Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

8 лютого 2021 року на адресу Шевченківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява [PERSON] про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем від 4 грудня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5905, щодо стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» заборгованості за кредитним договором № 001-23055-061113 від 6 листопада 2013 року у розмірі 15435,48 гривень. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 9 лютого 2021 року матеріали позову скеровано за підсудністю до Личаківського районного суду м. Львова, оскільки місцем знаходження відповідача є: 79037, м. Львів, вул. Б. Хмельницького, 212, офіс 413, що належить до територіальної підсудності Личаківського районного суду м. Львова. Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 25 лютого 2021 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л. Позов мотивує\~тим,\~що 4\~грудня 2020\~року приватним\~нотаріусом Івано-Франківського\~міського нотаріального\~округу Личуком\~Тарасом Володимировичем\~з урахуванням\~поданої Товариством\~з обмеженою\~відповідальністю «Профіт\~Файненс» заяви\~на підставі\~статті 262\~ЦК України,\~статтей 34,\~87-91\~Закону України\~«Про нотаріат» та пункту\~2\~Переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~проводиться у безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів,\~затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172,\~було вчинено\~виконавчий напис,\~який зареєстровано\~у реєстрі\~за №\~5905,\~про стягнення\~з нього\~на користь\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Профіт Файненс»\~заборгованості за\~період з\~2\~червня 2017\~року по\~2\~червня 2020 року,\~що виникла\~за кредитним\~договором від\~6\~червня 2013\~року №\~001-23055-061113,\~строк платежу якого настав\~(без\~зазначення дати\~строку)\~у розмірі\~15435,48\~гривень,\~з яких\~15143,63\~гривень основна\~заборгованість по\~тілу кредиту;\~0,85\~гривень заборгованість\~за нарахованими відсотками за\~кредитом; 291\~гривня заборгованість\~по комісіях;\~сума плати,\~що здійснена стягувачем за\~вчинення виконавчого напису. На підставі\~виконавчого напису\~приватним виконавцем\~виконавчого округу\~м.\~Києва Павлюком\~Назаром Васильовичем\~4\~січня 2021\~року відкрито\~виконавче провадження\~№ 64019892\~про стягнення\~на користь\~відповідача ТзОВ\~«Профіт Файненс»\~заборгованості кредитним\~договором від 6 листопада 2013 року № 001-23055-061113 у сумі 15435,48 гривень. Крім того, в межах виконавчого провадження приватним виконавчем вчинено ряд виконавчих дій, зокрема: 5 січня 2021 року прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; 5 січня 2021 року прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди; 21 січня 2021 року прийнято постанову про арешт майна боржника; 21 січня 2021 року прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Оскаржуваний виконавчий напис № 5905 від 4 грудня 2020 року вважає вчиненим з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, що потягло за собою неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису про стягнення заборгованості по кредитному договору від 6 листопада 2013 року № 001-23055-061113. Зокрема, такий вчинено з порушенням статті 87 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, оскільки при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від боржника та стягувача первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, оскільки останній платіж позивачем було здійснено до січня 2015 року та загальна сума сплачена на погашення кредиту за підрахунками позивача становить 14508 гривень, а залишок непогашеної заборгованості, з урахуванням відсотків за його користування, становить 5561,05 гривень. У зв`язку із цим, на думку позивача, у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Крім того, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму Закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та комісії у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками фінансової компанії, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Таким чином, безспірність заборгованості, на думку позивача, підтверджується документами, передбаченими Переліком документів, а нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен впевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, за твердженням позивача, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Однак, з представлених відповідачем приватному нотаріусу документів разом із заявою про вчинення виконавчого напису, за твердженнями позивача, не можна встановити безспірність вимог відповідача до позивача. Незрозумілим для позивача є також і те, яким чином стягнення заборгованості з нього здійснюється за період часу із 2 червня 2017 року по 2 червня 2020 року, в той час, як строк кредитування закінчився 7 травня 2015 року. Крім того, позивач вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням умови, передбаченої статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій, зокрема щодо вчинення такого, якщо з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Так як, спірні правовідносини між позивачем та його первісним кредитором ПАТ «Дельта банк» виникли 6 листопада 2013 року, останній платіж на погашення кредиту здійснено в грудні 2014 року, строк кредитування закінчився 7 травня 2015 року, а виконавчий вчинено лише 4 грудня 2020 року, тобто після спливу 3 річного строку (пройшло більше 5 років). У зв`язку з цим позивач вважає, що відповідачем пропущено строк позовної давності, а нотаріусом порушено ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Оскільки позивач оспорює в судовому порядку вчинений нотаріусом виконавчий напис, як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» повністю, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису (в частині розміру заборгованості та спливу строків давності за вимогами), а тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задоволити. Ухвалою суду від 26 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 15 березня 2021 року на адресу суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, відповідно до якої просив зупинити стягнення за виконавчим написом, що оскаржується. Ухвалою суду від 16 березня 2021 року зупинено стягнення за виконавчим написом, що вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарасом Володимировичем від 4 грудня 2020 року, зареєстрованим в реєстрі за № 5905, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» заборгованості за кредитним договором № 001-23055-061113 від 6 листопада 2013 року у розмірі 15435 (п`ятнадцять тисяч чотириста тридцять п`ять) гривень 48 копійок, в межах виконавчого провадження ВП 64019892 від 4 січня 2021 року. 30 квітня 2021 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача ТзОВ «Профіт Файненс» адвоката Савінського К.В., який діяв на підставі ордера серії АІ № 1103359 від 6 квітня 2021 року, відповідно до якого просить відмовити в задоволені позову, у зв`язку з тим, що між вказаним відповідачем і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 2253-К за 36085 беззаставними кредитними договорами до складу якого увійшло право вимоги за кредитним договором № 001-23055-061113 від 6 листопада 2013 року, заборгованість по кредиту позивачем не погашена. Зазначеним відповідачем було надано необхідні та достатні документи на підставі яких було винесено оскаржуваний виконавчий напис, а тому вважає, що обов`язок довести протилежне лежить на позивачу. Крім того, зазначає, що на його думку виконавчий напис винесено з дотриманням вимог чинного законодавства в тому числі з дотриманням строку на стягнення заборгованості в позасудовому порядку. Розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з відсутністю належних доказів повідомлення позивача про час і місце проведення судового засідання у зв`язку з повернення судових повісток без вручення адресату. В судове засідання позивач не з`явився, засобами електронного зв`язку подав заяву, відповідно до якої позов підтримує, а розгляд справи просить проводити у його відсутності. Представники відповідачів і третя особа в судове засідання також не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце його проведення, про причини неявки суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подали. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторін і третіх осіб у справі та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Стаття 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 4 грудня 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Тарасом Володимировичем було вчинено виконавчий напис № 5905 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» заборгованості за кредитним договором від 6 листопада 2013 року № 001-23055-061113 у розмірі 15435,48 гривень. Згідно представленої позивачем та долученої до матеріалів справи копії виконавчого напису від 4\~грудня 2020\~року №\~5905\~встановлено,\~що таким\~було вирішено\~стягнути з\~ [PERSON] на\~користь Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «Профіт\~Файненс» заборгованість\~у розмірі\~15435,48\~гривень за\~кредитним договором\~від 6\~листопада 2013\~року №\~001-23055-061113,\~укладеним з\~ Публічним\~акціонерним товариством\~«ДельтаБанк»,\~правонаступником усіх\~прав та\~обов`язків якого\~на підставі\~договору №\~2253/К\~про відступлення\~прав вимоги\~від 2\~червня 2020\~року є\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Профіт Файненс».\~Стягнення заборгованості\~здійснюється за\~період з 2\~червня 2017\~року по\~2\~червня 2020\~року.\~Стягуваний розмір\~заборгованості в\~сумі 15435,48\~гривень складається\~з:\~15143,63\~гривень основна\~заборгованість по\~тілу кредиту;\~0,85\~гривень заборгованість\~за нарахованими відсотками за\~кредитом; 291\~гривня заборгованість\~по комісіях;\~сума плати,\~що здійснена стягувачем за\~вчинення виконавчого напису (а.с.10). На підставі\~вказаного виконавчого\~напису приватним\~виконавцем виконавчого\~округу м.\~Києва Павлюком\~Назаром Васильовичем\~4\~січня 2021\~року відкрито\~виконавче провадження\~№ 64019892\~про стягнення\~на користь\~відповідача ТзОВ\~«Профіт Файненс»\~заборгованості кредитним\~договором від 6 листопада 2013 року № 001-23055-061113 у сумі 15435,48 гривень. Крім того, в межах виконавчого провадження приватним виконавцем вчинено ряд виконавчих дій, зокрема: 5 січня 2021 року прийнято постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження; 5 січня 2021 року прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди; 21 січня 2021 року прийнято постанову про арешт майна боржника; 21 січня 2021 року прийнято постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.17-25). Звертаючись до суду з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач обґрунтовує мотивованість та підставність заявлення такої тим, що вказаний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушення процедури вчинення такого та пропуском 3-річного строку. Крім того, позивач оспорює суму заборгованості, зазначену у виконавчому написі, та вважає таку неправомірною. Оцінюючи вказані покликання сторони позивача на предмет їх відповідності обставинам справи та вимогам чинного законодавства суд виходить з наступного. У статтях\~15,\~16 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою\~статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.\~\~ При цьому відповідно до\~статті 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої\~статті 1 Закону України «Про нотаріат»\~нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом «Про нотаріат»\~та іншими актами законодавства України (частина перша\~статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена\~Глава 14 Закону України «Про нотаріат»\~та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі\~статтею 87 Закону України «Про нотаріат»\~для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї\~статті Закону\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У відповідності до правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), яка відступила від висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 17 травня 2018 року у справі № 307/1580/17 щодо застосування положень частини другої\~статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпунктів 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій про те, що\~статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~нарахування заборгованості, на стягнення якої вчиняється виконавчий напис, не обмежено трирічним строком за умови встановлення сторонами відповідно до\~статті 259 ЦК України\~збільшеної позовної давності для відповідної вимоги. Відтак Велика Палата Верховного Суду відступивши від цього висновку, вважає, що зазначений строк не може бути змінений договором. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат»\~та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій\~передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін. Разом з тим відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень\~статті 88 Закону України «Про нотаріат»\~безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою\~ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2\~Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2\~Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3\~Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172\~(далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. У відповідності до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 6 травня 2020 року у справі № 320/7932/16-ц (провадження № 61-38989св18), сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. При цьому\~стаття 50 Закону України «Про нотаріат»\~передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. У відповідності до правового висновку, висловленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18), вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Таким чином, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Як встановлено судом з матеріалів справи по виконавчому напису нотаріуса стягується з позивача заборгованість на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Файненс» за кредитним договором від 6 листопада 2013 року № 001-23055-061113, укладеним між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «ДельтаБанк». Відомостей на підтвердження того, що позивач був повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні, стороною відповідача суду не представлено. Крім того, детального розрахунку заборгованості, яка стягується з позивача по виконавчому написі, суду не представлено. Відсутні у справі й докази на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Вважає суд правдивими і такими, що відповідають обставинам справи та наявним в ній матеріалам, покликання позивача про вчинення виконавчого напису з пропуском 3-річного строку давності. Оскільки жодних документів на спростування вказаних покликань стороною відповідача не представлено та клопотань про їх витребування суду не заявлено. Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а\~\~стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами в заявах по суті справи доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Зважаючи на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлений позов є обґрунтованим та підставним, а відтак підлягає задоволенню. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, а позивач при зверненні до суду із позовом був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (є особою з інвалідністю 2 групи), то з відповідачів в рівних частинах на користь держави підлягає до стягнення 908 гривень судового збору.

Outcome: approved