Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

31 січня 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Куянівської сільської ради Білопільського району Сумської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер [PERSON] . Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,20 га, з них: №143 з кадастровим номером 5920684900:02:001:0164, площею 2,8565 га та №143.01 з кадастровим номером 5920684900:02:001:0165, площею 1,3450 га, розташована на території Куянівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчена державним актом серії СМ №116290, виданим на підставі розпорядження голови Білопільської районної державної адміністрації №118 від 11 березня 2004 року. За життя [PERSON] склав заповіт, яким заповів їй все своє майно. Проте спадщину після останнього в установлений законом строк не прийняла у зв`язку з скрутним матеріальним становищем. На даний час бажає переоформити спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] на себе, однак нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальних дій внаслідок пропуску встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , тривалістю в три місяці. Ухвалою від 03 лютого 2020 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом з призначенням її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (а. с. 27-28). У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 34). Представник відповідача Куянівської сільської ради Білопільського району Сумської області у підготовче засідання не з`явився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, позов визнають (а. с. 32, 37). Представник третьої особи Білопільської районної державної нотаріальної контори Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції(м. Суми) у підготовче засідання не з`явився. Завідувач держнотконтори Ковальова Л. Б. надіслала листа про розгляд справи без участі їх представника. При ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 35). У зв`язку з неявкою сторін, третьої особи, суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За змістом ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, Цивільний процесуальний кодекс України допускає ухвалення рішення в підготовчому засіданні в правовідносинах, що виникли між сторонами. Відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже у суду наявні законні підстави для ухвалення рішення у підготовчому засіданні. Перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні, вирішення справи та ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Повно, всебічно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. За загальними правилами про спадкування, передбаченими ст. ст. 1216, 1218, 1220 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. При цьому заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК України). За приписами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а. с. 18). Після смерті останнього відкрилася спадщина на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,20 га, з них: №143 з кадастровим номером 5920684900:02:001:0164, площею 2,8565 га та №143.01 з кадастровим номером 5920684900:02:001:0165, площею 1,3450 га, розташована на території Куянівської сільської ради Білопільського району Сумської області, посвідчена державним актом серії СМ №116290, виданим Білопільською районною державною адміністрацією Сумської області 19 березня 2004 року на підставі розпорядження №118 від 11 березня 2004 року, зареєстрованим у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №344 (а. с. 20). Відповідно до дублікату заповіту, посвідченого секретарем Куянівської сільської ради 10 грудня 1997 року, зареєстрованого в реєстрі за №366, [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] позивачу у справі (а. с. 17). За інформацією Куянівської сільської ради [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований один за адресою: [ADDRESS] . Заповіт від імені померлого, посвідчений виконкомом Куянівської сільської ради 10 грудня 1997 року, за реєстровим №366, внесений до спадкового реєстру за №58638937, не змінювався та не відмінявся (а. с. 19, 33). Відповідно до інформаційної довідки з Спадкового реєстру №59357199 від 11 лютого 2020 року спадкова справа після [PERSON] , який помер [INFO] , не заведена (а. с. 36). Таким чином, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємці останнього за законом, у тому числі й ті, які мають право на обов`язкову частку у спадщині та в установленому законом порядку прийняли спадщину чи мають намір її прийняти відсутні. Позивач не може реалізувати своє право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини внаслідок скрутного матеріального становища. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). З огляду на положення абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З матеріалів справи вбачається, що позивач пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] внаслідок скрутного матеріального становища. Суд вважає дану причину поважною та приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved