Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

29.08.2013 року [PERSON] (далі по тексту - позивач-1) та [PERSON] (далі по тексту - позивач-2) звернулись до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Затоківської селищної ради (далі по тексту - третя особа) про усунення перешкод у користуванні майном, земельною ділянкою та встановлення порядку користування (а.с.1-3). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2013 року відкрито провадження по справі № 495/6902/13-ц за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Затоківської СР про усунення перешкод у користуванні майном, земельною ділянкою та встановлення порядку користування. Справу призначено до розгляду (а.с.18). Представником позивачів - [PERSON], було подано до суду уточнену позовну заяву (а.с.136-141). Таке уточнення мотивовано тим, що в результаті експертного дослідження стало відомо, що крім позивачів ще 1/8 частка житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON], який не був стороною по справі. Крім того, до уточненого позову було надано копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 грудня 2013 року, зареєстроване у реєстрі за № 4005, на підставі якого [PERSON] спадкувала від [PERSON] 1/8 частину житлового будинку по [ADDRESS] належить [PERSON] Речові права [PERSON] на 1/8 частину житлового будинку по [ADDRESS] було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 28.12.2013 року (а.с.144). Так, згідно останніх уточнень, позивачі просять суд провести поділ житлового будинку та встановити порядок користування по [ADDRESS] згідно другого варіанту наданого ПМП «ЕКС» висновку судової будівельно-технічної експертизи № 35/07 від 05.05.2015 року. Позивачі - [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з'явилися, але їх представник - [PERSON], подала до суду заяву, згідно з якою заявлені уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.173). Позивач-3 - [PERSON], у судове засідання не з'явилась, але подала до суду заяву, згідно якої уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.172) Представник третьої особи - Затоківської СР, відзив або заперечення на позов [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, про що свідчать наявні в матеріалах справи відповідні поштові повідомлення (а.с.155, 162, 169). Відповідач - [PERSON], відзив або заперечення на позов [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно із ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про місце проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Так, ухвала суду про призначення слухання справи, судові повістки були надіслані на адресу [PERSON] ([ADDRESS], яка наявна в матеріалах справи та за якою він зареєстрований. Між тим, усі документи з зазначеної адреси були повернуті до суду без вручення адресату у зв'язку із закінченням терміну зберігання (а.с.154, 156-157, 170-171). Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе, у відповідності до п.2 ч.1 ст.169, ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної власності по ? частині житлового будинку по [ADDRESS] на підставі рішення Апеляційного суду Одеської області від 19.02.2008 року по справі № 22ц/40/2008 року (а.с.12) [PERSON] та [PERSON] є власниками ? частин житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується складеними 23.09.2008 року та 24.10.2010 року КП «Білгород-Дністровським БТІ» технічними паспортами (інвентаризаційна справа № 248) та Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 17.10.2011 року та від 18.11.2010 року (а.с.9-11, 13-16 ). Згідно із складеними 23.09.2008 року та 24.10.2010 року технічними паспортами (інвентаризаційна справа № 248) на житловий будинок разом із господарськими будівлями, спорудами по [ADDRESS], він розташований на земельній ділянці загальною площею 400 м. кв. Власником 1/8 частини житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.12.2013 року, зареєстрований в реєстрі за № 4605, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 28.12.2013 року за індексним номером 15650264 (а.с.143-144). Власником 3/8 частин житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування, реєстраційний №1-771, посвідченого 04.03.1997 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с.81). Таким чином, житловий будинок разом із господарськими будівлями, спорудами по [ADDRESS] знаходиться у спільній часткові власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Статтею 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч. 1 ст. 356 Цивільного Кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ч. ч. 1-2 ст. 358, ст. 361 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 4 ст. 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Крім того, Верховний Суд України у постанові від 19.02.2014 року зазначив, що у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. При вирішенні справи даної категорії, крім вказаної спеціальної норми суду слід враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому, суду слід врахувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Вказані обставини, що встановлені матеріалами справи та зазначені норми чинного законодавства свідчать про наявність усіх фактичних та правових підстав для здійснення виділу в натурі частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] та встановлення між сторонами порядку користування земельною ділянкою, яка розташована по [ADDRESS] у відповідності до другого варіанту наданого ПМП «ЕКС» висновку судової будівельно-технічної експертизи № 35/07 від 05.05.2015 року. Згідно із ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України). Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність уточнених позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], у зв'язку з чим позовна заява [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Затоківської селищної ради про усунення перешкод у користуванні майном, земельною ділянкою та встановлення порядку користування підлягає задоволенню.

Outcome: approved