Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

29 січня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що з 04 жовтня 2013 року сторони перебували у шлюбі. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина проживає з позивачем у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та належить позивачу. [PERSON] не перешкоджає спілкуванню дитини з батьком. Проте, оскільки сторони не дійшли згоди щодо місця проживання дитини, позивач просить визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2021 року, постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду. 08 вересня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача [PERSON] - адвоката Завгороднього А.М. надійшло клопотання, в якому просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримав. Відповідач [PERSON] письмово просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи: Органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради Нілова Н.Л. письмово просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в матеріалах справи доказів, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.20). Батьки [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 жовтня 2013 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.15-17). Згідно з характеристикою № 01/х від 17 січня 2021 року, виданої ОСББ «Житловий комплекс Рубіновий», [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] , 2016 року народження, за адресою: [ADDRESS] , з місця проживання характеризується позитивно (а.с.26). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 лютого 2012 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, [PERSON] є власником вищевказаної квартири (а.с.21-25). [PERSON] працює на посаді викладача в Дніпропетровській академії музики ім.. М. Глінки (а.с.28), має стабільний дохід (а.с.29), з місця роботи характеризується позитивно (а.с.30), відповідно до медичної документації психіатричних та наркологічних протипоказань до опіки та піклування не має (а.с.31-32). Відповідно до довідки « 1 від 11 січня 2021 року (а.с.27), [PERSON] відвідує КЗО «ДНЗ (ясла-садок) № 96» ДМР за адресою: м. Дніпро, вул. Ю. Кондратюка, буд. 9 (а.с.27). Згідно з висновком органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради № 3/9-91 від 21 липня 2021 року комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради вважає за доцільне в інтересах дитини визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] (а.с.53). З зазначеного висновку вбачається, що на засіданні з`ясовано, що мати з дитиною проживають за адресою: [ADDRESS] , умови проживання добрі, зроблено сучасний ремонт, для дитини обладнана окрема кімната. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно із ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з частинами 2, 8, 9 та 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Дана позиція узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Таким чином, батько і мати мають рівнозначні права при визначенні місця проживання дитини. Пріоритет мають лише інтереси самої дитини. Отже, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про сина, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. З матеріалів справи вбачається, що дитина на даний час проживає з матір`ю, відвідує дитячий садок в районі проживання за адресою: [ADDRESS] , умови проживання дитини добрі. Окрім того, 08 вересня 2021 року відповідач надав заяву про визнання позову. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, виходячи, насамперед, з інтересів дитини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з урахуванням визнання позову відповідачем, доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення місця проживання малолітнього сина сторін [PERSON] , [INFO] , з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати [PERSON] , а саме судовий збір у розмірі 908 грн.(а.с.33) На підставі викладеного,

Outcome: approved