Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

29 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира під №59 в будинку №63 по вулиці Леніна (Соборній) в м. Білопілля Сумської області. За вказаною адресою зареєстрована [PERSON]. Остання фактично з лютого 2001 і до цього часу у зазначеній квартирі не проживає, комунальні платежі не сплачує, свої речі з квартири забрала та виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації. У добровільному порядку [PERSON] з реєстраційного обліку не знімається. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою, розташованою за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Леніна (Соборна), 63/59. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, представник останньої за довіреністю [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує (а. с. 31). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявився, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, з позовом згодна (а. с. 25, 30). У звязку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і обєктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею ст. 316 ЦК України поняття права власності визначено як право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317, ст. ст. 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У відповідності з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Білопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] 01 грудня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №1573, позивачці на праві власності належить квартира під №59 у будинку №63 по вулиці Леніна (нині вул. Соборна) в м. Білопілля Сумської області (а. с. 5-10). Згідно з довідкою КП «Житловик Білопілля» від 03 жовтня 2016 року за вказаною адресою зареєстрована донька позивачки [PERSON], [INFO] відповідачка у справі (а. с. 35). З акту від 25 серпня 2016 року вбачається, що [PERSON], [INFO] у квартирі під №59 у будинку №63 по вул. Леніна (нині вул. Соборна) в м. Білопілля Сумської області не проживає з лютого 2001 року. Остання виїхала на постійне місце проживання до [PERSON]. Речей [PERSON] у квартирі не має (а. с. 11). Відповідачка [PERSON] є громадянкою [PERSON] та з 11 листопада 2015 року зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта останньої (а. с. 26-29). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не є співвласником або наймачем квартири, розташованої в м. Білопілля Сумської області по вул. Соборній (колишня вул. Леніна), 63/59, яка належить позивачці [PERSON] на праві власності, та понад встановлені законом строки не проживає у вказаній квартирі, а лише зареєстрована у ній, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла. Всупереч ст. 60 ЦПК України доказів того, що відповідачка приймає участь в утриманні квартири, що знаходиться за вказаною вище адресою, сплачує комунальні платежі суду не надано. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] та визнання [PERSON] такою, що втратила право користування належною позивачці на праві власності квартирою, розташованою за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Соборна (колишня вул. Леніна), 63/59. Від стягнення з відповідачки [PERSON] судового збору сторона позивача відмовилася, про що представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] подала відповідну заяву (а. с. 31). На підставі викладеного,

Outcome: approved