Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

31 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до Березнегуватського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим будинком. У позові зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності вона є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований у будинку, але з 2006 року в ньому не проживає, так як виїхав до Білорусі. Наявність реєстрації відповідача створює для позивачки правові наслідки, перешкоджає здійснювати в повному обсязі право власності на будинок, не може розпоряджатися ним. [PERSON] просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком. Позивачка в судове засідання надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та погодилася на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, своєчасно та належним чином був повідомлений про день та час слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Судом, за згоди позивачки, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає ст.224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, доходить наступного. Судом встановлено, що позивачка є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], про що свідчить копія свідоцтва про право власності, виданого державним нотаріусом Березнегуватської державної нотаріальної контори Миколаївської області 10 березня 1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № [NUMBER] (а.с.5). Відповідач зареєстрований у вищезазначеному будинку, що вбачається з довідки Березнегуватської селищної ради Миколаївської області від 17 жовтня 2016 року (а.с.8) та копії будинкової книги (а.с.10-15). Актом обстеження місця проживання, складеного депутатом Березнегуватської селищної ради Миколаївської області 17 жовтня 2016 року (а.с.9), підтверджено той факт, що [PERSON] у житловому будинку не проживає з 2006 року. Відповідач не може знятися з реєстрації, оскільки він виїхав закордон. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У зв'язку з тим, що між сторонами договору найму житлового приміщення не укладено, відповідач вважається тимчасовим мешканцем та, згідно ст.ст.98,99 ЖК УРСР, самостійного права на жиле приміщення не набуває і на вимогу позивача зобов'язаний негайно звільнити жиле приміщення. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач в будинку позивачки зареєстрований, але фактично не проживає, права власності на нього він не має, та той факт, що наявність його реєстрації перешкоджає позивачці в повній мірі розпоряджатися житлом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення права користування житловим будинком є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved