Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

31.07.2020 представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на користь КП «Жилкомсервіс» заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у сумі 11935,82 грн. та суми сплаченого судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Між сторонами встановлені договірні відносини з приводу вказаних послуг, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач їх надає, а відповідач ними користується. Відповідач не виконує обов`язки, покладені на нього чинним законодавством та Договором №95/1, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість перед КП «Жилкомсервіс» за період з 01 березня 2007 по 01 липня 2020 станом на 01.07.2020 у загальному розмірі 11935,82 грн. Заочним рішенням від 19.10.2020 позовні вимоги Комунального підприємства «Жилкомсервіс» - задоволено повністю. Стягнуто з [PERSON] на користь комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.03.2007 по 01.07.2020 в розмірі 11935 грн. 82 коп. та судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Не погодившись із вказаним заочним рішенням [PERSON] 19.06.2021 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою суду від 30.09.2021 поновлено [PERSON] пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року задоволено. Скасовано заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року у цивільній справі за позовом комунального підприємства «Жилкомсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. 21.10.2021 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якій зазначено про необхідність застосування позовної давності та відмова у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю, незаконністю та такою, що порушує конституційні права відповідача. 27.10.2021 представником КП «Жилкомсервіс» подано відповідь на відзив. 04.11.2021 через канцелярію суду відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Частиною 1 ст.11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Наявними у справі доказами встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично склалися правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку, де знаходиться квартира відповідача. Рішенням виконавчого комітету ХМР №1186 від 20.12.2006 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова», КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків. Рішенням виконавчого комітету ХМР №188 від 22.02.2017 «Про внесення змін та доповнень до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 №1186 «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова», житловий фонд м. Харкова передано від житлово-експлуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади м. Харкова до КП «Жилкомсервіс». Таким чином, територіальна громада м. Харкова в особі Харківської міської ради створила КП «Жилкомсервіс», визначила виконавцем послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків та зобов`язала підприємство задовольняти потреби власників, співвласників будинків, споруд та іншого майна шляхом управління цим майном та забезпечення належного рівня житлового-комунального обслуговування населення м. Харкова за певну плату. Згідно ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, визначення виконавця житлово-комунальних послуг. Зі статуту КП «Жилкомсервіс» вбачається, що його засновником є Харківська міська рада, власником майна підприємства є територіальна громада м. Харкова в особі Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ХМР. Предметом діяльності підприємства є виконання функцій Управителя та Виконавця житлово-комунальних послуг. Рішенням виконавчого комітету ХМР №1186 від 20.12.2006, КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем послуг з управління будинком, спорудою, групою будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Згідно з частиною другою статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Вартість послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій встановлюється відповідним рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Надання послуг здійснюється КП «Жилкомсервіс» згідно з переліком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №893 від 20.12.2011 року, з наступними змінами 27.01.2012 року №39 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2011 року №893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова», рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.05.2017 № 283 та від 11.05.2018 № 318 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова». 28.11.2006 у спецвипуску газети «Слобода» було опубліковано публічний типовий договір про надання житлово-комунальних послуг, яким передбачено предмет договору, права та обов`язки сторін, строк дії договору, оплата спожитих послуг. Відповідачі протягом місяця з дня опублікування договору не звертались до КП «Жилкомсервіс» з відмовою укласти вказаний договір та фактично користувались наданими позивачем послугами. Пунктом 1 договору визначено, що предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з у тримання будинків і споруд та прибудинкових територій в будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Невід`ємною частиною даного договору є рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова». Відповідно до п.5 ч2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Частиною 1 ст.639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, та оплати таких послуг, їх надання здійснюється на підставі Типового договору про надання житлово-комунальних послуг, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. На підставі викладеного, у відповідача виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача як споживача від оплати відповідних послуг. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Статтями 319 та 322 ЦК України, закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.151 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до ст.162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно зі ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам. Тарифи по оплаті за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюються рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради. За приписами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач є споживачем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються КП «Жилкомсервіс». Позивач виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачам послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, підтверджено матеріалами справи. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач не виконувала свої обов`язки, у зв`язку з чим у період з 01.03.2007 по 01.07.2020 утворилась заборгованість за надання послуг щодо утримання будинків і споруд та прибудинкових територій перед позивачем у сумі 11935,82 грн. Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з тим, у ст. 256 ЦК України вказано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позивач звернувся з позовом 31.07.2020 року, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території за період з 01.03.2007 по 01.07.2020. У позовній заяві представник позивача не довів наявність поважних причин, з яких пропущено строк звернення до суду з позовом за період з 01.03.2007 по 01.07.2020, а відтак вимога позивача про стягнення заборгованості за цей період заявлена поза межами строку позовної давності, в зв`язку із чим сума заборгованості за цей період не підлягає стягненню, оскільки відповідач та її представник просить суд застосувати строк позовної давності у три роки. Згідно з вимогами ч.3 ст.267 ЦК України та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи вищевикладене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за період з 31.07.2017 по 01.07.2020, яка за підрахунками суду складає 5527,59 грн. Щодо посилань відповідача на те, що у вказаній квартирі вона не проживає, у зв`язку з чим і не було сплачено надані позивачем послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій, суд вважає їх безпідставними, оскільки право власності на квартиру виникло у відповідачів у зв`язку з укладенням договору купівлі-продажу 12.05.2005. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову частково знайшли своє підтвердження, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог в межах строку позовної давності. Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 973,45 грн. На підставі викладеного, ст.ст.256, 257, 267, 319, 322, 525, 526, 625, 629, 638, 639, 642 ЦК України, ст.ст. 67,151, 162 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: partial