Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

29 вересня 2015 року представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви обґрунтував тим, що 20.11.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №DNН4КР52370696, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит у розмірі 2593,50 грн. строком до 20.11.2008р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач, в свою чергу, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в звязку з чим, станом на 09.10.2015 року має заборгованість в розмірі 26476,45 грн., яка складається з: 787,69 грн. заборгованість за кредитом, 7045,79 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 18642,97 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Від цієї суми заборгованості відраховуєтсья сума у розмірі 14222,23 грн., яка була задоволена рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.11.2014 року. Різниця становить 12254,22грн., а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 612,71 грн. штраф (процентна складова). Отже, заборгованість становить 13366,93 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 13366,93 грн. та судові витрати (а.с.31-32). Представник позивача надав до суду заяву з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 20 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір №DNН4КР52370696, відповідно до умов договору банк зобовязався надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином та повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору (а.с. 6-11). Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №DNН4КР52370696 від 20.11.2006 року станом на 09.10.2015 року відповідач має заборгованість в розмірі 26476,45 грн., яка складається з 787,69 грн. заборгованість за кредитом, 7045,79 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 18642,97 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. (а.с. 35-37). 25 листопада 2014 року заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська, цивільна справа №206/6717/14-ц, було стягнуто із відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14222 гривень 23 коп. (а.с.33-34). Таким чином різниця, що підлягає стягненню з відповідача, становить 12254,22 грн.. Крім того, згідно п.5.3 Умов та правил надання банківських послуг з відповідача підлягають стягненню суми штрафу в розмірі 1112,71 грн. Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України умовами кредитного договору є обовязок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.ст. 610, 611, 612, 623, 625 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вище викладене, а також приймаючи до уваги, що відповідач в порушення умов кредитного договору свої зобовязання по поверненню кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними не виконав, у звязку з чим у банка виникло право вимагати повернення кредиту та стягнення заборгованості у примусовому порядку, з урахуванням викладеного суд вважає звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та судових витрат цілком обґрунтоване, та таке, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved