Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

9 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив суд: - встановити факт постійного проживання позивача на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем [PERSON], яка померла 12 листопада 2012 року, за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вулиця Горького, будинок № 34; - визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 7,10 га, яка розташована на території Новобурлуцької сільської ради Печенізького району Харківської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 709329, виданого 24 вересня 2001 року, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 12 листопада 2012 року; - визнати за позивачем право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 3,85 га, що розташована на території Новобурлуцької сільської ради Печенізького району Харківської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 709443, що успадкувала [PERSON] після смерті [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 12 листопада 2012 року. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 29 червня 2002 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому земельну ділянку площею 3,85 га, яка розташована на території Новобурлуцької сільської ради Печенізького району Харківської області. Зазначав, що успадкували зазначену земельну ділянку четверо спадкоємців: дружина та троє синів, тобто 1/4 частці кожний. Разом з тим, свідоцтво про право на спадщину ніхто із спадкоємців не отримав. 17 листопада 2012 року померла матір позивача [PERSON], після її смерті також залишилось спадкове майно земельна ділянка площею 7,10 га, розташована на території Новобурлуцької сільської ради Печенізького району Харківської області, а також ? частка земельної ділянки, площею 3,85 га, що розташована на території Новобурлуцької сільської ради Печенізького району Харківської області, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] Позивач посилався на те, що на момент смерті його матір фактично проживала разом з ним, у звязку з чим, він не звертався із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку до нотаріальної контори, а звернувся одразу з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та надав всі документи на майно померлої. Проте, нотаріус усно відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з відсутністю документального підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В ході судового розгляду справи позивач повторно звернувся до нотаріуса з цією ж заявою та 17 лютого 2017 року отримав відповідь, з якої вбачається, що у звязку з пропуском ним строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та через відсутність доказів спільного проживання з нею на момент відкриття спадщини нотаріус пропонує звернутись до суду для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На теперішній час постало питання про необхідність встановлення факту спільного проживання позивача з [PERSON] на момент відкриття спадщини з метою оформлення ним спадкових прав. Позивач та його представник - [PERSON], позовні вимоги підтримали повністю та просили задовольнити їх. В судовому засіданні позивач пояснив, що його матір [PERSON], після смерті її чоловіка не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, адже вважала, що фактично прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та проживала з чоловіком за однією адресою. Стверджував, що матір фактично проживала разом з ним та його родиною в смт. Есхар, Чугуївського району, Харківської області, починаючи з 13 жовтня 2002 року до моменту її смерті без реєстрації місця проживання. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні пітримав позов [PERSON] та не заперечував проти його задоволення. Пояснив, що їхня мати [PERSON], дійсно проживала з позивачем протягом останніх десяти років, вони вели спільне господарство. Після смерті матері [PERSON] не звертався із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, адже не претендує на спадщину. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення прозову заперечував частково та пояснив, що він також є спадкоємцем першої черги після смерті матері [PERSON], у звязку з чим, своєчасно подав заяву про прийняття спадщини, тому визнання за позивачем права власності на все спадкове майно є порушенням його спадкових прав. Одночасно [PERSON] вказував, що позивач без поважних причин не прийняв спадщину протягом шестимісячного строку, а тому взагалі не може претендувати на спадщину. Разом з тим, факт фактичного проживання їхньої матері з позивачем протягом останніх десяти років відповідач не заперечував. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 709443 від 24 вересня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером 388, земельна ділянка площею 3,85 га, розташована на території Новобурлуцької сільської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Новобурлуцької сільської ради народних депутатів № 60 від 10 липня 2001 року була передана у приватну власність [PERSON] (а.с. 10). Згідно зі свідоцтвом про одруження серії ЯТ № 627133, виданого 9 грудня 1951 року завідуючим бюро записів актів громадянського стану Новобурлуцької сільської ради Печенізького району Харківської області, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу остання змінила прізвище з «Кормілець» на «Корнейко», актовий запис за № 14 (а.с. 11). [PERSON] помер 29 червня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 334313, виданим Новобурлуцькою сільською радою Печенізького району Харківської області, актовий запис за № 05 (а.с. 9). За відомостями, що містяться в довідці № 112 від 16 лютого 2017 року, [PERSON] була зареєстрована та фактично проживала з 11 листопада 1978 року разом з [PERSON] за адресою: Харківська область, Печенізький район, село Новий Бурлук, вулиця Гагаріна, будинок 51 (а.с. 88, 89). 17 листопада 2012 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 374604, виданим того ж дня виконавчим комітетом Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, актовий запис № 90 (а.с. 12). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 709329 від 24 вересня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером 387, земельна ділянка площею 7,10 га, розташована на території Новобурлуцької сільської ради, на підставі рішення виконавчого комітету Новобурлуцької сільської ради народних депутатів № 60 від 10 липня 2001 року була передана у приватну власність [PERSON] (а.с. 13). Матеріалами справи встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії ЯГ № 311905, виданим 14 жовтня 1952 року завідуючим бюро записів актів громадянського стану Новобурлуцької сільської ради Печенізького району Харківської області, [PERSON] народився 3 жовтня 1952 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON], про що було зроблено актовий запис за № 40 (а.с. 11). Згідно зі свідоцтвом про народження ЯИ № 531229, виданим 11 лютого 1954 року Новобурлуцькою сільською радою Печенізького району Харківської області, [PERSON] (відповідач) є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 53). Як убачається із довідкок № 661 від 20 жовтня 2016 року та № 110 від 24 січня 2017 року, виданих виконавчим комітетом Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON] (1927 р.н.) на день смерті 17 листопада 2012 року проживала за адресою: [INFO] з жовтня 2002 року без реєстрації місця проживання разом з сімєю: син - [PERSON] (1952 р.); невістка [PERSON] (1957 р.); онука [PERSON] (1985 р.) (а.с. 14, 75). За інформацією, наданою Печенізькою державною нотаріальною конторою Харківської області в листі № 17/01-16 від 27 січня 2017 року, після смерті [PERSON], померлого 29 червня 2002 року, було заведено спадкову справу № 194/2002 на підставі заяв від 11 грудня 2002 року при прийняття спадщини за законом від [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. За свого життя [PERSON] заповітів не складав. Відповідно до записів алфавітних книг обліку спадкових справ Печенізької держнотконтори, спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 17 листопада 2012 року, не заводилася (а.с. 67-72). Згідно з листом [PERSON] державної нотаріальної контори Харківської області № 355/01-16 від 25 січня 2017 року, після смерті [PERSON], померлої 17 листопада 2012 року, заведено спадкову справу № 86/2013 на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини за законом від 11 лютого 2013 року. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Заповіт [PERSON] не складала. Після смерті [PERSON], померлого 29 червня 2002 року [PERSON] державною нотаріальною конторою Харківської області спадкова справа не заводилась (а.с. 57-66). [PERSON] державної нотаріальної контори Харківської області № 808/02-17 від 17 лютого 2017 року позивачеві розяснено, що ним пропущено строк подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 17 листопада 2012 року, встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України, у звязку з чим, запропоновано звернутись до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для вчинення цієї дії (а.с. 87). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача, знала померлу [PERSON] та декілька разів була у них вдома. Зазначала, що за життя [PERSON] постійно проживала з позивачем, нікуди не відлучалась, ніяких скарг на адресу позивача протягом всього часу її проживання не зазначала. Стверджувала, що [PERSON] почала проживати з позивачем, починаючи з 2002-2003 років. Стосунки між позивачем та [PERSON] завжди були тісними, родинними. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що познайомився з позивачем в смт. Есхар на початку 80-90-х років. За життя батька позивача [PERSON], декілька разів їздив разом з позивачем до села Новий Бурлук, щоб допомогти по господарству. Після смерті [PERSON] приблизно восени 2002 року, свідок їздив з позивачем до села Новий Бурлук, щоб забрати його матір - [PERSON] Зазначав, що [PERSON] подобалося проживати у позивача, жили вони дружно. Мати позивача постійно проживала з ним з 2002 року. Після смерті матері позивач телефонував йому, просив допомогти з похованням. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, при цьому виходить з наступного. Пояснення позивача та його братів [PERSON] та [PERSON] про фактичне постійне проживання їхньої матері [PERSON], разом з позивачем з жовтня 2002 року по день її смерті в смт. Есхар, Чугуївського району, Харківської області, узгоджуються між собою та з поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Крім того, спільне проживання позивача та [PERSON] підтверджується довідкою Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 661 від 20 жовтня 2016 року (а.с. 4), якою засвідчено, що станом на 17 листопада 2012 року [PERSON] дійсно фактично проживала без реєстрації місця проживання за адресою: [INFO], разом з сином [PERSON] Ці докази в їх сукупності суд вважає допустимими та належними в розумінні статей 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України, а також достатніми для встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом з її сином, позивачем по справі, з жовтня 2002 року по день її смерті, тобто по 17 листопада 2012 року, за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вулиця Горького, будинок 34. Відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Проте, як убачається з листа [PERSON] державної нотаріальної контори Харківської області № 808/02-17 від 17 лютого 2017 року, позивачем не було надано доказів на підтвердження його постійного проживання з [PERSON] на час відкриття спадщини, у звязку з чим, враховуючи пропуск позивачем шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини, нотаріус розяснив йому право звернутись до суду з позовом про визначення додаткового строку для вчинення цієї дії. Отже, від встановлення факту постійного проживання позивача разом з його матірю - [PERSON], яка померла 17 листопада 2012 року, станом на час відкриття спадщини, залежить виникнення його спадкових прав та можливість їхньої подальшої реалізації, тоді як іншого порядку встановлення цього факту, який має юридичне значення, законом не встановлено. За таких обставин, суд вважає за необхідне встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання спадкоємця [PERSON], разом з його матірю [PERSON], з жовтня 2002 року по 17 листопада 2012 року за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вулиця Горького, будинок 34. Разом з тим, в частині позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], суд відмовляє, оскільки не вбачає будь-якого спору та наявності перешкод в оформленні позивачем спадщини в нотаріальному порядку. Відповідно до статті 67 Закону України Про нотаріат\~\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою\~\~заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому\~\~за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину,\~вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розгляду.\~Виключно у\~разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як убачається з відомостей, наданих [PERSON] державною нотаріальною конторою Харківської області у додатку до листа № 355/01-16 від 25 січня 2017 року, після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернувся її син [PERSON] (а.с. 58). Інші спадкоємці з будь-якими заявами не звертались (а.с. 57-66). Порядок спадкування за законом та здійснення права на спадкування встановлений Главами 86, 87 Цивільного кодексу України, та передбачає звернення спадкоємців до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього ж Кодексу. Перелік документів, які спадкоємець зобовязаний надати нотаріусу для отримання свідоцтва про право на спадщину деталізований в Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року. Відповідно до пункту 4.11. Глави 10 наведеного вище Порядку для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. У листі [PERSON] державної нотаріальної контори Харківської області № 808/02-17 від 17 лютого 2017 року не міститься відомостей, які б свідчили про відмову у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (а.с. 87), а постанова про відмову у вчиненні цієї нотаріальної дії в порядку, встановленому Главою 13 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, позивачеві не видавалась. З огляду на відсутність доказів постійного проживання разом із спадкодавцем позивачеві було лише розяснено нотаріусом його право звернутись до суду з позовом про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Але оскільки судом встановлено факт постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем [PERSON], на час відкриття спадщини, то відповідно до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України позивач вважається таким, який вже прийняв спадщину, що фактично усуває перешкоди для отримання ним свідоцтва про право на спадщину за законом, тоді як вирішення судом тих питань, які віднесені до компетенції органів нотаріату, є неприпустимим. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial