Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-16 00:00:00

29 травня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття; Позов обґрунтований тим, що сторони в період з 09 серпня 2008 року по 05 грудня 2011 року перебували у шлюбі. В період спільного проживання, а саме [INFO] року вона народила дочку [PERSON], яка на момент звернення до суду та на момент розгляду справи в суді проживає з позивачем. Відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно допомоги не надає, тому посилаючись на вимоги ст.ст. 180-184 СК України, позивач просила суд стягнути аліменти у розмірі, зазначеному вище. Відповідач надав суду відзив на позов, у якому посилається на те, що перебуває у шлюбі з [PERSON], яка має від першого шлюбу двох дітей. Він вживає всіх заходів для утримання сім'ї, однак його матеріальне становище не дозволяє сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, тому вважає за можливе сплачувати аліменти у розмірі 25% від мінімального заробітку населення або 50 % від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 23.06.2018 року відкрите провадження по справі. Ухвалою суду від 17.08.2018 року за результатами підготовчого провадження призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач підтримала позов, надавши пояснення про обставини, викладені у позові. При цьому позивач наполягала на стягненні аліментів у визначеному нею розмірі, посилаючись на те, що вона не має можливості забезпечити всі потреби дитини, оскільки на утриманні має ще одну малолітню дитину. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти стягнення аліментів на утримання дитини, однак у розмірі, визначеному ним у відзиві. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази з точки зору належності, допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлені фактичні обставини справи, які не ос порені сторонами, а саме. [PERSON] та [PERSON] являється батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження дитини (а.с. 5). Малолітня дитина проживає та зареєстрована з матір'ю, про що свідчить відповідна довідка квартального комітету, факт проживання дитини з матір'ю відповідачем не оспорювався. Відповідач надав суду копію трудової книжки, у відповідності до якої не має офіційного працевлаштування на даний час, однак пояснив суду, що має періодичні заробітки, мінливий дохід. До правовідносин, що виникли між сторонами суд вважає за необхідне застосувати наступні норми права. Згідно з ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За ч.1 ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України визначені способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину. Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання дитини. Зважаючи на те, що відповідач на момент розгляду справи в суді не має постійного доходу, суд, у відповідності до вимог ч.1 ст. 184 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі. На виконання вимог ст. 182 СК України, суд бере до уваги лише сімейний стан платника аліментів, який після розірвання шлюбу з позивачем, створив іншу сім'ю, в якій виховується двоє малолітніх дітей, даних про стан здоров'я платника аліментів та стану здоров'я дитини суду не надано, а тому з урахуванням всіх обставин по справі, а також з урахуванням встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1000 грн. (одна тисяча) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Визначений позивачем та визнаний відповідачем розмір аліментів, на думку суду, буде необхідним для дитини та достатнім для її гармонійного розвитку дитини. З урахуванням вимог ст. 191 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти з моменту звернення до суду, тобто з 29.05.2018 року. У відповідності до вимог п. ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати у виді судового збору, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial