Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

29 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про майна , що є сумісною власністю подружжя, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач позивачка вказала, що подружжями за час сумісного проживання за спільні кошти було придбано автомобіль «Чері Беат», який вона вважає спільною власністю та яким на даний час користується відповідая, тому вона просить виділити даний автомобіль відповідачу [PERSON], а їй компенсувати вартість її частки в спільній власності. Відповідач по справі в судовому засіданні подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якій просить виділити йому в порядку поділу спільного майна автомобіль «Чері Беат», яким він визнає що фактично користується, крім того просить виділити [PERSON] у власність кондиціонер, телевізор, ліжко, шафу-купе, пральну машину, електричну духовку швейну машину, холодильник, які знаходяться в квартири відповідачки за зустрічним позовом та які вони придбали за спільні кошти в час сумісного проживання, а також стягнути кошти потрачені на ремонт квартири. В судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги та просять їх задовольнити з урахуванням встановленої суми спірного автомобіля, щодо зустрічного позову заперечили, оскільки вважають вказане майно не спільною сумісною власністю подружжя, крім того вказали що вказане майно в зустрічному не можливо ідентифікувати. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні проти первісних позовних вимог заперечив, а підтримує зустрічні позовні вимоги, хоча в зустрічних позовних вимогах фактично не запере поти часткового задоволення первісних позовних вимог , щодо спірного автомобіля. Крім того вказав. Що подружжя фактично вирішили частково питання про поділ свого спільного майна уклавши самостійно договір про поділ майна. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, позивача, свідка, повно та всебічно вивчивши матеріали справи в їх сукупності, та на підставі наявних у справі доказів вважає, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а зустрічний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні будучи допитана в якості свідка показала, що вона є двоюрідною сестрою [PERSON]. Їх родину вона знає тривалий час, вони проживали добре. Все що ними придбано за час спільного проживання це за кошти брата, який має військову пенсію та до тож продав будинок в м. Таганрог . Автомобіль який на даний час вони ділять сторони взяли в кредит на [PERSON], а в подальшому перереєстрували на [PERSON] за згодою сторін. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що позивач та відповідач з 2006 по 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В період перебування в шлюбі придбали за спільні кошти в кредит автомобіль «Чері» марки «Беат», легковий універсал-В, 2011 року випуску, після перереєстрації державний реєстраційний номер [NUMBER]. Як встановлено судом та визнається [PERSON] даним автомобілем фактично користується останній та користується ним, а також в поданому зустрічному позові не заперечує щоб даний автомобіль було залишено йому. У силу статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Оскільки даний автомобіль придбано за час шлюбу, то даний автомобіль може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя. При поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини четверта, пята статті 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Отже, присудження грошової компенсації одному із подружжя у спільному сумісному майні подружжя із одночасним припиненням його права власності на частку у власності можливе виключно за умови внесення іншим членом подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Як випливає із матеріалів справи [PERSON] просить визнати за [PERSON] право власності на спірний автомобіль, про що сам [PERSON] не заперечує в зустрічному позові (а.с. 55-60) та призначити їй грошову компенсацію за частку спільній сумісній власності. Таким чином, факт припинення права власності у спірних правовідносинах відсутній. Відповідно до заключення експерта №8669 від 16.09.2016 року вартість спірного автомобіля складає 123791 грн.10коп., що вартість 1/2 частини спірного автомобіля становить 61895 грн. 55 коп.. Суд бере до уваги, правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі №6-2925цс15 відповідно до якої судом було розяснено питання усунення розбіжностей застосування положень статей 364 та 365 Цивільного кодексу України. Зокрема, Верховним Судом України вказано випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України.\~\~ Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. В зв'язку з наведеним та фактичним визнанням позовних вимог , щодо власності та користування спірним автомобілем, первісні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно із статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Зважаючи на те , що ні позивачем за зустрічним позовом [PERSON] , ні його представником [PERSON] в судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами наявність іншого спільного майна сторін, його вартість, яке б підлягало б поділу, тому в задоволені зустрічного позову слід відмовити, як безпідставному та необґрунтованому.

Outcome: approved