Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

7 вересня 2015 року, [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд, виключити з актового запису № 16 від 01.11.2005 р. про народження [PERSON], [INFO], вчиненого Другим Приморським ВРАЦСом Одеського МУЮ від 01.11.2005 р. відомостей про нього, як батька дитини, ім`я, місце народження та дату народження [PERSON] залишити без змін, посилаючись на те, що він не є батьком малолітньої дитини. Позивач, приймаючи участь в судовому засіданні підтримав свій позов, однак в подальшому в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, особисто під розписку, причини неявки суду не повідомив, надавши суду письмову заяву, в якій позов підтримав та просив слухати справу за його відсутності (а.с. 25,30). Відповідачка [PERSON], приймаючи участь в судовому засіданні позов визнала повністю, однак в подальшому в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій повністю визнав позов та просила суд, слухати справу за її відсутністю (а.с. 26,30). Представниця 3-ої особи Органу опіки та піклування Овідіопольської РДА, приймаючи участь в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, однак в подальшому в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, надіславши до суду заяву, в якій підтримала позов та просила суд слухати справу за її відсутності (а.с. 30,31). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Приписами статті 61 ЦПК України передбачено обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 122 СК України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Відповідно до приписів ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Згідно із п.п. 10,11 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір'ю дитини (статті 126, 127 СК України). Відповідно до ст. 136 СК України - оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень, шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини, суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому, відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено. Суд встановив, і це було підтверджено сторонами по справі, що 28.12.1985 р. між позивачем та [PERSON] був укладений шлюб, який був розірваний 15.02.2005 р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЖД № 159029 від 15.02.2005 р. (актовий запис № 69) (а.с. 7). Під час вказаного шлюбу, у подружжя народилася донька [PERSON], [INFO] Так, з пояснень позивача вбачається, що з 1995 р., він знаходився в місцях позбавлення волі, звідки звільнився у 1998 р., і у звязку з тим, що сімейне життя з [PERSON] не склався, подружні стосунки між ними були фактично припинені у 1998 р. і носили формальний характер. 23.05.2003 р., [PERSON] народила доньку [PERSON], [INFO], в якому батьком дитини був записаний позивач, так як в той період шлюб між подружжям не був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 239422 виданого повторно 07.10.2010 р. Другим Приморським ВДРАЦСом Одеського МУЮ (а.с. 9). Як встановив суд, [PERSON] проживаючи окремо від позивача без офіційного розірвання шлюбу, на підставі чинного свідоцтва про шлюб з позивачем, оригінал якого знаходився в неї, самостійно, без згоди позивача, зареєструвала свою доньку, записавши останнього батьком дитини. Однак, як пояснив позивач, він не є кровним батьком [PERSON], [INFO], так як фактичні шлюбні стосунки припинилися між ними до 1998 р. під час його перебування в місцях позбавлення волі. 21.07.2010 р. [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖД № 091179 від 23.07.2010 р. (а.с. 8). У 2010 р. позивач дізнався, що він записаний батьком малолітньої [PERSON] і за життя своєї колишньої дружини [PERSON], остання не подавала до суду позову про стягнення аліментів з позивача на утримання її доньки [PERSON], [INFO], яку він ніколи не бачив. 13.08.2005 р., позивач зареєстрував шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 008916 від 13.08.2005 р., від якого народилося двоє доньок : Анастасія, [INFO] та Марія, [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їхнє народження (а.с. 10-12). Орган опіки та піклування Овідіопольської РДА в своєму висновку № 01/01-25/404 від 04.02.2015 р. дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав позивача відносно малолітньої [PERSON], [INFO] і рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 13.03.2015 р. позивача було позбавлено батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO] При чому, в судовому засіданні по вказаній справі, позивач визнавши позов частково, показав суду, що він не є біологічним батьком вказаної дитини, а тільки зареєстрований її батьком (а.с. 13-14). Розпорядженням Овідіопольської РДА № 252/А-2015 від 15.05.2015 р. було влаштовано на виховання та спільне проживання з 18.05.2015 р. малолітню [PERSON], [INFO], яка має статус дитини, позбавленої батьківського піклування до дитячого будинку сімейного типу на базі родини [PERSON] за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Сухий Лиман, вул. Радісна, буд. № 15 та покладено на батьків-вихователів [PERSON] та [PERSON] персональну відповідальність за життя, здоров`я, фізичний та психічний розвиток вихованця, зобовязавши батьків-вихователів невідкладно інформувати службу у справах дітей Овідіопольської РДА у разі, якщо їм або членам сім`ї, з якими вони проживають на спільній житловій площі, у тому числі малолітнім та неповнолітнім дітям, під час функціонування такої сім`ї діагностовано глибокі органічні ураження нервової системи, алкогольну та наркотичну залежність, відкриту форму туберкульозу, психотичні розлади, в яких офіційно зареєстровані асоціальні прояви, нахили до насильства тощо (а.с. 24). З наведених підстав, суд дійшов до висновку, про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved