Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

30 січня 2019 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги - Луцький РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, про зняття арешту з нерухомого майна. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою головного державного виконавця ВДВС Луцького РУЮ Будь С.Л. від 01 вересня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на все її нерухоме майно у межах суми звернення стягнення 202 469,97 грн, окрім земельної ділянки площею 0,1200 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесена державним виконавцем в межах виконавчого провадження №42532706 з примусового виконання виконавчого листа №157/962/13-ц від 02 грудня 2013 року, виданого Камінь-Каширським районним судом Волинської області про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кредитної заборгованості. 05 серпня 2016 року старшим державним виконавцем Будь С.Л. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Зазначає, що відповідно до ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження» у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення. Однак у виконавчому провадженні №42532706 така постанова державним виконавцем не виносилась. Також позивач вказує, що станом на день звернення до суду з даним позовом будь-яких невиконаних зобов`язань перед Луцьким РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області та державою в неї немає. З врахуванням наведеного та в зв`язку з тим, що відкритих виконавчих проваджень в Луцькому РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області відносно неї немає, заборгованість за кредитним договором з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - відсутня, вважає, що арешт всього її нерухомого майна не має жодного юридичного наслідку та порушує її права власника. На підставі наведеного позивач просить зняти арешт з усього нерухомого майна, накладеного постановою головного державного виконавця ВДВС Луцького РУЮ Будь С.Л. від 01 вересня 2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №42532706 (номер запису обтяження: 11016643 від 02 вересня 2015 року). Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 16 квітня 2019 року, через канцелярію суду, подала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Кравчук М.В. в судове засідання не з`явився, 16 квітня 2019 року на адресу суду надійшла заява, в якій представник відповідача просить справу розглядати без його участі, з приводу заявлених позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Луцького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відзив на позов від Луцького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області до суду не надходив. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При розгляді справи суд встановив, що в провадженні Луцького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області перебувало виконавче провадження № 42532706 з примусового виконання виконавчого листа №157/962/13-ц, виданого Камінь-Каширським районним судом Волинської області 02 грудня 2013 року про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості по кредитному договору в розмірі 202 469,97 грн. Наведене підтверджується витягом з автоматизованої системи виконавчого провадження (а.с.6-7). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на все нерухоме майно [PERSON] . накладено арешт у межах суми звернення стягнення: 202 469,97 грн, окрім земельної ділянки, площею 0,1200 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: [NUMBER] . Підстава виникнення обтяження - постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №42532706, видана 01 вересня 2015 року головним державним виконавцем ВДВС Луцького РУЮ Будь С.Л. (а.с. 4-5). Судом встановлено, що постановою державного виконавця Луцького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області Будь С.Л. від 05 серпня 2016 року виконавче провадження №42532706 завершено, повернено виконавчий документ стягувачу на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.6-7). За результатами пошуку виконавчих проваджень в автоматизованій системі виконавчих проваджень в Луцькому РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області встановлено, що незавершених виконавчих проваджень відносно [PERSON] станом на 24 січня 2019 року - немає (а.с. 8). Між сторонами в справі склалися правовідносини, які врегульовані Цивільним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, який діяв на час повернення виконавчого листа стягувачу) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Однак в супереч вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, який діяв на час повернення виконавчого листа стягувачу) відповідач, повертаючи виконавчий лист стягувачу, не вчинив дії по знятті арешту з майна позивача. Частини 1, 3, 6 ст. 28 (в редакції Закону, який діяв на час повернення виконавчого листа стягувану) визначено, що уразі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю. У разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору. Луцьким РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області не надано доказів того, що органами ДВС вчиняються дії по стягненню виконавчого збору з позивача за виконавчим провадженням № 42532706, як і не надано доказів про відкриття виконавчого провадження відносно позивача за постановою про стягнення виконавчого збору. Відповідно до ч.1 ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з приписами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. В пункті 2 Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй Постанові «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03 червня 2016 року роз`яснив, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Враховуючи те, що в ході виконавчого провадження №42532706 державним виконавцем повернуто виконавчий лист Камінь-Каширського районного суду Волинської області № 157/962/13-ц від 02 грудня 2013 року стягувачу, невиконаних зобов`язань позивача перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» немає, з процесуальної точки зору виконавче провадження є завершеним, а також приймаючи до уваги те, що арешт на нерухоме майно позивача, в порядку ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, який діяв на час повернення виконавчого листа стягувачу) не скасовано, суд вважає, що існування арешту та заборони на відчуження нерухомого майна позивача підлягає скасуванню, оскільки таким чином порушуються права позивача, встановлені Конституцією України та Цивільним кодексом України щодо вільного володіння, розпорядження та користуванням належним їй майном.

Outcome: approved