Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

29.12.2020 року позивач [PERSON] звернувся до Веселівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, індексу інфляції, 3% річних, процентів за користуванням позикою. Свої позовні вимоги позивач, обґрунтовує тим, що у 13 грудня 2017 року Відповідач звернулася до Позивача з проханням надати їй у борг грошові кошти, які були необхідні Відповідачеві для власних потреб. У зв`язку з гарними приятельськими та діловими стосунками Позивач погодився допомогти та надав Відповідачеві грошові кошти в сумі 1 600,00 (одна тисяча шістсот грн. 00 коп.) гривень у борг Відповідачу із зазначенням строку повернення боргу до 10.01.2018 року, про що Відповідачем складено письмову розписку. В свою чергу, 01.01.2019 року Відповідач повторно звернулася до Позивача з проханням надати їй кошти, які були необхідні їй для власних потреб на що Позивач погодився та 01.01.2019 року надав Відповідачеві позику в сумі 5 799,00 грн. (п`ять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять гривень 00 коп.) без зазначення строку повернення позики, про що остання видала йому власноручно написану письмову розписку від 01 січня 2019 року. Проте, відповідач за вказаними письмовими розписками борг не повернула. Враховуючи те, що відповідачем отримано від Позивача позику на загальну суму 5 799,00 грн. без зазначення строку повернення позики, то строк повернення цих коштів визначається з дня направлення Позивачем письмової вимоги про повернення позики. У відповідності до вимог ч.2 ст. 530 ЦК України, 07 грудня 2020 року Позивач направив на адресу Відповідача, рекомендованим листом, вимоги про повернення йому вищезазначених грошових коштів, проте Відповідач вимогу не виконала і не повернула у вказаний строк грошові кошти, що в кінцевому випадку виявилось безрезультатним, в зв`язку з чим, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача у судовому засіданні підтримав вищевказаний позов, просить його задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду та винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням положень ст.280 ЦПК України та думки позивача, який в наданій заяві не заперечував проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову з наступних підстав. Суд встановив, що 13 грудня 2017 року Відповідач звернулася до Позивача з проханням надати їй у борг грошові кошти, які були необхідні Відповідачеві для власних потреб Позивач надав Відповідачеві грошові кошти в сумі 1 600,00 гривень у борг Відповідачу із зазначенням строку повернення боргу до 10.01.2018 року. В свою чергу, 01.01.2019 року Відповідач повторно звернулася до Позивача з проханням надати їй кошти, на що Позивач погодився та 01.01.2019 року надав Відповідачеві позику в сумі 5 799,00 грн. (п`ять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять гривень 00 коп.) без зазначення строку повернення позики. Проте, відповідач за вказаними письмовими розписками борг не повернула. Враховуючи те, що відповідачем отримано від Позивача позику на загальну суму 5 799,00 грн. без зазначення строку повернення позики, то строк повернення цих коштів визначається з дня направлення Позивачем письмової вимоги про повернення позики, а саме 07 грудня 2020 року Позивач направив на адресу Відповідача, рекомендованим листом, вимоги про повернення йому вищезазначених грошових коштів, проте Відповідач вимогу не виконала і не повернула у вказаний строк грошові кошти Згідно наданих позивачем розрахунків сума боргу відповідача за вищевказаними розписками на теперішнійчас складає: 1.відповідно до письмової розписки від 13.12.2017 року на суму 1 600,00 (одна тисяча шістсот грн.) гривень, 301,76 грн. індексу інфляції, 141,76 грн. 3% річних та 664,25 грн. процентів за весь період користування позикою (розрахунок згідно Додатку № 1); 2.відповідно до письмової розписки від 01 січня 2019 року на суму 5 799,00 (п`ять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять гривень 00 коп.) гривень та 1437,27 грн. процентів за весь період користування позикою (розрахунок згідно Додатку № 2); Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики потребує простої письмової форми і є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем було надано до суду оригінали письмових розписок від 13 грудня 2017 року на суму 1 600,00 (одна тисяча шістсот грн.) гривень та 5 799,00 (п`ять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять гривень 00 коп.) гривень. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Згідно із частиною другою ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525,526,599,611 ЦК України, змісту договору позики слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу за договором позики та відсотків за користування позикою обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн. А також позивач просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги, у розмірі 2000 грн., згідно укладеного договору про надання правової допомоги від 21 грудня 2020 року між [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Міжрегіональний центр надання правової допомоги».

Outcome: approved