overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

29 квітня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, вказуючи, що вони з відповідачем 19 серпня 1995 року зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та на утримання якої відповідач не надає матеріальної допомоги, в звязку з чим просить стягнути з нього на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі ? частки заробітку до її повноліття. У судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує свої вимоги (а.с. 13). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, визнає позовні вимоги, не заперечуючи проти сплати аліментів на утримання дочки (а.с. 22). З*ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 19 серпня 1995 року зареєстрували шлюб (а.с. 4), від якого мають неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 3), яка проживає з позивачкою. Відповідач працездатний, не має інших аліментних зобовязань, на утримання дитини матеріальної допомоги не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в порядку ст.ст.181, 182 СК України у розмірі ? частки заробітку до її повноліття, оскільки відповідач працездатний, не має інших аліментних зобовязань.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

29 квітня 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 11995 грн. 10 коп., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09.06.2011р. між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту № б/н, за яким відповідачу був наданий кредит у розмірі 700.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору кредиту позивач виконав свої зобов'язання з надання кредиту. Через невиконання [PERSON] своїх зобов'язань виникла заборгованість в розмірі 11995,10 грн. - 645.00 грн. - заборгованість за кредитом; - 7402.71 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2900.00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; - 500,00 грн. штраф (фіксована частина); - 547.39 грн. - штраф (процентна складова). Відповідачу надсилалися повідомлення з проханням погасити заборгованість, проте борг сплачено не було. Представник позивача в судове засідання не зявився, в матеріалах справи знаходиться клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 39). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що у 2011 році ніяких кредитів він не брав та не укладав з позивачем ніяких угод. В дійсності грошовий кредит у позивача він отримав в 2013 році, за яким своєчасно сплачує тіло кредиту і відсотки. Його фотокартка, яка представлена позивачем, що ніби то вона зроблена у 2011 році, фактично була зроблена в 2013 році при укладені кредитного договору. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача адвокат [PERSON] вважає вимоги банку нічим необґрунтованими. Просить в задоволенні позові відмовити. Заслухавши пояснення відповідача і його представника, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких міркувань. На вимогу ухвали суду від 15.07.2016р. надати оригінали договору про приєднання до умов та правил банківських послуг від 09.06.2011р. укладеного ПАТ КБ «Приватбанк» з [PERSON], позивач повідомив, що кредитний договір було втрачено в архівах банку, у звязку з чим надати його для огляду в судове засідання не має можливості (а.с. 57-78). Відтак позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] 09.06.2011р. отримав кредит у розмірі 700.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що позивач не довів обставин, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, то в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

29 квітня 2016 року ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 41233,46 грн. Мотивуючи свої вимоги позивач зазначив, що 23.09.2008 між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL90745. Відповідно до умов договору банк надав [PERSON] кредит в сумі 11900,00 грн. Відповідач, в свою чергу, зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити за користування кредитом проценти. У звязку з невиконанням відповідачем умов договору утворилась заборгованість, що станом на 08.04.2016 становить 41233,46 грн. В судове засідання сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним, відповідач про причини неявки суду не повідомив, представник позивача просив про розгляд справи за його відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечував. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом положень ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязаний надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] договору № CL90745 від 23.09.2008, останній отримав кредит у розмірі 11900,00 грн (а.с. 12-17). Факт отримання коштів відповідачем підтверджується меморіальним ордером № 1030092UAH000641/307753 від 23.09.2008. Відповідно Додатку 1 до вказаного договору, за користування кредитом встановлено відсоткову ставку у розмірі 38,60 % річних та підвищену відсоткову ставку 115,80 % річних. Датою сплати останнього платежу є 01.09.2009. Датою сплати щомісячного платежу є кожне перше число місяця (а.с. 18). Згідно п.п. 1.1 Додаткової угоди від 01.06.2009 до вищезазначеного кредитного договору, починаючи з 01.06.2009 за користування кредитними коштами встановлено процентну ставку у розмірі 32,60 % (а.с. 21-24). Відповідачем взяті на себе зобовязання не виконувались та були порушені умови кредитного договору, наслідком чого стала заборгованість. Загальна сума заборгованості станом на 08.04.2016 року становить 41233,46 грн (а.с. 4-5), яка складається з наступного: -7526,46 грн прострочена заборгованість по кредиту; -4790,35 грн відсотки; -28916,65 грн підвищені відсотки; Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає загальна заборгованість у розмірі 41233,46 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК суд покладає на відповідача судовий збір у розмірі 1378,00 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст. 526, 625, 1046-1050, 1054 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 88, 197, 212- 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

29 квітня 2016 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 28.08.1998 року перебуває із відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, через протилежні погляди на сімейне життя. Шлюбні відносини між ними припинені з січня 2016 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. На підставі викладеного позивач просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачем (а.с.2). Позивач надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити (а.с. 9). Відповідач надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала, прізвище просила не змінювати. (а.с.10). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що з 28.08.1998 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 28.08.1998 року, актовий запис 242 (а.с.3). В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом було встановлено і підтверджено факт розірвання шлюбних стосунків між сторонами, враховуючи взаємне небажання позивача і відповідача зберігати родину, те, що реєстрація шлюбу носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, що має істотне значення, суд вважає обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню вимогу позивача про розірвання шлюбу із відповідачем. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

