Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

30 грудня 2020 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Ухвалою судді від 19.01.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.02.2021. У підготовче засідання учасники судового процесу не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщалися у встановленому законом порядку. Позивач у поданій через канцелярію суду письмовій заяві просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач подав письмову заяву, в якій позов визнав. Представник третьої особи не заперечувала проти задоволення позову, про що подала письмову заяву. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 22). На даний час, неповнолітній [PERSON] проживає та зареєстрований з матір`ю у квартирі [ADDRESS] , власником якої є позивач ( а.с. 23, 24-29). На адвокатський запит представника позивача, Чернігівський дошкільний навчальний заклад № 71 Чернігівської міської ради Чернігівської області в листі від 11.12.2020 № 50 повідомив, що [PERSON] приводить до дошкільного закладу та забирає мати [PERSON] , яка цікавиться розвитком та вихованням своєї дитини, приймає участь в житті закладу, відвідує батьківські збори. Кошти за харчування дитини у дошкільному закладі сплачує мати [PERSON] . [PERSON] завжди охайний, доглянутий, доброзичливий, життєрадісний, із задоволенням грається з однолітками та відвідує садочок. Батько дитини в дошкільному закладі не з`являється, не цікавиться розвитком дитини, не відвідує батьківські збори. Вихованням дитини займається [PERSON] (а.с. 37). Також на адвокатський запит представника позивача, КНП «Дитяча поліклініка № 2» Чернігівської міської ради в листі 21.12.2020 № 07-01/2078 повідоми ло, що згідно даних, що містяться в електронній системі, дитина [PERSON] , [INFO] , задекларований з лікарем-педіатром по наданню первинної медичної допомоги [PERSON] . Копія декларації 0000-6Т32-51ЕО знаходиться у матері. За медичною допомогою та на профілактичні огляди до поліклініки дитину завжди приводить матір [PERSON] . Рекомендації лікаря мати виконує в повному обсязі. На диспансерному обліку дитина не перебуває. \~ \~ \~ \~Батько [PERSON] на прийом до лікаря з сином ніколи не приходив (а.с. 40). Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно з\~частиною першою\~статті 161\~Сімейного кодексу\~України,\~якщо мати\~та батько,\~які проживають\~окремо,\~не дійшли\~згоди щодо\~того,\~з ким\~із них\~буде проживати\~малолітня дитина,\~спір між\~ними може\~вирішуватися органом\~опіки та\~піклування або\~судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи обставини справи та визнання відповідачем позовних вимог, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначити місце її проживання разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції № 0.0.1960520191.1 від 29.12.2020 вбачається, що позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. Оскільки відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд вважає за можливе повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, а саме 420 грн 40 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved