Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

31 травня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до КП «Міське управління справами» Дніпропетровської міської ради про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що від 20.01.2016 року по 14.04.2016 року позивач працювала у відповідача на посадах провідного спеціаліста (інженера), головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та планово-економічної роботи. 14.04.2016 року позивача було звільнено за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) у звязку із скороченням посади. Між тим, під час звільнення відповідачем було порушено трудове законодавство, яке полягає у несвоєчасної сплаті позивачу усіх належних їй виплат. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2\~950,65 грн. (а.с.а.с. 1 3). 06 червня 2016 року позивач доповнила свої вимоги вимогою про відшкодування їй витрат на правову допомогу в сумі 12\~000,00 грн. (а.с.а.с. 14, 15). Позовні вимоги неодноразово збільшувалися. В остаточній редакції позовної заяви, поданої 04.08.2016 року, позивач просила стягнути з відповідача середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 16\~860,60 грн. та відшкодувати їй витрати на правову допомогу в сумі 12\~000,00 грн. (а.с.а.с. 31 33, 38, 39, 62, 63). У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, а представник відповідача заперечувала проти їх задоволення в частині стягнення середньої заробітної плати за період до 09.06.2016 року, а також відшкодування судових витрат з правової допомоги. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що від 20.01.2016 року по 14.04.2016 року позивач працювала у відповідача на посадах провідного спеціаліста (інженера), головного бухгалтера відділу бухгалтерського обліку та планово-економічної роботи. 14.04.2016 року позивача було звільнено на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП у звязку із скороченням посади (а.с.а.с. 4, 5, 46). При цьому під час звільнення позивачу не було сплачено усі належні їй суми. Остаточний розрахунок з позивачем проведено 14.07.2016 року, про що свідчать визнавальні пояснення представника відповідача, а також матеріали справи (а.с.а.с. 34, 51, 52, 78, 79). Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що у день звільнення позивач не працювала (хворіла), отже обовязок зі сплати всіх сум, що належать їй від відповідача, настав 09.06.2016 року, тобто наступного дня, після предявлення позивачем відповідної вимоги у вигляді позовної заяви. Належних та допустимих доказів на підтвердження висунення такої вимоги раніше позивачем надано не було (а.с.а.с. 29, 50). Таким чином, суд вважає, що за період затримки розрахунку при звільненні, від 09.06.2016 року по 13.07.2016 року (день остаточного розрахунку) з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата в сумі 6\~463,23 грн. Розрахунок середнього заробітку виконано на підставі відомостей, наданих сторонами, на виконання частини 1 статті 117 КЗпП і за процедурою, визначеною Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок). Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, які передували події, з якою повязана відповідна виплата. У відповідності з абзацом 1 пункту 8 Порядку обчислення виплат провадиться шляхом множення середньоденного (погодинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (погодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочих днів на число відпрацьованих робочих днів. Заробітна плата, яка була нарахована позивачеві у лютому та березні 2016 року (два поспіль відпрацьовані місяці, що передували місяцю звільнення) склала за наданими відповідачем розрахунково-платіжними відомостями 9 835,37 грн.: МісяцьЗаробітна платаРазом 123 Лютий6 010,506 010,50 Березень3 824,873 824,87 9 835,37 Кількість робочих днів згідно з наданими відповідачем розрахунково-платіжними відомостями у вказаний період склала 35: МісяцьКількість днівРазом 123 Лютий2121 Березень1414 35 Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача складає: 9 835,37 ? 35 = 281,01 грн./день. Визначаючи кількість робочих днів за розрахунковий період, суд виходить з наступних даних. Кількість робочих днів, належних оплаті за час затримки розрахунку при звільненні, складає 23 (від 09.06.2016 року по 13.07.2016 року). Таким чином, сума середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні складає: 23 х 281,01 = 6 463,23 грн. Що стосується вимоги відшкодувати позивачу витрати на правову допомогу в сумі 12\~000,00 грн., надану їй ТОВ «СБ «Альянс-Гарант», то суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За правилами статті 1 Закону України від 20.12.2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивач ґрунтує свої вимоги на наступних документах: -договорі про надання правової допомоги від 25.05.2016 року № 77/11, згідно з яким вартість послуг складає 12\~000,00 грн. (передплата 3\~600,00 грн., решта протягом 5 днів від моменту надання послуг) (а.с.а.с. 16, 17); -розрахунку-фактурі від 26.05.2016 року № 234/05 на суму 3\~600,00 грн. (аванс) (а.с. 69); -розрахунку-фактурі від 13.06.2016 року № 85/06 на суму 8\~400,00 грн. (решта) (а.с. 70); -розрахунку вартості наданих послуг (а.с.а.с. 71, 72); -акті приймання-передачі наданих послуг від 13.07.2016 року № 1 (а.с.а.с. 73, 74); -квитанцій від 26.05.2016 року та 13.06.2016 року (а.с. 75). Аналіз змісту розрахунку вартості наданих послуг та акту приймання-передачі наданих послуг від 13.07.2016 року № 1 свідчать про штучне перебільшення такої вартості, яскравими прикладами чого, поміж іншим, є: -підготовка позовної заяви обємом в один надрукований двосторонній аркуш розміром шрифту «14» 32 години; -проведення правового аналізу та розяснення позивачу змісту заперечень на позов \- 26 годин; -проведення правового аналізу стосовно порядку обчислення заробітної плати \- 37 годин (при цьому суд звертає увагу на те, що позивач займала посаду головного бухгалтера і за фахом зобовязана була знати цей матеріал); -проведення правового аналізу стосовно порядку обчислення вихідної допомоги 22 години (при цьому суд звертає увагу на те, що позивач займала посаду головного бухгалтера і за фахом зобовязана була знати цей матеріал); -підготовка клопотання про перерахунок вихідної допомоги обємом в один надрукований двосторонній аркуш розміром шрифту «14» 18 годин; -проведення правового аналізу стосовно порядку обчислення середньої заробітної плати 38 годин (при цьому суд звертає увагу на те, що позивач займала посаду головного бухгалтера і за фахом зобовязана була знати цей матеріал). Крім того, пунктом 11 частини 2 статті 9 Закону України від 15.05.2003 року 755-ІV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» визначено, що Єдиний державний реєстр у частині відомостей про юридичну особу має містити інформацію про види діяльності такої особи. Між тим, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 25.05.2016 року ТОВ «СБ «Альянс-Гарант» мало право здійснювати діяльність, виключно повязану з приватними охоронними службами, що додатково свідчить про нікчемність договору про надання правової допомоги від 25.05.2016 року № 77/11. У порядку статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню компенсація судових витрат у сумі 551,20 грн.

Outcome: partial