Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

31 травня 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 192874,32 грн., яка виникла у звязку із невиконанням заставодавця обовязку по доставці предмету застави в банк та його добровільній передачі в заклад банку. Ухвалою суду від 05 червня 2012 року було відкрито провадження за вищезазначеним позовними вимогами. Також 04 липня 2012 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 209070,10 грн. у звязку із невиконанням відповідачами умов кредитного договору з лютого 2010 року. Ухвалою суду від 26 вересня 2012 року було відкрито провадження за вищезазначеним позовними вимогами. Ухвалою суду від 25 вересня 2013 року зазначені позови обєднано в одне провадження. 14 вересня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було подано до суду уточнену позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 209070,10 грн. Ухвалою суду від 28 листопада 2016 року було прийнято до провадження вищезазначену уточнену позовну заяву. Справа розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року (далі-ЦПК України), що передбачено ч.1п.9 Розділу ХІІІ Перехідні Положення ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та зазначив, що предмет застави було реалізовано після звернення до суду в жовтні 2012 року за 85000,00 грн., які було направлено банком на погашення заборгованості за кредитом. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи повторно у судове засідання не зявились. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] адвокат [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. 20 січня 2017 року до канцелярії суду [PERSON], [PERSON], [PERSON] було подано відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, згідно якого відповідачі позовні вимоги не визнають та просять у їх задоволенні відмовити у звязку з наступним. Так, відповідачі вважають, що банком не доведено факту отримання кредитних коштів відповідачем належними доказам, оскільки договір є підписаний, однак грошові кошти не було отримано. Вважають, що грошові кошти були перераховані ВАТ «Часівоярський ремонтний завод» 25.09.2008, тобто до укладення кредитного договору. Вказують на порушення банком положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у звязку із не направленням вимоги про дострокове стягнення за кредитним договором. Позивачем не надано документів первинного бухгалтерського обліку, які підтверджують наявність заборгованості. Вважають, що банком невірно обраховано суму заборгованості за кредитом та не віднесено до погашення кредиту суму 373,23 грн. після реалізації залогового майна. Посилаються на неправомірність одночасного нарахування банком пені та штрафу за порушення договірного зобовязання. Заперечують дійсність договору поруки укладеного [PERSON] Вважають, що банк звернувшись до суду повторно заявив вимогу про стягнення заборгованості за наявності рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.04.2012. Заперечують нарахування відсотків, штрафних санкцій та інших платежів після 09.09.2009 у звязку з передачею на реалізацію предмета застави. Вважають, що порука припинила свою дію у звязку зі зміною банком суми кредиту [PERSON] з 120000,00 грн. на 120034,00 грн., також зі спливом шестимісячного строку предявлення вимог до поручителя згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України. (т.6 а.с. 127 -137). 29 січня 2018 року до канцелярії суду представником відповідачів [PERSON], [PERSON] адвокатом [PERSON] було подано відзиви на позовні заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості в розмірі 192874,32 грн. та про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 209070,10 грн., згідно яких просив відмовити у задоволені позовних вимог з аналогічних підстав, які зазначені у відзиві відповідачів. Також зазначив, що [PERSON] та [PERSON] не несуть солідарну відповідальність між собою, оскільки відповідних договорів між ними не було укладено. Вважає безпідставним позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 192874,32 грн. у звязку з припиненням договору застави через реалізацію предмета застави. Просив суд застосувати строки позовної давності. (т. 7 а.с. 142 152, 160-162). Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. 