Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

29 травня 2017 року ТОВ «Коджен Б» звернулося до ТОВ «Білопілля Агросвіт», [PERSON] з позовом, в якому вказує, що останній на праві власності належить земельна ділянка, яка перебуває в оренді у товариства до 30 листопада 2022 року. 11 листопада 2017 року [PERSON] уклала з ТОВ «Білопілля Агросвіт» договір оренди цієї ж земельної ділянки, який у квітні 2017 року було зареєстровано в установленому законом порядку. При цьому перший договір оренди в установленому законом порядку ні розірвано, ні припинено не було. Вказує, що державний реєстратор не мав права реєструвати договір оренди землі. Посилаючись на викладені обставини, просить визнати недійсним договір оренди землі №42н, укладений 11 лютого 2017 року між ТОВ «Білопілля Агросвіт» та [PERSON], зареєстрований 07 квітня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер 19873678. 19 червня 2017 року [PERSON] звернулася до ТОВ «Коджен Б» із зустрічною позовною заявою, в якій, посилаючись на те, що договір оренди землі від 01 грудня 2010 року вона не підписувала, просить визнати його недійсним і скасувати його державну реєстрацію. У судовому засіданні представник ТОВ «Коджен Б» [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, свій зустрічний позов просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Білопілля Агросвіт» в судове засідання не прибув, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи Служби з державної реєстрації прав у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON], відповідачку за первісним позовом та позивачку за зустрічним позовом [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №363816 на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації від 16 вересня 2009 року №545 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,2342 га, розташованої на території Нововирківської сільської ради, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 23). 01 грудня 2010 року між [PERSON] і ТОВ «Коджен Б» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,2342 га, строком на 12 років (а. с. 18-20). Зазначений договір 24 травня 2012 року був зареєстрований у Відділі Держкомзему в Білопільському районі за №592060004001367. 01 грудня 2010 року між [PERSON] і ТОВ «Коджен Б» були підписані акти приймання-передачі земельної ділянки та визначення меж земельної ділянки в натурі (а. с. 21, 22). 01 грудня 2016 року [PERSON] отримала 2410 грн. 29 коп. орендної плати на підставі вказаного вище договору (а. с. 29). 11 лютого 2017 року між [PERSON] і ТОВ «Білопілля Агросвіт» було укладено договір оренди землі, на підставі якого в оренду було передано вказану вище земельну ділянку (а. с. 44). 07 квітня 2017 року державним реєстратором прав на нерухоме майно [PERSON] було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №34681174, на підставі якого було проведено державну реєстрацію права власності та права оренди на земельну ділянку (а. с. 55). Як вбачається зі змісту оспорюваного договору від 11 лютого 2017 року, ТОВ «Коджен Б» не було його стороною. У той же час позивач, як орендар цієї ж земельної ділянки, має право на оспорювання зазначеного договору, оскільки цей правочин порушує його право на використання спірної земельної ділянки. Саме така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року справа №6-605цс16, від 23 листопада 2016 року права №594/153/16-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 124 ЗК передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Згідно з ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. У відповідності зі ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з абз. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобовязується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ст. 1, ч. 5 ст. 6, ст. 13 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. З огляду на положення ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотності порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. У пункті 39 договору оренди від 01 грудня 2010 року сторони дійшли згоди, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою. Відповідно до пункту 40 вказаного договору розірвання договору в односторонньому порядку після збору врожаю допускається за умови систематичної невиплати та ухилення орендаря від сплати орендної плати, невиконання умов договору, нецільового використання землі та недотримання вимог щодо чергування сільськогосподарських культур у сівозмінах, особливо соняшнику. Підстави припинення договору оренди землі зазначені в ст. 31 Закону України «Про оренду землі». Доказів того, що договір оренди від 01 грудня 2010 року було припинено або розірвано в установленому законом порядку суду надано не було. З огляду на викладене, [PERSON], не розірвавши в установленому законом та договором порядку договір оренди земельної ділянки від 01 грудня 2010 року до закінчення строку його дії, 11 лютого 2017 року уклала новий договір оренди цієї ж земельної ділянки з ТОВ «Білопілля Агросвіт». У відповідності з ч. ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У відповідності з абз. 1 ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно з ч. ч. 1, 2, п. в ч. 3 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною. З огляду на розяснення надані в абз. 1 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №6 відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. На момент вчинення оспорюваного правочину 11 лютого 2017 року строк дії договору оренди від 01 грудня 2010 року ще не закінчився, що свідчить про порушення прав позивача. З огляду на викладене, позовні вимоги ТОВ «Коджен Б» слід задовольнити та постановити рішення про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного 11 лютого 2017 року між ТОВ «Білопілля Агросвіт» і [PERSON] Що стосується позовних вимог [PERSON], то вони задоволенню не підлягають, оскільки всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України остання не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що договір оренди землі від 01 грудня 2010 року вона не підписувала. Суд розяснив відповідачці, що для зясування даної обставини необхідні спеціальні знання, для чого слід призначити почеркознавчу експертизу, та наслідки відмови від її призначення, але [PERSON] відмовилася від призначення експертизи. У звязку з викладеним не підлягає задоволенню і позовна вимога про скасування державної реєстрації спірного договору оренди. При цьому суд враховує, що дана позовна вимога заявлена до неналежного відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позов ТОВ «Коджен Б» задоволено у повному обсязі, з відповідачів за первісним позовом у дольовому порядку на користь товариства слід стягнути з кожного по 800 грн. судового збору, сплаченого останнім при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved