Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

29 листопада 2016 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог - Кіровський районний відділ в м. Дніпро ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову з урахуванням змін та доповнень зазначено, що позивачка є власником квартири, на підставі договору дарування, в якій на даний час зареєстрована відповідачка, яка була дружиною батька заявниці, яка після смерті батька виїхала з квартири, в добровільному порядку знятись з реєстрації відмовляється. Факт реєстрації в належній позивачці квартирі сторонньої особи позбавляє її права вільного розпорядження своїм майном, крім того вона змушена сплачувати комунальні послуги за особу яка не мешкає в квартирі. Позивачка просить в судовому порядку усунути перешкоди в користуванні нею належної їй квартири [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації [PERSON], визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, стягнути з відповідачки судові витрати по справі (а.с. а.с. 2-3, 17-18). В судове засідання для розгляду справи по суті позивачка не з'явилась, подала заяву, в якій зазначила, що вона просить розглянути дану справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує (а.с.23). В судовому засіданні в якому була присутня позивачка справа по суті не розглядалась, розгляд справи було відкладено (а.с.19). Третя особа без самостійних вимог в судове засідання не з'явилась, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідачка в судові засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. За таких обставин суд вважає за можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України Оскільки сторони в судове засідання для розгляду справи по суті не з'явились, то розгляд справи по суті відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України проведено без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з такого. 01 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, за умовами якого [PERSON] передав у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 01 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шульдіною Т.В., реєстрований № 957 (а.с.7). Те, що власником вказаної квартири є позивачка підтверджується також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 67240784, сформованої 03 вересня 2016 року (а.с.6). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим повторно Ленінським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 05 жовтня 2016 року, актовий запис № 73 (а.с.8). На даний час відповідачка [PERSON] зареєстрована в квартирі позивачки за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відомостями з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС в Дніпропетровській області (а.с.10. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права и обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно до ч.1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. (ч.1 ст.383 ЦК України). Згідно ст. 405 Цивільного кодексу України Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідачка не входить до переліку осіб, зазначених в першому речення ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР. У суду відсутні докази, що відповідачка постійно проживала з позивачкою та вели з нею спільне господарство, позивачка вказані обставини заперечує. При таких обставинах суд приходить до висновку, що відповідачка не має правових підстав для збереження за нею права на користування спірним житловим приміщенням в силу приписів ст. 405 Цивільного кодексу України, ст. 156 Житлового кодексу Української РСР. Немає доказів існування будь-яких інших правовідносин, в силу яких відповідачка має право на користування вказаним житловим приміщенням. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до норми ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Згідно ст.150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що фактично відповідачка не проживає в квартирі позивачки, не вчиняє дії, необхідних для зняття з реєстрації за цією адресою, що порушує право позивачки як власника, при цьому відсутні підстави вважати, що між сторонами є будь-які домовленості про продовження права відповідачки на користуватись житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати позивачки, які складаються із сплаченого нею судового збору в розмірі 551,20 грн. (а.с. 1), на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved