Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

7 червня 2013 року позивач ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення. 18 грудня 2013 року від ПАТ «Акцент-Банк» надійшла уточнена позовна заява, в якій зазначено, що 22 вересня 2008 року [PERSON] відповідно до укладеного кредитно-заставного договору № ABZIAU19270963 отримала кредит у розмірі 39255 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 20 вересня 2013 року. У забезпечення повернення кредиту, вказаним договором передбачена застава рухомого майна, а саме: відповідач [PERSON] надала у заставу належний їй автомобіль ВАЗ, модель 210994-20, рік випуску: 2008, тип ТЗ: легковий автомобіль, реєстраційний номер: [NUMBER]. Позивач свої зобов'язання за вказаним вище кредитним договором виконав, але відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 22 травня 2013 року складає 162 572 грн. 58 коп. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором позивач просить суд звернути стягнення на предмет застави - автомобіль ВАЗ, реєстраційний номер [NUMBER]., що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ «Акцент-Банк» з укладанням від імені банка договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В судове засідання представник позивача Букач Я.В. не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила, про час і місце слухання справи була повідомлена своєчасно і належним чином. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, додатково пояснив, що відповідач не має можливості передати залогове майно, у зв'язку із знаходженням його в розпорядженні банку з 2009 року. Представник відповідача вважає, що позивач після вилучення автомобіля повинен був його реалізувати, а кошти направити на погашення заборгованості за кредитним договором, але цього зроблено не було. Внаслідок чого ринкова вартість автомобіля, на теперішній час знизилася та в разі звернення стягнення і реалізації автомобіля, отриманих коштів буде недостатньо для погашення боргу, щЩо в свою чергу призведе до порушення прав відповідача [PERSON] Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку представника відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в ході розгляду справи було встановлено, що 22 вересня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (скорочена назва ПАТ «А-Банк», згідно п.1.2. Загальних положень Статуту Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк») та [PERSON] було укладено кредитно-заставний договір № ABZIAU19270963 (а.с. 15-19), згідно умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 39255 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 20 вересня 2013 року. У забезпечення повернення кредиту, [PERSON] надала у заставу належний їй автомобіль ВАЗ, модель: 210994-20, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER] (п.17.9. кредитно-заставного договору від 22 вересня 2008 року). В порушення умов кредитно-заставного договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 22 травня 2013 року виникла заборгованість в сумі 162 572 грн. 58 коп., яка складається із наступного: заборгованості за кредитом - 40 477 грн. 88 коп.; заборгованості по процентам - 24 562 грн. 42 коп.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 6 844 грн. 21 коп.; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 82 708 грн. 42 коп.; штрафу (фіксована частина) - 250 грн.: штрафу (процентна складова) - 7 729 грн. 65 коп., на підтвердження чого позивачем було надано відповідний розрахунок заборгованості (а.с. 10-11). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Ч. 2 ст. 590 ЦК України передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Згідно ч. 1 ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Частиною 6 ст. 20 вказаного Закону, передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом, або договором застави. Згідно п.13.1 кредитно-заставного договору від 22 вересня 2008 року після настання події дефолту та спливу строку, встановленого у статті 12.2.5. договору для добровільного погашення забезпечених вимог, предмет застави може бути використаний для задоволення з його вартості всіх забезпечених вимог у їх максимальному розмірі, що визначається на дату фактичного задоволення таких вимог. Відповідно до п.13.2 вказаного договору, банк письмово повідомляє позичальника про обрану ним процедуру звернення стягнення на предмет застави. Позивачем дотримано вимоги про надіслання письмового повідомлення позичальнику про звернення стягнення на предмет застави в разі непогашення заборгованості за договором, що підтверджується копію відповідного повідомлення від 28 березня 2013 року (а.с. 12) та реєстром поштових відправлень (а.с. 13). Згідно ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Позивачем було виконано вимоги ч. 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Так, згідно витягу про реєстрацію у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), вбачається, що обтяжувача ЗАТ КБ «А-Банк» замінено на ПАТ КБ «ПриватБанк» та 14 серпня 2012 року зареєстровано звернення стягнення на підставі договору застави автотранспорта № ABZIAU19270963 від 22 вересня 2008 року ПАТ КБ «Акцент-Банк» (а. с. 20). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає продаж обтяжувачем предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Представник відповідача [PERSON] в обґрунтування своїх заперечень проти задоволення позову посилався на копію акту прийому залогового автомобіля від 10 квітня 2009 року, в якому зазначено, що [PERSON] передав автомобіль і доручив ПАТ КБ «ПриватБанк» передати його на реалізацію за ринковою ціною та направити отримані кошти на погашення заборгованості у випадку невиконання зобов'язань перед банком за договором № ABZIAU19270963 від 19 вересня 2008 року (а. с. 68). Проте, суд звертає увагу, що згідно акту автомобіль був переданий саме [PERSON], а не заставодавцем [PERSON]. В матеріалах справи відсутні та, не були надані представником відповідача в ході розгляду справи, докази того, що [PERSON] уповноважувала [PERSON] розпоряджатися належним їй майном та укладати від її імені будь-які договори. Крім того, згідно умов кредитно-заставного договору від 22 вересня 2008 року та Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» наявність акту передачі автомобіля не може свідчити про застосування заставодержателем процедури позасудового звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, перебування предмета застави у заставодержателя, за відсутності згоди заставодавця на його реалізацію та не застосування процедури позасудового звернення стягнення, позбавляло позивача можливості задовольнити свої вимоги без звернення до суду за захистом своїх прав, тому доводи представника відповідача [PERSON] в цій частині є безпідставними. Крім того, ч. 4 ст. 338 ЦПК України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої інстанції при новому розгляді справи. Так, в ухвалі ВССУ від 30 липня 2014 року (а.с. 163-164) зокрема зазначено, що суди: по-перше, не врахували витяг про реєстрацію у державному реєстрі обтяжень рухомого майна, по-друге, не дали оцінку акту прийому залогового автомобіля, по-третє, не перевірили доводи відповідача про те, що вказаний спір уже був предметом судового розгляду. 1) Згідно ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Тому, наявність в реєстрі відомостей про заміну обтяжувача ПАТ «Акцент-Банк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», не впливає на взаємні права та обов'язки боржника [PERSON] та обтяжувача ПАТ «Акцент-Банк» за кредитно-заставним договором від 22 вересня 2008 року. Крім того, між ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір № 107 про надання послуг (аутсорсинг) від 1 березня 2007 року та Меморандум про співпрацю. Таким чином, ПАТ «Акцент-Банк» є належним позивачем по справі та правомірно обрав спосіб захисту своїх прав шляхом звернення до суду з позовом про звернення стягнення на заставне майно. 2) Судом було досліджено копію акту прийому автомобіля від 10 квітня 2009 року, але як зазначалося вище, перебування заставного майна у заставодержателя не є перешкодою для звернення стягнення на майно у судовому порядку за рішення суду. Крім того, в ході судового розгляду представник відповідача не зміг пояснити неточності у зазначенні в акті дати договору 19 вересня 2009 року, а не 22 вересня 2009 року, пояснивши, що можливо це описка. Проте, вказана обставина не може суттєво впливати на вирішення справи по суті та при ухваленні рішення судом не буде враховуватися. 3) Судом були перевірені доводи представника відповідача про те, що вказаний спір уже був предметом судового розгляду. Дійсно, 19 вересня 2011 року до суду звернувся ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] з позовом про звернення стягнення. Ухвалою суду від 5 жовтня 2011 року було відкрито провадження по справі, а ухвалою суду від 16 січня 2012 року позов було залишено без розгляду. Таким чином, перебування на розгляді суду вище вказаного позову ніяким чином не вплинуло на договірні взаємовідносини сторін та залишення позову без розгляду не є перешкодою у повторному зверненню до суду. Таким чином, аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи невиконання відповідачем [PERSON] умов кредитно - заставного договору № ABZIAU19270963 від 22 вересня 2008 року, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 162 572 грн. 58 коп., суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі та в рахунок погашенні заборгованості за договором звернути стягнення на предмет застави: автомобіль ВАЗ, модель: 210994-20, рік випуску: 2008, тип ТЗ: Легковий автомобіль, № кузова/шасі: [NUMBER], реєстраційний номер: [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням Публічному акціонерному товариству «Акцент-Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 315 грн. 54 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved