Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

29 серпня 2014 року [PERSON], звернувся до суду з позовом, в якому просить суд, стягнути із відповідачів: [PERSON], та ПАТ «Європейський страховий альянс» 28160.05 грн., - у відшкодування заподіяної матеріальної шкоди; з [PERSON], 3000.00 грн., - у відшкодування моральної шкоди, вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08.06.2014 року з вини водія [PERSON], сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено його власний автомобіль, марки «ЗАЗ 110307», державний реєстраційний номер [NUMBER], яким він володіє на праві власності. Постановою Франківського районного суду м.Львова від 01.07.2014 року визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП [PERSON], та встановлено, що в діях останнього вбачається порушення вимог п.14.2 (б) Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв'язку з виникненням даного ДТП та його наслідками. Позивач [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримав із підстав, які наведено у його позовній заяві та просить суд задовольнити позов повністю, подавши до суду письмову заяву щодо розгляду справи у його відсутності. [PERSON], у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомленим, за місцем своєї реєстрації про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про повернення судової повістки та довідка, форми № 20 поштового відділення м.Львів, з відміткою про те, що судову повістку повернуто до суду за закінченням терміну зберігання (а.с.38), що свідчить про відмову відповідача в отриманні судової повістки. Заяв щодо розгляду чи відкладення розгляду справи та (або) заперечень відносно пред'явленого позову до суду не надав. Доказів відносно поважності неприбуття у судове засідання відповідачем до суду також не подано. Так відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України слідує, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи зазначену норму Закону, а також те, що відповідач мав можливість прибути особисто у судове засідання та (або) уповноважити іншу особу (представника) прибути в судове засідання. У зв'язку з чим розгляд справи затягується відносно його розумності розгляду справи по суті, а тому суд з врахуванням наведеного визнає причину неявки до суду відповідача неповажною та проводить розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі тих письмових доказів, які знаходяться у справі. Представник ПАТ «Європейський страховий альянс» у судове засідання не з'явився. Подавши до суду заперечення щодо пред'явленого позову та заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON], підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного: матеріалами справи встановлено, що 07.06.2014 року між [PERSON], та ПАТ «Європейський страховий альянс» укладено Поліс № АС/9905077 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким страховик бере на себе зобов'язання відшкодувати шкоду, завдану життю, здоров'ю та майну третіх осіб, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом, марки «Оpel», моделі « Zafira», державний номерний знак [NUMBER]. Так 08 червня 2014 року, об 14 годині 00 хвилин, [PERSON], керуючи автомобілем марки «Оpel», моделі « Zafira», державний номерний знак [NUMBER], на 237+650 км., автодороги, сполученням Київ-Ковель, яка проходить в адміністративних межах Олевського району Житомирської області, не переконавшись у безпечності маневру обгону, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем, марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, зокрема автомобіль, марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак [NUMBER]. 17.06.2014 року [PERSON], усно повідомив страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.59). Постановою Франківського районного суду м.Львова від 01.07.2014 року [PERSON], визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та піддано адміністративному штрафу у розмірі 340 грн.(а.с.42). Відповідно до ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України слідує, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. 23.06.2014 року [PERSON], звернувся до ПАТ «Європейський страховий альянс» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.9). Відповідно до п.п. 1, 2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування . Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно до вимог п.п.34.2, 34.3 ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Як слідує із матеріалів наданих ПАТ «Європейський страховий альянс» 24.07.2014 року аварійним комісаром [PERSON], складено аварійний сертифікат № С14-405 «Про можливу вартість конструктивно знищеного колісного транспортного засобу» (а.с.61), яким визначено матеріальний збиток, завданий позивачу внаслідок пошкодження його автомобіля, який складає 13804.99 грн. 19.08.2014 року ПАТ «Європейський страховий альянс» складено Страховий акт № 22/14/30 до Договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності серії АС № 9905077 від 07.06.2014 року та надано розрахунок страхового відшкодування, з якого вбачається, що сума страхового відшкодування становить 11 825 грн., 01 коп., (26630.00 грн., вартість матеріального збитку (ринкова вартість до ДТП) - 13804 грн., 99 коп., (ринкова вартістю після ДТП) = 12825.01 грн., - 1000.00 грн., (франшизи), що в кінцевому результаті складає 11825 грн., 01 коп.(а.с.58, 59, 61-63). У відповідності до п.12.1 ст.12 зазначеного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Так відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - Поліс № АС/9905077, розмір франшизи за вказаним договором складає 1000.00 грн.(а.с.58). Згідно до платіжних доручень: № 1261 від 27.08.2014 року, № 1268 від 29.08.2014 року, № 1312 від 18.09.2014 року та № 1350 від 16.10 2014 року, позивачу перераховано страхової виплати на загальну суму 11825.01 грн.(а.с.55-57). Однак незважаючи на вищевикладене, в порушення вимог п.34.3 ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 15.08.2014 року за відсутності представника страхової компанії, позивачем проведено повторний огляд автомобіля, марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак [NUMBER], та приватним підприємством «ВЛАДС» складено висновок № 014/480 експертного автотоварознавчого дослідження, згідно якого матеріальний збиток складає вже 27060.05 грн. При цьому позивачем не надано до суду жодних доказів стосовно того, що спеціаліст страхової компанії взагалі викликався для проведення повторного огляду автомобіля, марки «ЗАЗ 110307», державний номерний знак [NUMBER] та його експертного дослідження. За таких обставин та у відповідності до приписів п.34.3 ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд приходить до висновку про відсутність підстав для проведення позивачем повторного огляду та експертного дослідження транспортного засобу, через два місяці після ДТП та без участі представника страхової компанії, і за наведених підстав не бере до уваги, як належний доказ завданої матеріальної шкоди позивачу внаслідок ДТП, висновок № 014/480 експертного автотоварознавчого дослідження від 15.08.2014 року. Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язуються у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Приписами п.3 ч.1 ст.988 ЦК України визначено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Частиною 1 статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспртну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом із тим, статтею 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є: - шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; - шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; - шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; - моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; - шкода, пов'язана із смертю потерпілого. Згідно до ст.26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «г» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Як вбачається із матеріалів справи, шкоди здоров'ю позивача внаслідок ДТП спричинено не було. Доказів того, що [PERSON], зазнав будь-яких ушкоджень до суду не надано. Таким чином, виходячи з фактично встановлених обставин справи, умов договору та вимог чинного законодавства, а також того, що відповідачем ПАТ «Європейський страховий альянс» надано належних та допустимих доказів виконання взятого на себе зобов'язання - сплати страхового відшкодування, оскільки розмір збитків, що підлягає відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі у відповідності до вимог ст.1192 ЦК України, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача [PERSON], та стягнення з [PERSON], на користь позивача 1000.00 грн., франшизи, яка підлягає відшкодуванню винною особою. Крім того, в силу ст.88 ЦПК України із відповідача [PERSON], підлягають до стягнення понесені [PERSON], витрати при сплаті судового збору (а.с.4). Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом України. Статтею 60 ЦПК України крім того покладено обов'язок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. На підставі наведеного та

Outcome: partial