Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

30 квітня 2014 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON], в якій просила суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання спільних дітей - сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину, щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитинами повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач послалась на те, що 06 травня 2000 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на даний час проживають разом із позивачем і знаходяться на її утриманні. З липня 2013 року відповідач спільно з позивачем та дітьми не проживає. Відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 СК України обов'язку утримувати своїх дітей. 30 липня 2014 року в ході судового розгляду позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, обґрунтовуючи їх доказами, наявними в матеріалах справи. Відповідач в ході судового розгляду зазначив, що працює водієм в ТОВ «Ігрек», має постійний заробіток, але заперечує проти задоволення позову в повному обсязі, наполягаючи на зменшенні розміру аліментів до 15% від усіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину. Всупереч вимогам ст. ст. 60, 61 ЦПК України відповідач жодних посилань на докази або обґрунтування такого зменшення розміру аліментів суду не надав. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджено матеріалами цивільної справи, що 06 травня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований в відділі РАЦС Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська, про що було зроблено актовий запис № 264. [INFO] року від шлюбу у подружжя народилась дитина - син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 квітня 2001 року, а [INFO] року народився - син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 червня 2008 року, які наявні в матеріалах справи. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік». Так, відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші істотні обставини. Відповідно до ст. 183 СК України, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на утримання дитини, яка буде стягуватися до досягнення дитиною повноліття. Нормою ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 367 ч. 2 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Положенням ст. 174 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що відповідач є батьком спільних з позивачем малолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яких зобов'язаний утримувати до досягнення ними повноліття, суд, з огляду на ст. 157 ЦПК України, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, присудивши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку до досягнення нею повноліття та на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку, до досягнення нею повноліття. При тому, задовольняючи позов у повному обсязі суд виходив з того, що підстав для зменшення розміру аліментів, в розумінні ст. ст. 182, 183 СК України сторонами не надано, а судом не встановлено, що зумовлює можливість задоволення позову у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved