Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. Позов мотивує тим, що 29 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 11398683000, відповідно до якого, позивач надав відповідачу кредит в сумі 160000,00 доларів США із розрахунку 14,35 % річних на строк з 29.09.2008 року по 29.09.2038 року. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначеним даним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» змінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоків до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Зобовязання відповідача щодо повернення ним суми кредиту, залишилось невиконаним. Станом на 11 серпня 2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 6810024,43 грн., з них: сума заборгованості за відсотками - 80774,55 грн.; за додатковою угодою № 11398683001: сума заборгованості за тілом кредиту - 3373694,42 грн., сума заборгованості за відсотками - 2360390,41 грн., пеня 934703,44 грн.; сума за ставкою 3% річних - 60461,61 грн. Виконання позичальником зобовязань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до укладеного договору поруки №231403 від 29.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] та договору поруки №231405 від 29.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], згідно із якими, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником забовязань за договором. Покликаючись на викладене, просить стягнути солідарно із відповідачів 6810024,43 грн. кредитної заборгованості. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте від його представника [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, проте подав суду письмову заяву, у якій просив справу розглядати у його відсутності. Просив суд, позов задовольнити. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 11398683000, відповідно до якого, позивач надав відповідачу кредит в сумі 160000,00 доларів США із розрахунку 14,35 % річних на строк з 29.09.2008 року по 29.09.2038 року (а.с. 7-21). Згідно п. 4.1. кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених цим договором, зокрематермінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в порядку, передбаченому договором (а.с. 16). Відповідно до п. 6.1.2 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому термін повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення (а.с. 17). 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за вищевказаним кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується випискою з Договору купівлі-продажу прав вимог за кредитами від 08.12.2011 року та актом прийому-передачі документації. Виконання позичальником зобовязань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до укладеного договору поруки №231403 від 29.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] та договору поруки №231405 від 29.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON], згідно із якими, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником забовязань за договором. Покликаючись на викладене, просить стягнути солідарно із відповідачів 6810024,43 грн. кредитної заборгованості (а.с. 37-42). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 01.02.2010 року стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» кредитну заборгованість в розмірі 1313902,64 грн., з яких: 1209728,40 грн. прострочений основний борг, 72331,62 грн. прострочені проценти, 1757,42 грн. - пеня за порушення термінів сплати процентів, 28963,88 грн. прострочені проценти, 1121,32 грн. пеня за порушення термінів сплати процентів. Таким чином, мало місце дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості, в тому числі в повному обсязі було стягнуто тіло кредиту, а відтак строк дії договору закінчився, а між сторонами існують лише невиконанні зобовязальні правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням\~\~умов,\~\~визначених\~\~змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, враховуючи наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України. Окрім того, перевіряючи доводи представника відповідача в частині застосування судами норм закону щодо позовної давності, суд виходять із наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. З матеріалів справи вбачається, що 28.07.2009 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк» звертався в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за даним кредитним договором, який рішення суду був задоволений та стягнуто з [PERSON], [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» кредитну заборгованість в розмірі 1313902,64 грн. Частиною 3 ст. 264 ЦК України передбачено, що після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Таким чином, строк позовної давності слід рахувати з дати набрання рішенням суду від 28.07.2009 року законної сили, з 10.02.2010 року. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до відповідачів. 31.08.2015 року. Згідно представленого позивачем розрахунку, загальна сума заборгованості нарахована за період з 19.12.2011 року по 11.08.2015 року за кредитним договором становить 6810024,43 грн., з них: сума заборгованості за відсотками - 80774,55 грн.; за додатковою угодою № 11398683001: сума заборгованості за тілом кредиту - 3373694,42 грн., сума заборгованості за відсотками - 2360390,41 грн., пеня 934703,44 грн.; сума за ставкою 3% річних - 60461,61 грн. Також, з даного розрахунку вбачається, що за період нарахування 01.02.2014 року по 28.02.2014 року відбулась сплата відсотків за кредитним договором в сумі 51243,83 доларів США. Так, судом встановлено, що в процесі виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду від 01.02.2010 року було здійснено реалізацію предмета іпотеки житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: вул. Ранкова, 1 корп. б в с. Гаразджа Луцького району Волинської області, а кошти від реалізації даного предмета іпотеки в розмірі 51243,83 доларів США були зараховані позивачем на погашення відсотків. Отже, враховуючи, що погашення заборгованості в добровільному порядку не здійснювалось, а здійснено примусове погашення заборгованості за рахунок реалізації заставного майна, а тому суд вважає, що у даному випадку не мало місце переривання строків позовної давності. Позивачем в судовому засіданні не представлено доказів подальшого переривання перебігу строку позовної давності, тому, на думку суду, ПАТ «Дельтабанк» пропустило строки звернення до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed