Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

29 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 29 жовтня 2014 року у сумі 78\~191,10 грн., а також додатково судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 781 грн. 91 коп. та вартості довідки від ПАТ «[PERSON] Аваль» в сумі 50 грн., а всього 79\~023,10 грн., мотивуючи свої вимоги невиконанням відповідачем умов договору позики. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Сторони до суду не зявилися, про час і місце розгляду справи оповіщені, позивач про причини неявки суду не повідомив, відповідач просив справу розглядати за його відсутності, про що подав письмову заяву. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 29 жовтня 2014 року [PERSON] взяв у [PERSON] в борг 38\~000 грн., еквівалентні 2 934 доларів США, які він зобовязувався повернути до 15 листопада 2014 року, про що склав власноруч письмову розписку. Взяті на себе зобовязання відповідач не виконав, у звязку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його\~сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.\~На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника\~або інший документ, який посвідчує\~передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки матеріалами справи підтверджується отримання [PERSON] від позивача 38\~000 грн. за договором позики та не виконання ним зобовязання щодо повернення коштів в повному обсязі, а доводи відповідача про відсутність у нього боргових зобовязань перед позивачем не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за розпискою від 29 жовтня 2014 року. Щодо визначення боргу у грошовому еквіваленті до долара США суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».\~ Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 21.12.2016 №537/5098/15-ц, який в силу вимог частини першої ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Заперечення представника відповідача про відсутність у розписці обовязку повернути кошти у грошовому еквіваленті до іноземної валюти протирічать змісту досягнутої сторонами домовленості про визначення боргу [PERSON] у сумі, еквівалентній 2\~934 доларів США. Сума, що підлягає сплаті відповідачем за розпискою, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, оскільки інший порядок її визначення не встановлений договором. Станом на 28.12.2016 (день подачі позову) офіційний курс гривні до долара США, встановлений НБУ, становив 26,65, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг у сумі 78\~191,10 грн. (еквівалент 2\~934 доларів США). У звязку із задоволенням позову, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати у сумі 781,91 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved