Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-04 00:00:00

30.03.2016 та уточнено 05.04.2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький турбінний завод «Констар» (далі ПАТ «Криворізький турбінний завод «Констар») про поновлення на роботі та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що з 1986 р. по 2016 р. працював розкатником цеху № 45 ковальського виробництва на ПАТ «Криворізький турбінний завод «Констар». 20.02.2016 р. його було звільнено з займаної посади за п.4 ст.40 КЗпП України прогул. Вважає звільнення незаконним, оскільки причиною невиходу на роботу послужила невиплата заробітної плати, яку з 2013 року відповідач виплачував не регулярно, а з липня 2014 р. по день звільнення взагалі перестав виконувати обовязки щодо сплати заробітної плати. В день звільнення розрахунок з ним проведений не був, трудову книжку йому не видали. Його середня заробітна плата складає 1800 грн., виходячи з цього розміру просить суд стягнути на його користь середній заробіток за вимушений прогул за період з 20.02.2016 р. по 30.03.2016 р. в розмірі 2475 грн. та поновити на роботі. В судовому засіданні позивач підтримав позов, пояснив, що причиною невиходу на роботу була відсутність грошових коштів на приїзд до робочого місця, вартість якого вкладає близько 20 грн. на день. Просить суд визнати вказану ним причину прогулу поважною, та задовольнити позов. Представник відповідачав судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність та заперечення, просить суд відмовити в позові, вказує, що звільнення позивача проведено згідно норм чинного законодавства, позивач порушив Правила внутрішнього трудового розпорядку, не приступив до своїх трудових обовязків 23.02.2016 р., докази прогулу останнього зафіксована актом від 23.02.2016 р., доказом відсутності на робочому місці 24.02.2016 р. є письмове пояснення самого позивача, за що той був притягнений до дисциплінарної відповідальності. Робочі зміни позивача 27.02.2016 р., 28.02.2016 р., 02.03.2016 р., 03.03.2016 р., 06.03.2016 р., 07.03.2016 р., 10.03.2016 р. були визнані товариством прогулами, в результаті чого було звільнено позивача з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України. Доказів поважності не виходу на роботу [PERSON] останнім надано не було. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивач наказом № 14-ку від 11.03.2016 р. звільнений з посади розкатчика цеху № 45 ковальського виробництва 20.02.2016 р., за прогули без поважних причин, п.4 ст.40 КЗпП України а.с.8, з довідки ПАТ «Криворізький турбінний завод «Констар» від 22.06.2016 р. № 151/909 вбачається, що станом на 20.02.2016 р. заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] складає 29\~620,09 грн. а.с.56. Згідно ст. 40 п.4 КЗпП України, трудовий договір може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом лише у випадках\~прогулу (в тому числі відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважної причини. Позивачем визнано в судовому засіданні, що він дійсно не виходив на роботу ПАТ «Криворізький турбінний завод «Констар», в звязку з відсутністю грошових коштів на приїзд. Згідно п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясувати з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Постановою №9 від 06.11.1992 р. «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~Пленум Верховного Суду України в ч.1 «звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці». Таким чином, суд приходить до висновку, що причина невиходу позивача на роботу відсутність кошті на приїзд до робочого місця, оскільки судом встановлено, що позивачу тривалий час не виплачували заробітну плату, являється поважною причиною, на думку суду відповідачем порушено право працівника на оплату праці визначене нормами Конституції України, КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», що тягне за собою поновлення позивача на попередньому місці роботи. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше, як за один рік. Середній заробіток за час вимушеного прогулу у звязку з незаконним звільненням, визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітної плати позивача за останні два календарних місяці роботи відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Ухвалю суду від 08.06.2016 р. судом витребовувалася з ПАТ «Криворізький турбінний завод «Констар» довідка про середньоденну заробітну плату позивача станом на 20.02.2016 р., однак ухвала суду відповідачем виконана не була. Таким чином, суд враховуючи вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», у випадках коди нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, коли працівник не мав заробітку не з вини працівника, розрахунок проводиться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Оскільки судом було встановлено, що середньомісячна заробітна плата позивача становить 1800 грн., тому суд вважає, що стягнення заборгованості по заробітній плат за період з 20.02.2016 р. по 30.03.2016 р. в розмірі 2475 грн., як того просить позивач у силу вимог ст.60 ЦПК України, відповідає вимогам вищезазначених норм законодавства. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст.ст. 40 п.4, 232-236 КЗпП України,

Outcome: approved