Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

30 березня 2017 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати їх з відповідачем шлюб, зареєстрований 22 листопада 1989 року віділом записів актів цивільного стану м.Татарбунари Одеської області, актовий запис №129 та залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «Татарова». В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 22 листопада 1989 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого подружжя дітей не має. Зазначила також, що наприкінці 1990 року відповідач залишив постійне місце проживання та ,знявшись з реєстрації, виїхав у невідомому напрямку. Посилаючись на те, що позивач має намір створити нову сімю, збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, розірвати шлюб у позасудовому порядку відповідач фактично відмовився, позивач вважала, що є підстави для розірвання шлюбу судом. У судове засідання позивач та її представник, належним чином сповіщені про дату, час та місце розгляду справи, не зявилися. Позивач через канцелярію суду подала заяву, в якій, посилаючись на те, що цілодобово доглядає за хворою людиною-інвалідом, просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач, належним чином сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, повторно не з'явився. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, у звязку з повторною неявкою відповідача та неповідомленням про причини неявки в судове засідання, зі згоди позивача ухвалює заочне рішення у справі в порядку, визначеному главою 8 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні письмові докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Як вбачається з долученого до матеріалів справи свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД№498637, виданого 22.11.1989 року відділом реєстрації актів цивільного стану м.Татарбунари Одеської області, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22.11.1989 року відділом реєстрації актів цивільного стану м.Татарбунари Одеської області, актовий запис №129. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на «Татарова» (а.с.5). Вирішуючи спір, що виник між сторонами з сімейних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до вимог ст.110 цього Кодексу, якою закріплено право одного з подружжя на подання позову про розірвання шлюбу. Обмеження права на подання позову, визначені ч.2 ст.110 СК України, судом не встановлені. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Досліджені матеріали справи дають підстави вважати, що подальше збереження шлюбу між позивачем та відповідачем суперечитиме їхнім інтересам, а також порушуватиме принцип добровільності шлюбу, визначений ст.24 СК України. Крім того, за змістом ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 2 ст.114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи зазначене, беручи до уваги те, що сімя фактично розпалася, [PERSON] з [PERSON] подружні стосунки не підтримує протягом тривалого періоду часу, при цьому розірвати шлюб у позасудовому порядку не є можливим у звязку з тим, що звязок з відповідачем втрачено, суд доходить висновку про те, що подальше збереження шлюбу не відповідатиме інтересам сторін, і тому вважає, що вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Зокрема, згідно п.6 ч.3 ст.79 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Судом встановлено, що при подачі позову, [PERSON] сплачено судовий збір у 640грн. (а.с.1). Крім того, з квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» №0.0.768367598.1 від 18.05.2017 року слідує, що позивачем понесено витрати у розмірі 420грн., пов'язані з розміщенням в газеті «Урядовий курєр» оголошення про виклик відповідача до суду (а.с.20). За таких обставин, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 640грн., а також витрати, повязані з розміщенням в газеті оголошення про виклик відповідача до суду у розмірі 420грн., підлягають стягненню з відповідача на користь банку. З огляду на викладене,

Outcome: approved