Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

29.12.2017 року до суду надійшов позов заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Хмельницької області до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, [PERSON], [PERSON] (залученого судом в якості співвідповідача ухвалою Віньковецького районного суду від 16.03.2018) про визнання недійсним наказу та зобовязання повернути земельну ділянку, у якому прокурор (з врахуванням заяви позивача від 23.03.2018 року про зміну предмета позову) просив: - визнати недійсним наказ Головного управління\~\~ Держгеокадастру\~\~ у\~\~ Хмельницькій\~\~ області\~\~ від\~\~ 11.10.2017 року № 22-20160-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер 6820680500:04:003:0048), що знаходиться за межами населених пунктів Адамівської сільської ради Віньковецького району, - витребувати у [PERSON] на користь держави земельну ділянку загальною площею 2 га (кадастровий номер 6820680500:04:003:0048) для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів Адамівської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області; - стягнути з відповідачів судовий збір, сплачений за пред'явлення цього позову. В обґрунтування позову зазначено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.10.2017 року № 22-20160-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер 6820680500:04:003:0048), та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства (проект розроблено на підставі наказу від 15.05.2017 року № 22-9181-СГ), яка знаходиться за межами населених пунктів Адамівської сільської ради Віньковецького району. На підставі зазначеного наказу державним реєстратором 18.10.2017 року зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. Вищевказаний наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.10.2017 року № 22-20160-СГ підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка поверненню у державну власність з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно із ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 ЗК України). Відповідно до ч. 1 ст. 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара. Водночас, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного\~\~ реєстру\~\~ заборон\~ відчуження\~ об'єктів\~ нерухомого\~\~ майна, [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 06.01.2017 року № 22-438-СГ отримала у приватну власність (право зареєстровано 13.01.2017 року) земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 6821286500:05:001:0018) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області. Зазначене підтверджує, що [PERSON] на час отримання спірної земельної ділянки (наказ від 11.10.2017 року № 22-20160-СГ) використала своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Земельна ділянка площею 2 га (кадастровий номер 6820680500:04:003:0048), що знаходиться за межами населених пунктів Адамівської сільської ради Віньковецького району, вибула із державної\~ власності внаслідок\~ незаконного повторного використання [PERSON] права на безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, оскільки остання при зверненні до зазначеного органу влади не повідомила, що вже раніше скористалась своїм правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства. З огляду на те, що оспорюваний наказ підлягає визнанню недійсним, то відсутні правові підстави для збереження цієї земельної ділянки за відповідачем. Згідно із ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи викладене, зазначений наказ ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.10.2017 року № 22-20160-СГ підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка площею 2 га (кадастровий номер 6820680500:04:003:0048), що знаходиться за межами населених пунктів Адамівської сільської ради Віньковецького району, поверненню у державну власність. У судовому засіданні прокурор Брезіцька М.Л. підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила позов задовольнити із врахуванням змінених вимог наголосивши, що відчужену [PERSON] земельну ділянку слід витребувати у отримувача [PERSON]. Навела доводи аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, будучи належно, відповідно до ст. 130 ч.5 та ч.2 ЦПК України повідомленими про час та місце розгляду справи. Представник [PERSON], на прохання якого розгляд справи відкладався, відзив на позов не подав, у судове засідання не прибув, будучи належно повідомленим про розгляд справи (смс-повідомлення). Вручення повістки представнику вважається врученням її стороні. Справа, згідно ст. 223 ЦПК України розглянута у відсутності сторони відповідачів. Представник відповідача, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надіслав до суду відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позову. Звернув увагу суду на те, що 18.11.2016 року [PERSON] звернулась до Головного управління щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Адаміської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, де повідомляла, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не скористалась. За результатами розгляду відповідної заяви спеціалістами Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області було підготовлено наказ Головного управління від 15.05.2017 року № 22-9178-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» гр. [PERSON] щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Адаміської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області (6820680500:04:003:001). Далі до Головного управління надійшла заява [PERSON] з проханням затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки\~ сільськогосподарського\~ призначення\~ державної\~ власності площею 2,0 га, що розташована за межами населених пунктів Адаміської сільської ради Віньковецького району Хмельницької області. Спеціалістами Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області було розглянуто відповідну заяву і за результатами такого розгляду видано наказ Головного управління від 11.10.2017 року № 22-20160-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» [PERSON] (кадастровий номер 6820680500:04:003:0048). 08.09.2016 року [PERSON] звернулась до Головного управління щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою на відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області, де повідомляла, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не скористалась. За результатами розгляду відповідної заяви спеціалістами Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області було підготовлено наказ Головного управління від 11.10.2016 року № 22-26825-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» гр. [PERSON] щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області (6821286500:05:001). Спеціалістами Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області було розглянуто відповідну заяву і за результатами такого розгляду видано наказ Головного управління від 06.01.2017 року № 22-438-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» гр. [PERSON] (кадастровий номер 6821286500:05:001:0018). Згідно із ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Тому Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області діяло відповідно до норм чинного земельного законодавства при розгляді заяв гр. [PERSON], оскільки в поданих клопотаннях вона повідомляла, що правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не скористалась. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані у справі докази у межах заявлених позовних вимог, дійшов висновку про таке. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами статей 116, 118, 121 ЗК України. Водночас, законодавством встановлені певні обмеження у правах набуття права власності на земельні ділянки, а саме згідно з ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Передбачена ст. ст. 116, 121 ЗК України одноразовість отримання земельної ділянки у власність означає, що особа, яка скористалась своїм правом і отримала у власність земельну ділянку меншу від граничної площі, передбаченої ст. 121 ЗК України, не має правових підстав для отримання у власність земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає різницю між гранично можливою та раніше отриманою у власність. Визначений статтею 118 ЗК України порядок передачі земельної ділянки у власність застосовується при умові дотримання вимог ст. ст. 116, 121 ЗК України. Судом встановлено, що 14.11.2016 року [PERSON] звернулась до Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності орієнтовною площею 2 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів Адамівської сільської ради ВІньковецького району Хмельницької області. Розглянувши клопотання, Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області видало наказ від 15.05.2017 року № 22-0178-СГ про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою вищезазначеної земельної ділянки. В подальшому на підставі заяви [PERSON] наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 11.10.2017 року № 22-20160-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення їй земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер 6820680500:04:003:0048), та передано у власність цій особі для ведення особистого селянського господарства (проект розроблено на підставі наказу від 15.05.2017 року № 22-9181-СГ), яка знаходиться за межами населених пунктів Адамівської сільської ради Віньковецького району. На момент видачі цього наказу вже існував наказ виданий 11 жовтня 2016 року цим же Головним Управлінням про виділення цій же особі [PERSON] 2 гектари землі із таким же цільовим призначенням для ведення ОСГ тільки на території Городоцького району за межами населених пунктів Підлісноолексинецької сільської ради. Проте на підставі пізніше виданого наказу ГУ Держгеокадастру, державним реєстратором 18.10.2017 року зареєстровано право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку. Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] отримала\~ безоплатно\~ дві\~ земельні ділянки,\~ а саме земельну\~ ділянку площею 2 га (кадастровий номер 6820680500:04:003:0048), що знаходиться за межами населених пунктів Адамівської сільської ради Віньковецького району та земельну\~ ділянку площею 2 га (кадастровий номер 6821286500:05:001:0018) для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами населених пунктів Підлісноолексинецької сільської ради Городоцького району Хмельницької області, що є порушенням до п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України та п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України, в яких зазначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 га один раз. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (інформаційна довідка № 116977759 ) 21 грудня 2017 року [PERSON] оформивши у нотаріуса [PERSON] угоду, продала вказану земельну ділянку [PERSON], тому на час розгляду справи він являється власником цієї ділянки землі площею 2 гектари, к.н. 6820680500:04:003:0048. Відповідно \~до ст.16 ЦК України, одним з цивільно-правових способів захисту права власності є віндикація - витребування власником майна з чужого незаконного володіння. Згідно ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317\~ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. На підставі ч.1ст.319 ЦК України,власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387\~ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п.3 ч.1ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У правовій позиції, викладеній у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.09.2015 року по справі № 6-1203цс15, зазначено, що вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власників в силу обставин, передбачених ч.1ст. 388 ЦК України, зокрема, чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст.388\~ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, то наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Згідно ч.1 ст.397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, враховуючи те, що спірну земельну ділянку [PERSON] (кадастровий номер 6820680500:04:003:0048) було продано [PERSON] без згоди та дозволу власника землі, яким згідно ст. 13 Конституції України є Український народ і від імені якого виступають органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в даному випадку ГУ Держгеокадастр. Виходячи з того, що [PERSON] отримала повторно 2 гектари землі з порушенням зазначеного вище законодавства, вона не набула прав згідно приписів п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України на відчуження цієї ділянки без згоди первинного власника (в даному випадку розпорядника землі - ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області), тому відчуженням угідь порушила його право. Отже, суд вважає, що позовні вимоги прокурора законні та обґрунтовані, проте суд не вправі витребувати продану [PERSON] земельну ділянку. В даному випадку залишається дійсним договір купівлі продажу від 21.12.2017 року. Він затверджує власником 2 гектарів землі [PERSON], тобто останній залишається власником ділянки к. н. 6820680500:04:003:0048 за договором, а держава є власником цих же двох гектарів за законом. Тобто він та держава мають однакові права на 2 гектари землі поза межами населених пунктів Адамівської сільської ради Віньковецького району. Згідно ст. 13 ЦПК Укрпаїни, суд не вправі вийти за межі заявлених позивачем позовних вимог, тобто не вправі вирішувати в цій частині спір самостійно, а вимога про визнання недійсною угоди купівлі-продажу земельної ділянки прокурором не ставиться, тому позов його підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області на користь позивача 3200 грн. 00 коп. сплаченого судового збору. На\~ підставі\~ наведеного,\~

Outcome: partial