Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

31 березня 2016 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив розірвати договір оренди земельної ділянки від 20 грудня 2012 року, укладений між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІОНІСІЙ VN», та стягнути з відповідача заборгованість по виплаті орендної плати в сумі 4061 грн. 82 коп., компенсацію збитків від інфляції за несвоєчасне внесення орендної плати в сумі 2542 грн. 70 коп. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 121 грн. 86 коп. А також зобов'язати відповідача повернути йому вказану земельну ділянку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Суду пояснив, що має у власності земельну ділянку площею 5,47 га, яку він надавав в оренду [PERSON], який обробляв його земельну ділянку і до 2012 року. Йому необхідні були гроші в сумі 30000 грн., які він отримав відповідно до власноруч написаної розписки. Також він погодився укласти договір оренди земельної ділянки строком на 30 років. Згодом, він пропонував [PERSON] розірвати договір оренди від 2012 року та повернути гроші. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, зазначивши, що позивач, дійсно, отримав гроші але не від товариства з обмеженою відповідальністю «ДІОНІСІЙ VN», а від [PERSON] Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. Суду пояснила, що між товариством з обмеженою відповідальністю «ДІОНІСІЙ VN» та позивачем був укладений договір оренди земельної ділянки, площею 5, 47 га, розташованої на території Зеленогайської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та зареєстрований у державному реєстрі земель 09 грудня 2010 року за № 041049005571, а не у 2012 року як це вказує позивач. В 2012 році договір був переукладений між тими ж сторонами стосовно того ж предмету та збільшений строк оренди з 15 років до 30 років та необхідністю вказати в договорі присвоєний кадастровий номер. Після підписання договору 10 липня 2010 року [PERSON] звернувся до керівника товариства з проханням виплатити орендну плату за користування земельною ділянкою за весь період на який було укладено договір, а саме на 15 років, для лікування. В зв'язку з чим [PERSON] були видані кошти в сумі 30000 грн., що підтверджується власноруч написаною ним розпискою від 26 липня 2010 року. Отже, підстави для дострокового розірвання договору оренди у зв'язку з невиплатою орендної плати, відсутні. Претензій від позивача з 2010 року, не надходило. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно Державного Акту на право приватної власності на землю, виданого 08 вересня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 411, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,47 гектарів, розташовану на території Зеленогайської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, на підставі розпорядження Жовтневої райдержадміністрації від 30 березня 2004 року № 134-р для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( а.с. 12). Згідно договору оренди землі, зареєстрованого у відділі Держкомзему у Жовтневому районі за №482330004004063 від 29 грудня 2012 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІОНІСІЙ VN» в особі директора [PERSON], орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку розміром 5,47 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору становить 30 років з правом його продовження ( а.с. 6-8). Відповідно до договору оренди земельної ділянки № 208 від 10 липня 2010 року, зареєстрованого за № 041049005571, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІОНІСІЙ VN» в особі директора [PERSON], орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку розміром 5,47 гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Строк дії договору становить 15 років з правом його продовження ( а.с. 39-41). Згідно наказу № 7 від 14 липня 2010 року виданого директором Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІОНІСІЙ VN» [PERSON], було дозволено виплатити орендну плату за користування земельною ділянкою за період з грудня 2010 року по грудень 2025 року [PERSON] в сумі 30000 грн., на підставі його звернення. Бухгалтеру товариства було доручено підготувати розписку та інші документи по факту виплати (а.с.42). Як вбачається з копії розписки від 26 липня 2010 року, написаної власноручно [PERSON], він отримав кошти в сумі 30000 грн., в рахунок орендної плати за користування земельною ділянкою за 15 років. В розписці [PERSON] також зазначив, що з умовами договору він він ознайомлений та претензій до орендатора не має (а.с.43). Відповідно до довідки товариства з обмеженою відповідальністю «ДІОНІСІЙ VN», [PERSON] нараховувалася орендна плата з 2011 по 2015 роки, зі сплатою обов'язкових платежів та зборів (а.с.67). Зі змісту довідки Відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі Миколаївської області від 22 червня 2016 року вбачається, що згідно Книги записів державної реєстрації договорів оренди на земельну ділянку, зареєстровані договіри оренди земельної ділянки площею 5,47 га між [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю «ДІОНІСІЙ VN» за № 041049005571, терміном дії на 15 років та за №482330004004063, терміном дії на 30 років (а.с.53). Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України Про оренду землі (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки. Відповідно до вимог ст.124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Згідно з положеннями ст.14 Закону України Про оренду землі від 06 жовтня 1998 року (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин ) договір оренди землі укладається в письмовій формі. За змістом ст.ст. 93, 125 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності; право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України Про оренду землі). Згідно з ч.1 ст.32 Закону України Про оренду землі (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин ) на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст.24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Аналогічні положення виписані у ч.2 ст. 651 ЦК України, за якою договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотні умови договору оренди землі визначені у ст.15 Закону України Про оренду землі. Розірвання договору оренди земельної ділянки можливе з підстав, передбачених ст. ст. 21, 24, 25, 32 вказаного Закону та ст. 141 ЗК України. Зокрема, у разі систематичної несплати орендної плати, яка представляє собою платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Аналіз змісту договорів оренди земельної ділянки, вказує на те, що предмет договорів, об'єкт, права та обов'язки сторін є аналогічними. Обидва договори відповідають типовим формам, є зареєстрованими, що свідчить про фактичну майбутню пролонгацію договору від 2010 року, договором від 2012 року, отже суд приходить до висновку про однакову юридичну силу договорів оренди земельна ділянка, тому суд приймає до уваги докази виплати позивачу орендної плати за 15 років та вважає, що їх можна зарахувати в тому числі і по договору від 2012 року. Таким чином позивачу [PERSON] виплачено орендну плату наперед, за користування земельною ділянкою за період 2010-2025 роки, в судовому засіданні [PERSON]А підтвердив факт отримання ним вказаних коштів в рахунок орендної плати та наявність свого підпису в розписці. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстави розірвання договору оренди, оскільки не доведено факт несплати орендної плати орендарем, а відтак позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Оскільки вимога про розірвання договору оренди задоволенню не підлягає, не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по виплаті орендної плати, компенсації збитків від інфляції за несвоєчасне внесення орендної плати та 3% річних від простроченої суми, а також повернення земельної ділянки, оскільки вони є похідними.

Outcome: dismissed