Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

30 червня 2016 року представник ПАТ КБ Приват Банк [PERSON] звернувся до суду з цивільним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму боргу за кредитним договором № NKN1GK00000016 від 22.08.2007 року у сумі 119390,04 доларів США, що еквівалентно 2995496,10 гривень відповідно до службового розпорядження НБУ від 02.06.2016 року, а також судовий збір в розмірі 44932,44 гривень обґрунтовуючи свої вимоги наступним. 22.08.2007 року між Банком та відповідачем [PERSON] був укладеним кредитний договір №NKN1GK00000016, відповідно до якого останній отримав від банку позику у вигляді іноземної валюти, в розмірі 56340,00 доларів США. У порушення умов кредитного договору відповідач зобовязання щодо періодичної сплати частини кредиту не виконав. Станом на 02.06.2016 року відповідач має заборгованість 182316,32 доларів США. Позивачем заявлено вимогу щодо дострокового погашення частини суми заборгованості по кредиту, зокрема 119390,04 доларів США, а саме : тіло кредиту 44887,73 $, проценти 43918,31 $, комісія 7584,00 $ та частину від нарахованої пені у розмірі 23000,00 $. Заочним рішенням від 15.09.2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк суму боргу за кредитним договором № NKN1GK00000016 від 22.08.2007 року у розмірі 119390,04 доларів США та судові витрати. 05.10.2016 року відповідачем було подано заяву про перегляд заочного рішення за результатами розгляду якої 17.10.2016 року Новобузьким районним судом Миколаївської області було винесено ухвалу про скасування заочного рішення від 15.09.2016 року по цивільній справі №481/716/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк до [PERSON],\~ про стягнення заборгованості та призначено справу до розгляду. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак напередодні направив заяву в якій просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В письмових поясненнях зазначив, що позивачем правомірно нарахована кредитна заборгованість відповідачу з огляду на наступне. Банком було видано обумовлений у кредитному договорі розмір кредиту, зокрема 48000,00 доларів США на купівлю житла та 8340,000 доларів США на сплату страхових платежів у випадках передбачених п.2.1.3, 2.2.7 кредитного договору. Крім того розмір заборгованості ( в тому числі і питання підвищення процентної ставки по кредиту) станом на 02.02.2011 року вже був предметом розгляду в Новобузькому районному суді та визначений рішенням суду, що набрало законної сили в справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення та зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зокрема зазначив, що відповідач дійсно підписував кредитний договір з позивачем, але сума кредиту яку останній отримав 48000,00 доларів США, а не 56340,00 доларів США як зазначено в договорі. Також зауважив, що банк неправомірно підняв ставку процентів в 2009 році з 10,08 % до 12,12% на рік, тому сума нарахованих відсотків що підлягали сплаті явно завищена. Крім того пояснив, що відповідачем було сплачено більшу частину заборгованості по кредиту 24000,00 доларів США тому не зрозуміло звідки така сума заборгованості. Поряд з вказаними запереченнями представник відповідача заявив про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки з моменту несплати чергового платежу до моменту звернення позивача до суду з позовною вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором минуло більше 3-х років. Зазначив, що рішення по справі № 2-205/11 від 07.05.2012 року (змінене Апеляційним судом Миколаївської області) в справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки не перериває перебіг строку позовної давності, оскільки позивач в першому випадку звертався з абсолютно іншими позовними вимогами (звернення стягнення на предмет іпотеки), натомість в другому випадку вже звертається про стягнення заборгованості, що є різними по своїй суті правовідносинами. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, цивільну справу №2-205/11, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем (який є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» - рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року ) та відповідачем 22.08.2007 року укладено кредитний договір № NKN1GK00000016 про надання цільового кредиту у розмірі 56340,00 доларів США (з яких 48000,00 доларів США - на придбання житлового будинку та 8340,00 доларів США на сплату страхових платежів у відповідно до п.п.2.1.3, 2.27 договору) на термін до 21.08.2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць від залишку заборгованості та винагороди у розмірі 0,20% щомісяця від суми виданого кредиту та інших передбачених договором платежів. Позивач зобовязання за даним договором виконав у повному обсязі надавши відповідачу кредит у розмірі та порядку передбаченими умовами кредитного договору. Відповідно до п.7.1 кредитного договору погашення заборгованості повинно здійснюватись щомісяця в період з 21 по 28 число, зокрема позичальник (відповідач) повинен надати банку (позивачу) грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості у розмірі 618,29 доларів США. У випадку порушення зобовязань передбачених пп.1.1, 2.2.4, 2.3.3 кредитного договору, позичальник (відповідач) сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,19% на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом (п.7.4 кредитного договору).\~\~ \~\~\~\~ Крім того згідно п.4.1 кредитного договору при порушенні зобовязань передбачених пп.2.2.2, 2.3.3 кредитного договору, позичальник (відповідач) зобовязується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. В забезпечення виконання відповідачем зобовязань за вказаним вище кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами разом з земельною ділянкою загальною площею 162,30 кв.м. розташованого в Миколаївській області м.Новий Буг вул.Свердлова, 98. Однак, у порушення умов кредитного договору № NKN1GK00000016 від 22.08.2007 року, відповідач свої зобовязання в повному обсязі не виконував, у звязку з чим станом на 02.02.2011 року виникла заборгованість у розмірі 56356,78 доларів США. Рішенням Новобузького районного суду №2-205/2011 від 07.05.2012 року зміненого рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29.11.2012 року (набрало законної сили 29.11.2012 року) в справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки було встановлено факт порушення відповідачем [PERSON] умов кредитного договору та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKN1GK00000016 від 22.08.2007 року в розмірі 56356,78 доларів США було звернено стягнення на будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: м.Новий Буг Миколаївської області вул.Свердлова, 98, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем з отриманням витягу з ДРПВ, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. В задоволенні інших позовних вимог та зустрічного позову [PERSON] про визнання кредитного договору, договору іпотеки та заставної недійсним було відмовлено. Рішення станом на 10.07.2017 року не виконано, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.07.2017 року іпотечне майно на праві власності зареєстроване за відповідачем. На день звернення з позовом про стягнення грошових коштів відповідач [PERSON] свої зобовязання в повному обсязі не виконав, у звязку з чим у останнього згідно розрахунку виданого ПАТ КБ «Приват Банк» на 02.06.2016 року наявна заборгованість по сплаті кредиту у сумі 119390,04 доларів США, з яких: -\~заборгованість за кредитом 44887,73 доларів США; -\~заборгованість по відсоткам за користування кредитом 43918,31 доларів США; - заборгованість по комісії за користування кредитом 7584,00 доларів США; - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 23000,00 доларів США. Згідно службового розпорядження НБУ від 02.06.2016 року встановлено офіційний курс гривні до іноземної валюти, а саме: 100 доларів США становить 2509,7590 грн.\~ Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 1048, 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Факт порушення відповідачем [PERSON]\~взятих на себе зобовязань щодо своєчасної сплати кредитного боргу у строки, передбачені договором № NKN1GK00000016 від 22.08.2007 року встановлено відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України. Суд не бере до уваги доводи представника відповідача щодо неотримання кредиту у розмірі зазначеному у кредитному договорі ( суму у розмірі 56340,00 $) оскільки відповідно до кредитного договору позичальнику видавалася лише сума у розмірі 48000,00 $ для придбання житлового будинку. Інша частина кредиту у розмірі 2161,73 $ ( з передбачених договором 8340,00 $ ) була перерахована банком на рахунок страхової компанії на виконання положення п.2.1.3 умов кредитного договору, відповідно до якого позичальник у випадку не предявлення ним документів , що підтверджують сплату чергових платежів по договорам страхування за рахунок інших джерел до дат їх сплати, доручає банку щорічно перераховувати суму коштів згідно договорів страхування укладених відповідно до п.2.2.7 кредитного договору. Твердження представника відповідача, щодо відсутності правових підстав та доказів сплати позивачем за відповідача страхових платежів передбачених договором в звязку тим, що у матеріалах справи відсутні договори про страхування за період 2008-2012 роки також спростовується матеріалами справи. Так відповідно до п.10 договору страхування майна №NKN1GK00051190 від 20.08.2007 року укладеного між ТДВ «Страхова компанія КРЕДО» та [PERSON] (а.с.186) строк дії укладеного сторонами договору страхування майна з 20.08.2007 року по 19.08.2008 року. При бажанні страхувальника та сплаті страхового платежу, що становить 1212,00 грн., цей договір діє 12 місяців і лонгується на такий же строк до повного погашення кредитної заборгованості уразі сплати наступних страхових платежів. Згідно копій меморіальних ордерів за період з 2008 по 2014 роки ( а.с.190-196) та копії довідки (а.с.208) Банк щорічно в період з 2008 р. по 2014 р. включно здійснював проплату страхового платежу по договору страхування майна №NKN1GK00051190 у відповідності з вимогами п.2.1.3 кредитного договору. Тобто в даному випадку строк дії укладеного 20.08.2007 року договору страхування майна №NKN1GK00051190 кожного разу після сплати чергового платежу продовжувався ще на 12 місяців, відповідно укладення нового (окремого) договору не потребував. Крім договору страхування майна відповідачем [PERSON] у відповідності до положень п.2.2.7 кредитного договору також було укладено договір особистого страхування №NKN1LK00051191 від 20.08.2007 року між ним та ТДВ «Страхова компанія КРЕДО» (а.с.188). Відповідно до п.11 договору страхування строк дії укладеного сторонами договору страхування майна з 20.08.2007 року по 19.08.2008 року. При бажанні страхувальника та сплаті страхового платежу, що становить 1212,00 грн., цей договір діє 12 місяців і лонгується на такий же строк до повного погашення кредитної заборгованості уразі сплати наступних страхових платежів. Згідно копій меморіальних ордерів за період з 2008 по 2014 роки ( а.с.190-196) та копії довідки (а.с.208) Банк щорічно в період з 2008 р. по 2014 р. включно здійснював проплату страхового платежу по договору страхування майна №NKN1LK00051191 у відповідності з вимогами п.2.1.3 кредитного договору. Відповідно строк дії укладеного 20.08.2007 року договору особистого страхування №NKN1LK00051191 також кожного разу після сплати чергового платежу продовжувався ще на 12 місяців, відповідно укладення нового (окремого) договору також не потребував. Також суд вважає такими, що не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи доводи представника відповідача, щодо не зазначення (неврахування) позивачем в розрахунку заборгованості всіх платежів здійснених відповідачем по кредитному зобовязанню. Так згідно виписки про рух коштів по рахунку (а.с. 95-128) та наданих відповідачем квитанцій про сплату коштів по кредитному договору (а.с.75-80) останні повністю враховані в розрахунок заборгованості зроблений позивачем. Поряд з цим судом не взято до уваги та не враховано квитанції надані представником відповідача - про сплату коштів іншою особою на інші ніж передбачені договором рахунки, оскільки вони являються неналежними доказами та не підтверджують виконання зобовязань за кредитним договором NKN1GK00000016 від 22.08.2007 року. Крім того в розрахунку заборгованості ( відповідно до виписки про рух коштів по рахунку) вказано більшу кількість проплат по кредитному договору ніж надано відповідачем квитанцій. Щодо неправомірного підвищення процентної ставки по кредитному договору здійсненого позивачем судом встановлено наступне. Відповідно до ч.3ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Новобузького районного суду №2-205/2011 від 07.05.2012 року зміненого рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 29.11.2012 року (набрало законної сили 29.11.2012 року) у справі за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, одночасно з частковим задоволенням вимог позивача за первісним позовом було відмовлено у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання кредитного договору № NKN1GK00000016 від 22.08.2007 року, договору іпотеки та заставної недійсним. Одним з аргументів заперечення відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] проти задоволення позовних вимог за первісним позовом було незаконне, тобто в порушення вимог ч.2, 3 ст.1056-1 ЦК України, збільшення процентної ставки за користування кредитом. Зазначені обставини не знайшли підтвердження при судовому розгляді справи №2-205/11 та судом було встановлено що розмір заборгованості відповідно до розрахунку банку станом на 02.02.2011 року становить 56356,78 доларів США та в рахунок його погашення було звернуто стягнення на іпотечне майно, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено у повному обсязі. Таким чином зазначена обставина вже була предметом розгляду в суді та по ній прийнято остаточне рішення, відповідно остання не підлягає повторному дослідженню. З приводу заяви представника відповідача щодо застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості по кредитному договору судом встановлено наступне. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. До вимог про стягнення основної заборгованості за\~ст. 257 ЦК України\~застосовується загальна позовна давність - три роки, а до вимог про стягнення пені - спеціальна, тривалістю один рік, ч. 2\~ст. 258 ЦК України. Відповідно до ч. 2\~ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. Згідно з ч. 3\~ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, суд дійшов висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13 відповідно до якої перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК Україникредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами\~ст. 1048 ЦК України\~), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Право вимоги у банку на пред'явлення позову щодо примусового стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором виникло в січні 2011 року (через місяць після останнього платежу за договором ) та існувало в межах загального строку позовної давності до січня 2014 року. До суду позивач вперше звернувся 25.02.2011 року з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, остаточне рішення по справі було винесено 29.11.2012 року. Таким чином позовна давність перервалася та почала перебіг спочатку. Повторне переривання строку позовної давності сталося 25.10.2013 року та зумовлене зверненням позивача з позовом про виселення (справу було передано до Баштанського районного суду) та рішення по справі було прийняте 26.11.2013 року. Таким чином звернення позивача з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 03.06.2016 року відбулося в межах 3-х річного строку позовної давності. Поряд з вищезазначеним суд вважає за можливе у відповідності до ч.2 ст.258 ЦК України застосувати строк позовної давності до пені та стягнути з відповідача пеню нараховану в межах 1 річного строку позовної давності до моменту звернення з позовом, тобто за період з 02.06.2015 року по 02.06.2016 року. Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем розмір заборгованості по пені за період з 02.06.2015 року по 02.06.2016 року становить 25606,69 доларів США, натомість позивачем предявляються вимоги у меншому розмірі, а саме 23000,00 доларів США. Таким чином, суд вважає що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 44932,44 гривень.

Outcome: approved