Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

31 серпня 2015 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого, з урахуванням подальшого уточнення вимог, послався на те, що між сторонами 16 квітня 2013 року було укладено кредитний договір №ICKGMCUI.121476.003, за умовами якого відповідач отримав кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії зі встановленим лімітом у розмірі 2000 гривень, зобовязавшись повернути кредит у встановлені договором строки, сплативши 36% річних на суму залишку заборгованості. Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої договірні зобовязання, позивач просив суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість, розмір якої станом на 19 травня 2015 року становить 5334,67 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в звязку із чим суд вважає за можливе на підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи в заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 16 квітня 2013 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено кредитний договір №ICKGMCUI.121476.003, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 2000 гривень шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунок, зобовязавшись повернути кредит в порядку та строки, встановлені договором, сплативши з 31 дня виникнення заборгованості 36% річних за користування кредитом, а за перші 30 днів користування кредитними коштами 0,0001% річних, а також інші платежі. При порушенні позичальником строків сплати процентів за користування кредитом, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення. (а.с.4-7) Із матеріалів справи встановлено, що позивач свої договірні зобовязання виконав в повному обсязі, на відміну від відповідача, яка борг не повернула і на письмову вимогу позивача від 22 травня 2015 року, а розмір кредитної заборгованості відповідача станом на 19 травня 2015 року становить 5334,67 гривень, з яких 1563,57 гривень поточна заборгованість за тілом кредиту, 1228,57 гривень прострочена заборгованість за тілом кредиту, 88,35 гривень поточна заборгованість за процентами за користування кредитом, 1313,25 гривень прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом, 1140,67 гривень пеня. (а.с.3, 8-9) Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договір, який є обовязковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обовязково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обовязок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, різновидом якої є пеня (ст.549 ЦК України). Нормою ст.625 ч.1 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі. Отже, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №ICKGMCUI.121476.003 від 16 квітня 2013 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами даного договору із дотриманням вимог діючого законодавства щодо його змісту та форми, а також встановлено невиконання відповідачем, на відміну від позивача, своїх зобовязань за даним договором, що зумовило виникнення у відповідача заборгованості за кредитом в розмірі, наведеному позивачем у позові, а також зумовило виникнення у позивача права вимагати від відповідача повернення кредиту, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, а також звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду із позовом на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» (в редакції станом на час подання до суду позову), вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у справі у вигляді судового збору в розмірі 243,6 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved