Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

30 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] за участю органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] .. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Вказує на те, що вона не перешкоджає відповідачу спілкуватися з сином та приймати участь у його вихованні. Зазначає, що син має слабке здоров`я, перебуває на обліку у лікаря тому потребує спеціального догляду. Крім того вказує на те, що вона ще має доньку від першого шлюбу, та у неї із сином склалися дуже міцні родинні відносини. Для дітей створені всі необхідні умови для їх проживання, навчання, розвитку здібностей. Вказує на те, що відповідач в період спільного проживання із відповідачем, останній дуже погано відносився до її доньки, своє негативне ставлення до доньки нав`язував сину. Саме таке відношення до дітей стало підставою для розірвання їхнього шлюбу. Наразі, є певні розбіжності у поглядах її та батька дитини щодо місця проживання останньої, у зв`язку з цим, вона просить визначити місце проживання дитини [PERSON] разом із нею. Позивачка [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, в підготовче судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленим у встановленому законом порядку належним чином про час і місце підготовчого судового засідання, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов визнав у повному обсязі. Представник органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності. В ході розгляду справи судом було розв`язано заяви та клопотання сторін та прийнято процесуальні рішення. Ухвалою від 18 січня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , за участю органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, про визначення місця проживання дитини та відкрито загальне позовне провадження, зобов`язано орган опіки та піклування надати суду висновок по суті спірних відносин. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступні обставини та відповідні ним докази. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на такі встановлені у судовому засіданні обставини та відповідні ним докази. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 28 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану п м. Слов`янську Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до картки реєстрації особи [PERSON] разом із своїми дітьми: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 25 квітня 2018 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до картки реєстрації особи [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно із висновком органу опіки та піклування, вважається за можливим визначити місце проживання дитини із матір`ю, виходячи з того, що дитина виявила бажання проживати із матір`ю, мати піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Вказані обставини сторонами не оспорюються, ними визнаються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, їх визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову суд не вбачає. У зв`язку із цим, суд відповідно до ст. 82 ЦПК України, визнає вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Так, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідачем [PERSON] до суду було подано письмову заяву, зі змісту якої видно, що останній, позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача у зв`язку із наявністю для того законних підстав, та вважає за можливе задовольнити вимоги позивача з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. За змістом ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Приписами ст. 161 СК України визначається, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Як вбачається із представлених суду доказів дитина проживає разом із матір`ю, відповідно до висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської ради матір`ю створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини, батько дитини проти визначення місця проживання дитини із матір`ю не заперечував, позов визнав у повному обсязі. З огляду на викладене, слід дійти висновку, що дитина постійно проживає із позивачкою, де має звичні заняття, звичне коло рідних, друзів, тобто на сьогодні в родині матері дитині створена атмосфера любові, душевного комфорту, можливості морального та культурного зростання, а також належної матеріальної забезпеченості. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитині, а навпаки повністю відповідає саме інтересам дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із цим, враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним за звернення до суду із даним позовом, що становить 420 грн. 40 коп.. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню залишкові 50% понесених ним судових витрат в сумі 420 грн. 40 коп. (а. с. 3). На підставі викладеного та

Outcome: approved