Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

31 січня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить визначити місце проживання їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] із нею - [PERSON] . Обґрунтування своїх вимог вказувала, що перебувала з відповідачем у шлюбі з грудня 2013 року по серпень 2018 року. Мають сина [PERSON] [INFO] , який проживав із нею та знаходиться на її утриманні. Після припинення шлюбних відносин відповідачем не було висловлено заперечень щодо проживання їх сина із матір`ю - позивачем по справі за адресою: [ADDRESS] , відвідувати дошкільний заклад у цьому районі та отримувати за даною адресою медичну допомогу. Дитина зареєстрована за цією адресою з 04 вересня 2015 року. Однак 05 січня 2019 року відповідач приїхав за сином і забрав його на три дні за їх попередньою домовленістю, але фактично, самостійно, без її на те згоди, змінив місце проживання дитини, не повернувши його до сьогоднішнього дня. Вивіз дитину до м. Києва, що їй відомо зі слів знайомих, та місце перебування дитини на сьогоднішній день їй невідоме, як і умови проживання сина, забезпечення його належним доглядом, дотриманням режиму та піклування. Вважає, що в інтересах сина, є проживання із нею - тобто з матерію, а не з батьком, через ранній вік дитини, якому лише виповнилося три роки. Вона на цей час перебуває у декретній відпустці по догляду за молодшою донькою, тому має більшу можливість надати синові належний догляд та дбати про його розвиток. Вказує, що має стабільний підробіток та може в повному обсязі забезпечити всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини. Забезпечити його виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Після закінчення декретної відпустки та виходу на роботу її матеріальне становище знову таки буде стабільним, в той час як відповідач не має доходу для матеріального забезпечення належних умов проживання їх спільного сина, не має постійного житла, оскільки зареєстрований у гуртожитку без надання житлової площі та фактично проживає в будинку його матері разом з іншими родичами, та будинок не облаштований у повному обсязі всім необхідним для догляду та розвитку дитини, не може забезпечувати умови для нормального дозвілля та виховання. Вказує, що вона проживає у комфортабельній двокімнатній квартирі на другому поверсі двоповерхового будинку з сучасним ремонтом, обладнанням та автономним опаленням, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Вказує, що між їх сином [PERSON] та її дітьми від першого шлюбу і її чоловіком існують добрі стосунки. Вважає, що проживання сина [PERSON] із нею відповідає інтересам дитини, вона не має шкідливих звичок, має можливість забезпечити синові належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дитини, чого відповідач забезпечити не взмозі. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що позивач не може забезпечити належні умови проживання їх сина, оскільки мешкає у двокімнатній квартирі з новим чоловіком [PERSON] , сином [PERSON] , 1998 р.н., сином [PERSON] , 2005 р.н. та донькою [PERSON] , 2017 р.н. Тобто родина із 5 чоловік займає житлову площу у 25,9 кв.м., тобто по 5,18 кв.м. на особу, що не відповідає ст.47 Житлового кодексу України. Квартира обтяжена іпотекою та через відсутність постійного доходу у позивача, кредитне зобов`язання прострочене, тому в будь-який момент на предмет іпотеки може бути звернуто стягнення. Сукупний дохід родини позивача за останнє півріччя 2018 року склав 10 508 грн. на п`ять чоловік, що вказує про неможливість забезпечення належного матеріального забезпечення їх сина. На даний час в Центральному районному суді м.Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів на сина [PERSON] , однак вважає, що у такий спосіб позивач бажає збільшити рівень прибутку її самої, а не забезпечити потреби сина. Враховуючи склад сім`ї позивачки, їх син вимушений буде проживати з вітчимом та двома зведеними братами, тоді як на теперішній час [PERSON] проживає з рідним батьком, рідною бабусею, дідусем, тіткою та дядьком. Актом обстеження умов проживання позивача №193 від 22.11.2018 року, складеним представниками ССД ММР, що наданий позивачем суду, [PERSON] було рекомендовано звернутися з [PERSON] до психолога та обладнати окреме спальне місце для хлопчика. Проте суду не було надано доказів, що ці приписи позивачем виконано та вважає, що це свідчить про відсутність зацікавленості матері у створенні комфортних побутових умов для дитини та сприянню психологічної адаптації дитини до нових умов життя. В той час як він - [PERSON] проживає разом зі своїми батьками, братом та сестрою у двоповерховому будинку житловою площею 172 кв.м. Будинок складається з 6-ти кімнат, в експлуатацію не введений, оскільки другий поверх перебуває в стадії оздоблювальних робіт та з метою безпеки дитини зачинений. На першому поверсі для дитини і батька облаштована окрема кімната, дитина має окреме ліжко, забезпечена іграшками, одягом, взуттям, засобами особистої гігієни. На даний час відповідач офіційно не працевлаштований, оскільки займається вихованням дитини та будівництвом будинку. У 2017 році виїжджав до Польщі, де працював на будівництві, проте сукупний дохід родини за останні півроку (09.2018 - [NUMBER] ) складає 78 667 грн. Він з квітня 2016 року постійно проживає у будинку матері по [ADDRESS] . Має позитивні характеристики. Матеріально-побутові умови, в яких на даний час проживає дитина, відповідають її вікові та потребам, хлопчик відвідує дошкільний навчальний заклад, перебуває під наглядом педіатра амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Полігон, він як батько багато часу приділяє організації дозвілля сина. Після укладення шлюбу позивач з її новим чоловіком [PERSON] 14.11.2018 р., відповідач виявив негативні риси в психологічному стані сина. Хлопчик став замкнений, часто плакав, відмовлявся повертатися до матері після побачень із батьком, нервував. У зв`язку з цим він - [PERSON] особисто звернувся до завідувача ДНЗ №92, який раніше відвідував [PERSON] , а також до ССД адміністрації Центрального району, однак останні не виявили за потрібне звернути увагу на психологічний стан дитини, тому він звернувся до приватного психолога. Вважає, що підстав для задоволення вимог [PERSON] та визначення місцем проживання їх сина із нею немає. (а.с. 71) В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали. [PERSON] просила визначити місце проживання їх з відповідачем спільного сина [PERSON] із нею за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що відповідач фактично викрав дитину та з 09 січня 2019 року вона дитину не бачила. Дитина була забезпечена необхідними умовами проживання та розвитку, ходила до дитячого садочку, була забезпечена необхідним лікуванням. Батько до січня 2019 року не телефонував та не приїздив, не провідував дітей, не приймав участь у вихованні, а забрав сина лише з метою не надавати матеріальну допомогу, після того як нею було подано до суду позов про стягнення аліментів. Малолітня дитина не бачить маму, не отримує належного виховання. Батько не працює офіційно, доходів не має, як і власного житла. Спростувала посилання відповідача у відзиві на позовну заяву та вважає, що він базується на припущеннях, і його доводи нічим не підтверджуються. Знаходження дитини на амбулаторному лікуванні в с.Полігон не відповідає дійсності. Квартира, в якій вона проживає не перебуває в іпотеці банка. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні доводи, викладені у його відзиві на позовну заяву підтвердив. Пояснив, що до 04 грудня2018 року позивач не давала йому дітей, потім дозволила забрати сина на 6 днів, та [PERSON] не хотів повертатися до матері. [INFO] повіз сина на новорічну ялинку. 4 січня 2019 року забрав дитину знову хвору та повіз до м. Києва, де вони жили в орендованій квартирі, син відвідував психолога. Відтоді син проживає із ним, проходить лікування у психолога, погано реагує на повернення до матері. Представник відповідача вважала позовні вимоги [PERSON] не обґрунтованими. Вказувала, що [PERSON] мешкає з іншим чоловіком, який негативно впливає на дітей. Мати не довела, що проживання сина [PERSON] із батьком шкодить інтересам дитини, не надала доказів, що проживання [PERSON] із матір`ю є кращим для дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що є сином відповідача [PERSON] Характеризував його з негативного боку. Пояснив, що батько не проживає з ним з виповнення йому одного року, не цікавився його долею та життям, не забезпечував матеріально, був відносно нього позбавлений батьківських прав. Щодо даного спору, вважав, що його зведеному братові [PERSON] буде краще проживати із матір`ю, так як за час проживання в його сім`ї батько - відповідач [PERSON] проявляв агресію, зокрема наносив побої своїй дружині, був агресивний, не забезпечував сім`ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є донькою відповідача, якого характеризувала з негативного боку, як агресивного, схильного до скоєння аморальних вчинків. Вважала, що він не може забезпечити малолітньому [PERSON] належне виховання та забезпечення безпечних умов проживання. Свідок [PERSON] показала, що є співробітницею [PERSON] Останній часто приходить на роботу з сином [PERSON] , якому приділяє достатньо уваги, при цьому вказувала, що про матір дитина не згадує. Зі змісту наданих суду письмових доказів слідує наступне. Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 23). Після припинення шлюбних відносин між ними, малолітній [PERSON] залишився проживати разом із матір`ю - [PERSON] , що також слідує з пояснень сторін. Позивач [PERSON] мешкає в [ADDRESS] зі своїми дітьми [PERSON] , 1998 року народження (а.с. 7), [PERSON] , 2005 року народження (а.с. 8), [PERSON] , [INFO] (а.с. 10), та до початку січня 2019 року із нею також проживав син [PERSON] , 2015 року народження. Також з ними проживає чоловік [PERSON] - [PERSON] . Квартира перебуває у її власності (а.с. 18, 27, 79). 27.04.2007 року зареєстровано обтяження щодо даного майна, зокрема квартира перебуває в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк» у зв`язку з договором кредиту від 27.04.2007 року, розмір основного зобов`язання 40000 швейцарських Франків , строк виконання зобов`язання - 26.04.2028 р. (а.с. 79 зворотній бік). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики на [PERSON] з дошкільного навчального закладу №92, дитина відвідує даний садочок з 08.10.2018 року, до дитячого садка та вихователя іде спокійно, охоче, привітно вітається, але з матусею довго прощається. Хлопчик добре йде на контакт з дорослими, але ініціатором у спілкуванні сам не виступає. З однолітками спілкується із бажанням. Під час втручання у його гру інших дітей виявляє агресію, іноді усамітнюється, але через короткий час повертається до дітей. Вихованням хлопчика займається мала, [PERSON] . Завжди приводить до дитячого садочка і забирає самостійно, своєчасно сплачує за харчування, дитина забезпечена всім необхідним для навчально-виховного процесу, завжди цікавиться як пройшов день у дитини (а.с. 13). Відповідно до копії довідки сімейної амбулаторії № 6, [PERSON] знаходиться на обліку даної амбулаторії з народження, проживає в [ADDRESS] (а.с. 14). З листа цієї ж лікарні слідує, що мати належним чином слідкує за здоров`ям дитини, проходить планові огляди, щеплення, догляд за дитиною з боку матері задовільний (а.с. 38). За даними копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 05.11.2018 року, остання виписана щодо хворого [PERSON] , мешканця [ADDRESS] (а.с. 15). Згідно даних Миколаївського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 29.01.2019 року, за попередньою домовленістю з [PERSON] було відвідано її сім`ю за місцем проживання. Під час відвідування було встановлено, що в квартирі дотримуються санітарно-гігієнічних норм, створено належні умови для проживання, хлопчик має окреме спальне місце з чистою постільною білизною, забезпечений речами необхідними для гармонійного розвитку відповідного віку, одягом та взуттям відповідно до сезону. Зі слів матері, з 05 січня 2019 року син перебуває у батька [PERSON] , який відмовляється повертати дитину, на телефонні дзвінки не відповідає. Через відсутність контакту з батьком дитини, та перебуванням [PERSON] поза межами м.Миколаєва, на даний час, немає можливості провести відповідну роботу та сприяти налагодженню взаємовідносин в сім`ї (а.с. 16). Відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] від 22.11.2018 року, проведеного працівниками ССД на підставі заяви [PERSON] , то квартира з усіма зручностями, зі створеними належними умовами для дітей, в квартирі чисто та затишно, для виховання та розвитку дитини створені гарні умови. Хоча матері і рекомендовано звернутися із [PERSON] до психолога, проте причини такої рекомендації не зазначені (а.с. 27). Сама [PERSON] має позитивні характеристики за місцем роботи, а також як прихожанка Свято-княже Михайлівської церкви. На даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3- х років (а.с. 17, 39-43). Щодо наданих позивачем даних про доходи її сім`ї, то сама вона отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника в сумі до 900 грн. на місяць, аналогічно як і її старший син [PERSON] (а.с. 21-22). З листів Вітовського та Центрального відділків поліції слідує про звернення [PERSON] до поліції з приводу скарг на колишнього співмешканця [PERSON] , який не надає їй можливості бачитись із дитиною - їх сином [PERSON] (а.с. 36-37). Щодо відповідача, то [PERSON] зареєстрований в гуртожитку с .Полігон , але фактично з квітня 2016 року постійно мешкає в будинку по [ADDRESS] , забудовником якого є, та що на даний час не введено в експлуатацію. Земельна ділянка за даною адресою перебуває у його власності. На даний час за цією ж адресою проживає і його син - [PERSON] (а.с. 26, 62-63, 82-84, 92). Стосовно копії акту комісії Шевченківської сільської ради від 05.03.2019 року щодо проживання малолітнього [PERSON] в [ADDRESS] з квітня 2016 року, то останній спростовується іншими письмовими доказами по справі, зокрема даними дошкільного навчального закладу № 92 м.Миколаєва, довідками лікарських установ (а.с. 93-94). Як слідує з пояснень сторін, деякий час після народження [PERSON] , сама позивачка з дітьми дійсно проживала в даному будинку нетривалий період часу. Відповідно до копії актів обстеження матеріально-побутових умов проживання № 11 від 25.01.2019 року та від 22.02.2019 р., проведеного службою у справах дітей Вітовської РДА за адресою: [ADDRESS] [PERSON] проживає за вказаною адресою, на даний час не працює, з ним проживає без реєстрації син - [PERSON] , [INFO] . З ними разом проживають: [PERSON] , 1939 р.н. - вітчим [PERSON] , [PERSON] , 1950 р.н. - мати відповідача, [PERSON] , 1977 р.н. - брат відповідача; [PERSON] , 1979 р.н. - двоюрідна сестра відповідача. Будинок 2-х поверховий, має 6 кімнат, житловою площею всього 172 кв.м. Будинок облаштований електро-, водопостачанням, опалюється. На момент обстеження [PERSON] вдома не було, за дитиною доглядала бабуся [PERSON] Будинок приватний, знаходиться на стадії будівництва, тому проживають на 1-му поверсі. Будинок облаштований ванною кімнатою, кухнею. Кімната, де знаходиться дитина тепла, світла, облаштований необхідною меблею. Дитина спить в ліжко-манежі. Будинок облаштований побутовою технікою, забезпечений постільною білизною, засобами гігієни, продуктами харчування, одягом, взуттям, іграшками. Будинок утеплений, з євровікнами, новими дверми. Санітарно-гігієнічні умови проживання не порушені. Умови будинку придатні для проживання дитини (а.с 12, 80-81). Відповідачем надано дані про доходи членів його сім`ї, зокрема брата, матері, вітчима, проте останні не можуть бути прийняті судом до уваги як докази матеріального забезпечення відповідача, адже дані особи не зобов`язані на його утримання (а.с. 86-89). За висновком Миколаївської міської ради від 27.03.2019 року, останньою визначено за доцільним місце проживання малолітнього [PERSON] із матір`ю [PERSON] (а.с. 114). Аналогічного висновку дійшла служба у справах дітей Вітовської РДА (а.с. 146) та даний висновок підтвердила в судовому засіданні представник даної служби Зелінська Р.Б, яка вважала, що в інтересах малолітнього [PERSON] , слід визначити його місце проживання із матір`ю. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до частин другої, восьмої-десятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Як встановлено судом у даній справі, малолітній [PERSON] , після припинення сумісного проживання його батьків - сторін у справі, проживав із матір`ю [PERSON] На прохання батька дитини, у зв`язку із новорічними святами, вона надала згоду на відвідування сином [PERSON] сім`ї відповідача та перебування у нього протягом декількох днів. На початку січня 2019 року відповідач, за попередньою домовленістю, приїхав за сином та забрав його за своїм місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Без узгодження з матір`ю деякий час проживав з ним у м.Києві . Через обіцяний час, дитину матері не повернув, вважає, що в інтересах дитини є кращим проживання із ним. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суд враховує малолітній вік [PERSON] , якому в липні 2019 року виповниться лише чотири роки, можливість матері, яка перебуває у декретній відпустці, приділяти дитині належну увагу, виховання, турбуватися про здоров`я та гармонійний розвиток дитини. Позивач характеризується позитивно, має дохід, належні умови для проживання та розвитку сина, належно дбає про його здоров`я та розвиток, що підтверджується змістом досліджених судом письмових доказів. Відповідач проживає в будинку, що знаходиться на стадії ремонту, займає із сином [PERSON] та ще чотирма членами своєї сім`ї перший поверх будинку. Проживання дитини в будинку, що перебуває у стадії ремонту, на думку суду, не може вважатися безпечним місцем для проживання дитини. Більш того, відповідач не має власного доходу, посилається на дохід членів своєї сім`ї, зокрема матері, вітчима, брата та сестри, однак дані особи не є зобов`язаними до утримання як самого відповідача, так і відповідальними за утримання його сина [PERSON] . Частина 2 ст.161 СК України наголошує, що дитина не може бути передана тому з батьків, хто не має власного доходу. Дорослі діти відповідача, які допитані в судовому засіданні у якості свідків, характеризували його з негативного боку, та як такого, який не здатний забезпечити виховання та догляд за дитиною. Зазначені відповідачем підстави для визначення місця проживання сина із ним, зокрема погана емоційна обстановка в сім`ї позивача, що негативно вплинуло на психологічний стан дитини, неможливість позивача забезпечити належну увагу їх синові, не знайшли свого підтвердження. Жодних доказів з цього приводу відповідачем не надано, в той час як за вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стосовно посилань відповідача про неможливість позивача забезпечити належне утримання їх сина, то обов`язок з утримання дитини покладається на обох з батьків, та позивач скористалася своїм правом та задля захисту інтересів їх сина звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] . Щодо посилань відповідача про проживання сім`ї позивача у квартирі, що обтяжена іпотекою, то останнє не свідчить про відсутність у позивача та її сім`ї постійного місця проживання. Будь-які дані про звернення стягнення на дане майно відсутні. Відповідно до положень ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо визначення її місця проживання. Враховуючи вік малолітнього [PERSON] (три роки), суд прийшов до висновку, що дитина не може об`єктивно та зріло висловитися щодо бажаного проживання з матір`ю чи батьком, та відповідність такого проживання його інтересам. Враховуючи вище наведене, приймаючи до уваги вік малолітнього [PERSON] , особи сторін, їх участь у вихованні, утриманні та турботу про сина [PERSON] , умови проживання, наявність власного доходу, суд дійшов висновку, що проживання із матір`ю [PERSON] . відповідатиме інтересам малолітнього [PERSON] та забезпеченню його розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. З урахуванням приписів ст. 7 Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей» від 25.01.1996 року № 160, ратифікованої Верховною Радою України 03.08.2006 року, відповідно до якої під час розгляду справ, що стосуються дитини, судовий орган діє швидко для уникнення будь-яких невиправданих зволікань, а швидке виконання прийнятих рішень повинно бути забезпечене відповідною процедурою, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, зокрема проживання дитини в будинку, що знаходиться у стадії реконструкції, малолітній вік дитини, негативна характеристика відповідача з боку його дорослих дітей, які також показали про його можливе агресивне та насильницьке поводження, суд вважає, що вказане рішення, задля інтересів малолітнього [PERSON] , підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору, останній належить стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved