Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

29 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є: визнання протиправними дій начальника відділу культури [PERSON] про самовільну відміну нею посадового окладу завідувача історико-культурного заповідника по четвертій категорії, що передбачено рішенням міськвиконкому; відділу культури виплатити фінансову недоплату в сумі 5 863 грн; стягнення компенсації за завдану моральну травму в сумі 1000 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 01 жовтня 1997 року [PERSON], відповідно до Рішення виконкому Очаківської міської ради №303 від 30 вересня 1997 року, працювала на посаді завідуючої Очаківського історико-культурного заповідника (надалі - ІКЗ). В липні 2013 року позивачку повідомлено про те, що за результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності відділу культури виявлено порушення, зокрема зайво нараховану та виплачену [PERSON] заробітну плату за період з 01.07.2008 року по 31.03.2011 року в сумі 5 100 грн. При цьому, рішення про призначення та посадову категорію не було скасовано, як і не було наказу про пониження посадової категорії. Позивачка також зазначила, що за січень та першу половину лютого 2013 року заробітна плата їй взагалі не нараховувалася. Усього, на думку позивачки, за 2013 рік фінансова заборгованість відділу культури перед нею склала 5 863 грн. За обрахунок середньомісячної заробітної плати взято 2-й квартал (квітень, травень, червень) 2013 року, за який [PERSON] виплачено 5 294 грн 54 коп. Таким чином, середньомісячна зарплатня за 2013 рік, на думку позивачки, має складати 1765 грн, а дохід з 11 місяців 2013 року, що вона відпрацювала, мав би скласти 19 415 грн. Проте, за довідкою банку, за ті ж 11 місяців позивачці виплачено лише 13 551 грн, а відтак 5863 грн - це заборгованість відділу культури, що має бути стягнута за рішенням суду. Уточнивши 11 червня 2014 року позовні вимоги, позивачка просила суд визнати протиправними дії начальника відділу культури [PERSON] щодо невиплати [PERSON] заробітної плати у 2013 році у сумі 3 101 грн 70 коп. та незаконного стягнення коштів по акту ревізії у сумі 1075 грн; стягнути з відділу культури Очаківської міської ради Миколаївської області невиплачену заробітну плату у 2013 році у сумі 3 101 грн 70 коп. та незаконно стягнуті кошти по акту ревізії у сумі 1075 грн; стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 5 000 грн. 16 червня 2014 року представник позивачки уточнив позовні вимоги, збільшивши суму, що підлягає стягненню як невиплачена заробітна плата за січень 2013 року, до 1 550 грн 85 коп. Таким чином, позовні вимоги майнового характеру складаються з вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати у сумі 3 397 грн 10 коп., вимоги про стягнення незаконно утриманої суми із заробітної плати в розмірі 1075 грн, вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн. В судове засідання позивачка не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивачки позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Так, представник вважає, що позивачці неправомірно не виплачено заробітну плату у січні (21 день), лютому (11 днів) і вересні (14 днів) 2013 року. В обґрунтування своєї правової позиції представник зазначив, що позивачка весь цей час працювала поза межами свого робочого місця, а саме в архівах та бібліотеках Миколаєва та Одеси. [PERSON], зокрема, є автором твору «Історичне місто Очаків», співавтором енциклопедії міст України. Крім того, позивачка займалася презентацією творів, розробкою комплекту листівок «Пам'ятники Очакова» тощо. Представник також вважає, що позначки в табелі робочого часу та акти про відсутність працівника на робочому місці не можуть бути єдиним доказом прогулу, а в разі прогулу до особи мало бути застосовано дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні з тих підстав, що позивачка про свою відсутність на робочому місці керівництво не попереджала, хоча в таких випадках працівникам надається оплачуване відрядження. Жодного разу працівнику не було відмовлено в оплаті відрядження. Крім того, [PERSON] неодноразово телефонувала [PERSON] з причини відсутності останньої на робочому місці і в цей час оператором мобільного зв'язку включався роумінг, а відтак позивачка перебувала поза межами країни. Твердження представника позивачки про те, що [PERSON] виконувала свої посадові обов'язки в період, за який їй не була виплачена заробітна плата, спростовуються самим змістом творів, про які згадував представник позивачки. Так, у всіх вказаних творах [PERSON] виступає як фізична особа і жодного посилання на посаду у відділі культури або історико-культурному заповіднику там немає. Крім того, відповідачка пояснила, що жодних доручень на таку діяльність відділ культури не надавав, а комплексна програма організаційних і науково-освітніх, культурологічних і спортивно-масових заходів з підготовки та відзначення 225-річчя облоги і штурму фортеці Очаків, морських баталій на Дніпровсько-Бузькому лимані, взятті укріплення на о. Березань, участі в святкуванні 225-річчя Чорноморського ВМФ, 60-річчя дислокації в-ч морського спецназу на о. Первомайський і 40-річчя підйому бойового прапора на БПК «Очаков» (надалі - Програма), над якою начебто працювала позивачка, не була затверджена рішенням міської ради. Складаючи акти про відсутність працівника на робочому місці, відповідачка діяла на підставі Роз'яснень Міністерства культури України від 20.09.2011 року. За змістом зазначених роз'яснень, відсутність працівника має бути зафіксована при веденні щоденного (щозмінного) обліку використання робочого часу. Табельник повинен зробити відповідну позначку в табелі обліку робочого часу. Відповідачка також пояснила, що не наважилась на застосування до [PERSON] дисциплінарних стягнень, з огляду на те, що позивачка є кавалером ордену Княгині Ольги ІІІ ступеня, почесним громадянином міста Очаків, депутатом міської ради. Саме тому в лютому 2013 року [PERSON] звернулася до міського голови із доповідною запискою про порушення завідуючою історико-культурним заповідником трудового законодавства. При цьому, відповідачка вважає, що, не нараховуючи заробітну плату за період, протягом якого [PERSON] фактично не виконувала свої посадові обов'язки, діяла в межах та на підставі закону. Щодо відрахування коштів із заробітної плати позивачки, [PERSON] пояснила, що після проведення ревізії фінансово-господарської діяльності відділу культури Очаківської міської ради, [PERSON] погодилась компенсувати зайво виплачені в рахунок заробітної плати кошти, про що написала відповідну записку. За таких обставин, відповідачка вважає, що підстави для задоволення позову в цій частині вимог також відсутні. Розглянувши позовну заяву, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оглянувши надані в судовому засіданні речові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 30 вересня 1997 року Рішенням Виконавчого комітету Очаківської міської ради «Про введення посади завідуючої історико-культурним заповідником міського відділу культури» №303 вирішено відкрити заклад - історико-культурний заповідник та ввести посаду завідуючої Очаківським історико-культурним заповідником четвертої категорії з 01 жовтня 1997 року з правом юридичної особи (а.с. 10). В судовому засіданні встановлено, і сторони це не заперечують, що юридичну особу не було створено, а тому фінансування роботи [PERSON] здійснювалося через відділ культури Очаківської міської ради. 01 жовтня 1997 року [PERSON] зарахована на посаду завідуючої історико-культурним заповідником м. Очакова на підставі наказу №6-к від 29.09.1997 року (а.с. 9). Наказом начальника відділу культури (Л.А. Остапової) №64 від 29.12.2006 р. «Про встановлення персональних тарифних розрядів» [PERSON] як завідуючій історико-культурним заповідником установлено 10 тарифний розряд (а.с. 39). У липні 2013 року Миколаївською об'єднаною державною фінансовою інспекцією було проведено планову виїзну ревізію фінансово-господарської діяльності відділу культури Очаківської міської ради за період з 01.04.2011 року по 01.06.2013 року, за результатами якої складено Акт №01-24/21 від 19.07.2013 р (а.с. 40-45). Перевіркою встановлено, що протягом ревізійного періоду відділом культури проведено видатки на утримання невідокремленого структурного підрозділу історико-культурний заповідник (не юридичної особи), який фактично не створено. Крім того, ревізією встановлено, що завідуючій історико-культурним заповідником у період з 01.04.2011 року по 01.06.2013 року посадовий оклад визначено з розрахунку 12 тарифного розряду замість 10-го тарифного розряду, що призвело до зайвого нарахування та виплати заробітної плати у загальній сумі 5 101 грн 39 коп (а.с. 43). В ході ревізії порушення усунуто шляхом подання [PERSON] заяви про згоду на утримання зайво нарахованої та сплаченої заробітної плати (а.с. 44, 46, 47). 01 листопада 2103 року позивачка звернулася до начальника відділу культури [PERSON] із заявою про відкликання пояснювальної записки та поверненню відрахованих із заробітної плати коштів як таких, що стягнені незаконно (а.с. 49). 02 листопада 2013 року позивачку звільнено у зв'язку із ліквідацією посади (а.с. 9). За змістом довідки про нараховану та утриману зарплату [PERSON], у 2013 році із зарплати позивачки, згідно з актом КРУ, відраховано 1075 грн (а.с. 15). При цьому, у січні та вересні 2013 року заробітна плата взагалі не нараховувалась та не виплачувалась, а у лютому виплачено за 09 відпрацьованих днів. В судовому засіданні встановлено, і сторони це не заперечують, що за вересень 2013 року повністю виплачено відпускні та лікарняний (а.с. 77). Як вбачається з копії табеля обліку робочого часу, у січні позивачкою відпрацьовано 0 годин (а.с. 69), а у лютому - 9 днів з 20 робочих (а.с. 70). За період відсутності [PERSON] на робочому місці складено три акти про відсутність працівника на робочому місці (а.