Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

30 березня 2020 року [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, яким просить : визнати протиправним та скасувати наказ директора Комунального некомерційного підприємства Бориспільської районної ради Київської області Бориспільської міської ради Київської області «Бориспільська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» (далі по тексту - ЦРЛ або Бориспільська ЦРЛ) від 02 січня 2020 року за № 10 про застосування дисциплінарного стягнення у виді догани; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 681 грн. 60 коп. Вимоги обґрунтовано тим, що наказом директора Бориспільської ЦРЛ від 02 січня 2020 року за № 10 позивачу оголошено догану. Підставами для наведеного вказано : надання медичної допомоги дитині [PERSON] в умовах приймального відділення при необхідності надання такої допомоги в хірургічному відділенні або направленні дитини до Київської обласної дитячої лікарні, дитячого хірургічного відділення. Проте наведене, на думку [PERSON] , не є порушенням та не передбачено жодними посадовими та внутрішньо - розпорядчими, трудовими інструкціями, положеннями, тощо. При огляді дитини було встановлено діагноз гострий гнійний баланопастит, у зв`язку з чим проведено адекватне наведеному діагнозу лікування у виді ургентної (невідкладної) медичної допомоги, що полягала у розкритті препунціального мішка без застосування розрізів та жодного медичного інструмента (маніпуляція) та батькам надано рекомендації по догляду за станом дитини, роз`яснено необхідність, з метою контролю, звернутись до уролога або дитячого хірурга не пізніше наступного дня. Також позивач зазначив, що йому не було надано для ознайомлення оригінал оскаржуваного наказу, підписаного безпосередньо директором [PERSON] , а була надана лише його копія, без підпису директора, за підписом юрисконсульта [PERSON] .. Як на додаткову підставу для визнання незаконним та скасування наказу про оголошення догани [PERSON] також вказав на те, що всупереч Положенню про медичну раду закладу охорони здоров`я затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 лютого 2016 року за № 69 відповідачем не отримано рішення медичної ради, оформлене протоколом, щодо розгляду скарги пацієнта, а одноособово, без належного вирішення даного питання, прийнято рішення про видачу оскаржуваного наказу. Через наведені вище обставини репутація позивача, який працює лікарем - хірургом більше 20 років, була заплямована, а його лікарські знання та вміння поставлено під сумнів. Наведене стало підставою для звернення 07 лютого 2020 року [PERSON] до сімейного лікаря, у зв`язку з чим позивачу було поставлено діагноз : нейрон - циркуляторна дистонія по гіпертонічному типу, криз; астенно - невротичний синдром та призначено лікування. Зважаючи на вказане позивач оцінив нанесену йому моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 00 коп., яку просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду від 01 квітня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом і повідомленням сторін. Крім того, учасникам справи роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 24 квітня 2020 року від відповідача надійшов відзив, яким позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вважає, що гнійно - запальні захворювання м`яких тканин, що потребує медичного втручання, має надаватись саме в умовах хірургічного відділення. Приймальне відділення не призначене для надання медичної допомоги пацієнтам з діагнозом гострого гнійного баланопаститу шляхом розкриття гнійника, а також до завдань та функцій такого відділення не входить проведення відповідних операцій хворим. Також зазначив, що не маючи змоги надати дитині [PERSON] належну медичну допомогу, внаслідок чого стан пацієнта погіршився, а батьки змушені були звернутись по медичну допомогу до іншого лікувального закладу, ургентний лікар - хірург [PERSON] повинен був направити дитину до дитячого хірургічного відділення або Київської обласної дитячої лікарні, яка відповідно Положення здійснює надання кваліфікаційної стаціонарної, консультативно - поліклінічної медичної допомоги та надає медичну допомогу в невідкладних випадках дітям Київської області. Не погодившись з наведеними доводами позивач подав до суду відповідь на відзив, обґрунтовуючи який наполягав на задоволенні позову у повному обсязі, а відповідач 06 травня 2020 року подав заперечення на відповідь на відзив, у яких наполягав на обгрунтованості оскаржуваного наказу та просив відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позов та просив його задовольнити. Пояснив, що отримав медичну освіту за спеціальністю лікар, лікувальна справа, фах - хірургія. Окремо перекваліфікації чи курсів по лікування пацієнтів - дітей не проходив, проте під час навчання у інституті прослухав відповідний курс педіатрії та має право лікувати також і дітей. 08 грудня 2019 року, близько 07 години ранку у приймальне відділення Бориспільської ЦРЛ, засобами швидкої допомоги, у супроводі батьків, був доставлений пацієнт - дитина [PERSON] .. Після огляду дитини в приймальному відділені було поставлено діагноз : гострий гнійний баланопастит. Позивач роз`яснив батькам дитини, яку саме медичну допомогу може надати та, після отримання їх згоди, провів безінструментальну маніпуляцію по розкриттю препунціального мішка та надав рекомендацію по догляду за [PERSON] . Також позивач зазначив, що він роз`яснював батькам право отримати медичну допомогу в дитячій лікувальній установі, однак вони наполягали на наданні допомоги дитині саме зараз, невідкладно, ним у Бориспільській ЦРЛ. Ні під час надання медичної допомоги дитині, ні після, з батьками [PERSON] лікар не перетинався, конфліктів не мав. Про те, що батьки дитини згодом звернулись по медичну допомогу до приватної клініки Добробут [PERSON] не знав, але наведене розцінює як право батьків, яким вони і скористались. Повідомив також, що ургентна допомога хворому надається терміново, невідкладно. Маніпуляція відрізняється від оперативного хірургічного втручання тим, що під час її виконання не застосовуються жодні інструменти. Оскаржуваний наказ ЦРЛ вважає незаконним, упередженим та таким, що має на меті його переслідування як активного учасника конфлікту, що виник на фоні суперечок у колективі по питанню обрання нового завідувача відділенням. [PERSON] зазначив також, що ознайомлений під підпис з посадовою інструкцією чергового лікаря - хірурга, однак з іншим внутрішніми документами Бориспільської ЦРЛ під підпис не ознайомлювався. Щодо отриманої моральної шкоди пояснив, що внаслідок винесення оскаржуваного наказу, постраждала його репутація як лікаря, наведене призвело до стресів, погіршення самопочуття, через що 07 лютого 2020 року він звернувся до свого сімейного лікаря, який працює у іншій медичній установі, та внаслідок поставленого діагнозу проходив належне лікування. Представник позивача підтримана пояснення та позовні вимоги [PERSON] та просила задовольнити їх у повному обсязі. Крім того зазначила, що у Бориспільській ЦРЛ відсутнє дитяче хірургічне відділення, у зв`язку з чим направити батьків з дитиною до нього було неможливо. Проте, у разі звернення батьків з дітьми, яким інші лікарі - хірурги, внаслідок огляду, ставили аналогічний діагноз, така допомога надавалась в установі відповідача. Тобто, це не одиничний випадок, а стала практика цієї ЦРЛ. Наголосила, що лише після цієї ситуації з прийомом [PERSON] , яка стала підставою для притягнення позивача до дисциплінарного стягнення, в лікарні встановили правило та довели його до відома лікарів, щодо необхідності надання медичної допомоги дітям з діагнозом гнійний баланопастит в умовах хірургічного відділення або направляти таку дитину до Київської обласної дитячої лікарні. Раніше такого правила не існувало та жодні інструкції не містили заборони надавати таку медичну допомогу саме в умовах приймального відділення. Згідно умов п. 8.7 колективного договору всі лікарі один раз на рік проходять щоквартальну диспансеризацію по місцю роботи, яку проходив також і [PERSON] .. Відтак, згідно обов`язкових періодичних обстежень, підтверджується факт виникнення захворювання у позивача саме після винесення у ЦРЛ оскаржуваного наказу внаслідок переживань з даної обставини. До наведеної події позивач був здоровим та на стан здоров`я не скаржився. Представник відповідача [PERSON] зазначив, що позовні вимоги не визнає та просив відмовити у їх задоволенні. Пояснив, що в лікарні діють обов`язкові для використання у роботі, згідно посадових інструкцій лікарів, положення про приймальне та хірургічне відділення. Представник вважає і наполягає, що діагноз гострий гнійний баланопастит та дії з наданої лікарем [PERSON] медичної допомоги пацієнту [PERSON] відносяться саме до операцій, а тому мали здійснюватись не в умовах оглядового кабінету приймального відділення, а в умовах хірургічного відділення, в стерильних умовах з необхідним інструменттарієм. Про вищевказані положення всім лікарям, в тому числі позивачу, доводилось до відома на нарадах. Згідно посадової інструкції, [PERSON] зобов`язаний знати зміст цих документів та дотримуватись їх вимог у власній роботі. Проте, всупереч наведеному, надав допомогу дитині в неналежних умовах. Крім того, після розкриття препуціального мішка у дитини, батькам [PERSON] не було надано жодних рекомендацій щодо подальшого догляду за станом здоров`я дитини. Наведене підтверджує-ться записами у журналі реєстрації амбулаторних хворих. Зважаючи на це також звернув увагу суду на ту обставину, що до вказаного журналу незаконно, невідомою особою, вклеїно аркуш з даними щодо огляду пацієнта [PERSON] , який містить анамнез, діагноз та рекомендації. Представник лікарні заперечує легітимність походження даного аркушу. Після наданої лікарем - хірургом [PERSON] медичної допомоги дитині стало гірше, оскільки розпочався набряк статевого органу, дитина весь час плакала через біль, які призвели до унеможливлення сечовипускання. Наведене призвело до необхідності батьків дитини звертатись по медичну допомогу до іншого медичного закладу - приватної клініки Добробут, де дитині було встановлено діагноз гострий баланопастит та надано рекомендації з лікування. Позивача в день винесення оскаржуваного наказу ознайомлено з його оригіналом за підписом директора ЦРЛ та, на вимогу [PERSON] , надано витяг з наказу, посвідчений представником відповідача, як юристом. Зауважень щодо змісту чи повноважності підписантів наказу від позивача не надходило. Вимоги позивача щодо стягнення з ЦРЛ моральної шкоди [PERSON] також не визнав, оскільки [PERSON] звернувся по медичну допомогу до сімейного лікаря, який встановив відповідний діагноз, лише через один місяць. Відтак, відсутні підстави вважати, що дане захворювання є наслідком саме винесення оскаржуваного наказу, тобто, відсутній причино наслідковий зв`язок та докази вини саме лікарні у настанні таких наслідків у позивача. Крім того, позивачем жодним чином не обґрунтовано визначений розмір завданої моральної шкоди. Допитана в якості свідка [PERSON] показала суду, що є матір`ю дитини - [PERSON] , 2018 року народження, з яким засобами швидкої допомоги, вранці 08 грудня 2019 року приїхала по медичну допомогу до Бориспільської ЦРЛ. Цього дня, вночі, дитина прокинулась в криках, памперс з вечора був сухим, сечовипускання не відбувались, статевий орган був припухшим. Приїхавши до лікарні, батьки чекали на чергового лікаря близько півтори години. Приблизно о 7 годині ранку лікар - хірург [PERSON] запросив батьків разом з дитиною до кабінету в приймальному відділені. Бабуся дитини, яка лишилась чекати свідка разом з онуком під кабінетом, бачила як по коридору приймального відділення йшов лікар - хірург [PERSON] та по дорозі до оглядового кабінету зупинявся та чухав собак, які знаходились в приміщенні лікарні, після чого увійшов до оглядового кабінету. Перед початком огляду дитини лікар не продезінфікував руки та крайню плоть дитини, лише одягнув одноразові медичні рукавички. Свідок пояснила на що скаржиться та роздягла дитину. Позивач, не пояснюючи батькам в чому саме буде полягати його маніпуляція, без дезінфекції, інструментів та знеболення, просто відкрив пацієнту [PERSON] крайню плоть. В дитини потекла кров та гній, які лікар [PERSON] не промив і не обробив. Батьку дитини пояснив, що сина потрібно садити в ванночку з теплою водою і до вечора про проведену маніпуляцію вони вже не згадають. Також зазначив, що у разі, якщо батьки не зможуть самостійно закрити голівку статевого органа, вони мають прийти повторно до лікаря. Інших рекомендацій по догляду за раною у дитини надано не було. Згодом в приймальне відділення спустився також лікар - педіатр, який конкретизував як саме і з яким препаратом потрібно робити ванночки для полегшення стану дитини та недопущення погіршення. Після отриманої медичної допомоги батьки разом з дитиною поїхали додому, проте дитині ставало лише гірше. Статевий орган опух, дитина весь час плакала. Зважаючи на це свідок вирішила приїхати до м. Київ у приватну клініку Добробут. Близько 10 години 08 грудня 2019 року [PERSON] , в супроводі батьків, був оглянутий дитячим хірургом [PERSON] вищевказаного медичного закладу, у зв`язку з чим було надано невідкладну медичну допомогу і поставлено діагноз гострий баланопастит, надано рекомендації з лікування та догляду за дитиною, які, в тому числі, включали антибіотики. При цьому лікар зазначив, що робити маніпуляцію по розкриттю крайньої плоті статевого органу при гострому гнійному стані не можна. Свідок [PERSON] пояснила суду, що не одразу поїхала з дитиною до приватної клініки, бо довіряла Бориспільській ЦРЛ та бажала отримати медичну допомогу в цьому медичному закладі. Крім того, зважаючи на критичний стан дитини, відсутність сечовипускання протягом ночі, вона вважала, що дитина потребувала невідкладної медичної допомоги, а тому не заперечувала щодо оглягу [PERSON] лікарем - хірургом [PERSON] хірургічне відділення як до маніпуляції, так і після її проведення, батькам разом з дитиною лікар піднятись не пропонував. [PERSON] вважає, що внаслідок неналежних дій позивача її дитина зазнала, крім іншого, значний стрес, через який боїться тепер лікарів. Зважаючи на це, вона, після стабілізації стану здоров`я дитини, без будь-якого примусу чи вказівок зі сторони ЦРЛ, вдома написала скаргу на дії лікаря - хірурга [PERSON] та особисто принесла і лишила у секретаря головного лікаря Бориспільської ЦЦР. Самого головного лікаря - [PERSON] в той день на робочому місці не було і будь-яких розмов з ним свідок не мала щодо предмета скарги. За наслідком розгляду скарги, свідку у телефонній розмові, працівник відповідача повідомив, що лікарю оголошено догану. Жодної письмової відповіді від ЦРЛ [PERSON] не отримувала. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав суду, що є ургентним лікарем - хірургом Бориспільської ЦРЛ. З позивачем підтримує дружні стосунки та є його кумом. Зазначив, що наприкінці 2019 року лікар - хірург [PERSON] надав дитині з діагнозом гострий гнійний баланопастит медичну допомогу в умовах приймального відділення. Обсяг та місце наданої допомоги позивачем свідок розцінює як адекватну по відношенню до ситуації та поставленого діагнозу. Через деякий час батьки дитини подали головному лікарю скаргу на дії [PERSON] . Свідок повідомив, що до нього, як до лікаря - хірурга, 1-3 рази на місяць також звертаються батьки з дітьми, яким ставляться аналогічні діагнози та, у разі можливості відкриття препунціального мішка без інструментів, медична допомога також надається в оглядовому кабінеті приймального відділення. У разі ж, коли без інструментів відкрити препунціальний мішок неможливо, такі дії вчиняються в хірургічному відділенні. Під час такої маніпуляції або хірургічного втручання відбувається розкриття голівки статевого члена, санація порожнини та батькам надаються рекомендації по догляду за дитиною. [PERSON] повідомив суду, що за часів його роботи у Бориспільській ЦРЛ не було жодного випадку направлення батьків з дітьми, яким поставлено діагноз гострий гнійний баланопастит або гострий баланопастит для надання медичної допомоги до Київської обласної дитячої лікарні. Крім того, свідок наголосив, що про наявність документів, інструкцій чи положень, які б зобов`язували лікарів - хірургів у такому випадку направляти дитину для отримання медичної допомоги до Київської обласної дитячої лікарні, йому нічого невідомо та з такими документами він не ознайомлювався під підпис. Також свідок повідомив, що з положення про хірургічне відділення ознайомлений під підпис, в той час як положення про приймальне відділення не знає та з його змістом не ознайомлений адміністрацією ЦРЛ. Додатково пояснив, що підґрунтям для даного спору позивача з відповідачем є конфлікт з 2018 року, під час якого [PERSON] та [PERSON] приймали активну участь і були проти призначення певної особи на посаду завідуючого хірургічним відділенням. Внаслідок наведеного, [PERSON] не дає позивачу можливості атестуватися на вищу категорія, проходити періодичні навчання. Свідок наголосив, що лікувальна справа дає право лікарю лікувати не лише дорослих пацієнтів, а й дітей, які звертаються по медичну допомогу. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази прийшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що [PERSON] є лікарем - хірургом та з березня 1999 року по теперішній час працює в Бориспільській ЦРЛ. Наведене підтверджується записами в трудовій книжці серії [NUMBER] (а.с. 33-34). Дана обставина не підлягає доказуванню в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки визнається і не оспорюється сторонами у справі. Наказом відповідача за № 10 від 02 січня 2020 року щодо позивача застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани. Підставами для наведеного зазначено надання 08 грудня 2019 року медичної допомоги дитині [PERSON] в умовах приймального відділення при необхідності надання такої допомоги в хірургічному відділені або направленні дитини до Київської обласної дитячої лікарні, дитячого хірургічного відділення (а. с 7, 49). З даним наказом позивача ознайомлено 02 січня 2020 року. Вказане підтверджується показами [PERSON] , його заявою від 10 січня 2020 року про скликання комісії по трудовим спорам та не заперечується представником відповідача, у зв`язку з чим на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню (а.с. 8). Відповідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Встановлено, що позивач подав даний позов до Бориспільського міськрайонного суду Київської області 30 березня 2020 року. Про сам наказ, яким покладено дисциплінарне стягнення у виді догани, [PERSON] дізнався 02 січня 2020 року. Крім того, з метою захисту власних трудових прав, позивач в заяві від 10 січня 2020 року звертався до роботодавця з вимогою про скликання на підставі ст. 221, 223-225 КЗпП України, комісії по трудовим спорам (а.с. 8). За наслідком розгляду даного звернення [PERSON] відповідач, листом за № 114 від 20 січня 2020 року, повідомив позивача про те, що на 04 лютого 2020 року оголошено проведення загальних зборів (конфіеренції) трудового колективу лікарні, на вирішення якого, серед іншого, поставлено питання щодо обрання складу комісії по трудовим спорам. Також зазначено, що органами, уповноваженими розглядати трудові спори є, згідно ст. 221 КЗпП України, комісії по трудовим спорам та районні, районні у місті, міські чи міськрайонні суди (а.с. 9). Зважаючи на вказане та відсутність в ЦРЛ комісії по трудовим спорам, [PERSON] , для захисту власних трудових прав та вирішення трудового спору, звернувся з даним позовом до суду. На підставі наведеного суд приходить висновку, що [PERSON] не пропустив процесуальний строк, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, для звернення до суду з даним позовом. Відповідно положень ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, із яким укладено трудовий договір. Статтею 29, 31 КЗпП України на власника (уповноваженого ним органу) покладено обов`язок щодо роз`яснення працівникові до початку його роботи прав та обов`язків, інформування щодо умов праці. Власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Згідно ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявились в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер. Дисциплінарне стягнення - передбачений в нормативно-правовому акті захід примусового впливу, що застосовується органом, якому надано право прийняття на роботу даного працівника відповідно до його компетенції, за вчинений дисциплінарний проступок. Слід мати на увазі, що власник підприємства чи уповноважений власником орган не вправі змінювати на свій власний розсуд заходи дисциплінарного стягнення. Відповідно ст. 148 цього Кодексу дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» за № 9 від 06 листопада 1992 року визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо. Так, судом встановлено та не спростовується сторонами, що 08 грудня 2019 року близько 07 год. 00 хв. позивач надав пацієнту - дитині [PERSON] , який прибув до Бориспільської ЦРЛ засобами швидкої допомоги, в супроводі батьків [PERSON] та [PERSON] , медичну допомогу в умовах приймального відділення Бориспільської ЦРЛ. За наслідком здійсненого огляду дитині було поставлено діагноз гострий гнійний баланопастит та здійснено дії по розкриттю препунціального мішка без застосування розрізів та медичного інструментарію. Наведене не заперечується сторонами у справі, а також підтверджується показами свідка [PERSON] , у зв`язку з чим, в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Про здійснений огляд лікар- хірург [PERSON] здійснив запис № 8127 у журналі реєстрації амбулаторних хворих. У цьому записі зазначено : «запис здійснено 08.12. о 07 год. 10 хв., щодо [PERSON] , 2018 року народження, вказано адресу проживання. Діагноз - баланопастит, призначення лікаря : 1) огляд педіатра, хірурга, уролога, 2) рекомендації». Крім того, поверх даного запису у журналі вклеєно аркуш із більш детальним описом прийому даного пацієнта, де вже вказано, що діагноз гнійний баланопастит та здійснено санацію препунціального мішка (а. с. 95, 96). 08 грудня 2019 року о 10 год. 30 хв. батьки дитини разом з [PERSON] звернулись по невідкладну медичну допомогу до дитячого хірурга приватної клініки «Добробут». За наслідком проведеного огляду дитині поставлено діагноз - гострий баланопастит та надано рекомендації по лікуванню (а.с. 98). Варто зазначити, що в анамнезі листка огляду лікарем приватної клініки не вказано дані про попереднє звернення батьків з дитиною до іншого лікаря; про стан статевого органу, зумовлений попереднім розкриттям препунціального мішка чи даних про неналежну якість попередньо наданої медичної допомоги (лікарем [PERSON] ), яке зумовило погіршення стану здоров`я дитини. 11 грудня 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до головного лікаря, директора Бориспільської ЦРЛ Щур О.П. зі скаргою на дії лікаря - хірурга [PERSON] під час надання медичної допомоги їх сину [PERSON] 08 грудня 2019 року. Доводи скарги зведено до того, що черговий лікар-хірург був відсутнім на робочому місці, оскільки на прийом у нього довелось чекати з 06 год. ранку. Також наголошено на наступні порушення : 1) проведення огляду дитини в умовах приймального відділення, 2) недотримання лікарем санітарних норм щодо дезинфекції рук та частини тіла, що оглядалась, 3) після розриву тканини навколо статевого органу дитині не було промито від гною та крові статевий орган, 4) батькам не надано рекомендацій по догляду за станом здоров`я дитини, лікуванню, необхідності повторного огляду чи звернення до інших спеціалістів (а. с. 12- 15). Зважаючи на вказане, 16 грудня 2019 року у позивача керівництвом лікарні відібрано письмові пояснення, в яких [PERSON] підтвердив факт надання пацієнту [PERSON] , 2018 року народження медичної допомоги 08 грудня 2019 року в умовах приймального відділення. Вказав також, що дитина прибула в супроводі батьків, які скаржились на почервоніння і набряк статевого органу, болісне сечовипускання у дитини. Оглянувши дитину лікар - хірург поставив діагноз - гнійний баланопастит. Проконсультувавшись по телефону з лікарем урологом, [PERSON] прийняв рішення і провів маніпуляцію по розкриттю та санацію препунціального мішка. Батькам було надано рекомендації по догляду за дитиною, а саме : 1) ванночки, 2) роз`яснено необхідність звернутись до уролога або дитячого хірурга на наступний день. Зазначено про виконання запису відносно даного прийому у журналі прийому амбулаторних хворих (а.с. 11). Батькам дитини Бориспільською ЦРЛ надано письмову відповідь (без номеру і дати), якою зазначено, що доводи скарги про відсутності чергового лікаря - хірурга [PERSON] під час звернення до ЦРЛ на робочому місці, не знайшли свого підтвердження. Об`єм наданої медичної допомоги пацієнту [PERSON] заключався в розкритті гнійника у вигляді гострого баланопаститу, що є адекватним при даному діагнозі. Також зазначено, що з черговими лікарями - хірургами проведено нараду, де обговорено цей випадок, у зв`язку з чим лікарів попереджено про необхідність розкривати гнійники в гнійній перев`язувальній хірургічного відділення чи направляти дітей з таким діагнозом до Київської обласної дитячої лікарні, дитячого хірургічного відділення (а. с. 10). За наслідком вказаного, 02 січня 2020 року Бориспільська ЦРЛ винесла наказ № 10, яким лікарю - хірургу [PERSON] оголошено догану (а. с. 7, 49). Тобто, відповідач дізнався про виявлений проступок позивача зі звернення [PERSON] та [PERSON] лише 11 грудня 2019 року, а дисциплінарне стягнення у виді догани застосовано до [PERSON] 02 січня 2020 року. Аналізуючи наведене суд приходить висновку, що при винесенні оспорюваного наказу про накладення дисциплінарного стягнення відповідачем не порушено вимоги ст. 148 КЗпП України щодо строків накладення дисциплінарного стягнення. Щодо підстав застосування до [PERSON] дисциплінарного стягнення, а саме «… надання медичної допомоги дитині [PERSON] в умовах приймального відділення при необхідності надання такої допомоги в хірургічному відділенні або направленні дитини до Київської обласної дитячої лікарні, дитячого хірургічного відділення..», слід зазначити наступне. У Бориспільській ЦРЛ діють затверджені на зборах трудового колективу 16 липня 2018 року Правила внутрішнього трудового розпорядку, згідно п. 1.4 яких вони є обов`язковими для виконання всіма особами, які перебувають у трудових відносинах та перебувають на території ЦРЛ. Дані Правила, згідно п. 7.7, вивішуються у відділеннях та структурних підрозділах Бориспільської ЦРЛ на видному місці (а. с. 104 - 109 ). З даними Правилами позивач ознайомлений під підпис. Наведене підтверджується аркушем ознайомлення (а. с. 110). Так, відповідно розділу 3.1 працівники зобов`язані дотримуватись професійних обов`язків медичних і фармацевтичних працівників, вимог професійної етики, деонтології; зберігати лікарську таємницю; надавати першу невідкладну медичну допомогу громадянам у разі нещасного випадку та інших екстрених ситуаціях, тощо. Під час виконання своїх обов`язків [PERSON] керується посадовою інструкцією лікаря - хірурга ургентного хірургічного відділення (далі по тексту - Інструкція або Посадова інструкція) затверджених 28 грудня 2018 року директором Бориспільської ЦРЛ [PERSON] . З даною інструкцією позивач ознайомлений під підпис 28 грудня 2018 року (а. с. 16-25, 53-57). Відповідно абзацу 4 розділу І вказаної Інструкції в своїй роботі ургентний лікар - хірург керується Правилами внутрішнього трудового розпорядку, Положенням про хірургічне відділення, офіційними документами по виконуваному розділу роботи, наказами та розпоряд-женнями вищестоящих органів та посадових осіб та цією інструкцією. Серед завдань та обов`язків лікаря - хірурга, вказаних у розділі ІІ Інструкції зокрема зазначено, що під час чергування черговий лікар зобов`язаний : - надавати ургентну лікарську допомогу всім хворим, що її потребують при госпіталізації, а також при зверненні за нею в неробочий час поліклініки, тобто ургентну амбулаторну хірургічну допомогу; - госпіталі-зувати хворих, що потребують невідкладної хірургічної допомоги, надавати її та надавати амбулаторну невідкладну хірургічну допомогу хворим, що не потребують госпіталізації, про що робить відповідні записи в амбулаторному журналі приймального відділення, виконувати невідкладні хірургічні операції хворим, яким вони показані при наданні ургентної хірургічної допоми. Ургентний лікар - хірург хірургічного відділення, зокрема, має право спілкуватись з черговими лікарями інших профілів та отримувати їхню допомогу при виконанні своїх обов`язків (розділ ІІІ Інструкції). Згідно абзацу 1 розділу IV Інструкції лікар несе відповідальність за чітке та несвоєчасне виконання обов`язків, перелічених в інструкції та зазначених у правилах внутрішнього трудового розпорядку лікарні, за бездіяльність і неприйняття рішень, які входять у сферу його компетенції. У розділі V вказаної посадової інструкції зазначено, що ургентний лікар - хірург, зокрема, повинен знати : Правила внутрішнього трудового розпорядку; чинне законодавство про охорону здоров`я та нормативні документи, що регламентують діяльність органів управління та закладів охорони здоров`я; організацію хірургічної допомоги; організацію роботи хірургічного відділення, швидкої і невідкладної допомоги за умов екстремальних ситуацій; основи права в медицині; права, обов`язки та відповідальність лікаря - хірурга, тощо. Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» невідкладний стан людини - раптове погіршення фізичного або психічного здоров`я, яке становить пряму та невідворотну загрозу життю та здоров`ю людини або оточуючих її людей і виникає внаслідок хвороби, травми, отруєння або інших внутрішніх чи зовнішніх причин. У п. 1, 2 ч. 1 ст. 5 вказаного Закону зазначено, що основними принципами охорони здоров`я в Україні є, зокрема, визнання охорони здоров`я пріоритетним напрямом діяльності суспільства і держави, одним з головних чинників виживання та розвитку народу України; дотримання прав і свобод людини і громадянина в сфері охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій Частиною 1 ст. 33 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» визначено, що медична допомога надається відповідно до медичних показань професійно підготовленими медичними працівниками, які перебувають у трудових відносинах із закладами охорони здоров`я, що забезпечують надання медичної допомоги згідно з одержаною відповідно до закону ліцензією, та фізичними особами - підприємцями, які зареєстровані та одержали відповідну ліцензію в установленому законом порядку і можуть перебувати з цими закладами у цивільно-правових відносинах. Згідно ч. 1, 3 ст. 34 вказаного Закону лікуючий лікар - лікар закладу охорони здоров`я або лікар, який провадить господарську діяльність з медичної практики як фізична особа - підприємець і який надає медичну допомогу пацієнту в період його обстеження та лікування. Лікуючий лікар обирається пацієнтом або призначається йому в установленому цими Основами порядку. Обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта. Пацієнт вправі вимагати заміни лікаря. Частинами 1, 6 ст. 35? Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» первинна медична допомога - це медична допомога, що передбачає надання консультації, проведення діагностики та лікування найбільш поширених хвороб, травм, отруєнь, патологічних, фізіологічних (під час вагітності) станів, здійснення профілактичних заходів; направлення відповідно до медичних показань пацієнта, який не потребує екстреної медичної допомоги, для надання йому вторинної (спеціалізованої) або третинної (високоспеціалізо-ваної) медичної допомоги; надання невідкладної медичної допомоги у разі розладу фізичного чи психічного здоров`я пацієнта, який не потребує екстреної, вторинної (спеціалізованої) або третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги. Первинна медична допомога може надаватися в амбулаторних умовах або за місцем проживання (перебування) пацієнта у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формуван-ня державної політики у сфері охорони здоров`я. Медичні працівники, згідно ч. 1 ст. 37 вказаного Закону, зобов`язані невідкладно надавати необхідну медичну допомогу у разі виникнення невідкладного стану людини. Згідно Українського тлумачного словника термін ургентний стан перекладається, - як невідкладний, терміновий; стан хворого, який загрожує життю і потребує невідкладних лікувальних заходів. Термін амбулаторний хворий - це хворий, який одержує медичну допомогу в амбулаторії, особисто відвідуючи її. Хірургічний метод лікування відрізняється від іншого основного методу лікування - консервативного - наявністю роз`єднання та сполучання тканин - двома основними технічними прийомами за допомогою хірургічного інструментарію. Відтак, суд приходить висновку, що позивач, як ургентний лікар - хірург, мав право під час чергування надавати ургентну лікарську допомогу всім хворим при зверненні за нею в неробочий час поліклініки, тобто ургентну амбулаторну хірургічну допомогу, та надавати амбулаторну невідкладну хірургічну допомогу хворим, що не потребують госпіталізації, з внесенням відповідного запису до амбулаторного журналу приймального відділення. Зважаючи на вказане, слід також звернути увагу на покази свідка [PERSON] , наданих під присягою під час розгляду справи у суді, яка зазначила, що розцінювала стан дитини [PERSON] , як критичний та бажала невідкладно отримати медичну допомогу саме у чергового лікаря - хірурга приймального відділення Бориспільської ЦРЛ, оскільки не мала сумнівів щодо кваліфікації та досвіду лікаря, умов лікувального закладу. Крім того, своїми показами вона підтвердила факт надання допомоги дитині лікарем без жодного медичного інструментарію. В Бориспільській ЦРЛ розроблено і діє Положення про хірургічне відділення (без дати та номеру), згідно п. 1, 4 якого хірургічне відділення є структурним підрозділом лікарні, яке забезпечує надання стаціонарної кваліфікованої допомоги хворим з хірургічною паталогією. Персонал відділення керується чинним законодавством, положеннями, наказами, інструкціями, чинними нормативними актами органів охорони здоров`я, посадовими інструкціями. У п. 7 даного Положення зазначено основні завдання хірургічного відділення, серед яких вказано, що відділення відповідає за організацію та проведення висококваліфікованої невідкладної і консультативної допомоги населенню з участю лікарів спеціалістів всіх необхідних ЛПЗ області. До обсягу роботи даного відділення, серед іншого, віднесено проведення необхідного висококваліфікованого медикаментозного та оперативного лікування того чи іншого захворювання; кваліфікований огляд, обстеження та надання хворим у разі потреби, необхідної медичної допомоги на рівні діючого законодавства; забезпечення хворим консультацій обласних спеціалістів і обстежень, які не проводяться на базі Бориспільської ЦРЛ (МРТ). Також зазначено, що хірургічне відділення лікарні в своїй діяльності співпрацює з лікувально - діагностичними відділеннями, іншими структурними підрозділами лікарні, ВШМД, відділом госпіталізації, іншими лікувально - профілактичними закладами, СЕС. Даним Положенням про хірургічне відділення також регламентовано порядок направлення і госпіталізації та вказано, що до даного відділення мають право направляти хворих фахівці швидкої допомоги, поліклініки, лікар приймального відділення, черговий лікар та головні спеціалісти району, міста, а також самозвернення; відбір хворих для госпіталізації в хірургічне відділення та тривалість їх перебування на лікуванні вирішують фахівці відділення. З дослідження даного Положення судом встановлено, що воно не містить прямої вказівки чи обов`язку для лікарів - хірургів хірургічного відділення, щодо необхідності проведення розкриття гнійників чи надання медичної допомоги пацієнтам з діагнозом гнійний баланопастит, саме в умовах даного відділення, при самозверненні чи доставленні пацієнта засобами швидкої допомоги до приймального відділення. Крім того, дане Положення регламентує роботу хірургічного відділення саме в умовах стаціонару, а не в амбулаторії. Робота відділення, серед іншого, направлена на забезпечення хворим консультацій обласних спеціалістів і обстежень, які не проводяться на базі Бориспільської ЦРЛ, саме ж відділення співпрацює з лікувально - діагностичними відділеннями, іншими структурними підрозділами лікарні, ВШМД, відділом госпіталізації, іншими лікувально - профілактичними закладами, СЕС. Наведене, на думку суду, не свідчить про обов`язок лікаря - хірурга хірургічного відділення щодо безумовного направлення до того чи іншого медичного закладу, а лише дає йому таке право, у разі потреби для повноти лікування пацієнта. Дане положення не містить і вказівки щодо обов`язкової необхідності направлення дітей - пацієнтів, яким при огляді черговим лікарем приймального відділення поставлено діагноз гнійний баланопастит, до іншого закладу лікування, зокрема до Київської обласної дитячої лікарні. Наведене правило виникло та доведено до відома лікарів - хірургів в Бориспільській ЦРЛ лише після звернення батьків [PERSON] зі скаргою від 11 грудня 2020 року на дії лікаря - хірурга [PERSON] .. Наведене підтверджується листом ЦРЛ (а. с. 10). В свою чергу позивач, як черговий лікар - хірург приймального відділення, не мав змоги направити дитину до дитячого хірургічного відділення, оскільки воно відсутнє на базі Бориспільської ЦРЛ. Відсутність даного відділення у відповідача не заперечується представником ЦРЛ та підтверджується також показами свідка [PERSON] . Визначений Положенням про хірургічне відділення порядок направлення і госпіталізації до нього також передбачає право, а не обов`язок, фахівців швидкої допомоги, поліклініки, лікарів приймального відділення, чергових лікарів та головних спеціалістів району, міста направляти до відділення на госпіталізацію. Крім даного Положення, у своїй діяльності позивач [PERSON] також зобов`язаний використовувати та дотримуватись Положення про структурний підрозділ (приймальне відділення) (далі по тексту - Положення про приймальне відділення), яке затверджено директором Бориспільської ЦРЛ О.П.Щур 28 грудня 2018 року (а.с. 58 - 62). Варто одразу зазначити, що сторонами, всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України та ст. 29, 31 КЗпП України, не надано суду доказів ознайомлення позивача з даним положенням. Разом з тим, зважаючи на обов`язки лікаря - хірурга, зазначені у його Посадовій інструкції та Правилах внутрішнього трудового розпорядку, суд приходить висновку, що [PERSON] зобов`язаний знати зміст даного Положення та дотримуватись його вимог у своїй діяльності. Згідно інформації, наведеної у даному Положенні, на базі приймального відділення створено палату інтенсивної терапії для невідкладної допомоги з відповідним обладнанням та медикаментозним забезпеченням, яка дає змогу надавати пацієнтам, що звернулись до Бориспільської ЦРЛ, кваліфіковану та спеціалізовану допомогу безпосередньо у приймальному відділенні не гаючи часу на транспортування до лікарні. Основним завданням приймального відділення, зокрема, вказано надання хворим необхідної медичної допомоги, в тому числі і термінової. Відповідно покладених завдань приймальне відділення, серед іншого, виконує функцію прийому пацієнтів, доставлених бригадами екстреної медичної допомоги (далі по тексту - ЕМД) або тих, що звернулись безпосередньо до приймального відділення за направленням лікарів або самостійно, і : надає пацієнтам екстрену (невідкладну) медичну допомогу в обсязі, передбаченому існуючими Протоколами; вирішує питання про подальшу госпіталізацію хворих до профільних відділень лікарні та інших лікувально - профілактичних закладів. Заповнення документації на пацієнтів, яких доставила карета ЕМД, або які звернулись самостійно, відбувається тільки після їх огляду черговим лікарем та встановленням попереднього діагнозу і вирішення питання щодо необхідності госпіталізації у відповідне відділення стаціонару. Також у даному Положенні зазначено, що лікарі відділення оглядають всіх хворих, які госпіталізуються в лікарню в ургентному порядку за направленням бригад екстреної медичної допомоги та іншими лікувальними закладами в профільні відділення, хворих, які самостійно звернулись до лікарні. На підставі дослідженого Положення про приймальне відділення суд робить висновок, що воно також не містить вказівки щодо обов`язку надання черговим лікарем - хірургом медичної допомоги пацієнту - дитині з діагнозом гнійний баланопастит або при розкритті гнійника саме в умовах хірургічного відділення ЦРЛ чи обов`язкового направлення дитини до дитячого хірургічного відділення, Київської обласної дитячої лікарні. Водночас, зважаючи на створену та діючу у Приймальному відділенні палату інтенсивної терапії для невідкладної допомоги, позивач міг та надав невідкладну медичну допомогу пацієнту - дитині [PERSON] , яка полягала у розкритті та санації препунціального мішка. Крім того, в листі на ім`я батьків [PERSON] , Бориспільська ЦРЛ підтвердила той факт, що лікар - хірург [PERSON] надав адекватний об`єм медичної допомоги, що відповідає поставленому діагнозу (а. с. 10). Зважаючи на вищевказане, суд приходить висновку, що доводи представника відповідача та підстави для притягнення лікаря [PERSON] до дисциплінарної відповідальності, є безпідставними. Тому наказ № 10 від 02 січня 2020 року про застосування до позивача дисциплінарного стягнення підлягає скасуванню, а позов в цій частині, задоволенню. Доводи представника ЦРЛ щодо вклеювання невідомою особою до журналу реєстрації амбулаторних хворих листка про опис прийому, огляду і надання рекомендацій [PERSON] , та у зв`язку з цим, їх невизнання стороною відповідача, суд оцінює критично, виходячи з наступного. Сторонами до суду надано копії записів з даного та інших журналів реєстрації амбулаторних хворих, де містяться аналогічні додатково вклеєні аркуші з детальним описом огляду лікарем пацієнтів, зазначення анамнезу, скарг, встановленого діагнозу та наданих рекомендацій. У зв`язку з чим суд приходить висновку, що це стала практика ЦРЛ і лікар, за потреби, вносить біль детальний опис наданої медичної допомоги у такий спосіб. В свою чергу, представник відповідача не надав суду жодних доказів проведення службової перевірки у ЦРЛ по факту вклеювання таких аркушів та притягнення винних осіб до відповідальності. Судом також досліджено колективний договір між адміністрацією та профспілковим комітетом Бориспільської ЦРЛ на 2018 - 2020 роки, який зареєстровано 12 червня 2018 року Управлінням соціального захисту населення Бориспільської райдержадміністрації (а.с. 112 - 150). Відповідно ч. 2 ст. 252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. В судому засіданні позивач підтвердив той факт, що на момент притягнення його до дисциплінарної відповідальності він не був членом виборного профспілкового органу. Наведе не спростовано і стороною відповідача. Відтак, при накладенні дисциплінарного стягнення на [PERSON] у виді догани, Бориспільська ЦРЛ не порушила вимог ч. 2 ст. 252 КЗпП України, так як не мала обов`язку запитувати згоди у профспілкового органу з цього питання. В свою чергу, вищевказаний колективний договір не містить вимог чи обов`язку ЦРЛ отримувати згоди у профспілкового органу по притягненню працівника, який не є членом виборного профспілкового органу, до дисциплінарної відповідальності. Щодо вимог позивача про стягнення з ЦРЛ завданої моральної шкоди слід зазначити наступне. [PERSON] зазначив, що після винесення оскаржуваного наказу, його стан здоров`я через хвилювання та триманий стрес, погіршився. Наслідком наведеного було звернення позивача 07 лютого 2020 року до сімейного лікаря, який за наслідком огляду [PERSON] , поставив діагноз : нейрон - циркуляторна дистонія по гіпертонічному типу, криз; астенно - невротичний синдром та призначив лікування. Зважаючи на вказане позивач вважає, що протиправними діями директора Бориспільської ЦРЛ по винесенню незаконного і оскаржуваного наказу, йому завдано моральної шкоди, яку оцінено в розмірі 10 000 грн. 00 коп.. На підтвердження наведеного позивач надав копію титульної сторінки медичної карти амбулаторного хворого № 0001-0108-5500 заведеної на його ім`я та запису огляду у лікаря (а. с. 31-32). Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають : наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправ-ним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Виходячи зі змісту вищезазначеного, при вирішенні вказаного спору, у судовому засіданні підлягає обов`язковому встановленню наявність самої шкоди; протиправна, винна поведінка у формі дій або бездіяльності відповідача; причинний зв`язок між діями або бездіяльністю відповідача та наслідками, у вигляді шкоди, що були заподіяні позивачеві. Відповідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення права цієї особи, наявність такої шкоди, протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв`язок із такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань. Проаналізувавши надані позивачем докази, подані в обгрунтування заявленої моральної шкоди, суд приходить висновку про відсутність у матеріалах справи доказів причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача, що виразилась у прийнятті оскаржуваного наказу, та наявною шкодою. Як і не обґрунтовано розмір заявленої моральної шкоди. Тому вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене вище та

Outcome: partial