Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

30.05.2017 [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів державного виконавця Солом'янського ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Евдокимової В.О., ГУ Державної казначейської служби України в м. Києві, в якому стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь кошти у розмірі 73 600 грн.. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23.06.2015 було стягнуто з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 28 600 грн. та моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.. На виконання даного рішення 01.02.2016 Солом'янським ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження №49990761. Проте протягом тривалого часу на її рахунок ніяких грошових коштів не надходило, на неодноразові звернення державного виконавця вона відповіді не отримує. Посилається на те, що відповідач, маючи перед нею майнові зобов'язання за рішенням суду їх не виконує, не звертається до суду з поданням в обмеженні боржника у праві виїзду за межі України, тощо. За таких обставин вважає, що в результаті тривалого невиконання рішення суду, державним виконавцем їй завдано шкоду, яка має бути відшкодована на підставі ст. 1173 ЦК України. В судове засідання 10.05.2018 сторони не з'явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшли письмові заперечення на позов, в яких він просить слухати справу у його відсутності, відповідач державний виконавець Евдокимова В.О. та третя особа про причини своєї неявки суд не повідомили, з заявами про відкладення розгляду справи до суду не звертались. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що в задоволенні позову належить відмовити. Судом встановлено, що 01.02.2016 державним виконавцем ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Юрчик І.О. відкрито виконавче провадження №49990761 за виконавчим листом №1-кп/760/570/15, виданим 30.09.2015 Солом'янським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 73600 грн.. З позовної заяви вбачається, що вищезазначений виконавчий лист було видано на виконання рішення Солом'янського районного суд м. Києва від 23.06.2015, проте, як встановлено судом, а саме згідно даних автоматизованої системи документообігу суду, 23.06.2015 Солом'янським районним судом м. Києві у справі № 1-кп/760/570/15 було ухвалено вирок і в рамках розгляду даного кримінального провадження було задоволено цивільний позов потерпілої [PERSON], а саме стягнуто з засудженого [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 48 600 грн. та моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.. Як зазначає позивач, з часу відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вчиняє ніяких дій, спрямованих на стягнення з боржника суми боргу і на час звернення до суду на її рахунок не надійшло жодних грошових коштів, в результаті чого їй завдано шкоду на суму 73 600 грн.. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України). Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно положень п. 8 ч. 2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та обов'язків є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. У ст.22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). У ст.1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а відповідно до ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно з ч.3 ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Таким чином для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками. При цьому, у спірних деліктних відносинах саме на позивача покладається обов'язок доведення усіх вище перелічених елементів складу правопорушення. Як встановлено судом, наявність такого елементу, як порушення зобов'язання позивач обґрунтовує неналежним і несвоєчасним виконанням державним виконавцем рішення (вироку) суду. Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами у даній справі, пов'язані з примусовим виконанням судового рішення (у яких державна виконавча служба виступає інструментом примусового стягнення коштів за виконавчими документами, а не боржником у грошовому зобов'язанні, та є відповідальною за свої дії чи бездіяльність у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України). Більш того, позивачем не надано доказів на обґрунтування суми шкоди, яку він просить стягнути з відповідача, не зазначено у чому саме виразилась завдана шкода та якими діями чи бездіяльністю відповідача така шкода була завдана. При цьому, слід зазначити, що державний виконавець, у разі неможливості виконання рішення суду не може нести майнову відповідальність за таким рішенням, а його дії чи бездіяльність щодо неналежного здійснення виконавчого провадження можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку. Крім того, суд звертає також увагу на те, що виконавче провадження №49990761 було відкрито державним виконавцем ВДВС Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Юрчик І.О., проте позивач звертається з позовом до державного виконавця Евдокимової В.О., не надаючи при цьому доказів на підтвердження того, що державний виконавець Евдокимова В.О. має повноваження на здійснення будь-яких виконавчих дій у зазначеному виконавчому провадженні. За наявності вищенаведених обставин у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а обставини, на які вона посилається, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому в задоволенні позову належить відмовити.

Outcome: dismissed