Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

5 листопада 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом у якому просив стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором від 30 квітня 2009 року у розмірі 34 918 грн. 12 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 22 578 грн. 86 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 9 693 грн. 10 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 507 грн. 20 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1 638 грн. 96 коп. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 349 грн. 18 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 30 квітня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та гр. [PERSON] було укладено кредитний договір б/н. Згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 16 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, натомість відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 30 вересня 2014 року складає 34 918 грн. 12 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, стверджуючи, між ним та Банком не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору споживчого кредиту, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів, а тому договір від 30 квітня 2009 року є неукладеним. Також пояснив, що ініціатива про написання заяви, адресованої до «Приватбанку» виходила не від нього, а від колишнього роботодавця - ФК «Арсенал Київ», заповнюючи ряд документів за місцем роботи ним була підписана і заява для відкриття кредитного карткового рахунку. Однак, жодних умов такого виду кредитування йому не повідомили. Хоча, коштами банку він постійно користувався. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. У судовому засіданні встановлено, що 30 квітня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н. Згідно даного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 16 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов Кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Відповідач умови кредитного договору не виконав, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 30 вересня 2014 року становить 34 918 грн. 12 коп. та складається з: заборгованість за кредитом - 22 578 грн. 86 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 9 693 грн. 10 коп.; пеня та комісії за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 507 грн. 20 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна ставка) - 1 638 грн. 96 коп.. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України жодних доказів щодо недостовірних даних у розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 статті 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1049 ЦК України позивальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки, як вбачається із заяви про відкриття карткового рахунку від 30 квітня 2009 року, умов кредитування, відповідач під розпис ознайомився із умовами банку, на яких останній надав можливість [PERSON] використовувати кредитні кошти. Крім того, поза увагою суду не можуть бути залишені ті обставини, що сам відповідач повідомив у суді про те, що фактично користувався кредитними коштами банку. Тому, небажання відповідача повертати кошти та виконувати зобов'язання, за укладеним договором із банком не може слугувати підставою для прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову. Також, в супереч вимогам статті 60 ЦПК України, доказів, які б спростовували надані позивачем розрахунки заборгованості, [PERSON] суду не надав. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, а порушене право позивача - захисту з боку держави. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 398 грн. 63 коп.

Outcome: approved