Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

31.03.2014 р. позивач звернулась до суду із вказаним позовом про розірвання шлюбу в якому вказала, що з 01.10.2005 р. перебуває в офіційно зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON], [INFO] Мотивуючи вимоги [PERSON] у позові вказала, що шлюб виявився невдалим та існує лише формально. Подружнє життя не склалося, через різні погляди на сімейне життя, шлюбні обов'язки та несумісність характерів. Через що, вже досить тривалий час сторони жодних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Спільних дітей не мають. Обґрунтовуючи [PERSON] зазначила, що сім'я розпалась остаточно, а примирення вважає неможливим, оскільки ні хто із сторін цього не бажає. Спору щодо поділу спільного сумісного майна немає. /а.с. 2, 12/ У судове засідання, яке відбулось 03.06.2014 р. сторони не з'явились, надали суду заяви, в яких просять розглянути дану справу у їх відсутність. У поданій заяві [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити, відповідач позовні вимоги визнав повністю та проти розлучення не заперечує. /а.с. 15, 16/ Так, згідно положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення. Враховуючи, що у матеріалах справи є достатньо доказів про взаємовідносини сторін, розгляд справи відбувся у відсутності учасників процесу згідно до ст.ст. 158, 169 ЦПК України. Відповідно із ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку із неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. /а.с. 17/ Суд оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних підстав. Згідно до норм ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. У відповідності із ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Зі змісту свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 01.10.2005 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що у Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 1778. Дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». /а.с. 3/ Спільних дітей не мають. Сторони проживають окремо і повністю припинили шлюбні відносини через те, що мають протилежні характери та різні погляди на сімейне життя, обов'язки і побут. Подальше збереження шлюбу не відповідає їх інтересам, умов для примирення немає. Спору щодо поділу спільно нажитого сумісного майна подружжя немає. Так, враховуючи ступінь конфліктних відносин і причини припинення шлюбних відносин, суд вважає, що вживати заходів для примирення подружжя - не доцільно, оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім'ї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сім'ю. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. У відповідності з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Всебічно з'ясувавши обставини справи, враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви і причини розлучення, суд приходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки сторони не змогли створити нормальну сім'ю, втратили почуття взаємної любові та поваги один до одного, підтримки і взаємодопомоги у родині немає, проживають окремо, а тому морально - правові основи шлюбу відсутні. Оскільки позивач не заявляла вимог про стягнення із відповідача судових витрат, суд,

Outcome: approved