Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

29 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням сімейних відносин і неможливістю збереження сімї. Позивач [PERSON], був належним чином сповіщений про час та місце судового розгляду, але не використав свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду подав письмову заяву, датовану 05.06.2015 року про підтримання заявлених позовних вимог та клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. /а.с. 15/. У позовній заяві зазначено, що з 22.10.2007 року позивач [PERSON] перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Внаслідок несумісності характерів між подружжям постійно виникали суперечки та сварки на побутовому ґрунті, що призвело до втрати почуття любові один до одного. За цих підстав вони у вересні 2011 року припинили шлюбні відносини, мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство і фактично не спілкуються між собою. Окрім того, на даний час у позивача фактично є інша сімя. За час окремого проживання він дійшов висновку, що примирення між ними та подальше спільне проживання неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них. На підставі наведених обставини, позивач [PERSON] просить суд розірвати шлюб між ним та [PERSON] Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача [PERSON] про місце, день та час розгляду справи. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, де зареєстровано місце проживання [PERSON], що позбавлює суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання відповідача (ч.5 ст.74 ЦПК України). Тому відповідно до вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України виклик у судове засідання відповідача було здійснено шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації державної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур?єр» /а.с.22/. Здійснити відповідно до розпорядження КМУ від 21 січня 2015 року №41-р розміщення оголошення про виклик до суду відповідача у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження газеті «Донеччина», не є можливим у зв?язку із перебуванням редакції цієї газети на території, що тимчасово не контролюється Україною у місті Донецьку /а.с23,24/. Незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач [PERSON] у судове засідання не з?явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до переконання, що відповідачем [PERSON] недобросовісно здійснюються її процесуальні права, у звязку з чим, суд приходить до висновку про належне повідомлення відповідача, а тому, відповідно до положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України, та враховуючи згоду представника позивача суд, вважає можливим відповідно до правил частини 1 статті 224 ЦПК України розглядати справу за відсутності відповідача у порядку заочного провадження на підставі наявних у ній доказів, з дотриманням вимог, встановлених законом. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України ) установив наступне. [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 22 жовтня 2007 року у Микитівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 190 /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.7,8/. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як убачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] і [PERSON] у вересні 2011 року припинили шлюбні відносини, не проживають однією сімєю і не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились неприязні взаємовідносини. Суд вважає, що за таких обставин надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті З СК України сім?ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] і [PERSON] та збереження їх сім?ї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі чоловіка, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за судові витрати, понесені ним під час розгляду справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved