Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

29 травня 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вищезазначеною позовною заявою, та просить ухвалити судове рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №11 у будинку №96 по вул. Маяковського у м. Жовті Води Дніпропетровської області. Позивач, належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявилася. В своїй письмовій заяві просить розглянути справу у її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявляється, про день та час слухання справи повідомлялися належним чином з урахуванням положень ч.5 ст.74 ЦПК України, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав, заперечень щодо позову не надав. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомив суд про поважність неявки його до суду, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення без участі відповідачів. Судові витрати просила віднести за іі рахунок. За вказаних обставин суд вважає, що є передбачені ст.ст. 224, 225 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Відповідно до ч. 2\~ ст. 197 ЦПК України\~ у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~ кодексу\~ розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до\~ ст.317 ЦК України\~ власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1\~ ст.321 ЦК України\~ право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], відповідно до договору дарування від 08 листопада 2010 року (а.с.4). 23 листопада 2001 року позивачка уклала шлюб із відповідачем [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.20), який рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06.10.2015 року розірвано (а.с.21,22) 26 травня 2011 року в вищезазначеній квартирі за згодою позивачки був зареєстрован [PERSON], як чоловік. Останнім часом спільне життя у позивача з відповідачем не склалося, у звязку із різними поглядами на життя та несумісність характерів, в наслідок чого сторони в квітні 2014 року припинили шлюбні відносини та стали проживати окремо. Саме з того часу [PERSON] в спірній квартирі не проживає. Зі слів позивачки, [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до своєї сестри у м. Борза Чернігівської області, забравши всі особисті речі. Перешкод в користуванні житлом для [PERSON] позивач не чинить. Відповідач фактично з квітня 2014 року житловою площею спірної квартири не користується, не проживає, особистих речей в квартирі не має, за комунальні послуги оплату не несе. Відповідач виїхав з даного помешкання в 2014 році та до цього часу не разу не зявлявся. Позивач ставлячи питання про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №11 у будинку 96 по вул. Маяковського в м. Жовті Води Дніпропетровської області посилається на те, що відповідачі без будь-яких поважних причин в спірній квартирі не мешкає понад один рік, у той час, як вона не чинить йому перешкод у користуванні зазначеною квартирою. Оскільки відповідач до теперішнього часу зареєстрован у зазначеній вище квартирі це створює позивачці незручності, позивач фактично позбавлена можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном на власний розсуд. За таких встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що згідно з ч. 2\~ ст. 405 ЦК України\~ відповідач втратив право користування спірним житловим приміщення, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню. При цьому, суд враховує, що обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачу в користуванні квартирою, та/або що з цього питання відповідач звертався до суду або до правоохоронних органів (до звернення [PERSON] до суду із даним позовом) судом не встановлено. Крім того, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідно до пунктів 1-7 ст.71 ЖК України за відповідачем зберігається спірне жиле приміщення понад одного року. \~ Судові витрати віднести за рахунок позивача, згідно її заяви (а.с.19). З урахуванням наведеного,

Outcome: approved