Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

8\~грудня \~ 2017\~року позивач\~звернувся до\~суду з\~позовом та\~просив ухвалити\~рішення,\~яким поділити\~майно,\~що є\~їх з\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~ [NUMBER] ,\~ [ADDRESS] ,\~спільною сумісною\~власністю,\~надавши йому,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~ [NUMBER] ,\~ [ADDRESS] ,\~Ѕ від нерухомого майна - квартири за [ADDRESS] загальною площею 59,6 кв.м. Стягнути з відповідача [PERSON] , [PERSON] [NUMBER] , [ADDRESS] , судовий збір у розмірі 1 882,50 гривень. В обґрунтування свого позову посилається на те, що в період шлюбу з відповідачем ними було набуто майно, а саме квартира за [ADDRESS] загальною площею 59,6 кв.м, однак, на теперішній час вони не можуть дійти згоди з приводу поділу майна, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 29.12.2017 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з тим, що позивачем в не в повному обсязі було сплачено судовий збір. У вказаній ухвалі позивачу надано строк для усунення зазначених недоліків до 10.01.2018 року, однак, не більше п`яти днів з дня отримання копії ухвали суду. Копію даної ухвали було отримано представником позивача 09.01.2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. На виконання вимог даної ухвали, 11.01.2018 року представником позивача надано до суду квитанцію про сплату судового збору № 8 від 11 січня 2018 року у розмірі 6\~117, 50 гривень, у зв`язку з чим ухвалою судді від 12.01.2018 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечень, а також роз`яснено право на звернення з зустрічним позовом. 20.04.2018 року відповдач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] ., а також звернулась з клопотанням про витребування доказів, в якому просила витребувати з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яке розташоване за адресою: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, відомості про доходи [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] виданий Тарутинським РВ УМВС України в Одеській області від 11.08.2009 року, РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.09.2008 року по теперішній час. Ухвалою суду від 24 квітня 2018 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів відмовлено, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. На вказану ухвалу суду представник відповідача [PERSON] - [PERSON] подала апеляційну скаргу. Постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області від 19.07.2018 року апеляційну скаргу представника [PERSON] , діючої в інтересах [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2018 року залишено без змін. Ухвалою суду від 03.09.2018 року справу було прийнято до провадження суду та призначено судове засідання. 04 жовтня 2018 року адвокат Смирнова Лариса Петрівна звернулась до суду з клопотанням, в якому просила постановити ухвалу про залучення до участі у справі №520/16126/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] виданий Малиновським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 07.08.2014 року, РНОКПП [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог вказувала на те, що майбутнє рішення суду може вплинути на її права та обов`язки, оскілки саме вона за договором позики від 14.10.2015 року надала [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 380\~000 гривень на придбання спірної квартири, які відповідач зобов`язувалась повернути, а у випадку не виконання угоди в строк, брала зобов`язання передати квартиру у власність [PERSON] . Ухвалою суду від 04.10.2018 року [PERSON] , [INFO] , паспорт [NUMBER] виданий Малиновським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 07.08.2014 року, РНОКПП [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] , було залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільно нажитого майна подружжя. В ході судового засідання, яке відбулось 16.11.2018 року, представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до суду з клопотанням, в якому просив зупинити провадження у цивільній справі № 520/16126/17 про розподіл спільно нажитого майна за позовом [PERSON] до [PERSON] до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 520/4499/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики після розгляду в Апеляційному суді Одеської області. Ухвалою суду\~від 16\~листопада 2018\~року клопотання\~представника позивача\~було задоволено.\~Зупинено провадження\~по даный\~справі №\~520/16126/17 до набранням законної сили рішенням суду у справі № 520/4499/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Через досить тривале зупинення провадження судом було перевірено відомості Єдиного державного реєстру судових рішень та встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 20.06.2019 року було скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 08.06.2018 року у справі № 520/4499/18, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики відмовлено. Крім того, судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду выд 07 серпня 2019 року було відкрито касаційне провадження по вказаній справі та одночасно відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від 20.06.2019 року. У зв`язку з наведеним, ухвалою суду від 02 жовтня 2020 року провадження у цивільній справі було поновлено та призначено справу до розгляду. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічи не з`явилась, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надходило. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 14 серпня 2013 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 1253. Під час перебування у шлюбі сторонами було набуте нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , яка була придбана у 15 жовтня 2015 року що підтверджується договором купівлі-продажу. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку . Відповідно до чинного законодавства, загальною спільною власністю чоловіка і жінки є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, що може бути об`єктом права приватної власності, крім майна нажитого кожним з чоловіка і жінки за час їхнього роздільного проживання при фактичному припиненні подружніх відносин. Разом з тим, суд не приймає до уваги договір позики від 14 жовтня 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , так як вказаний договір не був складений у визначений у ньому час і дана обставина встановлена під час розгляду справи №520/4499/18 Одеським апеляційним судом. Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна. Об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Річ це об`єкт матеріального світу, саме предмети якого є об`єктом права власності. Подружжя володіє, користується та розпоряджається майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності на рівних засадах, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, відповідно до положень ст. 63 СК України. Дружина та чоловік з часу реєстрації шлюбу мають право на поділ набутого ними майна як під час перебування у шлюбі, так і після його розірвання. Ст. 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Кожен із співвласників має право на поділ спільного майна. Поділ всього майна, яке було спільною сумісною власністю подружжя, або лише певної речі, означає припинення щодо нього режиму об`єкта права спільної сумісної власності. При визначені розміру часток майна дружини та чоловіка суд керується ст. 70 СК України, відповідно до положень якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 статті 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя № 11 від 21.12.2007р., вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення спільного господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що майно, яке придбано за час шлюбу, а саме: квартира [ADDRESS] - є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Відповідно ст.ст. 355 ч.1, 356 ч.1 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.25\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5\~ст. 71 СК\~щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч.ч.4,5\~ст.71 СК України\~присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав передбачених\~ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким способом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Вирішуючи справу по суті, суд не відступає від засади рівності часток подружжя, оскільки матеріали справи не містять жодних відповідних доказів для зменшення частки будь-кого з подружжя та доказів згоди компенсації будь-якого з них. Тому суд, виходячи з наведених вимог закону та

Outcome: approved