overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

30.09.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 23 липня 2005 року вона уклала шлюб, зареєстрований Красноармійським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 278 з відповідачем по справі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з січня 2014 року. Спільне життя с відповідачем не склалося. Спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Позивач [PERSON] просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явився, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі 23 липня 2005 року зареєстрували шлюб Красноармійським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 278 (а.с. 4). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд може розірвати шлюб, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені з січня 2014 року через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не підтримують, примирення між ними неможливо, оскільки вони не бажають в подальшому жити разом, спор про розподіл майна не виникає, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст.110 СК України позивач має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. За цих обставин, суд вважає, що зберегти сім'ю неможливо. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити прізвище - [PERSON]. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України суд ухвалює рішення на попередньому судовому засіданні в разі визнання позову відповідачем. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

30.09.2014 року позивач звернувсь до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати, що [PERSON] є батьком її доньки [PERSON], [INFO], мотивуючи позов тим, що відповідач не визнає свого батьківства по відношення до [PERSON], [INFO] та обмежує спілкування з ним. Представник позивача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Відповідачка через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, заперечувала проти проведення судово-генетичної експертизи. Суд, заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 03.08.2009 року у позивача [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON], [INFO]. Відповідач визнала, що батьком її дитини [PERSON], [INFO] є [PERSON] [INFO], від проведення експертизи відмовилась. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовної вимоги позивача про визнання батьківства.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

30.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту, але невраховану приладом обліку електричну енергію. Зазначив, що 06.06.2014 року при перевірці представниками ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» виконання вимог Закону України «Про електроенергетику», ПКЕЕН, за місцем проживання відповідача, у будинку [ADDRESS], було складено Акт № 199604 про порушення відповідачем Правил користування електричною енергією, що виразилося у самовільному підключенні електроустановок до електромережі, з порушенням схеми обліку, накид на лінію електропередачі. Згідно п.53 Правил користування електричною енергією абонентами Приазовських електричних мереж, на підставі Акту про порушення Правил, відповідно до п.2.7 Методики нарахувань розміру та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушень користувачів електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕ від 04.05.2006 року №562, відповідачу проведене нарахування за без облікове користування електричною енергією в сумі 1346 грн. 27 коп., яку просить стягнути з відповідача на користь позивача, також просить стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день, час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Згідно з ст.224 ЦПК України на підставі наявних в справі доказів суд розглянув справу у заочному порядку. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав: Судом встановлено, що 06.06.2014 року при перевірці представниками ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» виконання вимог Закону України «Про електроенергетику», ПКЕЕН, за місцем проживання відповідача, у будинку [ADDRESS], було складено Акт № 199604 про порушення відповідачем Правил користування електричною енергією, що виразилося у самовільному підключенні електроустановок до електромережі, з порушенням схеми обліку, накид на лінію електропередачі (а.с.4-5). Згідно розрахунку заборгованості за Актом №199604 про порушення Правил користування електричною енергією від 06.06.2014 року, сума заборгованості відповідача перед позивачем по сплаті за спожиту, але невраховану приладом обліку електричну енергію, складає 1346 грн. 27 коп. (а.с.7). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі та про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за спожиту, але невраховану приладом обліку електричну енергію, в сумі 1346 грн. 27 коп. Крім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України, а саме судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

30.09.2014 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 7078,82 грн. за кредитним договором № б/н від 12.07.2012 року та судові витрати - 243,60 грн. Підставою позову явилось те, що 12.07.2012 року відповідач отримав кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на це, підписавши заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», що складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Банк свої зобов'язання виконав, а відповідач свої зобов'язання не виконував і на 31.08.2014 року має заборгованість у сумі 7078,82 грн., яка складається: 3384,56 грн. - заборгованість за кредитом, 1930,98 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 950 грн. - заборгованість з пені та комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 313,28 грн. - штраф (процентна складова). Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі, а справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заперечень по суті позову не надав, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Ст. 60 ч.1 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини. на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 60 ч. 1 ЦПК України суд знаходить, що копіями заяви позичальника № б/н від 12.07.2012 року (а.с.6), довідки про умови кредитування з використанням кредитки «універсальна» ( а.с.7-8), Умов та правил надання банківських послуг (а.с.9-32), підтверджено отримання відповідачем кредиту у позивача, а розрахунком заборгованості ( а.с.4-5) підтверджено розмір заборгованості, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 589, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

30.09.2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку, щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду. Позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином про причини неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що відповідач є працездатний, може надавати матеріальну допомогу, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Також з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

30.09.2014 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, що був зареєстрований 22.11.2003 року у Н.Ланнівській сільській раді Карлівського району Полтавської області, актовий запис № 07. У позовній заяві позивач посилається на те, що 22.11.2003 року зареєструвала шлюб з відповідачем і від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Шлюб у кожної зі сторін перший. Шлюб виявився невдалим, спільне життя не склалося, внаслідок несхожості характерів. В сім'ї виникали сварки. Подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї позивач вважає не можливим. Почуття любові втрачено. Тому позивач звернулася до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач підтримує вимоги позовної заяви і просить суд задовольнити позов, з зазначених у ньому підстав. Відповідач в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову, позовні вимоги визнає. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а також обставини, визнані судом загальновідомими. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні досліджено свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], з якого вбачається, що з 22.11.2003 року сторони перебувають у шлюбі. (а.с. 6) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, про що свідчить свідоцтво серії [NUMBER]. (а.с. 8) В матеріалах справи міститься довідка Нижньоланнівської сільської ради, згідно якої сторони проживають разом. (а.с. 9) Сторонами в судовому засіданні не заперечується, що збереження шлюбу не можливе, на підставі чого суд приходить до висновку, що розірвання шлюбу відповідає інтересам кожної зі сторін. Кожна зі сторін зазначила, що бажання розірвати шлюб свідоме і виважене. Сторони зазначили, що після розірвання шлюбу дитина проживатиме з матір'ю. За таких обставин, суд вважає за можливе розірвати шлюб між сторонами, що був зареєстрований 22.11.2003 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

30.09.2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що їй згідно договору дарування від 18.06.1997 року та свідоцтва про право власності від 14.09.1998 року належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS]. В даному будинку зареєстровані вона, син - [PERSON], дочка - [PERSON] та онук - [PERSON], які жодного дня в будинку без поважних на те причин не проживали, не несли витрати по його утриманню, та в ньому відсутні їх особисті речі. Оскільки відповідачі добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажають, а позивач несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, позивач змушена звернутися до суду з позовом. Просила суд визнати відповідачів такими, що втратила право користування житловим приміщення в будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник уточнили позовні вимоги, просили суд визнати [PERSON], [INFO], втратившим право користування житловим приміщення в житловому будинку [ADDRESS], з підстав, зазначених в позовній заяві. Надали згоду на ухвалення заочного рішення. Ухвалою суду від 01.12.2014 року позовні вимоги [PERSON] в частині визнання [PERSON], [PERSON], втратившими право користування вказаним житловим приміщення залишені без розгляду за заявою позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку за місцем реєстрації. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: - відповідно до договору дарування від 18.06.19997 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], та свідоцтва про право власності № 359, виданого виконавчим комітетом Комсомольської районної ради 14.09.1998 року [PERSON] належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS]. (а.с.5,6) - Відповідач [PERSON], син позивача, зареєстрований у спірному будинку, але не проживає в ньому більше року без поважних на те причин, що підтверджується домовою книгою (а.с.9), довідкою №871 від 21.10.2014 року, виданою Органа самоорганізації населення №26 та показаннями свідків. Спірні правовідносини сторін регулюються ст. 405 ЦК України, у відповідності до якої член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або за законом. Враховуючи зазначене, суд вважає позов [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з підстав зазначених в ч.2 ст. 405 ЦК України, оскільки встановлено відсутність відповідача понад встановлений законом строк у спірному житловому приміщенні без поважних на те причин. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

30.09.2014 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що вона та відповідач мають спільну дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку кошти на утримання дочки не надає. У зв'язку з цим позивач звернулася в суд з зазначеним позовом і просила стягнути аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та понесені витрати за послуги адвоката. Сторони у судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності. Позивач позов підтримала. Відповідач позов визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та законних інтересів інших осіб, підстав для неприйняття визнання позову відповідачем не має. На підставі ст.ст.84, 180, 183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

30.09.2014 року позивач звернулася до суду з позовом. Зазначала, що від спільного життя з відповідачем мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відносини в сім'ї не склалися, сторони припинили спільне проживання, діти знаходяться на утриманні позивачки. У зв'язку із цим позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Позивач надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] про що свідчать копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. Відповідно до ст.ст. 182, 183 СК України суд враховує ряд істотних обставин, з яких витікає розмір аліментів, які підлягають стягненню в частині визначеній судом, проте мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Позов позивачкою подано 30.09.2014 року (а.с. 2). Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Позивач просить стягувати аліменти на двох дітей в розмірі по 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину. Відповідно до ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Суд вважає, вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не надано письмових заперечень проти позову і доказів, які б підтверджували незаконність вимог позивача або їх необґрунтованість. З огляду на це, суд вважає, що, згідно із ст. 183 СК України, розмір аліментів може бути визначений у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) відповідача. Позивач при зверненні до суду від сплати судового збору була звільнена на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності із ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved