Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

2 жовтня 2017 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила суд, стягнути з відповідача, свого чоловіка, на свою користь аліменти на утримання їхньої малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дати подачі позову до суду і до повноліття дитини та аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку, мотивуючи це тим, що відповідач, з яким вони перебуваючи у шлюбі, однак проживають окремо на протязі останніх 8 місяців, і як батько дитини лише частково утримує свою дитину, чого недостатньо, з урахуванням офіційного працевлаштування відповідача і його фінансової можливості сплачувати вищевказані аліменти на дитину та на її утримання, як дружини і беручи до уваги, що вона є інвалідом ІІІ-ої групи загального захворювання довічно. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні частково заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях на позов, зокрема, частково визнавши позов по сплаті аліментів на малолітню доньку у розмірі 50% від його офіційної заробітної плати, яка за відрахуванням податку з доходів фізичних осіб становить 2620,40 грн. (3220 грн. - 579,60 грн.), враховуючи його добровільне утримання дитини на загальну суму 1300 грн. щомісячно з приводу придбання ним харчів, одягу та іграшок для дитини, і повністю не визнав позов в частині стягнення аліментів утримання позивачки у зв'язку з посиланням на свою щомісячну заробітну плату у розмірі 2620,40 грн., яку він отримує, офіційно працюючи офіціантом-барменом у ФО-підприємця [PERSON], а також з посиланням на те, що позивачка, незважаючи на інвалідність є ФО-підприємцем, яка постійно працює, отримуючи дохід, а також отримуючи пенсію по інвалідності. Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали справи та додатково надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом - кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статті 75,77 СК України передбачають - дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. У відповідності до ст. 79 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв'язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів - продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Таким чином, однією з необхідних умов отримання дружиною (чоловіком) аліментів - є реальна спроможність другого з подружжя надавати таку матеріальну допомогу. Стаття 80 СК України передбачає - аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одночасно, стаття 183 СК України зазначає - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із приписами ст. 184 СК України - якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача - може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі - підлягає індексації відповідно до Закону. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд встановив, що сторони перебувають в офіційно зареєстрованому шлюбі з 13.09.2015 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13.09.2015 р. (а.с. 7). Під час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO] р., що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.04.2016 р., в якому батьком дитини записаний відповідач (а.с. 8). Згідно пенсійного посвідчення, позивачка є інвалідом ІІІ-ої групи загального захворювання безстроково, отримуючи пенсію по інвалідності (а.с. 4). Позивачка є ФО-підприємцем, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ та особистими поясненнями позивачки, наданими нею в судовому засіданні (а.с. 15-16). Судом було встановлено, що сторони по справі не проживають спільно однією сім'єю на протязі останніх 8 місяців, на протязі яких, відповідач добровільно утримує свою дитину, в середньому, на загальну суму 1300 грн. щомісячно, купляючи для дитини харчі, одяг та іграшки, проти чого не заперечувала позивачка і що підтверджується відповідними квитанціями та чеками, а тому судом не приймаються до уваги твердження позивачки про відсутність з боку відповідача належної матеріальної допомоги їхній дитині (а.с. 14). Згідно довідки про доходи відповідача, останній офіційно працевлаштований, працюючи офіціантом-барменом у ФО-підприємця [PERSON] та отримуючи заробітну плату у розмірі 3220 грн. щомісячно за відрахуванням податку з доходів фізичних осіб у сумі 579,60 грн., що становить - 2640,40 грн., а тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., як просить позивачка у позові, на думку суду є занадто великим розміром аліментів з огляду на розмір заробітної плати відповідача з урахуванням того, що відповідачу необхідні гроші на своє особисте утримання та проживання (а.с. 17). Відповідач частково визнаючи позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 50% від свого заробітку, послався на свою зарплату, яка становить, як було вказане вище 2640,40 грн. Однак, враховуючи вимоги ст. 182 СК України, щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, Закон України «Про державний бюджет на 2017 рік», яким встановлено, що прожитковий мінімум на дитину у 2017 р. в Україні для дитини вікoм до 6 років з 01.12.2017 р. становить 1492 грн., а також, беручи до уваги приписи ст. 184 СК України, згідно якої, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд дійшов висновку, що відповідач має стабільний, немінливий регулярний дохід у розмірі 2640,40 грн., що має істотне значення для вирішення даного спору, з рахуванням відсутності у відповідача іншого стороннього заробітку, що підтвердила позивачка, суд, беручи до уваги фінансову можливість відповідача утримувати свою малолітню доньку, дійшов висновку про часткове задоволення позову в цій частині і можливості присудження стягнення з відповідача аліментів не в твердій грошовій сумі, як просила позивачка, а у розмірі 1/4 частини усіх видів місячного заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 2 жовтня 2017 р. і до повноліття дитини. Крім того, з урахуванням встановленого судом документального факту, що відповідач, офіційно працюючи офіціантом-барменом у ФО-підприємця [PERSON] отримує заробітну плату, за відрахуванням податку з доходів фізичних осіб у розмірі 2640,40 грн. щомісячно, а відповідачка, в той же час отримує дохід від своєї підприємницької діяльності та пенсію по інвалідності, що загалом перевищує прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2017 р.» і що відповідає умовам ст. 84 СК України, суд дійшов висновку про фінансову неспроможність сплачувати аліменти на отримання дружини у розмірі 1000 грн. щомісячно, враховуючи вищевикладене, а саме той факт, що позивачка працює, утримує певний дохід та пенсію, а також те, що позивачкою не доведено суду матеріальну спроможність відповідача надавати їй матеріальну допомогу у заявленому розмірі 1000 грн. щомісячно, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Outcome: partial