09 жовтня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 343-МК (далі Кредитний договір № 343-МК), за умовами якого позичальнику було надано кредит на споживчі потреби у розмірі 120034,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,5 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 09 жовтня 2013 року. Видача кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на р/р 26009097762000 відділення № 1 ЗАТ Донгорбанк ВАТ «Часівоярський ремонтний завод», у межах суми, зазначеної у п. 1.2 даного договору, за умови виконання позичальником зобовязань, передбачених п. 2.2.10 даного договору (пункт 2.1.2 Кредитного договору № 343-МК). Виконання зобовязань позичальника за даним договором забезпечується: Договором застави рухомого майна № 343-МК/1 від 09.10.2008; Договором поруки № 343МК/2 від 09.10.2008; Договором поруки № 343МК/3 від 09.10.2008 (пункт 3.1 Кредитного договору № 343-МК). Згідно п.п. 4.3. Кредитного договору № 343-МК, при порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту передбачених п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.11 цього Договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 51% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. Відповідно до п.п. 6.1. цього договору при порушені позичальником будь-якого із зобовязань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, а також п.п. 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього договору, строків повернення кредиту, передбачених Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, а також п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.3 даного Договору винагороди передбаченої п.п. 4.5, 4.6 позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Сплата пені здійснюється у гривні. Згідно п.п. 6.2. Кредитного договору № 343-МК, при порушенні позичальником зобовязань, передбачених п.п. 2.2.7, 2.2.8, 2.2.11 цього договору, позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту. Відповідно до п.п. 6.4. вказаного договору, нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобовязань, передбачених п.п. 6.1, 6.2., 6.3. здійснюється протягом 3 (трьох) років від дня, коли це зобовязання повинно бути виконане позичальником. Згідно п.п. 6.6. Кредитного договору № 343-МК, при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобовязань, передбачених даним договором, більше ніж 120 днів, у звязку з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. (т. 3 а.с.16-25). 29 жовтня 2008 року між [PERSON]В та позивачем було укладено договір застави рухомого майна № 343-МК/1 (далі Договір застави № 343/МК/1), за умовами якого застоводавець, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 09.10.2008 № 343-МК, передав у заставу транспортний засіб «РУТА» 2008 року випуску, державний номер [NUMBER]. Вартість предмета застави сторонами визначено в розмірі 133416,00 грн. Пунктом 17 Договору Договір застави № 343/МК/1 сторонами узгоджено зобов'язання Заставодавця за цим договором, в тому числі: - п.п. 17.1 передбачено, що Заставодавець зобов'язаний за вимогою Заставодержателя (Позивач) на день укладання даного договору застрахувати Предмет застави на суму, строк, на користь Заставодержателя від ризиків, зазначених у п. 34.7 цього Договору, та надати Заставодержателю договір страхування та докази сплати страхового платежу. Страхування Предмету застави здійснюється у страховій компанії, узгодженій з Заставодержателем, не пізніше дня укладання даного договору. Не пізніше дати закінчення договору страхування продовжити його строк дії або укласти новий договір страхування на користь Заставодержателя у страховій компанії, узгодженій з Заставодержателем, та надати Заставодержателю докази сплати страхового платежу в той же строк; - п.п. 17.3 передбачено, що Заставодавець зобов'язаний не здійснювати зміну технічних характеристик Предмету застави без відповідного письмового дозволу Заставодержателя; - п.п. 17.10 передбачено, що у випадку порушення Заставодавцем будь-якого із зобов'язань за кредитним договором чи/або Заставодавцем за цим договором Заставодавець зобов'язаний: - доставити Предмет застави за адресою, зазначеною у п. 34.8 цього договору у строк 7 днів з моменту пред'явлення Заставодержателем письмової вимоги з вказівкою суми заборгованості, строку сплати якої настав (у т.ч. по кредиту, відсоткам, ін.. платежам), а також неустойки. В іншому випадку Заставодержатель має право здійснити доставку Предмету застави за вказаною адресою як своїми силами, так і на договірних умовах з третіми особами. Витрати, пов'язані з доставкою Предмету застави несе Заставодавець; - у той же строк передати Предмет застави Заставодержателю в заклад по акту прийому-передачі, який підписується сторонами. У цьому випадку Заставодержатель має право виставити охорону Предмета застави як своїми силами, так і на договірних умовах з третіми особами. Витрати, пов'язані з доставкою Предмету застави, несе Заставодавець; - п.п. 17.13 передбачено, що при передачі Предмету застави із закладу в заставу Заставодавець зобов'язується сплатити Заставодержателю винагороду згідно п. 32 цього Договору у визначений Заставодержателем строк. Пунктом 18 Договору застави № 343/МК/1 передбачено, що в разі порушення Заставодавцем будь-якого із зобовязань, передбачених п. 17.3 цього договору, він сплачує на користь Заставодержателя штраф в розмірі 100% від вартості Предмету застави, яка зазначена в п. 9 цього договору. Пунктом 19 Договору застави № 343/МК/1 передбачено, що у випадку порушення Заставодавцем будь-якого із зобовязань, передбачених у п.п. 17.1, 17.2, 17.4, 17.5, 17.6 цього договору, він сплачує на користь Заставодержателя штраф у розмірі 25% від вартості предмета застави. Сторони визначили, що заставна вартість Предметів застави складає 133416,00 грн. (п. 34.5 Договору застави № 343/МК/1). (т. 2 а.с. 15-21). Згідно технічного паспорту серії АЕС 283315, транспортний засіб Рута автобус-D держаний номерний знак [NUMBER], зареєстрований 08.11.2008 за [PERSON] (т.2 а.с. 98). 12 серпня 2010 року, 09 та 10 вересня 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направляв на адресу [PERSON] письмові вимоги про повернення кредиту в повному обсязі через наявність простроченої заборгованості та попередження про намір звернути стягнення на предмет застави. (т.5 а.с. 15-20). 15 травня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було направлено на адресу [PERSON], [PERSON] вимогу про виконання зобовязання за договорами поруки у звязку із наявністю заборгованості [PERSON] станом на 08.05.2012 в розмірі 198876,29 грн. (т. 3 а.с. 30-32). Згідно до картки обліку транспортних засобів, що належать фізичний особі, 05 жовтня 2012 року автомобіль марки «Рута»-20, 2008 року випуску, тип ТЗ: автобус-D , № кузова/шасі: 33020080538351, реєстраційний номер: АЕ 6020 АА було знято з обліку для реалізації. (т.2 а.с. 96-97) Оцінивши дані цивільні договори, з яких виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладені правочини за своїм змістом та правовою природою є договорами кредиту, поруки та застави, які підпадають під правове регулювання відповідних норм статей Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У відповідності до вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою. 09 жовтня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки № 343-МК/2 (далі Договір поруки № 343-МК/2), також між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки № 343-МК/3 (далі Договір поруки № 343-МК/3) за виконання [PERSON] зобовязань за Кредитним договором № 343-МК. За умовами п. 2 Договорів поруки № 343-МК/2 та № 343-МК/3 поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів пені та інших платежів, відшкодування збитків. (т. 3 а.с. 26-29). Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Так, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2016 року, було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «АкцентБанк», треті особи [PERSON], [PERSON] про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного та інших договорів. Даним рішенням суду було встановлено, що Договір поруки № 343-МК/2 підписано саме [PERSON] (т.5 а.с. 160-161; т. 6 а.с. 40-42). Відповідно до ст. ст. 543, 554 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За таких обставин суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON], кожен з них окремо, несуть солідарну відповідальність за виконання [PERSON] умов Кредитного договору № 343-МК. Так, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.2 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Із наданих позивачем випискам по всім рахункам Кредитного договору № 343-МК вбачається, що [PERSON] було здійснено останній платіж на виконання умов цього договору 25 січня 2010 року на суму 2307,29 грн. та в подальшому ним платежі на виконання вказаного договору не здійснювались. (т.7 а.с. 179-211). Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] свої зобов`язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за Кредитним договором № 343-МК не виконував, своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками та іншим витратам згідно умов Договору - не повернув, чим порушив ст. 526 ЦК України та умови Договору. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем за Кредитним договором № 343-МК станом на 08.05.2012 року в [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 198876,29 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 102812,97 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 75295,44 грн.,\~заборгованості за пенею 20767,88грн., а також банком нараховано штрафні санкції в загальному розмірі 10193,81 грн., які складаються зі штрафу (фіксована частина) 250,00 грн., штрафу (процентна складова) 9943,81 грн. (т.3 а.с. 48). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2012 року та додатковим рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2012 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про витребування залогового майна, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, та за зустрічним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення було в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 343-МК від 09.10.2008 року, яка станом на 16.04.2010 року утворилась в сумі 115889,40 грн. і складається з заборгованості за кредитом в сумі 102824,53 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 7099,87 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 208,36 грн., а також штрафів відповідно до умов кредитного договору (фіксованої частини) 250 грн., процентної складової) 5506,64 грн., звернуте стягнення на предмет застави: автомобіль марки «Рута» -20, 2008 року випуск, тип ТЗ: автобус-D , № кузова/шасі: 33020080538351, реєстраційний номер: АЕ 6020 АА, що належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу вказаного автомобілю ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. (т.2 а.с. 87-92). 23 жовтня 2012 року ТОВ «Агентство незалежних експертиз» було надано Довідку-рахунок серії ДПІ № 752911 про продаж за 85000,00 грн. автомобіля марки «Рута»-20 № кузова/шасі: 33020080538351. (т.4 а.с. 48). 25 жовтня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було отримано від реалізації залогового майна 85000,00 грн., які були спрямовані на: погашення заборгованості за Кредитним договором № 343-МК в розмірі 42500,00 грн., погашення пені за Кредитним договором № 343-МК в розмірі 30792,20 грн., погашення процентів за Кредитним договором № 343-МК в розмірі 11334,57 грн., погашення заборгованості за Кредитним договором № 343-МК в розмірі 373,23 грн., що підтверджується меморіальними ордерами наданими позивачем. (т.4 а.с. 34-38, т.5 а.с. 83-87). Зазначені обставини свідчать про те, що після звернення позивача до суду із даними позовами було реалізовано предмет застави за 85000,00 грн. та грошові кошти отримані від його реалізації були направлені банком на погашення заборгованості за Кредитним договором № 343-МК, а тому вони повинні бути враховані при визначенні суми заборгованості за кредитними правовідносинами. Згідно зі ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У частині 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків, як заходу цивільно-правової відповідальності, має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Конституційний Суд України в рішенні від 10.11.2011 року N 15-рп/2011 зазначає, що держава, встановлюючи законами України засади створення і функціонування грошового та кредитного ринків (п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України), має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і охоронюваними законом правами та інтересами споживачів їх кредитних послуг. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Отже вбачається, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. За таких обставин суд вважає, що при одночасному стягненні пені за порушення грошового зобовязання, покладення на відповідачів обовязку зі сплати штрафів за порушення умов Кредитного договору № 343-МК не ґрунтуються на законі. Щодо позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення штрафних санкцій за порушення договору застави суд зазначає наступне. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). Як було встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] було передано у заставу ПАТ КБ «ПриватБанк» належний йому на праві власності автомобіль марки «Рута» -20, 2008 року випуску, тип ТЗ: автобус-D , № кузова/шасі: 33020080538351, реєстраційний номер: АЕ 6020 АА в якості забезпечення зобовязання за Кредитним договором № 343-МК. 09 вересня 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» було отримано від [PERSON] в заставу залоговий транспортний засіб Рута автобус-D держаний номерний знак [NUMBER] разом із технічним паспортом на автомобіль, комплектом ключів запалювання, що підтверджується актом прийому. (т.2 а.с. 30). При обстеженні представниками банку, директора ПП «Май Авто» 23 вересня 2011 року транспортного засобу Рута автобус-D держаний номерний знак [NUMBER] було виявлено технічне оснащення залогового транспортного засобу газобалонним обладнанням. (т. 2 а.с. 31). Згідно з положеннями ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі реалізації предмета застави. У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як було встановлено судом 23 жовтня 2012 року, на виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2012 року, було звернуто стягнення на предмет застави, тому з цього часу було припинено договір застави у звязку з його виконанням, а відтак позивач не має правових підстав вимагати виконання за припиненим зобовязанням. Водночас судом не приймаються доводи відповідачів щодо подвійного стягнення заборгованості за рішенням суду виходячи з наступного. Право на захист особа здійснює на свій розсуд (ч.1 ст. 20 ЦК України). Згідно із розясненнями викладеними у п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Так, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2012 року та додатковим рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2012 року було звернуто стягнення на предмет застави, після продажу якого заборгованість за Кредитним договором № 343-МК не була погашена в повному обсязі, а тому позивач має право на предявлення позову про стягнення не погашеної суми заборгованості. Окрім цього судом не приймаються доводи відповідачів щодо зміни банком суми кредиту [PERSON] з 120000,00 грн. на 120034,00 грн., оскільки у Додатку 1 до Кредитного договору № 343-МК визначено залишок суму боргу станом на 10.10.2008 саме в розмірі 120000,00 грн., а сума 34,00 грн. є сплатою за реєстрацію предметів застави в Державному реєстрі обтяження рухомого майна (п. 1.4 Кредитного договору № 343-МК). ( т.3 а.с. 16-24). Не заслуговують на увагу доводи відповідачів про невиконання обовязку ПАТ КБ «ПриватБанк» умов п. 2.1.2 Кредитного договору № 343-МК про перерахування грошових коштів ВАТ «Часівоярський ремонтний завод», оскільки в матеріалах справи мається ордер-розпорядження № 1 від 10 жовтня 2008 року, згідно якого з рахунку [PERSON] було списано ПАТ КБ «ПриватБанк» на рахунок ВАТ «Часівоярський ремонтний завод» 120000,00 грн. в рахунок оплати за Автобус загального призначення «РУТА 20» згідно рахунку № 4178 від 25.09.2008 по кредитному договору № 343-МК від 09.10.2008. (т.7 а.с. 52). Також судом не приймаються доводи представника відповідачів [PERSON] про застосування строків позовної давності у звязку наступним. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 2 ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п.п. 6.8. Кредитного договору № 343-МК, строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. (т. 3 а.с.16-25). Пунктом 12 Договорів поруки № 343-МК/2 та № 343-МК/3 передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (пяти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором. (т. 3 а.с. 26-29). Із матеріалів справи вбачається, що сторони за Кредитним договором № 343-МК та Договорами поруки № 343-МК/2 та № 343-МК/3 встановили строк позовної давності в пять років, а тому у звязку з їх обчисленням з дати порушення зобовязання по сплаті кредиту [PERSON] (з лютого 2010 року), такі строки звернення до суду не сплили. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, надані ПАТ КБ «ПриватБанк» докази свідчать про наявність заборгованості у [PERSON] з тіла кредиту, нарахованих відсотків та пені станом на 08.05.2012 року в розмірі 198876,29 грн., а також про обовязок [PERSON]М та [PERSON] за договорами поруки нести солідарну відповідальність з позичальником за виконання кредитного зобовязання. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню та з відповідачів підлягає солідарному стягненню сума заборгованості за Кредитним договором № 343-МК в розмірі 113876,29 грн., з вирахуванням одержаної суми за реалізації предмета застави із розрахунку 198876,29 грн. 85000,00 грн. Обґрунтованість решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідачів не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у їх задоволенні слід відмовити у звязку з необґрунтованістю. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідачів на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог по 379,60 грн. з кожного окремо. На підставі ст. ст.61, 129 Конституції України, ст. ст. 6,20, 256, 257,259, 509, 526, 536, 543, 546, 549, 551,554, 598,593,599, 612,625,627, 628, 1048 ,1050,1054 ЦК України, та

Outcome: partial