Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

29.07.2020р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] із позовом до Калинівської міськради Вінницької області в особі державного реєстратора Бохонко В.О., в якому просив: 1) визнати правочинність Договору оренди землі №10 від 01.01.2020р., в якому в п.2.1 допущено помилку в найменуванні місця розташування земельної ділянки; 2) скасувати рішення державного реєстратора Калинівської міської ради Вінницької області Бохонко Вікторії Олександрівни від 23.01.2020р., про державну реєстрацію прав за Договором оренди землі №10, укладеним 01.01.2020р. між Фермерським господарством «Зарецвіт» та [PERSON] , за індексним номером: 50768037, та скасувати реєстраційний запис 35145587 від 21.01.2020р. В обґрунтування цих вимог зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 2,2496га. у межах згідно з планом, що розташована на території Комунарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0521683300:02:000:0249, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 267876, виданим 10.07.2008р. за підписом голови Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області Мідяного О.П. на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 26.05.2008р. за №226, та зареєстрованим в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010883300118. З метою передання вказаної земельної ділянки у строкове платне володіння та користування ФГ «Зорецвіт», він 01.01.2020р. уклав з останнім договір оренди, в якому була допущена помилка в п.2.1 цього Договору в місці розташування земельної ділянки, де замість «Бережанська (колишня Комунарівська) сільська рада Калинівського району Вінницької області» була помилково зазначена «Корделівська сільська рада Калинівського району Вінницької області». Державний реєстратор Калинівської міської ради Вінницької області Бохонко В.О. на вказану обставину уваги не звернула, не перевірила правильність та достовірність наданих документів, та провела державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за ФГ «Зорецвіт», а відтак реєстраційний запис №35145587 від 21.02.2020р. вчинений без дотриманням вимог чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2020р. вказаний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 03.08.2020р. залишив його без руху через недотримання позивачем вимог п.п.2, 6, 7, 8, 9, 10 ч.3 ст.175 ЦПК України, а також через несплату судового збору за одну з вимог немайнового характеру. На виконання даної ухвали від 03.08.2020р., на адресу районного суду 11.09.2020р. за вх.№ 8288/20, надійшов цивільний позов в новій редакції, де [PERSON] просить скасувати рішення державного реєстратора Калинівської міської ради Вінницької області Бохонко Вікторії Олександрівни від 23.01.2020р., про державну реєстрацію прав за Договором оренди землі № 10, укладеним 01.01.2020р. між Фермерським господарством «Зарецвіт» та [PERSON] , за індексним номером: 50768037, та скасувати реєстраційний запис 35145587 від 21.01.2020р., оскільки договір оренди не являється правомочним документом, через допущену помилку в найменуванні місця розташування земельної ділянки. Відповідно до ухвали судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 11.09.2020р., за позовом [PERSON] відкрите провадження, розгляд якого визначено здійснити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче провадження. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Відповідач із відзивом на позов на адресу суду не звертався. На підставі ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 10.11.2020р. закрите підготовче провадження у даній справі, призначено її до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, з підстав, зазначених ним у позовній заяві. Відповідач - державний реєстратор Калинівської міської ради Вінницької області БОХОНКО В.О. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена в передбаченому законом порядку, у поданій заяві просила розглянути справу у її відсутність. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи докази, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову позивачу необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав: Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №267876, виданого 10.07.2008р. за підписом голови Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області Мідяного О.П. на підставі розпорядження Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 26.05.2008р. за № 226, та зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010883300118, є власником земельної ділянки площею 2,2496га. у межах згідно з планом, що розташована на території Комунарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0521683300:02:000:0249. Комунарівська сільська рада Калинівського району Вінницької області згідно рішення 7-ої сесії 7-го скликання Комунарівської сільської ради Калинівського району Вінницької області №76 від 24.05.2016р. «Про нову назву Комунарівської сільської ради та її виконавчого комітету», отримала нову назву Бережанська сільська рада Калинівського району Вінницької області. 01.01.2020р. між позивачем [PERSON] та Фермерським господарством «Зорецвіт» був укладений договір оренди землі №10, згідно умов якого, Орендодавець передав Орендарю в строкове платне володіння і користування належну йому на праві власності земельну ділянку площею 2,2496га., з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0521683300:02:000:0249. Даний договір оренди землі №10 від 01.01.2020р., зареєстрований за рішенням державного реєстратора Калинівської міської ради Вінницької області Бохонко В.О. за індексним номером 50768037 від 23.01.2020р., про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права внесено запис про інше речове право: 35145587. Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України. Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Приписами статті 126 ЗК України регламентовано, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є загальною засадою державної реєстрації прав (п.4 ч.1 ст.3 Закону). Відповідно до вимог частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав проводиться в порядку, встановленому статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також на підставі документів, визначених у статті 27 цього Закону. Так, згідно пункту чотирнадцятого частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до пункту першого частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Із системного аналізу законодавчо закріпленої компетенції державного реєстратора слідує, що одним із його обов`язків є встановлення за допомогою поданих йому документів факту набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Для перевірки цієї інформації, державний реєстратор в межах наданих йому повноважень, не лише вправі, а й зобов`язаний, зокрема, запитувати від відповідних органів необхідну інформацію, а також у разі потреби вимагати подання додаткових документів тощо. Такий обов`язок узгоджується із закріпленими в пункті першому частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», засадами державної реєстрації прав, зокрема гарантуванням державою об`єктивності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», кадастровий номер земельної ділянки - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Згідно статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Структура кадастрових номерів земельної ділянки визначається Кабінетом Міністрів України. Кадастрові номери земельних ділянок зазначаються у рішеннях органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування про передачу цих ділянок у власність чи користування, зміну їх цільового призначення, визначення їх грошової оцінки, про затвердження документації із землеустрою та оцінки земель щодо конкретних земельних ділянок. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера. Скасований кадастровий номер земельної ділянки не може бути присвоєний іншій земельній ділянці. Інформація про скасовані кадастрові номери земельних ділянок зберігається у Державному земельному кадастрі постійно. Пунктом 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016р. № 553) визначено, що під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного земельного кадастру. У разі коли відомості Державного земельного кадастру про власників, користувачів земельної ділянки, перенесені з державного реєстру земель, містять неповну або неточну інформацію, що унеможливлює ідентифікацію особи, державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав надсилає відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 17 жовтня 2012 року № 1051, повідомлення в електронній формі державному кадастровому реєстраторові про уточнення інформації в Державному земельному кадастрі, в якому зазначається виключний перелік відомостей, що є неповними або неточними. Як встановлено з матеріалів цивільної справи, під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації права оренди земельної ділянки, державний реєстратор використав відомості Державного земельного кадастру, згідно яких перевірив власника земельної ділянки, виходячи зокрема із відомостей, викладених в самому Договорі оренди землі № 10 від 01.01.2020р. щодо кадастрового номеру земельної ділянки, який зазначений згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №267876 від 10.07.2008р., а саме 0521683300:02:000:0249, що належить безпосередньо позивачу. Державний реєстратор в межах наданих йому повноважень, достовірно встановив за допомогою поданих йому документів та отриманих відомостей, факт набуття в передбаченому законом порядку Фермерським господарством «Зорецвіт» права оренди земельної ділянки, що належить на праві власності позивачу, про що на підставі рішення за індексним номером 50768037 від 23.01.2020р. внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права оренди земельної ділянки за № 35145587. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті). Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частини друга та третя статті 215 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивач [PERSON] згідно поданого цивільного позову не ставить питання про визнання недійсним Договору оренди землі № 10 від 01.01.2020р., а тому суд розглядає даний спір виключно в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів. Згідно ст.30 Закону України «Про оренду землі» , та відповідно до п.36 Договору оренди землі № 10 від 01.01.2020р., зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку. З урахуванням встановлених обставин у справі, суд находить, що помилка в п.2.1 Договору оренди землі № 10 від 01.01.2020р. в найменуванні місця розташування земельної ділянки, за наявності вірно зазначеного кадастрового номеру, який відповідає номеру, зазначеному в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 267876 від 10.07.2008р., є підставою для виправлення допущеної технічної помилки шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору оренди, та не є самостійною та достатньою підставою для визнання цього договору недійсним відповідно до положень ст.ст.203, 215 ЦК України, ст.15 Закону України «Про оренду землі». Виходячи з викладеного, наявність технічної помилки в найменуванні місця розташування земельної ділянки, зазначеної в Договорі оренди землі № 10 від 01.01.2020р., не є підставою для скасування рішення державного реєстратора Калинівської міської ради Вінницької області Бохонко Вікторії Олександрівни від 23.01.2020р., про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за Договором оренди землі №10, укладеним 01.01.2020р. між Фермерським господарством «Зарецвіт» та [PERSON] , за індексним номером: 50768037, та скасування реєстраційного запису 35145587 від 21.01.2020р., оскільки виправлення такої технічної помилки передбачено шляхом внесення змін до умов договору, що здійснюється через укладення додаткової угоди, а не скасування такої реєстрації. Відповідно до частин 2, 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі допущення технічної помилки (граматичної, арифметичної чи іншої помилки) під час внесення відомостей про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав державний реєстратор самостійно виправляє таку помилку, за умови що документи за результатом розгляду заяви заявнику не видавалися. У разі якщо допущена технічна помилка, виявлена після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі заяви особи, відомості про речові права, обтяження речових прав якої містять таку помилку, а також у випадку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, - посадовою особою Міністерства юстиції України чи його територіальних органів. У разі якщо допущена технічна помилка впливає на права третіх осіб, така помилка виправляється державним реєстратором виключно на підставі судового рішення. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. Позивач не довів належними та допустимими доказами те, що державний реєстратор під час внесення відомостей про право оренди земельної ділянки до Державного реестру речових прав на нерухоме майно порушив вимоги закону чи допустив технічну помилку. За вищевстановлених обставин, підстав для задоволення позовних вимог не має, оскільки позивачем неправильно обраний спосіб захисту своїх прав. Згідно ч.ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed