Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

30 жовтня 2017 року [PERSON], місце проживання якого: 84551, Донецька обл., Бахмутський р-н, м. Часів Яр, вул. Ломоносова, буд. 17, РНОКПП [NUMBER], в особі представника за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ УПРАВЛІННЯ «МЕТАЛУРГОМОНТАЖ-10», місцезнаходження якого: 87522, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Таганрозька, буд. 199, код з ЄДРПОУ 33244242, про відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 гривень, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми. В обґрунтування позовної заяви представником позивача зазначено, що з 14 серпня 2016 року по 31 травня 2010 року позивач працював на різних посадах у відповідача. 29 листопада 2007 року під час виконання трудових обовязків у відповідача з позивачем трапився нещасний випадок на виробництві: в результаті падіння з висоти [PERSON] пошкодив праву нижню кінцівку (діагноз згідно листка непрацездатності: закритий скольчатий перелам обох кінцівок правої гомілки зі зміщенням, ступінь тяжкості тяжка, тверезий). Відповідачем за результатами розслідування нещасного випадку складені акти форми Н-1 та Н-5 від 08 січня 2008 року, у пунктах 7, 10 яких, крім порушення інструкцій з охорони праці, допущених позивачем, визнано порушником посадових обовязків майстра [PERSON] Висновком МСЕК 15 липня 2008 року [PERSON] вперше і безстроково встановлено 25% стійкої втрати професійної працездатності. У звязку з трудовим каліцтвом, яке позивач зазнав під час роботи на підприємстві у відповідача, що підтверджується пунктами 7 та 10 акту розслідування нещасного випадку від 08 січня 2008 року, він втратив своє здоровя, що призвело до порушення його особистих немайнових прав та нормальної життєдіяльності: через втрату 25% професійної працездатності та пошкодження функції правої кінцівки [PERSON] не може повноцінно виконувати буденні вправи, довго стояти на ногах та ходити, у звязку з чим він вимушений постійно проходити лікування, на яке витрачає немалі кошти. Також позивач постійно відчуває моральні страждання, оскільки через певні фізичні вади він не має можливості вести повноцінне особисте та суспільне життя, частково порушені його відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, також порушені його плани на подальше життя, з огляду на що у [PERSON] зявилось почуття тривоги перед майбутнім. У звязку з травмою позивач тривалий час був прикутим до ліжка, йому знадобився час для того, щоб хоч якось відновити свій первісний стан здоровя. Прийшовши працювати до роботодавця здоровим працівником, позивач через незабезпечення умов праці втратив 25% своєї працездатності та вимушений з цим жити. Враховуючи той факт, що втрата здоровя для позивача є незворотною втратою, що спричиняє і буде спричиняти йому довготривалі страждання, він проходить до висновку про наявність факту спричинення [PERSON] моральної шкоди, а при визначені суми на відшкодування моральної шкоди, на його думку, має бути враховано той факт, що здоровя людини є найвищою соціальною цінністю, та прийнято до уваги те, що він втратив його на виробництві, з огляду на що поніс значні моральні страждання, які носять триваючий характер. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Брежнева О.А. від 01 листопада 2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання на 08 листопада 2017 року на 14 годину 00 хвилин. Чергове судове засідання у справі було відкладено до 10 години 00 хвилин 31 липня 2018 року. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 серпня 2018 року у звязку з відставкою судді Брежнева О.А. на підставі розпорядження в.о. керівника Артемівського міськрайонного суду Донецької області [PERSON] справу розподілено у провадження судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С. від 15 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до свого провадження, продовжено розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13 годину 30 хвилин 20 вересня 2018 року та визначено відповідачу пятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Судове засідання, призначене на 13 годину 30 хвилин 20 вересня 2018 року, ухвалою суду відкладено на 08 годину 00 хвилин 09 жовтня 2018 року у звязку з витребуванням доказів. До судового засідання позивач не зявився, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся належним чином: у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Ним на електронну адресу суду подано заяву, у якій він зазначив, що просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за адресою місцезнаходження, що зазначена у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський формувань) представник відповідача до судового засідання не зявився за невідомою суду причиною, про причини своєї неявки до суду не повідомив. У встановлений ухвалою від 15 серпня 2018 року строк відповідачем відзив на позовну заяву не поданий. Враховуючи, що повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи сторони до судового засідання не зявились та причини своєї неявки не повідомили, а їх явка обовязковою судом не визнана, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності позивача та представника відповідача. При цьому, за наявності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. У звязку з неявкою сторін та у відповідності до\~частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Дослідивши надані суду докази та проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи. Як встановлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ УПРАВЛІННЯ «МЕТАЛУРГОМОНТАЖ-10» з 14 серпня 2006 року по 31 травня 2010 року, обіймаючи посаду газорізальника 5 розряду, звільнений на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України (далі за текстом КЗпП України) за власним бажанням, що вбачається з наданої позивачем копії трудової книжки серії БТ-І № 9236539 (а.с. 7). 29\~листопада 2007\~року о\~15\~годині 45\~хвилин під\~час виконання\~[PERSON]\~обовязків газорізальника\~на площадці\~обслуговування електропечі\~електросталеплавильного цеху\~ЕМЗ ТОВ\~«Електросталь» з\~ним стався нещасний випадок, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: акту № 5 про нещасний випадок, повязаний з виробництвом, від 08 січня 2008 року (а.с. 11-12) та акту (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії) від 08 січня 2008 року (а.с. 9-10), з висновків яких вбачається, що особами, якими допущені порушення вимог законодавства про охорону праці, є: позивач, який порушив вимоги інструкції з охорони праці, які полягають у незастосуванні запобіжного поясу при його наявності і у виконанні газорізальних робіт з приставної драбини, чим порушив п. 1.14 б), п. 3.8 інструкції № 4 з охорони праці для газозварників та газорізальників; та майстер ТОВ СУ «МЕТАЛУРГОМОНТАЖ-10» [PERSON] , яким не виконані службові обовязки в частині недостатнього контролю за дотриманням виконання працівником інструкції з охорони праці, яке полягло у незастосуванні працівником запобіжного поясу при його наявності і у виконанні газорізальних робіт з приставної драбини, чим порушив п. 12ж додатку 1 СНиП ІІІ-4-80*. Згідно копії довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії ДОН-04 № 064980, виданої головою МСЕК Мамогловим 15 липня 2008 року, позивачу встановлено безстроково 25% втрати професійної працездатності на підставі акту № 2499 огляду МСЕК без визнання [PERSON] інвалідом (а.с. 8). З листа начальника Бахмутського міського\~відділення управління\~виконавчої дирекції\~Фонду соціального\~страхування України\~в Донецькій\~області [PERSON] за вих. № 06/3347 від 03 жовтня 2018 року вбачається, що надати належним чином завірену копію виписки з акту огляду МСЕК, якою [PERSON] було встановлено ступінь втрати професійної працездатності, неможливо, оскільки особова справа позивача разом з оригіналами первинних документів залишилась на тимчасово непідконтрольній органам влади території України та до Бахмутського міського відділення, на обліку у якому з травня 2015 року перебуває [PERSON], передана не була (а.с. 60). При цьому, до вказаного листа додано копію постанови Відділення ВД ФССНВВ та ПЗ у м. Артемівську від 28 травня 2015 року № 0503/20318/20318/15 про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати, яка сформована з програмного забезпечення «Реєстр потерпілих» та на підставі електронних відомостей, наявних у зазначеному програмному забезпеченні, згідно яких потерпілому [PERSON] встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 25% безстроково за висновком МСЕК від 15 липня 2008 року серії ДОН-04 № 064980 (а.с. 61). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно ст. 1 Закону України «Про охорону праці» від 15 травня 1996 року охорона праці це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоровя і працездатності людини у процесі трудової діяльності. Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується на принципах: - пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; - підвищення рівня промислової безпеки шляхом забезпечення суцільного технологічного контролю за станом виробництв, технологій та продукції, а також сприяння підприємствам у створенні безпечних та нешкідливих умов праці; - соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань; тощо. Згідно ст. 2 КЗпП України працівники мають право на здорові та безпечні умови праці. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманої професійної травми позивачу заподіяна моральна шкода, яка підлягає їй відшкодуванню на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Згідно ст. 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Згідно ст. 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди встановлюється законодавством. За змістом ч.ч. 1-3\~ ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 4\~ ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 1-2\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи внаслідок джерела підвищеної небезпеки. Згідно\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку, мають право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого їм органу. Аналогічна правова позиція була зазначена Конституційним Судом України в рішенні від 08 жовтня 2008 року по справі № 1-32/2008 та Верховним Судом у постанові від 04 липня 2018 року по справі № 210/5023/15-ц. Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року), у своєму рішенні зробив висновок, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Згідно розяснень Конституційного Суду України у рішенні від 27 січня 2004 року № 10рп\\2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Спори про відшкодування шкоди, заподіяного ушкодженням здоровя, повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. (Постанова ВС від 07 березня 2018 року) Як зазначено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Суд вказує, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Факт моральних страждань позивача при обставинах, які він зазначив у позові, суд вважає встановленим і доведеним самим фактом втрати позивачем працездатності, що безперечно не може не створювати ті негативні наслідки, про які зазначає позивач. Суд вважає, що отримавши травму, позивач зазнав фізичний біль, а також страждання у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я. Лікування позивача вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з наступного: життя і здоровя людини найвища соціальна цінність, невідємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоровя, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоровю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. А тому суд, враховуючи глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення його здібностей, характер травми, отриманої на виробництві, ступень вини відповідача в заподіянні шкоди, вимоги розумності, виваженості і справедливості, а також ту обставину, що за висновком МСЕК позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 25 %, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди частково, стягнувши на його користь з відповідача 23000 гривень. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а позивач згідно з п. 2 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнений від сплати судового збору, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати присуджує на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 540,35 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 23000х704,80/30000=540,35, де 23000 гривень сума задоволених позовних вимог; 704,80 гривень сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання до суду позовної заяви; 30000 гривень ціна позову, 540,35 гривень судові витрати, присуджені на користь держави. При цьому, решту судового збору в сумі 200,45 гривень слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю фізичної особи у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial