Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

8 січня 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Він обґрунтовував свої вимоги тим, що у 2008 році придбав у відповідача земельну ділянку площею 0,1161га, яка розташована на території СОТ «Монтажник» м.Костянтинівка Донецької області. Право власності на цю земельну ділянку належало відповідачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю, зареєстрованого у книзі записів державних актів за №1703 від 18 квітня 1997 року. Цю земельну ділянку він придбав у відповідача за 4000грн., про що свідчить розписка від 15 серпня 2008 року. З того часу він користувався цією земельною ділянкою, займався оформленням документів, а відповідач відмовляється від офіційного оформлення угоди. У зв'язку з цим він просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1161га, що розташована по [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на ті ж обставини, що й у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив суду, що у свій час був членом садового товариства «Монтажник» і на виділеній йому земельній ділянці побудував садовий будинок та господарські будівлі. У 1997 році йому був виданий державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку площею 0,1161га. З 2005 року у зв'язку з відрядженнями він не мав можливості доглядати будівлі та земельну ділянку, а у 2008 році до нього звернувся позивач з проханням продати йому будівлі. Садовий будинок та господарські будівлі він продав позивачу на розбирання, за що той заплатив йому 8000грн. Що стосується земельної ділянки, то він її не продавав, а дозволив позивачу користуватись нею. Заслухавши учасників судового розгляду справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1161га, що розташована на території СОТ «Монтажник» м.Костянтинівка, на підставі державного акту на право приватної власності на землю ДН, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за №1703 від 18 квітня 1997 року. Цільовим призначенням цієї земельної ділянки є ведення садівництва (а.с.6-7). У червні та серпні 2008 року [PERSON] продав під розбирання [PERSON] розташовані на вказаній земельній ділянці садовий будинок, господарські будівлі та будівельні матеріали, що не оспорюється сторонами та підтверджено відповідними розписками (а.с.10-11). Відповідно до ч.1ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як на підставу позову позивач [PERSON] посилається на норми, що регулюють захист права власності, хоча такого права власності у законний спосіб не набув, а предметом його позову є визнання за ним права власності на земельну ділянку у відповідності до вимог ст.392 ЦК України, яка передбачає такий захист у разу оспорювання або невизнання іншою особою. Нормами цивільного права передбачений спеціальній порядок купівлі-продажу земельних ділянок, а саме, відповідно до вимог ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У відповідності до ч.1ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Позивачем [PERSON] у позові не ставиться питання про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним на підставі вимог ч.2ст.220 ЦК України, і, оскільки судом справи розглядаються у межах заявлених вимог, у задоволенні позову по наведеним ним підставам слід відмовити.

Outcome: dismissed