Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

31 березня 2020 року (згідно відмітки на конверті, в якому надійшов позов) позивач звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 грудня 2003 року між сторонами був укладений кредитний договір №VOH0PK00001604 (з подальшими змінами та доповненнями), відповідно до умов якого банк видав відповідачу кредит у розмірі 38\~564,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами. Станом на 06 березня 2020 року заборгованість за відсотками за користування кредитом становить 67\~535,12 доларів США, які позивач і просить стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги заперечили. Пояснили, що вже існує рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості за процентами. Також вказали, що на їх думку, після односторонньої зміни строку виконання основного зобов`язання, позивач не вправі нараховувати відсотки за користування кредитом. Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року закрито провадження у справі в частині вимог про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 45 136,21 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 грудня 2003 року між сторонами був укладений кредитний договір №VOH0PK00001604 (з подальшими змінами та доповненнями), відповідно до умов якого банк видав відповідачу кредит у розмірі 38\~564,00 доларів США. Умовами цього договору передбачалося, зокрема, сплата відсоткової ставки за користування в розмірі 1,26 % на місяць (п.3.1), а також право банку достроково вимагати повернення всієї суми боргу у разі порушення зобов`язань з боку позичальника (п.2.3.2) (а.с.7-11). В подальшому, а саме у вересні 2013 року, позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № VOH0PK00001604 від 10.12.2003 у розмірі, наявної станом на 11 вересня 2020 року 77136,21 доларів США, що складає 616318,32 грн., що складається з: 27000 доларів США - заборгованість за кредитом, 45136,21 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом, 5000 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2015 року у цивільній справі №202/32791/13-ц, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму заборгованості за кредитним договором № VOH0PK00001604 від 10.12.2003 у розмірі 77136,21 доларів США, що складає 616318,32 грн., що складається з: 27000 доларів США - заборгованість за кредитом, 45136,21 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом, 5000 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Це рішення набрало законної сили 21 вересня 2015 року. При цьому, як видно з розрахунку заборгованості, який наданий позивачем, основна сума боргу у розмірі 27\~000,00 доларів США не змінювалася починаючи з грудня 2013 року, з чого можливо дійти висновку, що пред`явивши позов у вересні 2013 року банк просив стягнути саме всю суму заборгованості, а не лише її поточну частину. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В даному випадку, як було встановлено судом, банк скористався своїм правом на дострокове повернення всієї суми позики, яке передбачено у ч.2 ст.1050 ЦК України, п.2.3.2 договору, а отже з дня звернення до суду 11 вересня 2013 року, строк дії кредитного договору вважається закінченим, а відносини між банком та відповідачем за своєю суттю перейшли з кредитних правовідносин, які передбачають правомірне користування чужими грошовими коштами зі сплатою відповідних процентів визначених у договорі, у відносини незаконного користування чужими грошовими коштами, тобто перейшли в охоронні правовідносини, права та інтереси позивача за якими забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України. З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про стягнення відсотків у розмірі 22\~398,91 доларів США, які нараховані позивачем за період з 12 вересня 2013 року по 06 березня 2020 року відповідно до ст.1048 ЦК України як плата за користування позикою, адже таке нарахування ним проведено всупереч приписам ст.ст. 1048, 1050 ЦК України та поза межами строку дії кредитного договору, який був змінений банком в односторонньому порядку шляхом пред`явлення вимоги про дострокове погашення всієї суми боргу. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, всі судові витрати позивача залишаються за ним. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed