Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

29.09.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом про втрату права користування житловим приміщення, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку №28 по вулиці Кооперативна, в місті Татарбунари Одеської області, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.05.2005 року, виданого на підставі договору дарування від 17.05.2005 року. За вказаною адресою, згідно домової книги для прописки громадян, зареєстрований відповідач [PERSON], який у даному житловому будинку з дня прописки та по теперішній час не проживає. Однак, на неодноразові звернення позивача до останнього з вимогою знятися з реєстраційного обліку за адресою: вул. Кооперативна, 28, в місті Татарбунари Одеської області, останній не реагує, чим порушує права власника щодо користування та розпорядження належним йому майном. Позивач вважає, що відповідач, який не проживає за адресою місця реєстрації, втратив право на користування будинком, внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік. Рєєстрація відповідача [PERSON] у будинку позивача порушує право останнього розпоряджатися належною йому власністю на свій розсуд, тягне за собою сплату останнім надмірних комунальних послуг, тому він звернувся з вказаним позовом до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, однак надіслав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.25). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, позовні вимоги не визнав та, не заперечуючи факту не проживання за адресою реєстрації протягом трьох років, пояснив, що не має можливості прописатись в іншому місці (а.с.23). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснюється. Тому, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом з достовірністю встановлено, що позивач являється власником житлового будинку за адресою: вул. Кооперативна, 28, в місті Татарбунари Одеської області згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВР №461666 від 20.05.2005 року (а.с.10), на підставі договору дарування від 17.05.2005 року (а.с.9). Відповідач [PERSON], [INFO] - зареєстрований в будинку позивача за вищезазначеною адресою з 05.07.2013 року, що підтверджується копією домової книги (а.с.12), але фактично там не проживає на протязі тривалого часу, а саме з дня прописки і по теперішній час, тобто більше трьох років, однак, добровільно знятися з реєстрації в даному будинку не бажає, що перешкоджає позивачу користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, що підтверджується матеріалами справи. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Статтею 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. Відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно п.1 ст.8 вказаної Конвенція кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Пункт 2 ст.8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказані обставини та аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави зробити висновок, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення відповідача (який відсутній за місцем реєстрації більше року) права користування житлом та зняття його з реєстрації місця проживання. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, суд вважає, що права власника мають бути захищені судом, а тому, незважаючи на невизнання позову відповідачем (а.с.23), враховуючи відсутність його за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, вимоги позивача про усунення йому перешкод у праві користування житлом шляхом визнання відповідача втративши право користування житлом, підлягають задоволенню, як основані на законі, що надасть можливість позивачу [PERSON] розпоряджатися та користуватися своїм будинком на власний розсуд. Рішення суду про визнання особи втратившою право користування житлом відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття цієї особи з реєстраційного обліку.

Outcome: approved