Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

29 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 24 лютого 2000 року, він став власником 3/5 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Боровиковського, 6. Іншими 2/5 часток вказаного житлового будинку залишився володіти його батько, [PERSON], який помер 02 липня 2011 року. Після його смерті спадкоємцем за законом стала [PERSON], мати позивача, яка померла 21 жовтня 2016 року. Відповідно до заповіту [PERSON] успадкував 2/5 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Боровиковського, 6, які належали спадкодавцю [PERSON], і став власником вищевказаного житлового будинку. Крім того, після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді права у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,1000 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою вищезазначеного будинку під кадастровим номером 5210900000:50:055:0055 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 27.07.2012 року серії ЯМ №185437, яка належала на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та спадкодавцю [PERSON] Позивач в установленому законом порядку звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері однак йому було відмовлено оскільки частка зазначеної земельної ділянки на імя спадкодавця, [PERSON], не визначена. Частка позивача в даній земельній ділянці теж не визначена, що перешкоджає йому розпоряджатися земельною ділянкою, як співвласнику, в звязку з цим він звернувся до суду з вказаним позовом. 28 листопада 2017 року позивач подав уточнену позовну заяву якою виключив із кола осіб які повинні приймати участь у справі Управління Держгеокадастру у Миргородському районі Полтавської області. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Представник позивача [PERSON] суду пояснив, що позивач не має можливості успадкувати земельну ділянку площею 0,1000 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою м. Миргород, вул. Боровиковського, 6, Полтавської області, згідно державного акту серії ЯМ № 185437 під кадастровим номером 5310900000:50:055:0055 після смерті матері, так як не визначена частка у спільній сумісній власності, тому звернувся до суду та просив відповідно до частки житлового будинку 3/5 виділити йому земельну ділянку та визнати право на 2/5 земельної ділянки спадкодавця його матері [PERSON] Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Третя особа приватний нотаріус Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] не заперечував проти задоволення позовних вимог. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 24 лютого 2000 року [PERSON] став власником 3/5 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Боровиковського, 6, відповідно до договору дарування від 24.02.2000 укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Власником 2/5 часток житлового будинку за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Боровиковського, 6, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 лютого 2012 року була [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 185437, земельна ділянка на якій розміщений житловий будинок № 6 по вулиці Боровиковського в м. Миргород, площею 0, 1000 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належать на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-9). 21 жовтня 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Миргородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області (а.с.11). Відповідно до заповіту єдиним спадкоємцем майна після смерті матері став [PERSON] (а.с. 10). 12 травня 2017 року позивач успадкував 2/5 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Миргород, вул. Боровиковського, 6, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, яке видано приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] (а.с.13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,1000 га призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою м. Миргород, вул. Боровиковського, 6, Полтавської області, згідно державного акту серії ЯМ № 185437 під кадастровим номером 5310900000:50:055:0055, виданого 27 липня 2012 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 53109000100401 та Додатка до державного акта на право власності на земельну ділянку серії АА №237390, виданого Відділом Держкомзему у м. Миргород, Полтавської області 27 червня 2012 року (а.с. 8-9). Постановою приватного нотаріуса Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області [PERSON] від 25 вересня 2017 року [PERSON] відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки, що знаходиться в місті Миргород, Полтавської області, вул. Боровиковського, номер 6 (шість), після померлої 21 жовтня 2016 року матері [PERSON] оскільки частка померлої [PERSON] не виділена, в звязку з чим видача Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки неможлива (а.с.15). Згідно ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно ч.ч.4, 5 ст.89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Частиною 4 ст. 120 Земельного Кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених в листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасники спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Оскільки позивачем на підтвердження позовних вимог надані беззаперечні належні та допустимі докази, які визнаються відповідачем, що частка житлового будинку позивача становить 3/5 а частка спадкодавця становила 2/5 житлового будинку, розміщеного на земельній ділянці площею 0,1000 га призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою вулиця Боровиковського, 6, в м. Миргород Полтавської області, кадастровий номер 5310900000:50:055:0055, тому відповідно до вимог ч. 4 ст. 120 Земельного Кодексу України розміри часток земельної ділянки пропорційні до часток осіб у праві власності житлового будинку. Отже частка земельної ділянки позивача становить 3/5, а частка спадкодавця [PERSON] - 2/5. З цих підстав вимоги позивача про визначення часток у праві спільної сумісної власності на вищезазначену земельну ділянку підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виходячи з положень ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно положень ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] успадкував майно після померлої [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 травня 2017 року виданого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Полтавської області і встановлено що частина земельної ділянки спадкодавця становить 2/5, тому суд вважає вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на 2/5 (дві пятих) частини земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, кадастровий номер 5310900000:50:055:0055 призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою вулиця Боровиковського, 6 (шість ) в м. Миргород Полтавської області обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення. В звязку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з розяснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції», де вказано, що витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

Outcome: approved