Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

5 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить встановити той факт, що [PERSON], яка померла 19 березня 2001 року, являлася її матірю, встановити той факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0324315, виданий на імя [PERSON], належав її матері [PERSON], визнати за нею майнове право в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) розміром 2,42 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Горишківської сільської ради Томашпільського району-сертифікат на право на земельну частку (пай)серії ВН № 032431. Даний позов обґрунтовано наступним. 19 березня 2001 року в с.Горишківка Томашпільського району померла мати позивачки [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, що складається із земельної частки (паю) розміром 2,42 в умовних кадастрових гектарах, розташована на території Горишківської сільської ради Томашпільського району- сертифікат на право на земельну частку (пай)серії ВН № 0324315. Позивачка зазначає, що вона являється єдиним спадкоємцем майна своєї матері, відповідно ст.. 549 ЦК УРСР (1963 року) на протязі встановленого законом шестимісячного строку фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак вчасно не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, тому нотаріусом їй було відмовлено у прийнятті заяви та видачі свідоцтва про право на спадщину. Окрім того, при підготовці документів було встановлено, що існують розбіжності у написанні імені матері. Так, у свідоцтві про смерть мати записана як [PERSON], у свідоцтві про народження заявниці мати вказано російською мовою « Демчук Лизавета Гавриловна», у сертифікату на земельну частку (пай)-[PERSON], томсу виникла необхідність у доказуванні факту родинних стосунків і належності правовстановлюючого документу В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, попросили його задовольнити. На запитання головуючого у справі, чи не бажають додати будь-які докази на підтвердження позовних вимог, пояснили, що всі необхідні документи, на їхню думку та думку їхнього адвоката, були подані до матеріалів позовної заяви. Представник Горишківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак голова Горишківської сільської ради надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника сільської ради, не заперечують проти їх задоволення. Ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 20 вересня 2016 року відмовлено у прийнятті визнання Горишківською сільською радою Томашпільського району вінницької області позову [PERSON] до Горишківської сільської ради Томашпільського району про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме встановлення факту родинних відносин, встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визнання майнового права на спадкове майно. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. \~\~\~Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктами 1 та 6 частини 1 статті 256 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народженні або паспорті (свідоцтві про смерть). Судом встановлено, що в 1917 році в с.Комаргород Томашпільського району вінницької області народилася [PERSON] (свідоцтво про народження від 10 травня 1972 року серії ІІ-АВ № 330965) (а.с.8). Згідно свідоцтва про шлюб, в 1939 році [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] Ласоветою Гаврилівною. Дружині присвоєно прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.9). 16 серпня 1940 року в м.Одеса народилася [PERSON] (свідоцтво про народження серії А № 272298. Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Як вбачається із свідоцтва про шлюб, [PERSON] зареєструвала 5 жовтня 1957 року шлюб із [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.7). Згідно свідоцтва про смерть, 19 березня 2001 року в с.Горишківка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.10). Як вбачається із матеріалів справи, 22 липня 1997 року Томашпільською районною державною адміністрацією на підставі рішення Томашпільської районної державної адміністрації від 19 червня 1997 року № 127 [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0324315 розміром 2,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Мрія» (а.с.12). Отже, викладені у заяві твердження позивачки [PERSON] не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні відносно того, що [PERSON] являлася матірю позивачки, а той факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0324315, виданий на імя [PERSON], належав її матері [PERSON] суд не вважає необхідним встановлювати, оскільки дійсно сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0324315, виданий на імя [PERSON], належав її матері [PERSON]. Розглядаючи питання відносно спадщини, суд виходить з наступного. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 19 березня 2001 року в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно ч.1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст..ст. 525,526 ЦК УРСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим -\~день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна. Судом встановлено, що 19 березня 2001 року в с. Горишківка Томашпільського району померла [PERSON]. Згідно довідки сільського голови Горишківської сільської ради № 301 від 23 серпня 2016 року, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із земельної частки (паю) на підставі сертифікату серії ВН № 0324315. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом залишилася її дочка [PERSON], яка спадщину фактично прийняла на протязі шести місяців (а.с.11). Однак, як встановлено судом, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0324315 розміром 2,42 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності КСП «Мрія» виданий на імя [PERSON], яка ніяким чином не має відношення до особи спадкодавця-Демчук Ласовети Гаврилівни, яка померла 19 березня 2001 року. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса від 1 вересня 2016 року, Томашпільською державною нотаріальною конторою відмовлено у прийнятті заяви [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 19 березня 2001 року, оскільки пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)). З огляду на вищевказане, суд вважає, що позивачкою та її представником не надано суду доказів, які б підтверджували, викладені в позовній заяві обставини, докази, надані до суду для підтвердження позовних вимог, містять ряд розбіжностей у прізвищі та імені спадкодавця, Горишківською сільською радою надано довідку про спадкодавця та спадкове майно, яке залишилося після смерті останньої, які не мають відношення до особи спадкодавця в даній цивільній справі, окрім того, позивачка в своїй позовній заяві просить визнати за нею майнове право в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) на підставі сертифікату, якого не надає до матеріалів справи, не зазначаючи, кому належить дана земельна частка (пай) і яке відношення. Як спадкоємець, вона має до даного спадкового майна, відповідно підстав для визнання майнового права власності за [PERSON] суд не знаходить, у звязку з чим суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed