Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

31 жовтня 2013 року позивач звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що . 21 грудня 2006 року вона уклала договір довічного утримання з [PERSON]. За умовами договору [PERSON] передала у власність [PERSON] свою квартиру, , що знаходиться за адресою: [ADDRESS],що належала їй на праві приватної власності, а [PERSON] зобов'язалась довічно утримувати позивача та забезпечувати їжею, одягом, ліками, грошима та іншою необхідною допомогою, зберігаючи в безкоштовному довічному користуванні позивача вищезазначену квартиру. [PERSON] сумлінно виконувала свої обов'язки за договором довічного угримання, але [INFO] року вона померла. Чоловік та донька [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] деякий час навідувалися до позивача та допомагали, пообіцявши позивачу, що після оформлення їми документів на спадщину все зміниться в кращу сторону. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.01.2011 року, виданого державним нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області, Лисак A.B., відповідачі успадкували квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у рівних долях по ? частини квартири. Після цього позивач відповідачів жодного разу не бачила і ніякої допомоги від них не отримувала. Позивач також зазначила, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, у зв'язку з чим змушена звернутись до суду із зазначеним позовом. У зв'язку із зазначеним позивач просила суд ухвалити рішення, яким розірвати договір довічного утримання від 21.12.2006 року; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.01.2011 року виданого державним нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області, Лисак A.B., а також стягнути з відповідачів сплачений судовий збір. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідачі та їх представник позов не визнали, проти його задоволення заперечували, із підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову. Мотиви та додаткові доводи сторін зафіксовані технічними засобами судового засідання. Суд заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 21 грудня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого відчужувач [PERSON] передає у власність набувачу [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS]. Набувач зобов'язується надавати відчужувачу щомісячне матеріальне забезпечення у розмірі 500,00 грн.; забезпечувати їжею, одягом, ліками, грошима та іншою необхідною допомогою, зберігаючи в безкоштовному довічному користуванні позивача вищезазначену квартиру. Договір посвідчено державним нотаріусом Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Мельник Л.В., та зареєстровано в реєстрі за №2-4483. [INFO] року [PERSON] померла. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 січня 2011 року, виданого державним нотаріусом Комінтернівської державної нотаріальної контори Одеської області, Лисак A.B., відповідачі [PERSON] - дочка [PERSON], [PERSON] - чоловік [PERSON] успадкували квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у рівних долях по ? частини квартири. При цьому суд зауважує, що [PERSON] на поставлене судом запитання, щодо того, коли вона в останнє бачила позивача - не відповіла, а відповідач [PERSON] зазначив, що сам отримав травму, та знаходився на лікуванні, у зв'язку із чим був позбавлений можливості допомагати позивачу. Окрім зазначеного, надані відповідачами копії квитанцій про оплату комунальних послуг не є допустимими та належними доказами того, що зазначені послуги оплачували саме відповідачі. Відповідно до вимог ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Згідно п. 27 зазначеної Постанови, враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. 58, 59 ЦПК України). Статтею 744 ЦК України визначено поняття договору довічного утримання, а саме: за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ч.1 ст.757 ЦК України у разі смерті набувача його обов'язки за договором довічного утримання переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Частина 1 ст.1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Звідси випливає, що особа, яка звернулася до нотаріуса у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини, зі спливом такого строку вважається такою, що спадщину прийняла. Отже, відповідачі прийняли спадщину після смерті [PERSON]. На вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини, договір може бути розірваний за рішенням суду, що відповідає положенням п.1 ч.1 ст.755 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи та наявних доказів, досліджених судом, а також пояснень свідків, набувачі за договором довічного утримання [PERSON] виконувала належним чином свої обов'язки. Та на теперішній час, її правонаступники [PERSON], [PERSON] не виконують обов'язків набувача за договором довічного утримання: відчужувачем не опікуються. Тому суд вважає за необхідне розірвати договір довічного утримання від 21.12.2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON]. За ч.1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Таким чином право власності на майно, яке було передане [PERSON] набувачеві, повинно бути повернуте, а свідоцтва про право на спадщину за законом - визнані недійсними. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідачів [PERSON], [PERSON] підлягають стягненню на користь позивачка понесені останньою витрати по оплаті судового збору, а саме в сумі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved