Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

31.08.2015 р. позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом зняття з реєстрації [PERSON] за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що спірна квартира [ADDRESS], належить їй на праві приватної власності, у спірній квартирі зареєстрована вона та її колишній чоловік [PERSON], який з 2014 року не проживає у вказаній квартирі так, як вони припинили шлюбні відносини. 23.12.2014 року рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу їх шлюб розірвано, а з 24.07.2015 року між ними, судом було розділено спільне нажите майно. Рішенням суду за [PERSON] було визнане право власності на спірну квартиру. Знятися з реєстрації відповідач добровільно не має часу, а тому вона була вимушена звернутися до суду. Так як відповідач своєю реєстрацією створює перешкоди у володінні та користуванні приватною власністю, його особистих речей у квартирі немає, комунальні платежі він не сплачує. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Законом порядку. Представник третьої особи ГУДМСУ в Дніпропетровський області у судове засідання не з'явився, наддав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов, в порядку заочного розгляду справи зі згоди позивача, слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], - а.с. 10,11. Разом з позивачем у вищевказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], - а.с.13. Згідно акту від 27.08.2015 року, [PERSON] з липня 2014 року за вказаною адресою не проживає, - а.с.12. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У передбачених законом випадках, зокрема, ст.ст. 156, 157 ЖК України, обмеження права власності можуть мати місце. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Згідно ст. 405 ЦК України право користування житлом надається лише члену сім'ї власника. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оцінивши наведені обставини справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. На підставі викладеного, ст. ст. 39, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.9, 150 ЖК України,

Outcome: approved