Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

30 вересня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 09.10.1993 року до 31.08.2000 року перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого народились син [PERSON] і дочка [PERSON], [INFO]. Вказувала на те, що діти вже повнолітні, проживають з нею та знаходяться на її утриманні, проте потребують матеріальної допомоги. Син [PERSON] має третю групу інвалідності та не може працювати. Дочка [PERSON] має ряд хронічних захворювань, а також навчається в Чернігівському національному технологічному університеті з 01.09.2016 року. Позивач працює сторожем в школі мистецтв при КВНЗ «Чернігівське музичне училище ім. Л.М.Ревуцького» і має невеликий дохід, якого не вистачає на утримання дітей. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на дітей не надає, проте відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України зобовязаний надавати таку допомогу, якщо повнолітні діти продовжують навчання та потребують матеріальної допомоги. В звязку з цим, просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з 01.09.2016 року до досягнення дочкою 23 років чи до припинення навчання. Збільшивши позовні вимоги, [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на свою користь на утримання дочки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 грудня 2016 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з [PERSON] (який народився 01.11.1970 року, ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, на період навчання в Чернігівському національному технологічному університеті, починаючи з 30.09.2016 року і по 08.08.2018 року. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального закону. Доводи скарги зводяться до того, що судом не було встановлено наявності у відповідача можливості надавати повнолітній дочці, яка навчається, матеріальної допомоги, адже він звертав увагу на те, що не працює, лише отримує допомогу в звязку з здійсненням догляду за батьком, який є інвалідом 1 групи та потребує постійного догляду і саме ця допомога є його єдиним доходом. Не відобразив суд в рішенні і тієї обставини, що на розгляді в суді перебуває й інший позов про стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина, що свідчить про те, що суд мав би застосувати положення ч.2 ст.183 Сімейного кодексу України. Вислухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Положеннями ст. 198 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст.ст. 199, 200 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за інших обставин, що мають істотне значення. Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, щомісячно, на період навчання в Чернігівському національному технологічному університеті суд першої інстанції виходив з того, що він може здійснювати виплату позивачу аліментів у такому розмірі, так як інших утриманців не має. По справі встановлено, що сторони від шлюбу мають дочку [PERSON] та сина [PERSON] [INFO], які проживають з позивачем. Син [PERSON] є інвалідом 3 групи (а.с. 7), дочка [PERSON] навчається в Чернігівському національному технологічному університеті. Термін навчання складає з 01.09.2015 року по 30.06.2020 року (а.с. 65). Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27.01.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на його утримання на час непрацездатності у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 30 вересня 2016 року. Вказане рішення на час розгляду даної справи не набрало законної сили. В п/п.1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 судам розяснено, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Встановлено, що позивач [PERSON], працює сторожем в школі мистецтв при КВНЗ «Чернігівське музичне училище ім. Л.М. Ревуцького» та отримує невеликий дохід, що підтверджується довідкою про доходи (а.с. 8). Відповідач [PERSON], в наданих суду письмових поясненнях зазначає, що не працює, має лише періодичні заробітки, у нього на утриманні є батьки та неповнолітній син цивільної дружини (а.с. 30, 31, 62). Розмір пенсії батьків останнім не зазначено. З грудня 2016 року [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення в Суворовському районі м.Одеса по догляду за своїм батьком [PERSON], який є інвалідом 1 групи, за що отримує державну допомогу (а.с. 63, 95). Таким чином, посилання відповідача на неможливість надання матеріальної допомоги дочці спростовуються його ж поясненнями щодо утримання ним сина своєї цивільної дружини і батьків та не звільняє останнього від обовязку утримувати свою дитину, що потребує такої допомоги. Отже, приймаючи до уваги, що повнолітня дочка, яка продовжує навчання, потребує матеріальної допомоги, позивач її мати, яка проживає разом з нею, не може самостійно надавати достатню матеріальну допомогу дочці, адже має невеликий заробіток та має сина інваліда, який також потребує матеріальної допомоги, а відповідач є працездатним, як батько зобовязаний брати участь у наданні такої допомоги своїм дітям, проте здійснює догляд за своїм батьком та має лише періодичні заробітки, колегія суддів вважає, що з врахуванням усіх обставин справи та можливості надання такої допомоги відповідачем, аліменти на період навчання підлягають стягненню з останнього у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив усі обставини справи, в звязку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення аліментів у частці від заробітку відповідача, який не працює, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача, на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн., щомісячно, на період навчання, починаючи з 30.09.2016 року до 08.08.2018 року.

Outcome: partial