Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

31 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В позові зазначено, що [PERSON] передала у користування [PERSON] грошову суму в розмірі 9200 гривень на придбання дверей. Дана угода була оформлена розпискою про позику від 05 травня 2015 року, яку [PERSON] власноручно її написав та закріпив підписом, підтвердивши цим, що отримав зазначену грошову суму. Дана розписка була видана [PERSON] - [PERSON] у присутності свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно змісту розписки, кінцевий термін повернення позики 05 липня 2015 року. Станом на 15 липня 2015 року [PERSON] своїх зобов'язань за розпискою не виконав, чим порушив взяті на себе зобов'язання. За таких підстав [PERSON] звертається до суду щодо захисту своїх порушених прав. [PERSON] просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики на загальну суму 9200 грн. 00 коп. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просить позов задовольнити в повному об'ємі, та пояснила, що згідно домовленості борг [PERSON] не повернув у вказаний в розписці строк, і не бажає повертати в добровільному порядку. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він грошові кошти у [PERSON] не брав, а розписку написав під тиском, власноручно, підпис його. В міліцію звернувся за захистом своїх прав після того, як йому стало відомо, що в суді є цивільний позов до нього. Добровільно вирішити питання відмовляється. Дослідивши докази, що є у справі, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно змісту розписки від 05 травня 2015 року [PERSON] передала у користування [PERSON] грошову суму в розмірі 9200 гривень на придбання дверей, строком до 05 липня 2015 року. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Стаття 626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім є договір, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Положеннями ст.ст. 638, 639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір є обов'язковим для виконання сторонами відповідно до ст.629 ЦК України. Зміна або розірвання договору відповідно до ст.651 ЦК України допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. З огляду на викладене, суд вважає, що між сторонами укладено односторонній договір в письмовій формі, визначений на розсуд сторін, після досягнення згоди з усіх істотних умов договору щодо предмету та строків його виконання, а тому він повинен бути виконаний в повному обсязі та в зазначений в розписці строк. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики від 18.09.2013 року в справі №6-63 цс 13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, суд прийшов до висновку, що [PERSON] передала грошові кошти зазначені в розписці, а саме в розмірі 9200 грн. 00 коп. [PERSON], а тому останній повинен виконувати умови договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно змісту розписки, кінцевий строк повернення грошових коштів становить 05 липня 2015 року, однак [PERSON] станом на 15 липня 2015 року, борг не повернув. Відповідно до ч.1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] ухиляється від виконання зобов'язань покладених на нього. Утвердження ним того факту, що грошові кошти ним не було отримано від [PERSON] не спростовано відповідними доказами, як передбачено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне вимогу позивача про стягнення суми боргу з [PERSON] в розмірі 9200 грн. 00 коп. на її користь - задовольнити. Питання про відшкодування судових витрат представником позивача в судовому засіданні не заявлено.

Outcome: approved