Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

4 липня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на домоволодіння з надвірними будовами та спорудами, що розташовані в [ADDRESS], а також на земельну ділянку площею 0,21 га за тією ж адресою, в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті його батька залишилося спадкове майно, в тому числі у виді вищевказаного домовлодіння та земельної ділянки. Він є єдиним спадкоємцем, який спадщину прийняв. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв'язку з тим, що право власності спадкодавця на вказаний житловий будинок не було зареєстровано, та у правовстановлюючому документі не зазначено точної адреси розташування цього майна, а щодо земельної ділянки, то він позбавлений можливості надати документи, що необхідні для оформлення спадкових прав на земельну ділянку, а саме: витягу з поземельної книги або витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку, оскільки спадкодавець за життя не провів дій з державної реєстрації земельної ділянки, у зв'язку з чим за захистом своїх спадкових прав він був змушений звернутися до суду із цим позовом. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги свого довірителя [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила справу розглянути у їх відсутність. Відповідач Лиманівська сільська рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі та просила справу розглянути у відсутність їх представника. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним права власності на домоволодіння та земельну ділянку за адресою в [ADDRESS] визнав в повному обсязі та просив справу розглянути у його відсутність. Дослідивши письмові докази, в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що за даними свідоцтва про народження [NUMBER], батьками позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). За даними свідоцтва про смерть [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] року, про що Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області було здійснено актовий запис про смерть за № 24 від 03.04.2013 року (а.с. 14). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю № 245, виданого на підставі рішення Лиманівської сільської ради народних депутатів №161 від 18.06.1996 року, на час смерті [PERSON] належало право власності на земельну ділянку площею 0,2100 га по [ADDRESS] за цільовим призначенням - присадибна ділянка, з яких 0,05 га під будівлями, а 0,16 га сільськогосподарських угідь (а.с. 17-18). За положеннями Земельного кодексу України 1990 року, чинного на час прийняття рішення про передачу у власність вказаної ділянки, особам у приватну власність безоплатно могли передаватися землі (ст. 6) для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Відповідно до договору дарування домоволодіння від 04.03.1964 року, [PERSON] подарувала належне їй домоволодіння в с.Лимани Миколаївської області. Договір посвідчено виконкомом Лиманівської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області (а.с. 16). При цьому, пояснення позивача щодо адреси розташування вищевказаного домоволодіння підтверджується даними рішення Лиманівської сільської ради № 3 від 3 травня 2000 року про зміну нумерації будинків, згідно якого було змінено нумерацію домоволодіння та присадибної земельної ділянки, належних [PERSON] з адреси: [ADDRESS] на [ADDRESS] (а.с. 19). За даними спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся лише його син - позивач по справі [PERSON]. Він же був зареєстрований із спадкодавцем на час смерті, що підтверджується відомостями Лиманівської сільської ради від 17.07.2014 року. Підстави, з яких позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом підтверджуються листами приватного нотаріуса Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] № 214/02-14/62-2013 від 09.07.2014 року та № 406/02-14/62-2013 від 12.11.2013 року, згідно яких позивачу було роз'яснено про неможливість оформлення його спадкових прав після смерті батька щодо земельної ділянки по [ADDRESS] у зв'язку з ненаданням технічної документації відносно вказаного майна, а щодо житлового будинку - у зв'язку з відсутністю у правовстановлюючому документі повної адреси розташування домоволодіння, а також не проведенням його реєстрації (а.с. 11-12). Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрації в БТІ підлягали лише будинки, які розташовані в містах та селищах міського типу. Виходячи із положень Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня 1976 року право власності на жилий будинок підтверджувалось саме записом в погосподарчій книзі. У той час реєстрації нерухомого майна в сільській місцевості в БТІ не була передбачена нормативними актами. Відповідно до положень ст. 49 Закону України «Про власність», що діяв на час укладення вищевказаного договору дарування, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК України (1963 року), громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу також не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Відповідно до ч.1 ст. 128 ЦК України (ред. 1963 року) право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Щодо земельної ділянки, то відповідно до пп.4.20 п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом України 22.02.2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться нотаріусами на підставі відповідних документів, в тому числі, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з поземельної книги. Згідно повідомлення від 09.07.2014 року № 4102/01-16, Державним кадастровим реєстратором було відмовлено у надання відомостей з Державного земельного кадастру з причини їх відсутності (а.с. 13). Відповідно ст.1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. За ст.3 цього Закону слідує про обов'язковість внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об'єкти (земельні ділянки, розташовані на території України). Згідно п. 109 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051, державна реєстрація земельної ділянки здійснюється за заявою власника земельної ділянки. Проте з досліджених документів слідує, що спадкодавець [PERSON] за життя державної реєстрації як своїх прав щодо вищевказаного домоволодіння так і реєстрації земельної ділянки не провів, що нині перешкоджає позивачу в оформленні його спадкових прав. Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Належність вищевказаного майна спадкодавцю встановлена дослідженими судом письмовими доказами по справі, а отже вказане майно належить до спадкової маси. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З наведеного, та встановивши, що відповідно до положень ст.ст. 1261, 1268 ЦК України, [PERSON] є спадкоємцем майна після смерті батька [PERSON] та спадщину прийняв, проте через вищевказані обставини позбавлений можливості нотаріально оформити свої спадкові права, а тому суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту судом шляхом визнання за ним права власності на вищевказані домоволодіння та земельні ділянки.

Outcome: approved