Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

31 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який уточнила 23 листопада 2015 року, до [PERSON], в якому вказала, що з кінця квітня 2014 року по 15 травня 2015 року працювала в приватного підприємця [PERSON] продавцем. Їй було визначено іспитовий строк три місяці, обіцяно офіційне працевлаштування після закінчення іспитового строку, заробітну плату 2000 грн. щомісячно. В кінці серпня 2014 року забрали її трудову книжку для офіційного працевлаштування. Працювала продавцем позмінно із [PERSON] 15 травня 2015 року їй повідомили, що вона звільнена і повернули трудову книжку без запису про працю. Всі питання про прийняття та звільнення вирішувала [PERSON]. Позивачка за весь час роботи не отримувала заробітної плати. Просить встановити факт трудових відносин з відповідачем, зобовязати внести запис про роботу в її трудову книжку, стягнути заробітну плату в сумі 30014 грн. за період роботи з 01 травня 2014 року по 15 травня 2015 року. В судовому засіданні 17 лютого 2016 року [PERSON] підтримує позовні вимоги повністю, підтвердила доводи позовної заяви і пояснила, що трудову книжку та санітарну книжку вона вручила [PERSON] Працювала без оплати, матеріально сім»ю забезпечував її чоловік. [PERSON] з нею ніякої розмови про прийняття на роботу не проводив. Представник позивачки [PERSON] в суді позовні вимоги мотивує тим, що сам [PERSON] визнав, що [PERSON] працювала в нього з квітня 2014 року по травень 2015 року, свідок [PERSON] в суді підтвердила, що позивачка працювала в [PERSON] Також праця позивачки підтверджується інформацією Полонського відділення поліції, куди позивачка зверталася із скаргою на відповідача. Відповідач [PERSON] в суді пояснив, що позивачку не знає в обличчя, він підбором кадрів не займався, цим займалася [PERSON], яка рахувалась продавцем, але фактично виконувала функції адміністратора. [PERSON] [PERSON] не сподобалась, тому після випробувального терміну [PERSON] не прийняла її на роботу. У разі прийняття працівників на роботу він з ними особисто зустрічається. [PERSON] не бажала офіційно працевлаштовуватись, їй чомусь це було невигідно. Адвокат відповідача [PERSON] заперечує проти позову, мотивуючи тим, що докази, що надала позивачка, не є достовірними, тому що реєстраційні та інші документи приватного підприємця є на стенді в магазині і вона зняла собі копії з них. Вона не працювала у відповідача, тому що фактично був тільки один місяць іспитового строку, після закінчення якого на роботу вона не була прийнята. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши докази в матеріалах справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] працювала в приватного підприємця [PERSON] продавцем один місяць під час іспитового строку в травні 2014 року. Заробітну плату за працю під час іспитового строку відповідач [PERSON] позивачці не виплатив. Середньомісячна заробітна плата в травні 2014 року на підприємствах Полонського району становила 2350 грн. З квітня 2014 року по серпень 2014 року [PERSON] була зареєстрована в центрі зайнятості як безробітна. Дані обставини встановлені з пояснень сторін та письмових доказів копії трудової книжки позивачки, Результату аналізу від 02 квітня 2014 року, довідки відділу статистики про розмір заробітної плати, інформації центру зайнятості . Пояснення сторін та дані письмових доказів узгоджуються із показаннями свідків в судовому засіданні. Свідок з боку позивачки [PERSON] в суді показала, що декілька разів заходила в магазин і бачила, що [PERSON] працювала в магазині на вул.. Привокзальній в м. Полонне. Заходила свідок в магазин разів шість, тому вважає, що [PERSON] працювала там мінімум три місяці. В розмовах [PERSON] не скаржилася, що працює і не отримує заробітну плату. Свідок з боку позивача [PERSON] в суді показала, що працювала з 04 червня 2015 року в магазині «Лимончик» на вул.. Привокзальній в м. Полонному, на роботу її прийняла [PERSON], але без офіційного працевлаштування. Магазин вона прийняла в [PERSON] Заробітна плата була від суми виторгу. Вона вела зошит, в який записувала рух товарів, щоб потім передавати іншій продавщиці. Свідок з боку позивачки [PERSON] показала в суді, що вона була оформлена на роботу до приватного підприємця [PERSON] продавцем, але займалась навчанням продавців. Функції керівника відділу кадрів не виконувала, хто займався оформленням працівників на роботу, не знає. [PERSON] працювала магазині «Лимончик» на вул.. Привокзальній, але скільки часу і як була звільнена не памятає. Відповідно до статті 26 Кодексу Законів про працю України (далі КЗпП України) при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу. В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю. Відповідно до статті 27 КЗпП України строк випробування при прийнятті на роботу, якщо інше не встановлено законодавством України, не може перевищувати трьох місяців, а в окремих випадках, за погодженням з відповідним виборним органом первинної профспілкової організації, - шести місяців. Строк випробування при прийнятті на роботу робітників не може перевищувати одного місяця. Відповідно до статті 28 КЗпП України коли строк випробування закінчився, а працівник продовжує працювати, то він вважається таким, що витримав випробування, і наступне розірвання трудового договору допускається лише на загальних підставах. У разі встановлення власником або уповноваженим ним органом невідповідності працівника займаній посаді, на яку його прийнято, або виконуваній роботі він має право протягом строку випробування звільнити такого працівника, письмово попередивши його про це за три дні. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що [PERSON] працювала в приватного підприємця [PERSON] продавцем, їй було встановлено іспитовий строк один місяць, оскільки вона була прийнята робітником і цей строк не може перевищувати одного місяця. Офіційно прийняття на роботу із іспитовим строком відповідачем не було оформлено. Праця [PERSON] протягом іспитового строку в травні 2014 року повинна бути оплачена. Відповідач не надав суду доказів, що він оплатив працю [PERSON] за її працю протягом місячного іспитового строку. Тому позовні вимоги в частині встановлення факту праці протягом одного місяця, внесення запису в трудову книжку про працю за цей час та стягнення заробітної плати за працю протягом іспитового строку підлягають задоволенню. Оскільки відповідач [PERSON] не надав суду доказів, яка була в травні 2014 року середня заробітна плата подавця, суд приймає до уваги доказ позивачки довідку відділу статистики і вважає необхідним стягнути оплату праці позивачки в розмірі середньої заробітної плати в сумі 2350 грн. Інша частина позовних вимог задоволенню не підлягає, тому що докази, які [PERSON] надала на підтвердження доводів позову, а саме накладна, витяг з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, акт ведення в експлуатацію реєстратора розрахункових операцій, договір оренди приміщення, торговий патент, реєстраційне посвідчення, зошит із записами не підтверджують її працю в [PERSON] після травня 2014 року. Обставини, за яких ці докази отримала позивачка, вона суду не вказала, тому суд погоджується із доводами адвоката відповідача [PERSON], що реєстраційні документи знаходяться в приміщенні магазину на стенді і виготовити собі з них копії позивачка мала можливість. Позивачка та її представник як доказ позовних вимог вказують, що факт її праці підтверджує висновок Полонського відділення поліції за зверненням [PERSON] Із змісту вказаного висновку від 22 лютого 2016 року вбачається, висновок зроблено із усного пояснення [PERSON]Я, який відмовився від дачі пояснень. Оцінюючи даний доказ, суд вважає таке. У разі встановлення навіть із усного пояснення [PERSON] факту праці [PERSON] без належного оформлення протягом з травня 2014 року по 15 травня 2015 року поліція зобовязана була відкрити кримінальне провадження за грубе порушення законодавства про працю за ст.172 КК України. Кримінальну справу не було порушено, висновок поліції грунтується на усній інформації [PERSON], що є протиправною підставою для такого висновку. З огляду на такі обставини даний доказ суд вважає неналежним, недостовірним та недопустимим, тому до уваги не приймає. Судовий збір підлягає стягненню із [PERSON] в розмірі, що був встановлений на час звернення [PERSON] з позовом 243,20 грн.

Outcome: partial