Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

30 червня 2017 року позивач звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON], в якому просить стягувати щомісяця з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що з 10.11.2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від цього шлюбу вони мають дитину - [PERSON], [INFO]. 02.07.2015р. шлюб між нею та відповідачем було розірвано рішенням Слов'янського міськрайонного суду, після чого дитина проживає з позивачкою. Відповідач участі у вихованні сина не приймає, коштів на його утримання не надає, з нею та сином не спілкується. На теперішній час позивачка перебуває у шлюбі з [PERSON], син мешкає разом з ними. Зазначає, що відповідач нікого на утриманні не має, аліменти більше нікому не сплачує, жодних стягнень за виконавчими документами з нього не провадиться. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частки від заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач у судове засідання не з'явилась про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. У зв'язку із чим, про дату, час та місце розгляду справи відповідачку було повідомлено шляхом публікації оголошення про виклик у засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур'єр». Втім, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач у судове засідання не з'явився про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) зареєстрували шлюб 10.11.2012 року /а.с.2/. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] /а.с.11/. 02.07.2015 року шлюб між сторонами розірвано /а.с.10/. 18.03.2017р. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після чого вона змінила прізвище на «[PERSON]» /а.с.13/. У відповідності до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності до ст. 191 Сімейного Кодексу України Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Таким чином, у зв'язку з тим, що дитина, [PERSON], [INFO], мешкає разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні, а відповідач є батьком дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме: з відповідача можливо стягнення аліментів на користь позивача на утримання дитини у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду. Згідно зі ст. 214 п. 7 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в один місяць.

Outcome: approved