Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

30.07.2015 року відкрито провадження в даній справі. Позивач свої вимоги мотивує тим, що 25.06.2015 року він звернувся до відповідача щодо отримання кредиту в розмірі 5000 грн. 25.06.2015 року був укладений кредитний договір № 2032/5016ECLKB1RT2 після оформлення якого зясувалося, що йому надали кредит в розмірі 2570 грн., в звязку з чим він того ж дня написав заяву про розірвання цього договору. Однак заява про розірвання договору працівниками банку не була зареєстрована, 26.06.2015 року на його рахунок були перераховані кредитні кошти. Працівники банку неодноразово усно зверталися до позивача з вимогою, щоб останній зняв кредитні кошти та перерахував їх на інший рахунок, після чого вони зареєструють його заяву про розірвання договору, на що позивач не погодився, оскільки це позбавляло його права на розірвання договору без сплати страховки, яка передбачена умовами кредитного договору. 07.07.2015 року позивач повторно надіслав до відповідача заяву щодо розірвання кредитного договору, яка була зареєстрована відповідачем 14.07.2015 року. Крім того, 13.07.2015 року він телефонував на гарячу лінію з питання реєстрації його заяв. На час подання позову рішення по заявам від 25.06.2015 року та від 07.07.2015 року не прийняті. 15.07.2015 року позивач зняв кредитні кошти та сплатив заборгованість в сумі 3000,63 грн., з яких 2570 грн. сума кредиту, 29,71 грн. комісія за надання кредиту, 400,92 грн. страховка, при цьому на руках кредитні кошти у нього знаходилися 15 хвилин. Таким чином, внаслідок бездіяльності і обману працівників банку, які не повідомили про зміни суму кредитування та своєчасно не зареєстрували заяви позивача, йому була спричинена матеріальна шкода в сумі 400,92 грн. та моральна шкода в сумі 500 грн., які він просить стягнути на свою користь. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, та зазначив, що 11.08.2015 року відповідач повернув йому зайво сплачені кошти в сумі 450 грн. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Приймаючи до уваги згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення позивача, дослідив письмові докази, дійшов наступного висновку. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Встановлено, що 25.06.2015 року між ПАТ «Платинум Банк» (банком), [PERSON] (позичальником) та ПрАТ «Ренесанс життя» (страховиком) укладений кредитний договір зі страхуванням життя позичальника та можливістю перенесення платежу № 2032/5016ECLKB1PT2 (а.с. 8). Розділом 1 зазначеного договору визначено, що за даним договором банк надає позичальнику грошові кошти (кредит) на поточні потреби на суму 2970,92 грн., строком кредитування 28 платіжних періодів, на умовах фіксованої процентної ставки за користування кредитом 12 % річних, комісії за обслуговування кредиту в сумі 108 грн., з кінцевим терміном повернення кредиту 02.11.2017 року. Для видачі та зарахування коштів для погашення кредиту банк відкриває позичальнику рахунок. Позичальник доручає банку самостійно утримати всі належні комісії, що мають сплачуватися йому при видачі кредиту, перераховувати з рахунку кредитні кошти на поточний рахунок та страхові премії на рахунок страховика. Банк перераховує страхові премії на рахунок страховика не пізніше 7 календарних днів з моменту укладення цього договору. Цей договір є змішаним договором, який містить елементи різних договорів: кредитного та страхування. Згідно п. 4.11 договору страхова премія сплачується одноразово в сумі 400,92 грн. Відповідно до п. 7.1 договору даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобовязань позичальника за даним договором, за виключенням випадку передбаченого п. 2.1 договору. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. 25.06.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про розірвання кредитного договору звязку з відмовою від кредиту, яка була цього ж дня отримана працівником банку [PERSON], про що мається відмітка на даній заяві (а.с. 11). Крім того, 07.07.2015 року позивачем на адресу відповідача була надіслана заява про вжиття заходів щодо розірвання кредитного договору (а.с. 5-6). Таким чином, позивач реалізував своє право на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», в звязку з чим договір № 2032/5016ECLKB1PT2 від 25.06.2015 року є розірваним. З квитанцій № 179 226352 від 15.07.2015 року, № 183 233462 від 15.07.2015 року, № 184 235138 від 15.07.2015 року, № 185 236792 від 15.07.5015 року, № 3541\\з75 від 15.07.2015 року (а.с. 20-21) вбачається, що 15.07.2015 року позивач зняв перераховані банком кредитні кошти в розмірі 2570 грн. (сума кредиту за вирахуванням суми страхової премії), і того ж дня повернув банку 3020 грн. Позивачу при закритті рахунку банком повернуті зайво сплачені кошти за договором кредиту в сумі 450 грн., що підтверджується платіжним документом від 11.08.2015 року (а.с. 32). Таким чином, позивач не довів спричинення йому зазначеної в позові матеріальної шкоди, в звязку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках коли встановлена відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Разом з тим, нормами параграфів 1 і 2 Глави 71 ЦК України, які регулюють правовідносини щодо надання позик та кредитів, а також договором про надання споживчого кредиту від 25.06.2015 року № 2032/5016ECLKB1PT2 не передбачено право позичальника на відшкодування моральної шкоди. Права споживача в разі придбання ним продукції у кредит регулюються ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка також не передбачає права споживача на відшкодування моральної шкоди. Пунктом 5 ч. 1 ст. 4, ч. 10 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли вона заподіяна небезпечною для життя і здоровя людей продукцією (послугою). Таким чином, враховуючи, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтується на тому, що банком порушені його права на відкликання згоди на укладення договору в звязку зі зменшенням суми кредитування, відсутні правові підстави для задоволення цієї вимоги.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: dismissed