Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

30 жовтня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання такими, що втратили право користування житлом [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що він є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] разом з матірю [PERSON], яка також зареєстрована у зазначеній квартирі, та сестрою [PERSON], яка не зареєстрована у вказаній квартирі. Крім позивача та його матері, У вказаній квартирі,зареєстровані відповідачі, але починаючи з осені 2013 року вони забрали свої речі та добровільно покинули місце своєї реєстрації, ніхто їм не перешкоджав жити там, ключі не забирали, замок у дверях не міняли, але відповідачі не проживають у вказаній квартирі, їх майна та особистих речей там немає. Оскільки реєстрація відповідачів у квартирі створює власникам труднощі у праві користування, володіння та розпорядження, нараховуються комунальні платежі по числу зареєстрованих осіб, відсутня можливість оформити субсидію, то позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що відповідач [PERSON] є його колишньою дружиною, яка разом зі своїми синами від попередніх шлюбів [PERSON] та [PERSON] проживали в квартирі як члені сімї власника, не дивлячись на те, що були зареєстровані як піднаймачі. Вони дійсно не проживають в квартирі з осені 2013 року, при цьому залишили це житло добровільно, ніхто перешкод не чинив, замки в дверях не міняв. Його син [PERSON], [INFO], періодично живе то у матері, то у нього. Відповідач [PERSON] позов не визнала та пояснила суду, що вона дійсно перебувала у шлюбі з позивачем до 07 листопада 2014 року і проживала в квартирі за адресою: [ADDRESS] разом зі своїми синами [PERSON], [PERSON] та неповнолітнім [PERSON], [INFO]. У 2012 році позивач залишив вказану квартиру та пішов мешкати до іншої жінки, з якою створив нову сімю, а відповідач з дітьми залишалась мешкати за місцем реєстрації, оплачувала комунальні послуги. З червня 2013 року, після того як позивач разом з новою дружиною повернувся до своєї квартири, відповідач зібрала речі та переїхала проживати за іншою адресою. Крім того, пояснила суду, що спроб вселитися у спірну квартиру вона не здійснювала, і в подальшому заселятися у спірне житло і проживати там вона не має наміру, так як вона вже розлучилася з позивачем, і позивач проживає з іншою жінкою, речей відповідачки в квартирі немає, є речі лише неповнолітнього сина [PERSON] Також пояснила суду, що зніматися з реєстрації вона не бажає, оскільки їй ніде більше зареєструватися. На даний час вона проживає за адресою: м. Суми, Білопільський шлях, 23, кв. 120 в квартирі своєї матері. Відповідач [PERSON] пояснив суду, що він дійсно з 2013 року не проживає за вказаною адресою, його речей там немає, проти задоволення позовну не заперечує. На даний час проживає за адресою: [INFO]. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та пояснив, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] він не проживає з 2013 року, не має наміру вселятися. Зараз проживає за адресою: [INFO]. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не зявилася ,про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON], третій особі [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.7). На час розгляду справи в даній квартирі зареєстровані шість осіб: третя особа [PERSON], позивач [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також неповнолітній [PERSON], що підтверджується довідкою №68 виданою КП «Сумитеплоенергоцентраль» СМР від 13 вересня 2015 року (а.с. 6). Як вбачається з повідомлень відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Сумській області, за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 13,15,16). Як встановлено судом, і сторони не заперечували цього факту, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 07 листопада 2014 року Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України, члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Водночас, ч. 4 ст. 156 ЖК України зазначено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз змісту вказаних правових норм дає підстави для висновку про те, що положення ч. 2 ст. 405 ЦК України\~\~поширюється і на тих членів сім'ї власника житла, які припинили сімейні відносини. Відповідно до роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилась туди і проживала як член сім'ї власника приміщення, або ж для відмови їй у цьому.\~\~ Як вказав позивач, і це не спростовано відповідачами, між ним як співвласником будинку та відповідачами [PERSON], [PERSON] В,Ю., [PERSON] як членами сімї (дружиною та дітьми дружини від її перших шлюбів) не було ніякої домовленості щодо подальшого користування квартирою. Більше того, відповідачі [PERSON] В,Ю., [PERSON] визнали позов, і самі в суді підтвердили ту обставину, що вони виїхали з квартири у 2013 році, не намагались вселятися до квартири, не збираються в майбутньому проживати в цьому квартири. Виходячи з норми закону ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд вважає, що відповідачі [PERSON], [PERSON] В,Ю., [PERSON] втратили право користування житловим будинком, так як вони більше року були відсутні в ньому без поважних причин, а інше не було встановлено домовленістю між ними і власником житла. Не визнання позову відповідачем [PERSON] лише на тій підставі, що після зняття з реєстрації їй ніде більше зареєструватись, суд не приймає як доказ поважності причин її непроживання у спірній квартирі, оскільки покинула вона її добровільно, речей не залишала та намірів вселятися не має, що сама підтвердила в судовому засіданні. Крім того, суд вважає, що право відповідачки на реєстрацію її місця проживання не може бути реалізоване за рахунок порушення прав власників квартири, в якій відповідачка не проживає тривалий час без поважних причин. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом є обґрунтованими, і відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] втратили право користування квартирою № 4 в будинку № 16 по вул. Покровська в м. Суми в звязку з їх відсутністю і не проживанням в даному будинку більше одного року без поважних причин. Судові витрати віднести за рахунок позивача. На підставі ст. 405 ЦК України, ст. 72, 156 ЖК України,

Outcome: approved