29 квітня 2016 року позивач звернувся до суду до відповідачки [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу, вказавши наступне. Він перебуває з відповідачкою у шлюбі з 15 жовтня 2015 року, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Купянську Купянського міськрайонного управління юстиції у Харківській областіза актовим записом № 266. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Останнім часом між ним та відповідачкою склалися відносини, які привели до неможливості зберігання сімї, у спільних відносинах відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага один до одного. Спору про місце проживання дитини та майнового спору між ними немає. Позивач в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідачка в судове засідання також не зявилася, надавши заяву про розгляд справи в її відсутність, вимоги позову визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Зарудна» Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, вважає, що позов підлягаєзадоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15 жовтня 2015 року, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Купянську Купянського міськрайонного управління юстиції у Харківській областіза актовим записом № 266 (а.с.5). Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Суд, вивчивши письмові докази по справі, вважає позов як такий, що підлягає задоволенню, оскільки сторони дружніх родинних відносин не створили, їх сімя фактично розпалась, подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і буде суперечити їх інтересам, спору про місце проживання дитини та майновий спір відсутній, в звязку з чим суд вважає за необхідне їх шлюб розірвати. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

29 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в подальшому уточнивши його 10 травня 2016 року відзначаючи, що він зі своєю дружиною відповідачем по справі 20 листопада 2015 року зареєстрували шлюб. З самого початку спільне життя з відповідачкою склалося, проте на протязі останніх декількох місяців між ними все частіше стали виникати з-за непорозумінь через несумісність характерів і абсолютно різних поглядів на сімейне життя сварки та скандали, які поступово призвели до втрати любові, прихильності і поваги одне до одного. Вони зрозуміли, що стали зовсім чужими людьми, з лютого 2016 року стали проживати окремо. Можливості та бажання зберегти сімю немає. Подальше спільне життя позивач вважає неможливим, просить розірвати шлюб між ним і відповідачем у справі. У судове засідання позивач надав письмову заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність. Позовні вимоги свої підтримує і просить їх задовольнити (а.с.22). У судове засідання відповідач надала письмову заяву, в якій позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Просить справу розглянути в її відсутність, після розірвання шлюбу просить залишить їй дошлюбне прізвище Шкаран (а.с.28). У звязку з заявами осіб, які беруть участь у справі про розгляд справи в їх відсутності, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 20 листопада 2015 року шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.21). З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення. Позивач на розірванні шлюбу наполягає і на примирення не згоден, що зазначено ним в письмовій заяві до суду. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечать інтересам кожного з них.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

29 квітня 2016року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послався на те, що 27 червня 2008року у Ленінському ВРАЦС Миколаївського МУЮ він уклав шлюб з відповідачем. Позивач зазначив, що від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON], 21.11.2008року народження. Позивач вказав, що в останній час шлюбні відносини між подружжям погіршились і фактично припинились через постійні сварки, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, втрату почуття любові і поваги. Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та вказала що позовні вимоги визнає.. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2008року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФП №041449 виданим Ленінським ВРАЦС Миколаївського МУЮ 27.06.2016року. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON], 21.11.2008року народження, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинилися більш ніж три роки тому, позивач на примирення не згоден та наполягає на розірванні шлюбу, відповідач на розірвання шлюбу згодна. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст.112 СК України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача та відповідача За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню. Оскільки клопотання від відповідача про зміну прізвища не надходило суд вважає за необхідне залишити ї залишити шлюбне прізвище «Степанова».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

29 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі від вересня 2008 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину. Стосунки з відповідачем розладилися. Сторони проживають окремо одне від одного, не ведуть спільне господарство, шлюбних відносин не підтримують. Зберігати сімю позивач не бажає, вважає, що шлюб носить формальний характер і просить суд шлюб розірвати (а.с. 2). Позивач у судовому засіданні заявлений позов підтримав. Відповідач до суду не зявилася, звернувшись із заявою про розгляд справи за її відсутності. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України (далі СК) шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі статтею 110 цього Кодексу. Згідно зі статтею 112 СК суд зясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі від 26.09.2008 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Через відсутність взаєморозуміння та постійних сварок, які виникають в родині з різноманітних причин, зникнення у сторін бажання створити міцну та дружню сімю від лютого 2014 року сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин, мешкають окремо одне від одного. Позивач зберігати сімю не бажає, вважає, що сімя розпалася остаточно і збереження сімї неможливе. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані й підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

29 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що [INFO] року померла його мати, [PERSON] У встановлений законом строк позивач не прийняв спадщину, оскільки постійно перебував за кордоном. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.а.с. 2 - 5). У судовому засіданні представник позивача підтримала позов у повному обсязі, зазначивши, що через постійну роботу позивача за кордоном необхідним строком для прийняття спадщини є шість місяців. Представник відповідача до суду не з'явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що позивач доводиться сином [PERSON], яка 13.09.2006 року склала заповіт, яким заповіла усе своє майно позивачеві (а.с.а.с. 7 - 10). [INFO] року [PERSON] померла (а.с. 6). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною 1 статті 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У відповідності зі статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами частини 3 статті 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач від листопада 2011 року постійно мешкає у Канаді (м. Торонто) у зв'язку з укладенням трудового контракту. Викладені обставини підтверджуються відповідними відмітками у закордонному паспорті позивача, а також контрактом від 02.07.2013 року, укладеним з компанією «Techmation Electric & Controls Ltd.» (а.с.а.с. 13 - 22). Ураховуючи зміст приведених вище норм та встановлені в засіданні обставини, суд доходить висновку про те, що причина пропуску позивачем визначеного законом строку є поважною, оскільки протягом шестимісячного строку після смерті матері він постійно працював за кордоном, отже - вимоги позивача слід задовольнити.

Outcome: approved