Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

29.12.2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору поворотної безпроцентної фінансової допомоги, який укладено ним 19.05.2016 року з товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», та солідарне стягнення з усіх відповідачів збитків у сумі 3155235 грн 56 коп. В обґрунтування позову зазначив, що уклав вказаний договір внаслідок штучно створених відповідачами тяжких обставин, та безпідставного переведення коштів на рахунок Банку «Михайлівський», який планувалося ліквідувати, що загрожувало повній втраті грошових коштів. У судовому позивач предявлений позов підтримав і наполягав на його задоволенні. Відповідачі не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. Тому судом, за згодою позивача, було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 30.11.2015 року позивач уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-розрахунковий центр» (далі Відповідач 1) через публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський», який діяв як повірений (далі Відповідач 2), договір № 980-054-000155958 на підставі якого позивач передав у власність Відповідачу 1 грошові кошти в сумі 195000 грн, терміном до 30.05.2016 року, зі сплатою за користування грошовими коштами 33.13% річних (далі Договір). Пунктом 4.4 Договору Відповідачу 1 заборонено дострокове повернення грошових коштів позивачеві (а. с. 26, 52). 22.03.2016 року позивач уклав з Відповідачем 1 Договір про внесення змін до Договору, яким продовжено строк користування Відповідачем 1 грошовими коштами позивача до 30.05.2017 року (а. с. 38). З метою забезпечення належного виконання Відповідачем 1 своїх зобовязань, що виникли з Договору, 30.11.2015 року позивач уклав з Відповідачем 2 Договір поруки № 980-054-000155958 (а. с. 39). У період з 13.01.2016 року до 16.05.2016 року позивач неодноразово збільшував суму позики, на підставі укладених з Відповідачем 1 додаткових угод до Договору, внаслідок чого сума позики була збільшена до 2649076 грн, що підтверджується копіями додаткових угод і меморіальних ордерів (а. с. 53-72). Згідно із положеннями статей 526, 530 Цивільного кодексу України (далі Кодекс) зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а також в установлений договором строк (термін). В порушення вимог пункту 4.4 Договору Відповідач 1, достроково повернув отриману від позивача суму позики на рахунок Відповідача 2 за декілька днів до початку введення у Відповідача 2 тимчасової адміністрації та початку процедури ліквідації банку. Одночасно, позивача було запрошено в офіс Відповідача 2 і запропоновано укласти з товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» (далі Відповідач 3) Договір поворотної безпроцентної фінансової допомоги. Згідно умов вказаного договору Відповідач 3 набував право безоплатного користування грошовими коштами позивача терміном до 01.07.2016 року. Позивачу було розяснено, що в тому випадку, якщо він відмовиться від укладення з Відповідачем 3 Договору поворотної безпроцентної фінансової допомоги, він втратить можливість реального отримання своїх коштів, у звязку із запровадженням ліквідаційної процедури Відповідача 2. За таких обставин, позивач вимушено погодився на пропозицію представника Відповідача 2, внаслідок чого уклав з Відповідачем 3 Договір поворотної безпроцентної фінансової допомоги (а. с. 41). У подальшому Договір поворотної безпроцентної фінансової допомоги Відповідачем 3 виконано не було, а грошові кошти не повернуто. Як випливає з виписки по особовим рахункам (а. с. 43, 43 зв.), 10 червня, 05 липня і 19 липня 2016 року позивачу було перераховано товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» (далі Відповідач 4) усього 123000 грн у повернення суми позики за Договором. Позивач підтвердив повернення йому грошових коштів на загальну суму 138000 грн. Як убачається з виписки по особовим рахункам, підставою для виплати позивачу коштів за Договором є Договір про переведення боргу від 20.05.2016 року і Договір поворотної безпроцентної фінансової допомоги від 19.05.2016 року. В суді позивач заперечував факт надання згоди на заміну боржника за Договором поворотної безпроцентної фінансової допомоги від 19.05.2016 року з Відповідача 3 на Відповідача 4, що дає підстави для висновку, що переведення обовязку виконання зобовязання за Договором про переведення боргу від 20.05.2016 року відбулося всупереч приписам статті 520 Кодексу. Внаслідок безпідставного повернення суми позики Відповідачем 1 на рахунок Відповідача 2 позивач був позбавлений можливості отримання відсотків за користування позикою в період з 19.05.2016 року по 30.05.2017 року в сумі 627571 грн 92 коп., що є упущеною вигодою тобто збитками, в розумінні положень пункту 2 частини другою статті 22 Кодексу, які підлягають солідарному стягненню з Відповідача 1 і Відповідача 2. Частиною першою статті 233 Кодексу встановлено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Суд погоджується з доводами позивача, що укладення 19.05.2016 року Договору поворотної безпроцентної фінансової допомоги, за яким він передав у безоплатне користування Відповідачу 3 грошові кошти в сумі 2665663 грн 64 коп., є договором, який укладено на вкрай невигідних умовах, що було зумовлено, насамперед, необхідністю збереження коштів та виведенням їх з володіння Відповідача 2, якому загрожувала ліквідація, що є загальновідомою обставиною, яка, в силу положень частини другої статті 61 ЦПК України, не підлягає доведенню в цій справі. За таких обставин, Договір поворотної безпроцентної фінансової допомоги від 19.05.2016 року, укладений між позивачем і Відповідачем 3, слід визнати недійсним. Відповідач 4 не виконав вимогу суду і не надав копію Договору переведення боргу від 20.05.2016 року (а. с. 93, 97), що унеможливлює визначення питання в кого-саме з відповідачів натепер знаходяться в користуванні решта суми боргу в розмірі 2527663 грн 64 коп. (залишок тіла позики). Водночас, як убачається з Прес-релізу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, опублікованого за наслідками фінансової перевірки Відповідача 2 (а. с. 140), через фактичну відсутність грошових коштів на кореспондентському рахунку Відповідача 2 є серйозні підстави для сумніву щодо їх фактичного перерахування. Тому, суд вважає необхідним стягнути залишок тіла позики з Відповідача 2, Відповідача 3 та Відповідача 4 в солідарному порядку. Таким чином, предявлений позов підлягає частковому задоволенню. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. При зверненні до суду позивачем заявлено вимогу немайнового характеру (про визнання договору недійсним) і вимогу майнового характеру (про солідарне стягнення збитків), які за приписом статей 4, 6 Закону України «Про судовий збір» оплачується за окремими ставками судового збору, а саме: - за вимогу немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600 грн); - за вимогу майнового характеру 1.5% ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1600 грн). Виходячи з цього і приписів частин першої-другої статті 88 ЦПК України щодо стягнення судових витрат пропорційно задоволеної частини вимог, з відповідачів слід стягнути на користь держави судовий збір у такому розмірі: - за вирішення вимоги немайнового характеру з Відповідача 3 необхідно стягнути судовий збір в сумі 1600 грн; - за вирішення вимоги про солідарне стягнення упущеної вигоди в сумі 627571 грн 92 коп. з Відповідача 1 і Відповідача 2 слід стягнути судовий збір у сумі 9413 грн 58 коп. /627571.92 х 1.5%/ в рівних частинах, тобто по 4706 грн 79 коп. з кожного /9413.58 : 2/; - за вирішення вимоги про солідарне стягнення тіла позики в сумі 2527663 грн 64 коп. з Відповідача 2, Відповідача 3, Відповідача 4 слід стягнути судовий збір у сумі 37914 грн 95 коп. /2527663.64 х 1.5%/ в рівних частинах, тобто по 12638 грн 32 коп. з кожного. Отже, з Відповідача 1 усього підлягає стягненню у відшкодування судових витрат 4706 грн 79 коп., з Відповідача 2 17345 грн 11 коп. /4706.79 + 12638.32/; з Відповідача 3 14238 грн 32 коп. /1600 + 12638.32/; з Відповідача 4 12638 грн 32 коп.

Outcome: partial