Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

2 лютого 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить ухвалити рішення згідно якого, визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 3 в будинку № 24 по вулиці Робкорівській в місті Харкові. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що спірна квартира [ADDRESS] належить до житла державного фонду та не передана у приватну власність в порядку безоплатної приватизації державного житлового фонду. У вищевказаній квартирі на даний час проживають та зареєстровані: вона позивач [PERSON] та треті особи - [PERSON], [PERSON] Разом з ними у квартирі зареєстрований, але не проживає відповідач [PERSON] Позивач зазначила, що шлюб між нею та відповідачем було розірвано 28 квітня 1999 року. Після розірвання шлюбу відповідач зібрав свої речі та пішов з квартири, з того часу він не підтримує ніяких стосунків з нею, не спілкується, житлом не цікавиться, не має потреби в ньому, не несе ніяких витрат по його утриманню, не сплачує комунальні платежі, особистих його речей у квартирі немає. Ніяких перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачу ніхто не чинив, зі скаргами про порушення його право він не звертався. Таким чином, відповідач за вищевказаною адресою зареєстрований, однак фактично не проживає без поважних причин понад шість місяців. Тому позивач була змушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2017 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Територіальна громада в особі Харківської міської ради. У судовому засіданні позивач свій позов підтримала у повному обсязі та підтвердила обставини, викладені у позовній заяві. Також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином, шляхом надання повідомлення до редакції газети «Слобідський край». Треті особи [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причина неявки суду не відома. Представник третьої особи Територіальної громади в особі Харківської міської ради [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 07.11.2017 року, в судове засідання не зявилася, надала суду письмові заперечення, згідно яких вважають позов безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Управлінням майном, що перебуває у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем мешкання понад шість місяців, і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. При цьому, встановлення причин відсутності понад встановлені законом строки має відбуватися тільки після встановлення факту відсутності відповідача в зазначені строки. Позивач, звертаючись до суду з вищезазначеною позовною заявою, не надала належних, допустимих та достатніх письмових доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, які можуть бути прийняті судом на підтвердження факту не проживання особи за місцем мешкання протягом певного часу. Зокрема, в матеріалах справи відсутні відомості про не проживання особи за місцем реєстрації протягом певного часу, а саме акту, складеного балансоутримувачем будинку, який містить інформацію про осіб, які не проживають за місцем реєстрації без поважних причин більш ніж шість місяців, особистої заяви про вибуття з місця реєстрації на інше постійне місце проживання, акт про відсутність особистих речей особи та будь-які інші факти, які б це підтверджували. Також відсутня інформація про те, що особа не зверталася протягом тривалого часу до закладів охорони здоровя за місцем проживання та до інших установ, зокрема відділення звязку, правоохоронних, реєстраційних органів та ін. Окрім цього, позивачем не надано інформації щодо місцезнаходження чи місця роботи [PERSON] та підтвердження подання позивачами оголошення у пресі. В позовній заяві не має інформації із закладів соціального захисту населення щодо визнання [PERSON] непрацездатним, знаходження його в установі соціальної допомоги або перебування у місцях позбавлення волі. Тому на підставі вищезазначеного, просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення, виходячи з наступного. За правилом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власний розсуд. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно роз'яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Так, у судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 28 квітня 1999 року (а.с.8). Спірна квартира [ADDRESS] належить до житла державного фонду та не передана у приватну власність в порядку безоплатної приватизації державного житлового фонду. У вищевказаній квартирі на даний час проживають та зареєстровані: позивач [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.10). Відповідач [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою. Однак після розірвання шлюбу з позивачем відповідач зібрав свої речі та пішов з квартири. Після того він жодного разу не зявлявся у спірній квартирі, не отримує кореспонденцію за вищевказаною адресою, його особистих речей в квартирі немає і взагалі квартирою він не цікавиться. Ніяких перешкод у користуванні жилим приміщенням позивач стосовно відповідача не чинила. У звязку з тим, що відповідач не проживає у квартирі, у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за відповідача, чим обєктивно порушуються права позивача. Позивач вимушена сама сплачувати комунальні послуги за квартиру, які нараховуються і на відповідача [PERSON] Зазначене ставить її у скрутне матеріальне становище. У судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], які підтвердили, що відповідач [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS], не мешкає з 1999 року. Їм це достовірно відомо, оскільки вони мешкають по сусідству та тісно спілкується з позивачем. Не вірити поясненням вищевказаних свідків, у суду немає ніяких підстав, оскільки вони є сторонніми особами, які не зацікавлені у розгляді справи на користь позивача. Таким чином, судом встановлено та підтверджується належними та допустимими доказами /ст. ст. 58, 59 ЦПК України/ той факт, що відповідач у спірній квартирі не мешкає без поважних причин понад шість місяців. За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. На підставі викладеного й

Outcome: approved