Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

30.10.2020 року до суду звернувся представник: адвокат Грона Д.С. в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та трьох відсотків річних. 09.11.2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судове засідання. В позові позивач посилався на те, що 31.03.2017 року [PERSON] позичив у [PERSON] в борг 7645 доларів США, що на 25.10.2020 року складає 216085,92 грн. за курсом Національного банку України станом на 25.10.2020 року 28,265 грн. за один долар США. Відповідач власноручно написав розписку від 31.03.2017 року, в якій зазначив про зобов`язання повернути кошти позивачу у строк до 01.11.2017 року, тобто фактично сторонами було укладено договір позики. У визначений термін відповідач гроші не повернув, чим допустив однобічну відмову від виконання зобов`язань та істотно порушив умови договору позики. Станом на 25.10.2020 року борг відповідачем не повернуто. Вважає, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Тому письмова розписка від 31.03.2017 року є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики, передачу коштів та встановлення терміну їх повернення, та за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до Розрахунку процентів за користування коштами, боргові періоди: дата початку нарахування: 01.11.2017 року, дата закінчення нарахування: 25.10.2020 року, відсоткова ставка: 3 % річних, сума процентів розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] / 100% / 365 днів х [Кількість днів], отже всього сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 01.11.2017 року по 25.10.2020 року за 1090 днів складає 19344,34 грн. З метою підготовки позовної заяви до суду та подальшого юридичного супроводу справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 5000 грн. Прохає стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 216085,92 грн., три відсотки річних у розмірі 19344,34 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2354,30 грн. та витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000 грн. 27.11.2020 року до суду звернувся відповідач з відзивом на позов, в якому посилався на те, що для задоволення потреб своєї сім`ї він займається фермерством і є директором СФГ «Вітри». З метою обробки посіву соняшника від шкідливих рослин та бур`янів йому у 2017 році знадобилися гербіциди. Його померлий батько [PERSON] познайомив його з директором ПП «Драг» [PERSON] , у якого він раніше купував гербіциди, оскільки теж займався вирощуванням сільськогосподарських культур, а вказане підприємство займається реалізацією сільгоспхімії. Вони із [PERSON] домовилися, що він візьме у нього гербіциди, за які розрахується восени - після збору врожаю. У березні 2017 року він взяв у [PERSON] гербіцидів на суму 7645 доларів США, що підтверджується відповідними накладними про їх отримання. Однак для забезпечення гарантій розрахунків [PERSON] змусив написати йому розписку, що він особисто взяв у нього не гербіциди, а саме 7645 доларів США. Він брав у нього гербіциди весною 2017 року всього 2 рази на різні суми, про що складав [PERSON] відповідні розписки про те, що він бере у нього не гербіциди, а певну суму в доларах США. Він тоді не придав цьому значення, оскільки вважав, що не має ні якої різниці - чи взяв певну суму грошей, чи гербіцидів на цю суму - яку все рівно потрібно віддавати. Отриманими від [PERSON] гербіцидами він обробив поля, однак отримані від ПП «Драг» гербіциди виявилися неякісними. Він повідомив про це [PERSON] , той особисто приїхав, оглянув поля, подивився на бур`яни та склав відповідний акт, що відпущені гербіциди виявилися неякісними. [PERSON] повідомив, що розраховуватись за неякісний товар не потрібно. На тому виниклий конфлікт було вичерпано. У нього збереглися не всі накладні про отримання від [PERSON] та ПП «Драг» гербіцидів, оскільки він їх не зберігав. Прохав позов залишити без задоволення (а.с.23). 03.12.2020 року до суду звернувся представник позивача: адвокат Грона Д.С. з відповіддю на відзив, в якій посилався на те, що відповідач підтвердив факт отримання грошей від позивача розпискою. У своєму відзиві відповідач стверджує, що у травні 2017 року придбав у позивача гербіциди на суму 1220 доларів США, що підтверджується відповідними накладними. Слід зауважити, що з наданих відповідачем копій видаткової накладної №20 від 08.05.2017 року та рахунку-фактури №20 від 12.05.2017 року, вбачається, що ФГ «Вітри» 12 травня 2017 року придбало у ПП «Драг», а не у [PERSON] , засоби хімічного захисту рослин на суму 61200 грн. Звертає увагу, що договір позики укладено 31.03.2017 року на суму 7645 доларів США, тобто на півтора місяця раніше. Отже у твердженнях відповідача щодо отримання грошей та придбанні засобів хімічного захисту рослин відсутній логічний зв`язок між суб`єктами взаємовідносин, сумами угод, датою їх здійснення і предметом цих угод. На переконання позивача, посилання відповідача на придбання товарів у ПП «Драг» є його намаганням заплутати суд та затягнути розгляд справи, так само як необґрунтована заява про виклик свідка, який не може пояснити обставин справи, оскільки безпосереднім свідком подій він не був, так само як залучення третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо визнання договору позики недійсним. Якщо у відповідача або підприємства в якому він є керівником були взаємовідносини з іншими підприємствами, за наслідками яких відповідач вважає неякісними отримані товари, вказані претензії мають вирішуватись в господарському суді. Також слід критично віднестися до твердження відповідача, що позивач змусив його написати розписку про отримання грошей. Упродовж всього терміну існування боргу відповідач не звертався із позовом про визнання договору позики недійсним, не вимагав повернути йому власноручно написану розписку, не звертався з відповідною заявою до органів поліції щодо примушування його до видачі розписки по «неіснуючому боргу». Весь час відповідач обіцяв повернути кошти, а затримку в повернені пов`язував із хворобою батька та направленням всіх коштів на лікування батька. Позивач, ставлячись з розумінням до особистих проблем боржника, погоджувався зачекати з поверненням боргу, але як тільки зрозумів, що боржник не бажає добровільно повертати кошти, а намагається затягнути час щоб сплинула позовна давність, був вимушений звернутися до суду. Всі інші посилання відповідача не стосуються цієї справи та не підтверджуються відповідними доказами. Зазначає, що кошти, отримані відповідачем у борг, не повернуто, отже відповідач прострочив виконання зобов`язань за договором позики, його посилання на існування інших взаємовідносин між сторонами справи не підтверджені належними доказами. Також вказує, що укладений між сторонами договір позики від 31.03.2017 року не містить вказівки на будь-яке інше зобов`язання та намірів сторін вчинити інше зобов`язання замість існуючого. Прохав позов задовольнити (а.с.37-40). В судове засідання позивач та його представник: адвокат Грона Д.С. не з`явилися, 27.05.2021 року представник подав суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, прохав позов задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, 27.11.2020 року подав відзив на позов, в якому прохав відмовити у задоволенні позову. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі за таких підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є головою фермерського господарства «Вітри», ідентифікаційний номер [NUMBER] , що підтверджується відзивом на позов та копією свідоцтва про реєстрацію юридичної особи серії [NUMBER] від 15.07.2008 року (а.с.25). 31.03.2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено письмовий договір позики, що підтверджується копією розписки від 31.03.2017 року (а.с.6). Відповідно до умов договору позики від 31.03.2017 року відповідач [PERSON] взяв в борг у [PERSON] гроші в сумі 7645 доларів США, які зобов`язався повернути у строк до 01.11.2017 року (а.с.6). Станом на 25.10.2020 року (дата подачі позову) та на час розгляду справи відповідач борг не повернув. З наданої позивачем роздруківки сайту Національного банку України щодо курсу валют станом на 25.10.2020 року один долар США по курсу становить 28,265 грн., отже сума боргу за договором позики від 31.03.2017 року станом на 25.10.2020 року складає: 7645 доларів США * 28,265 грн. = 216085,92 грн. З наданого позивачем Розрахунку процентів за користування коштами відповідно до ст.625 ЦК України, боргові періоди складають: дата початку нарахування: 01.11.2017 року, дата закінчення нарахування: 25.10.2020 року, кількість днів прострочення: 1090 днів, відсоткова ставка: 3% річних, сума процентів розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] / 100% / 365 днів х [Кількість днів], отже всього сума 3 відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 01.11.2017 року по 25.10.2020 року за 1090 днів складає 19344,34 грн. З наданих відповідачем копій видаткової накладної №20 від 08.05.2017 року та рахунку-фактури №20 від 12.05.2017 року встановлено, що ФГ «Вітри» придбало у ПП «Драг» засоби хімічного захисту рослин: Харнес, Евролайтинг на загальну суму 61200 грн. (а.с.27-28). Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного: Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1,\~ч.2\~п.1\~ст.11\~ЦК України\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають із\~дій осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства,\~а також\~із дій\~осіб,\~що не\~передбачені цими\~актами,\~але за\~аналогією породжують\~цивільні права\~та обов`язки. Підставами\~виникнення цивільних\~прав та\~обов`язків,\~зокрема,\~є: 1) договори та інші правочини. Згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047\~ЦК України\~договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно доч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст.530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись в строк, що передбачений умовами Договору. Відповідно до ч.1,2 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання\~має бути\~виконане у\~гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено,\~що до\~суду звернувся\~позивач,\~як позикодавець\~за договором\~позики,\~укладеним 31.03.2017\~року між\~ним та\~відповідачем у\~справі,\~з позовом\~до відповідача,\~як до\~позичальника,\~з вимогою\~про стягнення\~заборгованості за\~договором позики\~з урахуванням\~трьох відсотків\~річних від\~простроченої суми,\~оскільки строк\~зобов`язання передбачений умовами договору позики до 01.11.2017 року закінчився, а відповідач зобов`язання за договором не виконав. Суд доходить висновку, що договір позики від 31.03.2017 року укладено сторонами у відповідності зі ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, в письмовій формі за волевиявленням обох сторін, кожна із сторін розуміла мету укладення договору, а тому він вважається укладеним з моменту написання відповідачем розписки від 31.03.2017 року, яка складена на підтвердження укладення договору позики та його умов і факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, факт укладення між сторонами 31.03.2017 року договору позики підтверджується належним та допустимим письмовим доказом: розпискою відповідача від 31.03.2017 року, а тому суд вважає доведеним факт існування боргового зобов`язання відповідача перед позивачем, невиконаного в строк належним чином. Так, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду України у справі №6-2129цс16 від 16.10.2016 року, ч.1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України у справі №6-369цс15 від 02.09.2015 року, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов`язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. Доказів того, що борг повернуто відповідачем суду не надано, не спростовано це і відповідачем, отже сума боргу за договором позики в межах заявлених вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, суд вважає, що позивач має право на стягнення із відповідача суми боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми. Відповідно роздруківки сайту Національного банку України щодо курсу валют станом на 25.10.2020 року один долар США по курсу становить 28,265 грн., отже сума боргу за договором позики від 31.03.2017 року станом на дату звернення позивача до суду 25.10.2020 року складає: 7645 доларів США * 28,265 грн. = 216085,92 грн. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, з яким погоджується суд, за період прострочки з 01.11.2017 року по 25.10.2020 року, кількість днів прострочення складає 1090 днів, відсоткова ставка: 3% річних, сума процентів розраховується за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] х [Процентна ставка] / 100% / 365 днів х [Кількість днів], отже всього сума 3 відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 01.11.2017 року по 25.10.2020 року за 1090 днів складає 19344,34 грн. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, з урахуванням вищенаведеного та оцінки доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню: сума неповернутої грошової позики у розмірі 216085,92 грн. та 3 відсотки річних від простроченої суми у розмірі 19344,34 грн. Суд не погоджується з доводами відповідача, що у березні 2017 року він взяв у [PERSON] гербіцидів на суму 7645 доларів США, що підтверджується відповідними накладними про їх отримання, про що складав [PERSON] відповідні розписки про те, що він бере у нього не гербіциди, а певну суму в доларах США, оскільки відповідно до наданих відповідачем суду копій видаткової накладної №20 від 08.05.2017 року та рахунку-фактури №20 від 12.05.2017 року встановлено, що саме ФГ «Вітри» придбало у ПП «Драг» засоби хімічного захисту рослин: Харнес, Евролайтинг на загальну суму 61200 грн., в той час як договір позики укладено 31.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , тобто на півтора місяці раніше. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу адвоката та судового збору суд зазначає таке. Відповідно до ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з задоволенням основної вимоги, на підставі ст.141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2354,30 грн. Витрати позивача, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 5000 грн., слід також задовольнити з наступних підстав. За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч.3 ст.141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Позивачем надано суду докази на підтвердження понесених витрат: договір про надання правничої (правової) допомоги від 01.06.2020 року; акт приймання-передачі наданих юридичних послуг за договором про надання правничої (правової) допомоги від 01.06.2020 року на суму 5000 грн.; прибутковий касовий ордер №4 від 25.11.2020 року на суму 3655 грн.; рахунок на оплату №1 від 25.10.2020 року на суму 5000 грн.; квитанцію №ПН29158 від 26.10.2020 року на суму 5000 грн.; ордер на надання правової допомоги серії АР №107279 від 25.10.2020 року; свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю на ім`я [PERSON] (а.с.9-15). Таким чином, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн. не є завищеним і підлягає стягненню з відповідача, який в свою чергу не подавав клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а тому у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт.

Outcome: approved