Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

3 вересня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання їх малолітньої дитини, мотивуючи його тим, що 11 листопада 2012 року в відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу 9 грудня 2013 року в них народилася дочка [PERSON], яка є малолітньою. Оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, хоча має таку можливість, так як працює зварником на машинах контактного зварювання на спільному українсько-польському підприємстві ТзОВ «Модерн-Експо» та отримує стабільну заробітну плату, в той час як позивач одна займається вихованням дитини, тому не має можливості влаштуватись на роботу, щоб самостійно її утримувати, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, а також понесені нею судові витрати. 16 вересня 2014 року [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини, мотивуючи його тим, що не вважає себе біологічним батьком малолітньої [PERSON], оскільки позивачка неодноразово про це заявляла. Ухвалою суду від 16 вересня 2014 року дані позови об'єднані в одне провадження. Ухвалою суду від 30 грудня 2014 року провадження у справі за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову. Позивач [PERSON], її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених у заяві. [PERSON] пояснила, що можливості працевлаштуватися не має, оскільки одна виховує дочку. Дитина часто хворіє та потребує постійного догляду. Відповідач матеріальної допомоги на їх утримання не надає, хоча має таку можливість, оскільки має постійну роботу. Також вказала, що під час проведення судово-генетичної експертизи понесла транспортні витрати в сумі 1800 грн. Щоб дістатися до м. Луцька та повернутися назад в у с. Раків-Ліс Камінь-Каширського району була змушена винаймати таксі, оскільки вік дитини та її хворобливий стан не дозволяли скористатися громадським транспортом. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково. Своє батьківство відносно дочки [PERSON] визнав. Підтвердив, що має постійну роботу, однак заробітну плату йому затримують. Погодився сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі, що вказаний у заяві. Разом з тим, вважає транспортні витрати позивачки на суму 1800 грн. невиправданими, рахує, що в останньої не було перешкод скористатися громадським транспортом. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], сторони по справі. Дана обставина підтверджена свідоцтвом про народження дитини (а.с. 5) та висновок судово-генетичної експертизи № 397 від 12 грудня 2014 року (а.с. 33), яким з великою вірогідністю (величина 99,99 %) доводиться біологічне батьківство [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] Як вбачається із свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с. 4) сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2012 року. Дитина перебуває на повному утриманні матері, що підтверджується довідкою Раково-Ліської сільської ради Камінь-Каширського району № 1923 від 19 серпня 2014 року. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 141 цього Кодексу мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дітей. Виходячи з наведеного, відповідач як батько дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні наряду з позивачем. Зважаючи, що відповідач має постійну роботу та стабільний дохід у вигляді заробітної плати (довідка ТзОВ «Модерн-Експо» № 550 від 27.08.2014 року (а.с. 6), що забезпечує йому систематичний офіційних дохід, суд на підставі ч. 3 ст. 181 СК України приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів в частці від заробітку (доходу). У відповідності до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України враховуючи відсутність даних про незадовільний стан здоров'я відповідача, його матеріальне становище, рівень доходу, відсутність інших утриманців, суд визначає аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, які слід стягувати, починаючи з 3 вересня 2014 року та до досягнення дитиною повноліття, вважаючи, що такий їх розмір буде достатнім для задоволення розумних матеріальних потреб дитини. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів в розмірі суми платежу за один місяць до негайного виконання. Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд на підставі ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача в дохід держави судовий збір та на користь позивача понесені нею судові витрати у вигляді витрат на проїзд із с. Раків-Ліс Камінь-Каширського району до м. Луцька та у зворотному напрямку. Суд вважає твердження позивача про неможливість скористатися іншим видом транспорту крім як приватним таксі переконливими, зважаючи на вік та стан малолітньої [PERSON], а надані нею докази про розмір транспортних витрат в сумі 1800 грн. належними та допустимими.

Outcome: approved