Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

30.11.2015 позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що 23.06.2014 відповідач [PERSON] позичив у нього 1000 грн., які зобов'язався повернути до 26.06.2014, про що надав розписку. 25.02.2015 року відповідач під розписку отримав від нього гроші в розмірі 25000 тисяч гривень, і зобов'язувався повертати рівними частинами щомісяця. 01.09.2015 року він пред'явив відповідачу усну вимогу, про повернення боргу згідно розписок, проте відповідач борг йому не повернув. З наведених підстав позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 26000,00 грн. Окрім того, просить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. та інші судові витрати. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд до відома не поставив, з заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався. У зв'язку з тим, що його зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання суду не відоме, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом оголошення в пресі. З урахуванням положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, а також того, що позивач та його представник не заперечували проти вирішення справи у порядку передбаченому статтею 224 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи у відсутності відповідача на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.06.2014 позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 1000,00 грн., які останній зобов'язався повернути до 26.06.2014. На підтвердження даного зобов'язання відповідач видав розписку, копія якої представлена суду позивачем. 25.02.2015 позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 25000,00 грн., які останній зобов'язався повернути рівними частинами щомісяця. На підтвердження даного зобов'язання відповідач видав розписку, копія якої представлена суду позивачем. Отже, з огляду на права та обов'язків сторін, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню загальні положення про зобов'язання, визначені розділом І книги п'ятої Цивільного кодексу України, та положення про договір позики, визначені параграфом 1 глави 71 підрозділу 1 розділу ІІІ Цивільного кодексу України. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків стаття 11 ЦК визначає договори та інші правочини. Як визначено частиною першою статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини другої статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов'язання полягає у вчиненні або утриманні від вчинення дій, які складають його об'єкт. За загальним правилом, визначеним у ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо боржник не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, за правилами ч. 1 ст. 612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив. Відповідно до положень ст. 525 ЦК, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.ст. 610, 611 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як зазначено позивачем, 01.09.2015 він пред'явив відповідачу усну вимогу, про повернення боргу згідно розписок, проте відповідач борг йому не повернув. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України на кожну сторону покладено обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджуються наданими суду та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, ґрунтуються на положеннях закону, яким урегульовано спірні правовідносини, та умовах договору, укладеному між сторонами. Таким чином позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу належить задовольнити в повному обсязі, стягнувши з відповідача на користь позивача борг в сумі 26 000, 00 грн. Відповідно до ч.ч. 1 та 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову. Тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 487, 20 грн. За публікацію в пресі оголошення про виклик відповідача позивачем понесені витрати у сумі 988,00 грн. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оголошення в пресі в сумі 988,00 грн. Окрім того, 20.11.2015 між позивачем та його представником - адвокатом Хайнак Т.Л. укладено договір про надання правової допомоги №1-31. Відповідно до вказаного договору позивач сплатив 7000,00 грн. В той же час, матеріали справи не містить даних про те, за які саме дії, безпосередньо пов'язані із наданням правової допомоги, вчиненні адвокатом Хайнак Т.Л., а також розпису сукупних витрат на правову допомогу, виходячи з обсягу та складності таких дій. Таким чином витрати на правову в сумі 7000,00 грн. є не підтвердженими та не доведеними. Беззаперечним для суду є факт надання адвокатом Хайнак Т.Л. правової допомоги у судовому засіданні. З огляду на те, що тривалість судового засідання складала 17 хв., та з урахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову складає 551,20 грн. Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу належить задовольнити частково. На підставі викладеного,

Outcome: approved