Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

30.09.2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що 23.03.2001 року ним, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було придбано кв. [ADDRESS] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.06.2007 року за всіма вищеперерахованими особами, як за співвласниками вказаного нерухомого майна, було визнано право власності на 1/5 частку спірної квартири за кожним, при цьому, належна [PERSON] 1/5 частка житла, була поділена між ним та [PERSON] в рівних частинах. Таким чином, у власності відповідачки перебуває 1/5 частина кв. [ADDRESS] . Разом з тим, наразі відповідач отримала від нього грошову компенсацію за свою частку в спірному житлі, в зв`язку з чим, просить суд припинити за нею право власності на належну їй 1/5 частку кв. [ADDRESS] та, одночасно з цим, визнати за ним право власності на вказану частку нерухомого майна, а також стягнути з нього на користь [PERSON] компенсації за припинену частку в спірній квартирі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.11.2020 року позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку в спільному майні стягнути з позивача на користь відповідачки компенсації за припинену частку в спірному майні було залишено без розгляду (а.с. 35). До початку судового засідання представником позивача було подано до суду заяву, в якій він просить суд розгляд справи проводити у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити (а.с. 28). Відповідачкою та її представником до початку судового засідання також було подано до суду аналогічні за своїм змістом заяви про розгляд справи у їх відсутності, заявлені позовні вимоги визнають та не заперечують щодо їх задоволення (а.с. 30, 31). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Як вбачається із Договору купівлі-продажу квартири від 23.03.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Сушиком В.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 1841, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було придбано кв. [ADDRESS] (а.с. 4). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.06.2007 року, яке 19.06.2007 року набрало законної сили, за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , як співвласникам кв. [ADDRESS] , визначено за кожним належність по 1/5 частки даного майна, при цьому, належна [PERSON] 1/5 частка житла, була поділена між ним та [PERSON] в рівних частинах (а.с. 5-6). Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як вбачається із наданої стороною позивача розписки [PERSON] від 12.06.2020 року, відповідачка підтвердила факт отримання нею від [PERSON] грошової компенсації за на належну їй 1/5 частку кв. [ADDRESS] (а.с. 29). Таким чином судом встановлено, що частка відповідачки у спірній квартирі є незначною, неподільною, а відтак не може бути виділеною в натурі, спільне володіння і користування нею є неможливим, а також таке припинення. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За наведених обставин, суд вважає, що у даному випаду є усі передбачені чинним законодавством підстави для припинення за [PERSON] права власності на належну їй 1/5 частку кв. [ADDRESS] та одночасним визнанням за [PERSON] право власності на вказану частку нерухомого майна. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку в спільному майні підлягають до задоволення у повному обсязі. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України та вважає, що визнання відповідачем позову не порушує законні права та інтереси третіх осіб. На підставі ст.ст. 16, 356, 358, 365, 392 ЦК України,

Outcome: approved