Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

29 квітня 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до ТзОВ «ХоСаРо» про стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 30 січня 2015 року між [PERSON] та ТзОВ «ХоСаРо» було укладено договір № 30/01 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі (позики), згідно якого [PERSON] зобовязувався надати ТзОВ «ХоСаРо» безвідсоткову фінансову допомогу (позику), а останній зобовязується використати її за цільовим призначенням і повернути у визначений договором строк. Пунктом 5.1 Договору визначено, що позика надається строком до 05 квітня 2015 року. [PERSON] на виконання своїх обовязків позичальника надав позику ТзОВ «ХоСаРо» на суму 126 060,73 грн., внісши кошти в касу товариства. Строк повернення коштів наступив, однак позичальник своїх зобовязань не виконав. Таким чином, сума боргу становить 126 060,73 грн. 06.04.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про заміну кредитора [PERSON] у зобов'язаннях, що випливають з Договору № 30/01 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі (позики) від 30.01.2015 р., внаслідок передання ним своїх прав [PERSON] на загальну суму 126 060,73 грн. [PERSON] письмово повідомлено ТзОВ «ХоСаРо» про заміну кредитора у зобовязаннях, що виникають із вищезазначеного договору. Станом на день предявлення позову обовязок відповідача щодо повернення грошових коштів в сумі 126 060,73 грн. не виконано. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача [PERSON] не зявився, скерував на адресу суду заяву про визнання позову, просив слухати справу без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов є підставним та його слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 січня 2015 року між [PERSON] та ТзОВ «ХоСаРо» було укладено основний договір № 30/01 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі (позики), згідно якого [PERSON] зобовязувався надати ТзОВ «ХоСаРо» безвідсоткову фінансову допомогу (позику), а останній зобовязується використати її за цільовим призначенням і повернути у визначений договором строк. Пунктом 5.1 Договору визначено, що позика надається строком до 05 квітня 2015 року. [PERSON] на виконання своїх обовязків позичальника надав позику ТзОВ «ХоСаРо» на суму 126 060,73 грн., внісши кошти в касу товариства. Строк повернення коштів наступив, однак позичальник своїх зобовязань не виконав. Таким чином, сума боргу становить 126 060,73 грн. 06.04.2015 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про заміну кредитора [PERSON] у зобов'язаннях, що випливають з Договору № 30/01 про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі (позики) від 30.01.2015 р., внаслідок передання ним своїх прав [PERSON] на загальну суму 126 060,73 грн. Відповідно до п. 5.1 Основного Договору, строк виконання зобовязання настав 05.04.2015 р. Станом на 29.04.2015 р., сума боргу відповідача перед позивачем становить 126060,73 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 174 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проаналізувавши вищевказані норми, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову є підставним, не суперечить чинному законодавству, відповідає інтересам сторін по справі та не порушує прав та інтересів інших осіб, може бути прийнято судом. Таким чином, зважаючи на неповернення відповідачем позивачеві суми позики, суд вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача в користь позивача 126060,73 грн. Крім цього відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір в сумі 1260,61грн. грн. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved