Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

29.07.2021 представник позивача [PERSON] , яка здійснює свої повноваження на підставі довіреності (а.с.19), звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] та просить поновити позивачу строк для звернення до суду та зняти арешт з всього нерухомого майна, яке належить [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Під час оформлення спадщини на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , з`ясувалося, що на будинок накладено арешт і це перешкоджає оформленню спадщини. Підставою накладення арешту майна є постанова державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження № 23264402, вид обтяження: арешт нерухомого майна. Позивач звернувся до реєстру виконавчих проваджень та з`ясував, що дійсно на його брата [PERSON] , [INFO] , відкриті виконавчі провадження, але його брат помер [INFO] . Відносно батька не має відкритих виконавчих проваджень. Власниками вищезазначеного будинку були [PERSON] , [INFO] (1/3 частка), [PERSON] (1/6), [PERSON] , [INFO] (1/6 частка), [PERSON] (1/6 частка), [PERSON] (1/6 частка). Весь час співвласники користувалися належним їм будинком та не знали про накладений арешт. Крім арешту майна [PERSON] , 1983 року народження, якому належала 1/6 частина будинку без визначення в натурі, на інше майно арешт ніхто не накладав, тобто накладення арешту неправомірно. Позивач, як спадкоємець набув право власності на спадкове майно, але не може його оформити, через накладений арешт, тому його представник звертається до суду з цім позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, викликалася в судове засідання на 27.10.2021 року, але не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, з заявою про відкладення судового засідання не зверталася, відзиву на позовні вимоги не надала. Представник третьої особи - Болградського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, пояснень з приводу заявлених вимог не надав, заперечень також не висловив. Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. В статті 41 Конституції України, зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В статті ст.321 ЦК України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 15 травня 2013 року, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Разом з тим ст.16 ЦК України визначає способи захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, серед яких відсутній такий спосіб захисту, як скасування постановлених державним виконавцем в рамках виконавчого провадження постанов. Положенням ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.ст.1218, 1268 ч.5 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] , відповідачам [PERSON] , [PERSON] , а також [PERSON] , 1983 року народження, на праві спільної часткової власності належить по 1/6 частині житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Також 1/3 частка належить [PERSON] , 1954 року народження. Це підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, видане 25.08.2006 року на підставі рішення виконкому Василівської сільської ради №15 від 28.02.2004 року (а.с.15). Так, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 01 лютого 2020 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі актового запису про смерть №88 від 01.02.2020 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.7). Також відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 27 лютого 2021 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на підставі актового запису про смерть №171 від 27.02.2021 року, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с.8). Після смерті батька позивача [PERSON] , 1954 року народження, відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/3 частка вище вказаного житлового будинку, та позивач як спадкоємець померлого звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав. Але відповідно до інформаційного листа вих.№787/02-14 від 10.12.2020 року державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м.Одеса Савицької О., йому стало відомо, що видати свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок після смерті батька не можливо, через наявність обтяження на це майно, а саме накладення арешту на все нерухоме майно на боржника [PERSON] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 10781882, підстава виникнення обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження № 23264402 від 07.12.2010 року, видавник: Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, вид обтяження: арешт нерухомого майна, В-5/223 (а.с.9). Як вбачається з витягу з реєстру виконавчих проваджень станом на 26.07.2021 року не має жодного виконавчого провадження відносно [PERSON] , 1954 року народження, в той час як наявні сім виконавчих проваджень відносно боржника [PERSON] , 1983 року народження, шість з яких завершені (а.с.10). Жодних даних, щодо виконавчого провадження №23264402 від 07.12.2010 року в реєстрі не міститься, але з листа вих.№35466 від 29.09.2021 року, начальника Першого Малиновського відділу ДВС у м.Одесі вбачається, що згідно даних АСВП, на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 23264402, яке було завершено та знищено за закінчення терміну зберігання. Тобто судом встановлено, що вищевказаний будинок належить співвласникам, в тому числі позивачу по справі, його померлому батькові та його померлому братові, які мають однакове прізвище, ім`я та по-батькові. Під час накладення арешту на все майно боржника, державним виконавцем було накладено арешт на весь житловий будинок, в той час, як боржникові [PERSON] , 1983 року народження, належить тільки 1/6 частина, інші співвласники не повинні через це бути обмежені в праві розпорядження, користування та володіння їх майном. Тим більш судом було встановлено, що виконавче провадження № 23264402 в рамках, якого було застосовано від даного обмеження вже завершено та за мінуванням часу зберігання знищено, а тому встановити причини по яких арешт не було знято не вбачається можливим. Згідно з ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.\~59\~ЗУ «Про\~виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Згідно із ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. \~ \~ \~ \~За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved