Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

29.12.2016 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги, право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворове, вул. Шевченка, 14, передана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), свої вимоги мотивує тим, що вищевказана земельна ділянка належить його батьку [PERSON]. 08.05.2011 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворове, вул. Шевченка, 14, передана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Позивач прийняв спадщину, оскільки мешкав разом із спадкодавцем за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворове, вул. Шевченка, 14. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу було відмовлено, у звязку із тим, що в довідці Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області від 14.11.2016 року № 2484 вказано, що на підставі рішення № 18 від 31.01.2002 року виконкому Суворівської селищної ради житловий будинок № 14 по вул. Шевченка в смт Суворове Ізмаїльського району Одеської області належить на праві власності: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Державний акт про право власності на земельну ділянку ЯК № 473923, виданий 30.12.2010 року [PERSON], зареєстрований за № 011052104124 на всю земельну ділянку за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворове, вулиця Шевченка, 14. Статтею 120 Земельного кодексу України встановлено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право власності на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Виходячи з того, що житловий будинок належить декільком співвласникам, право власності на земельну ділянку під цим житловий будинком належить їм пропорційно часткам у цьому житловому будинку. В звязку з тим, що правовстановлюючий документ на земельну ділянку видано на імя одного власника [PERSON], не визначено частки інших співвласників. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги визнає та просить справу розглянути за його відсутністю. Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворове, вул. Шевченка, 14, передана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 473923, виданий 30.12.2010 року Суворівською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 011052104124, кадастровий номер земельної ділянки 5122055400:02:001:0173. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 255129 від 10.05.2011 року, виданого Суворівською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, [PERSON] помер 08.05.2011 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворове, вул. Шевченка, 14, передана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) № 46190451 від 16.12.2016 року, наданої приватним нотаріусом [PERSON], інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлого 08.05.2011 року відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється: - син [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 502027, повторно виданим 24.11.2016 року Ізмаїльським міськрайнним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на час відкриття спадщини мешкав разом із [PERSON] за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворове, вул. Шевченка, 14, що підтверджено довідкою № 2484 від 14.11.2016 року виконавчим комітетом Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області, тобто позивач вважається таким, який фактично прийняв спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] від 19.12.2016 року за № 544/02-2014 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що довідці Суворівської селищної ради Ізмаїльського району Одеської області від 14.11.2016 року № 2484 вказано, що на підставі рішення № 18 від 31.01.2002 року виконкому Суворівської селищної ради житловий будинок № 14 по вул. Шевченка в смт Суворове Ізмаїльського району Одеської області належить на праві власності: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Державний акт про право власності на земельну ділянку ЯК № 473923, виданий 30.12.2010 року [PERSON], зареєстрований за № 011052104124 на всю земельну ділянку за адресою: Одеська область, Ізмаїльський район, смт Суворове, вулиця Шевченка, 14. Статтею 120 Земельного кодексу України встановлено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право власності на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Виходячи з того, що житловий будинок належить декільком співвласникам, право власності на земельну ділянку під цим житловий будинком належить їм пропорційно часткам у цьому житловому будинку. В звязку з тим, що правовстановлюючий документ на земельну ділянку видано на імя одного власника [PERSON], не визначено частки інших співвласників. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved