Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

31.01.2017 року ПАТ КБ «Правекс банк» звернувся до суду з вказаним позовом, відповідно до якого просив суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом за Кредитним договором у розмірі 24 823,07 доларів США, з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, з яких: - суми кредиту-19151,70 доларів США, суми відсотків-5671,37 доларів США; а також стягнути солідарно судовий збір у розмірі 9787,49 гривень (а.с.1-4). Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 16.10.2007 р. відповідач [PERSON] уклав з АКБ «Правекс-банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-банк» кредитний договір № 626-017/07Р, згідно якого позивач зобов'язався надати кредит у розмірі 50000,00 доларів США строком до 16.10.2012 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісії, неустойки та інші платежі, в строки та в порядку встановлених кредитним договором. В той же день, з метою забезпечення виконання зобов'язання за зазначеним кредитним договором, між ПАТ КБ «Правекс-банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 626-017/07Р, за яким зобов'язався відповідати за невиконання [PERSON] усіх зобов'язань перед ПАТ КБ «Правекс-банк» та нести солідарну відповідальність. Позивач зазначив, що відповідач [PERSON] частково погасив основну суму кредиту, однак допустив порушення своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, в зв'язку з чим станом на 07.12.2016 року за ним рахується заборгованість в сумі 66 882,64 долари США, з яких: 19151,70 доларів США - сума кредиту, 5671,37 долари США - сума відсотків, 42059,57 долари США - сума пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків. Однак, зазначив, що користуючись своїм правом на свій розсуд можуть вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, а тому просили суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом (сума кредиту та проценти) в розмірі 24 823,07 доларів США. В судове засідання представник позивача не з'явився, направив суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника банку, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, підтримали подану до суду заяву про застосування строку позовної давності, та просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] також заперечував щодо позову та просив відмовити в його задоволенні із зазначених позивачем та його представником підстав. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 жовтня 2007 року між АКБ «Правекс-банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс-банк», та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір № 626-017/07Р, згідно з яким банк зобов'язався надати Позичальнику кредит у розмірі 50000 доларів США для споживчих цілей, строком до 16 жовтня 2012 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 11,3% річних в строк та в порядку, встановлених кредитним договором (а.с.6-13). Відповідно до п.2.1 Кредитного договору, видача кредиту здійснюється шляхом видачі коштів із каси банку. Згідно п.6.1.3 Кредитного договору, позичальник зобов'язується забезпечити своєчасне повернення грошових коштів і сплату нарахованих відсотків. Встановлено, що в той же день, 16 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «Правекс-банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки № 626-017/07Р, за яким [PERSON] зобов'язався нести солідарну майнову відповідальність за виконання [PERSON] усіх зобов'язань перед ПАТ КБ «Правекс-банк», що виникли з кредитного договору від 16.10.2007 року № 626-017/07Р (п.1.1) (а.с.21-23). Відповідно до п. 2.1 Договору поруки, поручитель зобов'язується у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором виконати за нього зобов'язання перед кредитором на умовах, у порядку та у строки, встановлені Кредитним договором. Той факт, що ПАТ КБ «Правекс-банк» свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит в розмірі 50000 доларів США, відповідачами не оспорюється та підтверджується заявою на видачу готівки від 16 жовтня 2007 року (а.с.101) . Судом також перевірено наявність у ПАТ КБ «Правекс-банк», який є правонаступником АКБ «Правекс-банк», банківської ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями (банківська ліцензія № 7 від 10 жовтня 2011 року, генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій №7 від 10.10.2011 року та додаток до генеральної ліцензії) (а.с.85-87), що, крім того, є публічною інформацією, розміщеною Національним банком України на своєму офіційному сайті. Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, станом на 07.12.2016 року (а.с.30,31) за договором рахується заборгованість: за кредитом в сумі 19 151,70 доларів США, за процентами в сумі 5 671,37 доларів США. Правильність розрахунку заборгованості з кредиту та процентів не викладає у суду сумнівів та відповідає умовам договору. При цьому суд враховує, що відповідно до умов п.1.3 Кредитного договору, у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобов'язань за цим Договором (відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір процентної ставки збільшується на 1 (один) відсоток річних, починаючи від розміру, встановленого в п.1.2 даного Договору. У випадку наступного невиконання Позичальником своїх зобов'язань за цим договором розмір відсоткової ставки збільшується з урахуванням збільшення відсоткових ставок, зроблених раніше, відповідно до умов даного пункту Договору. Та обставина, що відповідачем [PERSON] допускались порушення умов договору щодо дотримання строків сплати відсотків і повернення кредиту, відповідачами не оспорюється та підтверджується розрахунками заборгованості, наявними у справі. Процентна ставка була збільшена з дотриманням вимог п.1.4 Кредитного договору та з 11.12.2007 року становила -12,3% річних, з 11.05.2008- 13,3% річних, з 11.08.2008- 14,3% річних, з 11.09.2008 - 15,3 річних, з 11.11.2008 - 16,3% річних (а.с.30). Суд також враховує, що заперечення відповідача [PERSON] щодо розміру заборгованості, викладені, зокрема, в письмових заявах, адресованих банку (а.с.120-126) стосуються виплачених ним коштів в перерахунку до курсу долару США по відношенню до гривні, що діяв на момент отримання кредиту. Проте, такі заперечення не відповідають умовам укладеного кредитного договору та вимогам ст.533 ЦК України. Так, відповідно до вимог ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Доказів того, що нарахована банком заборгованість за кредитом була погашена, відповідачами надано не було. Водночас відповідачі звертають увагу на порушення позивачем строків позовної давності та просять застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову. Відповідну письмову заяву подано позивачем [PERSON] (а.с.128-129). В цьому зв'язку суд звертає увагу на наступне. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Відповідні правові позиції викладені Верховним Судом України в своїй постанові №6-249цс15, на яку посилається у своїх запереченнях відповідач. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 03 червня 2015 року від у справі №6-31цс15, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Крім того, у своїх правових висновках (постанова від 09.11.2016 у справі за № 6-1457цс16) Верховний Суд України зазначав, що, суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така дія не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Відповідно до умов п.1.2 Кредитного договору кредит надавався [PERSON] до 16 жовтня 2012 року (а.с.6), який мав повертатись позичальником рівними частинами в сумі 833 долара США щомісяця до 10 числа наступного місяця (п.4.1 Кредитного договору - а.с.7). Останній платіж з повернення кредиту мав бути здійснений 16.10.2012 року, в той час, як останній платі за кредитним договором був здійснений відповідачем [PERSON] -22.10.2010 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.30-31). Відповідно до вимог ч.3 та 4 ст.268 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи вищенаведені вимоги цивільного законодавства, дотримуючись вимог ст.360-7 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що строк позовної давності за вимогою щодо стягнення кредиту за останнім платежем остаточно сплинув - 16.10.2015 року, а за іншими платежами - ще раніше. Позивач звернувся до суду з даним позовом 31.01.2017 року. Обставин, які б свідчили про поважність причини пропущення позовної давності, судом не встановлено. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed