справи. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.07.1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа протии Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставини справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] заперечив проти позову з підстав, зазначених у відзиві. Крім того просить врахувати, що спадкодавець [PERSON] на час смерті мала 80 років, булла пенсіонеркою та отримувала від держави матеріальну допомогу. Сама позивачка в судовому засіданні підтвердила, що її мати отримувала необхідну матеріальну допомогу та належне утримання, та не змогла пояснити, якої ще додаткової допомоги потребувала її мати, а також не довела факт перебування спадкодавця [PERSON] в безпорадному стані. Тому відсутні правові підстави для застосування ст.1224 ЦК України, згідно якої для усунення від спадкування, має бути встановлена сукупність таких обставин, як: ухилення особи віднадання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані та потреба спадкодавця допомоги саме цієї особи. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав. Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] була зареєстрована та постійно проживали до дня смерті у будинку [ADDRESS] ( т.1 а.с.5). [PERSON] являлась матір`ю [PERSON] та [PERSON] , які народилися [INFO] ( т.1 а.с.99,115). Як слідує з витребуваної судом інформації, [PERSON] з 1960 р. по 2010 рік неодноразово перебувала на стаціонарному лікування в різних медичних установах з приводу психічного розладу, яка після проведених лікувань відпускалась додому з рекомендацією спостереження психіатра по місцю проживання. В тому числі [PERSON] з 28.05.2010р. знаходилась на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР «Львівська обласна психіатрична лікарня «Заклад» з діагнозом атеросклеротична дименція, яка 21.06.2010 р. булла відпущена додому на прохання рідних. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] показали, що [PERSON] мала психічне захворювання, могла піти з дому, а тому її інколи розшукували. В останні роки, приблизно 2-3 рази на рік [PERSON] надавали необхідне лікування у лікарні, а за місцем проживання її доглядали донька [PERSON] зі своєю донькою. Зокрема, такі возили [PERSON] в лікарню, готували для неї їсти, піклувалися про здоров`я. [INFO] [PERSON] у віці 80 років померла у с.Годовиця Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] ( т.1 а.с.97). [INFO] [PERSON] у віці 51 рік помер у с.Наварія Пустомитівського району Львівської області, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] ( т.1 а.с.110). [PERSON] являвся батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.99,111-115). 07.12.2010 року [PERSON] звернулася до Пустомитівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті її матері [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з чим в цей же день була заведена спадкова справа №368/2010( т.1 а.с.94-97). Відповідно до статті 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Правона прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Оскільки [PERSON] , спадкоємець першої черги за законом, помер після відкриття спадщини його матері [PERSON] та не встиг її прийняти, 14.12.2010 року його сини [PERSON] та [PERSON] звернулися до Пустомитівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом ( в порядку спадкової трансмісії), вякій також вказали, що крім них спадкоємцем майна померлої є також її донька [PERSON] ( т.1 а.с.109). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді будинку [ADDRESS] , який належав [PERSON] (т.1 а.с.6). Рішенням Пустомитівського районного суду від 07.12.2018р. задоволено позов [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] , та визнано за кожним з позивачів право власності на ј ідеальну частку житлового будинку по [ADDRESS] , а за [PERSON] - право власності на Ѕ ідеальну частку даного будинку ( т.1 а.с.28-29). Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За змістом частини п`ятої статті 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у постанові Пленуму Верховного Суду України№ 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року(пункт6), правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Згідно ст.266 СК України, повнолітні внуки зобов`язані утримувати непрацездатних бабу, діда, які потребують матеріальної допомоги і якщо у них немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні внуки можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення у відповідності до положень статті 1224 ЦК України, приходить до обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено факт ухилення повнолітніх внуків [PERSON] та [PERSON] від надання допомоги їх бабі - спадкодавцю [PERSON] та винної поведінки останніх (зокрема, можливості надавати матеріальну допомогу та відмови від надання такої), постійну потребу спадкодавця у допомозі саме внуків - відповідачів, що в силу статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача. При тому судом враховано, і сторонами дані обставини не заперечуються, що відповідачі, яким на час смерті їх баби - спадкодавця, було відповідно, 24 та 20 років, проживали в іншому населеному пункті, ніж спадкодавець, та що повнолітня дочка спадкодавця (позивач ) надавала їй (своїй матері) належне утримання разом зі своєю донькою (внучкою спадкодавця). Що стосується заяви про застосування строку давності, то з даного приводу слід зазначити, що відповідно до ст.ст. 257,267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В той же час суд вважає за необхідне зазначити, що за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Судом не встановлено порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача, за захистом якого той звернувся до суду, тому відсутні підстави застосовувати наслідки спливу строку позовної давності. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача повністю, тому вимога про стягнення із відповідачів судового збору задоволенню не підлягає. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності. Встановлені судом обставини свідчать про те, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

Outcome: dismissed