Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

5 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява мотивована тим, що [INFO] померла матір заявника [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на земельні ділянки, площею 1,6685 га, 1,1198 га та 0,5757 га, які розташовані на території Соловичівської сільської ради Турійського району Волинської області. Заявник та заінтересована особа у цій справі постійно проживали зі спадкодавцем на день її смерті, є спадкоємцями першої черги та прийняли спадщину у встановленому законом порядку і строки. Вказуючи, що в державному акті серії ВЛ № 067660 від 30 березня 2011 року на право власності на зазначені ділянки допущено помилку в написанні прізвища власника: зазначено « [PERSON] », замість « [PERSON] », що не відповідає записам у свідоцтві про смерть спадкодавця, факт належності правовстановлюючих документів, який вона просить встановити, є безспірним і необхідний їй для прийняття спадщини після смерті матері, просила встановити факт, що зазначений державний акт на право приватної власності на землю належить [PERSON] , яка померла [INFO] . Заявник у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, 4 листопада 2020 року подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, підтримує повністю із викладених у ній підстав, просить її задовольнити та розглядати справу за її відсутності (а.с. 50). Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України був належним чином повідомлений за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку (а.с. 25). Враховуючи, що в судове засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши всебічно, повно і об`єктивно обставини справи, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Відповідно до пункту шостого частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною другою статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у селі Кустичі Турійського району Волинської області (а.с. 9) і після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на на земельну частку (пай) у землі, що перебувала в колективній власності ВСАТ «Срібниця» і належала їй на підставі сертифікату серії РН № 079555 (а.с. 10, 34). На підставі розпорядження Турійської районної державної адміністрацією № 330 від 10 листопада 2005 року та матеріалів розподілу земельних ділянок між власниками сертифікатів на право на земельну частку (пай) ВСАТ «Срібниця» в межах Соловичівської сільської ради Турійського району Волинської області спадкодавцю [PERSON] було виділено у власність три земельні ділянки, площами 1,6685 га, 1,1198 га та 0,5757 га, на які було видано державний акт про право власності (а.с. 15, 16). У державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серії ВЛ № 067660 від 30 березня 2011 року, виданому Турійською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Турійської районної державної адміністрації № 330 від 10 листопада 2005 року, прізвище, ім`я та по батькові власника земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 3,36 га (1,6685 га, 1,1198 га, 0,5757 га), зазначено як « [PERSON] » (а.с. 17). Аналіз змісту вищевказаних документів дає підстави для висновку, що зазначені в них площа, місце розташування та цільове призначення земельних ділянок повністю співпадають, що, в свою чергу, підтверджує їх належність одній особі - [PERSON] . Крім того, факт належності вищевказаних земельних ділянок спадкодавцю [PERSON] підтверджується також довідкою Соловичівської сільської ради Турійського району № 558 від 23 вересня 2020 року (а.с. 18). За життя [PERSON] заповітів не складала (а.с. 36 на звороті). Заявник та заінтересована особа у цій справі є дітьми [PERSON] (а.с. 11, 12, 38, 41, 45), та належать до спадкоємців за законом першої черги. Встановлено, що заявнику підтвердження факту, що має юридичне значення, необхідне для отримання свідоцтва про право на частку у спадщині, яка залишилася після смерті її матері. Із спадкової справи № 190/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON] видно, що заявник та заінтересована особа у цій справі у встановлені законом порядку та строки прийняли спадщину після смерті матері [PERSON] , отримали свідоцтва про право на спадщину за законом у рівних частках на інше спадкове майно, що свідчить про відсутність спору між спадкоємцями (а.с. 28-49). За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, а також враховуючи, що написання прізвища спадкодавця у правовстановлюючому документі не відповідає запису в свідоцтві про її смерть, що унеможливлює використання заявником цих документів для реалізації свого права на спадкування та оформлення права на спадщину після смерті матері, представлені заявником докази на підтвердження правильності написання прізвища спадкодавця в контексті положень статей 77-80 Цивільного процесуального кодексу України є належними, допустимими та достатніми, встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, то суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є підставною та її належить задовольнити. Відповідно до частини сьомої статті 294 Цивільного процесуального кодексу України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved