Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

31 березня 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі-позивач) звернувшись до суду з позовом, просить стягнути з [PERSON] (далі-відповідач) на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 26584,74 грн. та судові витрати у розмірі 1378 грн., посилаючись на те, що 01.08.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту позивач керується п.2.1.1.2.3., п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що відповідач дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням позивача, і відповідач дає право позивачу в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем, відповідно до п.2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач належним чином не виконує свої зобовязання передбачені договором і тому станом на 31.12.2015 року у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 26584,74 грн., яка складається з 3998,28 грн. заборгованість за кредитом; 17998,12 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2846,21 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1242,13 грн. - штраф (процентна ставка), що підтверджується відповідним розрахунком. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, але надіслав клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив позов задовольнити. Під час судового засідання відповідач [PERSON] заявив клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для ознайомлення з матеріалами справи з метою написання письмового заперечення на позов. Дане клопотання було задоволено. Однак, в судове засідання призначене на 31.05.2016 року та на 13.06.2016 року відповідач [PERSON] не зявився не дивлячись на те, що про час і місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Про причини неявки не повідомив. Беручи до уваги те, що явка до суду є правом, а не обовязком сторони у справі, суд враховуючи положення ч.4 ст.169 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, належно зясувавши дійсні обставини, оцінивши надані докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно анкети-заяви від 01.08.2011 року відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентної ставки по кредитному ліміту 2,5% в місяць (а.с.4,5). Крім того, відповідача ознайомлено з Умовами та правилами надання банківських послуг (а.с.7-30). Свої зобовязання щодо видачі кредиту позивач виконав. Проте, відповідач не належним чином виконує свої зобовязання перед позивачем і тому у відповідності до розрахунку (а.с.3) загальна сума заборгованості станом на 31.12.2015 року становить 26584,74 грн. Як передбачено ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів та сплатити проценти в строки зазначені в договорі. У ході судового розгляду справи знайшов своє підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобовязань перед позивачем. Враховуючи вищевказані положення норми матеріального права, та те, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої зобовязання, передбачені умовами договору № б/н від 01.08.2011 року, внаслідок чого станом на 31.12.2015 року виникла заборгованість перед позивачем у загальній сумі 26584,74 грн., тому суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача, оскільки ці вимоги є законними та обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України позивач має право на відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. (а.с.36).

Outcome: approved