с. 52-54). Зміст оглянутих в судовому засіданні доказів - друкованих творів за авторством [PERSON], дає підстави для висновку про те, що зазначені роботи виконані позивачкою як фізичною особою, а тому не можуть бути доказом виконання посадових обов'язків поза місцем роботи. Крім того, представником позивачки не доведений факт виконання зазначених робіт саме в спірний період (січень-лютий 2013 року). Представник позивачки також не зміг пояснити, де саме в кожний із днів прогулів перебувала [PERSON] та не довів зазначені обставини в судовому засіданні. Позивачкою також не доведений факт повідомлення керівництва про необхідність відсутності на робочому місці. Крім того, немає обґрунтування поведінки позивачки, а саме: чому остання не звернулася для оформлення відрядження, яке було б оплачено. Суд також звертає увагу на зміст пунктів 7, 8 Посадової інструкції [PERSON], відповідно до яких до повноважень завідуючої заповідником належить, крім інших, забезпечення виготовлення, складання і передача обласному управлінню охорони культурної спадщини, наукової документації з описами та фіксацією об'єктів культурної спадщини та організація розроблення та погодження відповідних програм охорони культурної спадщини (а.с. 11). Інших обов'язків, які б передбачали творчу діяльність, посадова інструкція не містить. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 р., заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Основною заробітною платою є винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки) (ст. 2 Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням викладеного, а також того факту, що позивач свого процесуального обов'язку доказування не виконав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача - відділу культури Очаківської міської ради, заробітної плати за січень, 11 днів лютого та вересень 2013 року є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Вирішуючи спір в частині стягнення з відповідача неправомірно утриманої із заробітної плати позивачки суми у розмірі 1 075 грн, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набута заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності набувача. Оскільки факт недобросовісного набуття позивачкою отриманих коштів у сумі 5 101 грн 39 коп, які є заробітною платою, в судовому засіданні не встановлено, як не встановлено й наявності рахункової помилки, то, відповідно до статті 1215 ЦК України, поверненню зазначена сума не підлягає. Така правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13, та, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з того, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зазначена правова позиція висловлена Пленумом Верховного суду України в п. 3 Постанови №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Вказане свідчить, що моральна шкода стягується за наявності водночас двох обставин, а саме: незаконних дій чи бездіяльності осіб та наслідку таких дій у вигляді втрат немайнового характеру. Враховуючи викладене, а також той факт, що незаконність дій відповідачів при не нарахуванні заробітної плати за січень, 11 днів лютого та вересень 2013 року позивачкою не доведена, підстав для стягнення моральної шкоди у зв'язку з такими діями немає. Задовольняючи позов в частині вимог про стягнення незаконно утриманої суми за актом ревізії, суд, разом із тим, враховує, що підставою для відрахування платежів із зарплати позивачки була її власна добровільна заява, а відтак зазначені дії відповідачів не могли бути причиною моральних чи фізичних страждань [PERSON] Крім того, оцінивши докази, надані позивачкою на підтвердження моральної шкоди, а саме копії листків непрацездатності, суд встановив, що протягом 2010-2012 років [PERSON] неодноразова перебувала на лікарняному із загальним захворюванням (а.с. 16, 17, 58-61), а тому підстав вважати, що ці захворювання виникли у неї після подій 2013 року немає. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Ухвалою суду від 30 квітня 2014 року позивачці відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р., за подання позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, а за подання заяви про відшкодування моральної шкоди з ціною позову до 5 розмірів мінімальної заробітної плати - 0, 2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 243 грн 60 коп. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р., від сплати судового збору звільняються, зокрема, позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони, згідно з ч. 2 ст. 88 ЦПК України, стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, позов про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню, судовий збір за подання такого позову компенсується за рахунок держави. Судовий збір в сумі 243 грн 60 коп. за подання позовної заяви про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати у 2013 році у сумі 3 101 грн 70 коп. та незаконно стягнутих коштів по акту ревізії у сумі 1075 грн, що підлягає частковому задоволенню, стягується з відповідача. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial