Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

29 квітня 2021 року фізична особа - підприємець [PERSON] , від імені якої діє адвокат Сороковий Павло Миколайович, пред`явила в суд позов до [PERSON] про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] - адвокат Сороковий П.М. зіслався, зокрема, на таке. [PERSON] є фізичною особою - підприємцем, вона зареєстрована як суб`єкт господарювання та здійснює підприємницьку діяльність у сфері закладів громадського харчування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За час ведення господарської діяльності нею відкрито заклад харчування « [INFO] » по [ADDRESS] . У своїй господарській діяльності ФОП [PERSON] на підставі попереднього ліцензійного договору від 10.11.2020 року використовує торгову марку (знак для товарів і послуг) під назвою « [INFO] », усі майнові права інтелектуальної власності на яку належать фізичній особі громадянину України [PERSON] згідно заявки m202009939 від 26.05.2020 року. Для здійснення господарської діяльності по [ADDRESS] ФОП [PERSON] орендує приміщення загальною площею 50 кв.м у фізичної особи - підприємця [PERSON] , яке належить останній на праві приватної власності. 10.03.2021 року між ФОП [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено трудовий договір про прийняття її на посаду касира з 10.03.2021 року. 29.03.2021 року в закладі «[INFO]» по [ADDRESS] під час роботи закладу працівники, з`ясовуючи між собою особисті стосунки невиробничого характеру, вступили у конфлікт, зчинивши бійку на робочому місці. В результаті виникнення такого конфлікту, адміністрація закладу перебуває в процесі з`ясування усіх обставин інциденту та встановлення деталей цього інциденту, за сприяння ФОП [PERSON] , здійснюється компетентними органами. У приміщенні закладу харчування розміщені камери відеоспостереження, які фіксують робочий процес та дозволяють відстежувати події, які відбуваються у закладі. Всі працівники при прийнятті на роботу повідомляються роботодавцем про ведення відеозйомки робочого процесу з міркувань безпеки та в цілях дотримання дисциплінарної політики. У зв`язку з виникненням бійки між працівниками закладу на робочому місці [PERSON] отримала доповідну записку про порушення трудової дисципліни, а в подальшому отримала також інші матеріали, а саме відеозапис з камери відеоспостереження «КАСА від 29.04.2021 року о 08:07:03» тривалість 0:25 хв. від 29.03.2021 року в форматі MP4 (відеоматеріали додаються до цієї позовної заяви на компакт-диску). Однак відповідач [PERSON] , яка була безпосереднім учасником конфлікту та володіє усією правдивою інформацією про обставини такого конфлікту, здійснила у мережі інтернет публікації та масову розсилку неправдивої інформації щодо інциденту та діяльності закладу, який веде ФОП [PERSON] . Зокрема, на особистій сторінці у Фейсбук, де вона зареєстрована, як користувач « [PERSON] », [INFO] о 23:08 год. здійснила публікацію допису, зміст якого викладно у додатку до цієї позовної заяви №5, та який точно відповідає змісту відображеного також на скріншотах сторінки у [PERSON] , яка належить відповідачу з відповідною публікацією і повністю відповідає змісту розміщеного допису. Як вбачається з інформації про кількість вподобань та коментарів, цей допис на сторінці відповідача [PERSON] прокоментувало 14 осіб та ще 14 користувачів поширили його третім особам. Також, відповідач [PERSON] прикріпила до допису посилання на офіційну сторінку закладу ФОП [PERSON] під назвою « [INFO] » та опублікувала фото співробітників ФОП з одночасним опублікуванням фото торгової марки (знак для товарів та послуг) яку використовує ФОП [PERSON] у своїй господарській діяльності. Крім публікації цього допису на своїй особистій сторінці у Фейсбук, як вбачається з опублікованих [INFO] року о 17:24 год. відповідачем [PERSON] скріншотів (скріншот зроблений о 23:50 год.). вона також здійснила зі свого облікового запису (особистої сторінки) масову розсилку адміністраторам груп у Фейсбук таких як «Поліція Львівської області», «Новини Львова» - 13 246 людей стежать (о 23:30 год), «Новини Львова» (о 23:29 год), «Новини Львова та України», «Львів (Lviv)», «Львівські новини» - 3 356 людей стежать, «То є Львів» (до позовної заяви додаються скріншоти з яких вбачається факт розсилки у групи). Таким чином відповідач [PERSON] умисно та безпосередньо вчиняла дії, спрямовані на розповсюдження широкому колу осіб недостовірної інформації про оцінку господарської діяльності суб`єкта підприємницької діяльності ФОП [PERSON] . Частина адміністраторів груп опублікувала допис відповідач [PERSON] , чим забезпечила поширення такого допису як мінімум сто п`ятдесятьом тисячам користувачів соцмережі Фейсбук . Під час спілкування у телефонному режимі з позивачем [PERSON] відповідач [PERSON] не заперечувала факту поширення нею такої недостовірної інформації та відмовилась її спростувати, стверджуючи, що вона нібито діє правильно. Також, [INFO] року відповідач [PERSON] поширила свій допис у групі «Робота Львів» з кількістю 33 тисячі учасників групи, де цей допис вже станом на 02 квітня 2021 року набрав 100 вподобань, 85 коментарів, 30 поширень користувачів третім особам (до позовної заяви додаються роздруківки скріншотів від 02.04.2021 року фіксації публікації допису з відповідними коментарями користувачів група «Робота Львів»). Як вбачається зі змісту опублікованого вищевказаного допису, відповідач [PERSON] прямо зазначає про який заклад йде мова, вживаючи наступне формулювання: «Любі друзі!!! Хочу з вами поділитися жахливою історією, яка нещодавно сталася зі мною у закладі «[INFO]», який знаходяться по [ADDRESS] . Я була працівником цього закладу на посаді касира…». Таким чином, висвітлення недостовірної інформації у цьому дописі стосується позивача - ФОП [PERSON] , оскільки, як уже зазначено вище, остання здійснює свою діяльність під відповідною торговою маркою та за відповідною адресою. Зі змісту допису відповідача [PERSON] чітко вбачається розповідь про події, які дійсно відбулися, відповідно у дописі наведено фактичні дані про певні обставини чи події. Це прямо засвідчує про те, що допис містить фактичні дані. Як вбачається зі змісту допису [PERSON] висловлена позиція і розповідь, яка є констатацією фактів, а саме наведемо конкретні приклад: «На що я в той час коли мене ображав [PERSON] я проходила повз нього і рукою нахилила його голову до низу, сказавши «Досить мене ображати!» На мої такі слова та дії він озлоблений з розмахом перекинув на мене гарячі лаваші покриті олією та кропом, а потім ще з кулака сильно замахнувся та вдарив мене в ліву частину голови…»; «На місце події відразу приїхала міліція, швидка, зібралося все начальство і одна з яких до мене підійшла і сказала, щоб я негайно відмовилася писати заяву на [PERSON] . На що я не погодилась, бо вважаю що такі люди є небезпечні для оточення і повинні понести відповідальність за свої вчинки!...»; «Після чого вони вирішили мене в той же день з побитою головою, в час суворого карантину звільнити з роботи і залишити мене голодувати. І не просто звільнили, а ЗВІЛЬНИЛИ ПО СТАТТІ 41 п. 2 (У ЗВ`ЯЗКУ З ВТРАТОЮ ДОВІРИ) таким чином ті «люди» вирішили мене наказати за не послух!))) [PERSON] вони зіпсували мою репутацію і кар`єру! Ось це по їхньому справедливість!!!!...» Відповідач [PERSON] в цьому дописі навела такі висловлювання, які безумовно можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані. Оскільки зміст допису є розповідним та описує певні події, то таким чином викладені у змісті тексту допису обставини не є допустимим вираженням суб`єктивної думки за дотриманням свободи слова відповідача, а явно відповідають критеріям неправдивої інформації. Твердження відповідачки про дії працівників закладу, які описані таким чином: « [PERSON] , який є працівником цього закладу на посаді пекаря і на якому цей заклад так якби тримається, що дня до мене приставав, глузував, принижував і сильно ображав перед клієнтами цього закладу…», можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності. Також і твердження відповідача про дії працівників закладу «[INFO]», які описані таким чином «На що я в той час коли мене ображав [PERSON] я проходила повз нього і рукою нахилила його голову до низу, сказавши «Досить мене ображати!» На мої такі слова та дії він озлоблений з розмахом перекинув на мене гарячі лаваші покриті олією та кропом, а потім ще з кулака сильно замахнувся та вдарив мене в ліву частину голови…», також можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності. Як доказ того, що наведені відповідачем [PERSON] факти не відповідають дійсності і є перекрученими, надається відеозапис подій, де чітко відображено інший сценарій розвитку подій, що дозволяє перевірити твердження відповідачки на відповідність їх дійсності. З викладених вище обставин вбачається, що відповідачем [PERSON] у дописі були висловлені факти, а не власні погляди чи припущення, що у випадку їх перевірки на достовірність дозволяє здійснити їх спростування. Також, відповідач [PERSON] у своєму дописі стверджує, що їй вказували, як діяти у ситуації, та працівники закладу вимагали діяти певним чином. При цьому, в подальшому вона здійснювала розсилку цього допису по усіх можливих та доступних групах з метою доведення такої інформації до якнайбільшого кола осіб розуміючи, що таке поширення однозначно вплине на репутацію їх компанії «[INFO]». Відповідно до положень ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. До такого висновку також прийшов Верховний Суд у своєму рішенні від 20 травня 2019 року по справі № 591/7099/16-ц (провадження № 61-34159св18). До подібних висновків в іншій справі дійшов КЦС ВС, який скасував судові рішення та відмовив у задоволенні позову у рішенні від 19 червня 2019 року по справі №380/951/17 (провадження № 61-31057св18). [INFO] року відповідачем [PERSON] було здійснено публікацію у групі в Фейсбук під назвою «Робота Львів», де за новинами цієї групи стежить 34 тисячі учасників та невизначена кількість вільних користувачів мережі Інтернет. Опублікований нею допис чітко дає розуміння про те, що автором однозначно є відповідач [PERSON] . Цей факт також нею визнається. У своєму дописі [PERSON] стверджує про те, що з нею сталася жахлива подія на роботі у закладі «[INFO]» та розповідає про інцидент, який стався з нею, при цьому згадуючи інформацію, яка дозволяє чітко ідентифікувати позивача [PERSON] , тобто торгову марку, адресу та персонал. Водночас заявляє, що компанія вирішила покарати її та погрожує відповідальністю усіх причетних осіб, узагальнюючи працівників ФОП [PERSON] та самого позивача, називаючи усіх словом «люди», відмічаючи це слово у розділовий знак (лапки), що використовується для вирізнення слів, ужитих у непрямому, найчастіше іронічному значенні. Твердження відповідача [PERSON] про дії працівників закладу, які описані наступним чином: « [PERSON] , який є працівником цього закладу на посаді пекаря і на якому цей заклад так якби тримається, що дня до мене приставав, глузував, принижував і сильно ображав перед клієнтами цього закладу…», можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності та такі безумовно викликають у суспільства - усіх користувачів інтернету, різку обурливу реакцію та дають привід читачам робити висновки про неетичне, протиправне та упереджене ставлення позивача, як роботодавця, до своїх працівників та при цьому і відвідувачів закладу. Це у свою чергу викликає у читачів та усіх людей, кому стає відомо про таку інформацію, явне небажання стати відвідувачем чи партнером позивача і позиціонує позивача з найгіршої сторони, підриваючи довіру до позивача та зниження престижу. Також і твердження відповідачки про дії працівників закладу «[INFO]», які описані таким чином: «На що я в той час коли мене ображав [PERSON] я проходила повз нього і рукою нахилила його голову до низу, сказавши «Досить мене ображати!» На мої такі слова та дії він озлоблений з розмахом перекинув на мене гарячі лаваші покриті олією та кропом, а потім ще з кулака сильно замахнувся та вдарив мене в ліву частину голови…» безумовно викликають у суспільства - усіх користувачів інтернету різку обурливу реакцію та дають привід читачам робити висновки про неетичне, протиправне та упереджене ставлення позивача, як роботодавця, до своїх працівників та до відвідувачів закладу. Як доказ того, що поширена відповідачем [PERSON] інформація порушує немайнові права позивача, тобто завдає шкоди відповідним немайновим благам, та перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, можна навести численні коментарі під публікаціями (такі коментарі відображені у паперовій роздруківці веб сайту з публікацією та у окремих скріншотах). Оскільки на скріншотах відображено численні негативні коментарі, вважає за необхідне навести ті які найбільше ганьблять та порочать ділову репутацію позивача. Зокрема, на скріншотах видно, як користувачі вживають таких коментарів до допису «[INFO]»: «що це за знущання над людиною», «жах що твориться. Люди божеволіють» (скріншот 16:20 год), «такі люди не бояться ні бога ні чорта бо самі ними ж...» (скріншот 17:26), «це жах просто!!! Але куди дивиться керівництво. Що за поведінка неадекватна? Щей просять не писати заяви. Взагалі охаміли…» (скріншот 18;05 год), «Звертайтеся до ЗМІ, до журналістів. Думаю їм це було б цікаво. І хай про таких «роботодавців» дізнаються всі» (скріншот 21:12 год), «В суд на них…. Надо подать один иск на основании побоев и сделать всю ету шарашку поддельниками.» (скріншот 9:41 год.), «було ще фото добавити цього затишного містечка « [INFO] », щоб зробити ще відомішим. Співчуваю Вам. » а також коментар зі змістом «Дорога дівчино! Поправляйтесь! Беріть юриста! А цей заклад я буду обзодити стороною як і більшість людей, які це читали! Це не робота! Це якась зона!» (скріншот 9:36 год), «[PERSON], та нехай горить той заклад!...» (скріншот 10:28 год.), «Той заклад получе самі негативні оцінки на всіх сайтах.зробимо заклад відомим якщо тупорила адміністрація.обовязково завітаю туда щоб наказати їх» (скріншот 11:32 год.), «Наказати і закрити» (скріншот 23:11 год). Всі ці коментарі подані на окремих скріншотах, які розмістила відповідач [PERSON] на свій сторінці у Фейсбук, звідки і взято ці відомості. Факт розміщення [PERSON] цих скріншотів підтверджується скріншотом допису розміщеного на сторінці відповідача, опублікованого [INFO] о 17:24 год з темою «Дякую мої любі за вашу активну підтримку!!! Ваша підтримка і моя віра в себе відновить справедливість!!!». Крім цього, додає паперові копії скріншотів, де відображено коментарі щодо оцінки якості послуг у пекарні « [INFO] », де позивач отримує коментарі. Зокрема, користувачі на наступний день після публікації, оцінюючи заклад ФОП [PERSON] розмістили коментар такого змісту: «У вашому закладі знущаються з людей, а саме з касирів ви знали? Чому закриваєте на це очі. Ви взагалі маєте совість? Я більше ні ногою в ваш недозаклад за садизм! І всім іншим теж не раджу. В вас просто немає совісті.» (коментар користувача «[PERSON]»). На офіційній сторінці закладу позивача в Фейсбуці користувачі [INFO], після публікації відповідачем [PERSON] інформації з відповідним дописом, розміщували наступні коментарі: « Любов дуже особлива у вас», «Після того, що у вас трапилось, я б на місці всіх лвівв`ян ігнорила ваш заклад.» (паперова роздруківка копії сайту від 02.04.2021 року (20+) [INFO] Львів). В результаті таких дій відповідача [PERSON] щодо поширення про позивача [PERSON] недостовірної інформації, яка ганьбить її ділову репутацію, у неї, позивача, виникли суттєві перешкоди у веденні своєї господарської діяльності. Відтак, декілька партнерів ФОП [PERSON] , які постачають товари ФОП для використання у своїй господарській діяльності, після такої публікації та розголосу відмовилися від продовження співпраці та припинили відносини, розірвавши договори з позивачем [PERSON] . Крім цього, позивач [PERSON] спілкується з фізичними особами - підприємцями з інших регіонів України, які ведуть господарську діяльність аналогічного виду під вищевказаною торговою маркою і на вимогу позивача надали свої пояснення та коментарі з приводу такої публікації та підтвердили наявність збитків і падіння економічних результатів після здійснення негативної публікації відповідачем [PERSON] . Зокрема, до позовної заяви додаються пояснення ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] . Крім цього, відповідач [PERSON] здійснила інші численні публікації щодо розголошення конфіденційної інформації: розголошено внутрішню переписку компанії шляхом публікації скріншотів на своїй сторінці; розголошено зміст правочину, де є учасником є позивач [PERSON] . Обов`язок щодо нерозголошення визначений у договорі про конфіденційність, який додається до позовної заяви. Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Зважаючи на вищезазначене, поширювана відповідачем інформація щодо суб`єкта господарювання - ФОП [PERSON] має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення закладом «[INFO]» загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, порушує немайнові права позивача та не є оціночним судженням, а обов`язок доказування достовірності такої інформації покладається на відповідача. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення до позивача [PERSON] , яка діє під торговою маркою «[INFO]», що в свою чергу впливає на зниження престижу закладу та знаку для товарів і послуг, під яким діє позивач. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Приписами ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Протиправними діями відповідача [PERSON] позивачу - ФОП [PERSON] також заподіяна моральна шкода. Визначення моральної (немайнової) шкоди та порядок її відшкодування регламентуються положеннями ст. 23 ЦК України, згідно з якими моральна шкода, зокрема, полягає зокрема у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності. У відповідності до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом із тим, відповідно до приписів ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Відповідно до ст. 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (ч.1 ст. 201 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Положеннями ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до п. 2 ст. 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року). Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Визначаючи спосіб захисту своїх порушених прав, позивач [PERSON] виходить з того, відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування поширеної недостовірної інформації здійснюється у спосіб, у який вона була поширена. При цьому, також враховані роз`яснення Верховного Суду України, викладені в п. 5 та п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», а саме: - при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною і спростовується особою, яка її поширила; - задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Якщо суд ухвалює рішення про право на відповідь або про спростування поширеної недостовірної інформації, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Зазначає, що внаслідок зазначених в позовній заяві порушень відповідачем [PERSON] прав позивача - ФОП [PERSON] , остання на підставі ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди. З огляду на такі факти, просить ухвалити рішення, яким: - визнати недостовірною та такою, що порушує права фізичної особи - підприємця [PERSON] на недоторканість ділової репутації, інформацію, поширену [PERSON] [INFO] в інтернет-публікації, яка розміщена нею у соціальній мережі «Фейсбук» на своїй сторінці користувача, де вона зареєстрована як користувач « [PERSON] », та текст якої зазначено в додатку №5 до позовної заяви; - зобов`язати [PERSON] у триденний строк з дня набрання рішенням суду законної сили опублікувати спростування недостовірної інформації тим же способом, яким було розміщено недостовірну інформацію, а саме опублікувати її під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ: [INFO] в мережі інтернет мною [PERSON] було опубліковано допис про заклад [INFO], який розташований у [ADDRESS] . Поширюючи у мережі інтернет допис з розповіддю про інцидент, що стався 29.03.2021 р. в цьому закладі, мною було винесено на загал інформацію, яка не відповідає дійсності. Поширюючи цей допис, хочу висвітлити правдиву інформацію про події 29 березня описані мною у вищезгаданому дописі. Відтак, повідомляю, що бійка в закладі [INFO] у [ADDRESS] за моєї участі відбулася з моєї ініціативи і перший удар було завдано мною не випадково, а навмисно підійшовши до співробітника завчасно. Такими своїми діями, я допустила порушення дисциплінарної політики [INFO], на що роботодавець був вимушений вжити заходів до врегулювання цього питання. Зокрема представники закладу [INFO] у [ADDRESS] відреагували на інцидент належно та своєчасно встановили усі фактичні обставини події. Таким чином, поширена мною [INFO]. недостовірна інформація підірвала ділову репутацію [INFO] у [ADDRESS] і я, усвідомила значення негативного впливу моїх дій на репутацію закладу, та розумію істотність шкоди завданої репутації закладу [INFO]. Цього разу, повідомляючи читачам правдиві факти, можу стверджувати, що заклад [INFO] заслуговує на довіру від споживачів в силу дотримання адміністрацією закладу загальноприйнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, яка веде добросовісну комерційну діяльність. З повагою [PERSON] .»; - стягнути з [PERSON] на користь фізичної особи - підприємця [PERSON] 200 000,00 грн. (десять тисяч гривень) у відшкодування моральної шкоди, завданої за поширення принизливої та недостовірної інформації, що порушує право на недоторканість ділової репутації; - покласти судові витрати на відповідача пропорційно розмір задоволених позовних вимог. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2021 року позовну заяву позовом фізичної особи - підприємця [PERSON] , від імені якої діє адвокат Сороковий Павло Миколайович, до [PERSON] про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити судовий розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву до суду не надіслала. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 серпня 2021 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 14 грудня 2021 року о 14.30 год., позивач [PERSON] та її представники - адвокати Сороковий П.М. і Тронка Н.В. не з`явились та представником [PERSON] до суду подано заяву, з якої убачається, сторона позивача позовній вимоги підтримує в повному обсязі, просить проводити розгляд справи без участі позивача і її представників та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] ні в підготовчі судові засідання, ні в судові засідання жодного разу не з`явилась, хоч про час та місце розгляду справи повідомлялась в установленому порядку в т.ч. шляхом розміщення відповідного оголошення на веб-сайті судової влади. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 14 грудня 2021 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Положення Конституції України визнають честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачають, що кожен має право на повагу до його гідності. Разом із цим, Конституцією гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії враховується, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, за яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати через суд спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов`язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Згідно з приписами ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її честі, гідності та ділової репутації. У відповідності до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. За змістом ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Суб`єкт відносин у сфері інформації може вимагати усунення порушень його права та відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої такими правопорушеннями. Відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про інформацію» порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України. Під поширенням інформації слід розуміти, опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. За приписами ч.1, ч. 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних, свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є фізичною особою - підприємцем, вона зареєстрована як суб`єкт господарювання та здійснює підприємницьку діяльність у сфері закладів громадського харчування, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. За час ведення господарської діяльності нею відкрито заклад харчування « [INFO] » по [ADDRESS] . У своїй господарській діяльності ФОП [PERSON] на підставі попереднього ліцензійного договору від 10.11.2020 року використовує торгову марку (знак для товарів і послуг) під назвою « [INFO] », усі майнові права інтелектуальної власності на яку належать фізичній особі громадянину України [PERSON] згідно заявки m202009939 від 26.05.2020 року. Для здійснення господарської діяльності по [ADDRESS] ФОП [PERSON] орендує приміщення загальною площею 50 кв.м у фізичної особи - підприємця [PERSON] , яке належить останній на праві приватної власності. 10 березня 2021 року між ФОП [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено трудовий договір про прийняття її на посаду касира з 10 березня 2021 року. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] в закладі «[INFO]» по [ADDRESS] під час роботи працівники, з`ясовуючи між собою особисті стосунки невиробничого характеру, вступили у конфлікт, зчинивши бійку на робочому місці. У зв`язку з виникненням бійки між працівниками закладу на робочому місці позивачем [PERSON] було отримано доповідну записку про порушення трудової дисципліни, відеозапис з камери відеоспостереження «КАСА від 29.04.2021 року о 08:07:03» тривалість 0:25 хв. від 29.03.2021 року в форматі MP4 та нею почала проводитись перевірка обставин цього конфлікту. Однак відповідач [PERSON] , яка була безпосереднім учасником конфлікту та володіла всією правдивою інформацією про обставини такого конфлікту, здійснила у мережі інтернет публікації та масову розсилку неправдивої інформації щодо інциденту та діяльності закладу, який веде ФОП [PERSON] . Зокрема, на особистій сторінці у Фейсбук, де вона зареєстрована, як користувач « [PERSON] », [INFO] о 23:08 год. здійснила публікацію допису, зміст якого викладно у додатку до цієї позовної заяви №5, та який точно відповідає змісту відображеного також на скріншотах сторінки у [PERSON] , яка належить відповідачу з відповідною публікацією і повністю відповідає змісту розміщеного допису. Як вбачається з інформації про кількість вподобань та коментарів, цей допис на сторінці відповідача [PERSON] прокоментувало 14 осіб та ще 14 користувачів поширили його третім особам. Також, відповідач [PERSON] прикріпила до допису посилання на офіційну сторінку закладу ФОП [PERSON] під назвою « [INFO] » та опублікувала фото співробітників ФОП з одночасним опублікуванням фото торгової марки (знак для товарів та послуг) яку використовує ФОП [PERSON] у своїй господарській діяльності. Крім публікації цього допису на своїй особистій сторінці у Фейсбук, як вбачається з опублікованих [INFO] року о 17:24 год. відповідачем [PERSON] скріншотів (скріншот зроблений о 23:50 год.), вона також здійснила зі свого облікового запису (особистої сторінки) розсилку адміністраторам груп у Фейсбук, таких як: «Поліція Львівської області», «Новини Львова» - 13 246 людей стежать (о 23:30 год), «Новини Львова» (о 23:29 год), «Новини Львова та України», «Львів (Lviv)», «Львівські новини» - 3 356 людей стежать, «То є Львів». Таким чином відповідач [PERSON] умисно та безпосередньо вчиняла дії, спрямовані на розповсюдження широкому колу осіб недостовірної інформації про оцінку господарської діяльності суб`єкта підприємницької діяльності ФОП [PERSON] . Також, [INFO] року відповідач [PERSON] поширила свій допис у групі «Робота Львів» з кількістю 33 тисячі учасників групи, де цей допис вже станом на 02 квітня 2021 року набрав 100 вподобань, 85 коментарів, 30 поширень користувачів третім особам (до позовної заяви додаються роздруківки скріншотів від 02.04.2021 року фіксації публікації допису з відповідними коментарями користувачів група « [INFO] »). Як вбачається зі змісту опублікованого вищевказаного допису, відповідач [PERSON] прямо зазначає про який заклад йде мова, вживаючи наступне формулювання: «Любі друзі!!! Хочу з вами поділитися жахливою історією, яка нещодавно сталася зі мною у закладі «[INFO]», який знаходяться по [ADDRESS] . Я була працівником цього закладу на посаді касира…». Таким чином, висвітлення недостовірної інформації у цьому дописі стосується позивача - ФОП [PERSON] , оскільки здійснює свою діяльність під відповідною маркою та за вищевказаною адресою. Аналізуючи зміст поширеної відповідачем [PERSON] інформації про позивача - ФОП [PERSON] , суд приходить до висновку, що така інформація носить негативний характер та принижує ділову репутацію позивача. Така інформація, виходячи з її змісту, на думку суду, не може вважатись оціночним судженням, а тому підлягає спростуванню. Вищевказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з положеннями ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Суд не бере до уваги доводи позивача про те, що їй була завдана моральна шкода в розмірі 200 000 грн., оскільки таку позивач не підтвердила належними та допустимими доказами. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оцінюючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов фізичної особи - підприємця [PERSON] , від імені якої діє адвокат Сороковий Павло Миколайович, до [PERSON] про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Outcome: partial