Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

30.03.2015 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом, а саме квартирою [ADDRESS] для подальшого зняття його з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову посилається на те, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується рішенням Уманського міського суду Черкаської області від 17.06.2006 року. [PERSON]- син позивача, зареєстрований у належній позивачу квартирі з 25.09.2012 року і певний час там проживав. Приблизно з початку 2013 року відповідач виїхав з квартири. З тих пір відповідач до місця реєстрації не з'являвся, інколи телефонує позивачу, проте повертатись не збирається, живе окремим життям, в витратах на утримання житла участі не бере. Зважаючи на те, що відповідач зареєстрований в спірній квартирі, позивач має оплачувати комунальні послуги у подвійному розмірі та не може оформити субсидії, що погіршує її матеріальне становище. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі з викладеними у ньому підставами та додатково пояснила, що зареєструвала місце проживання сина в квартирі, що належить позивачу на праві власності, однак фактично відповідач в цій квартирі не проживав, лише півтора місяці у 2012 році. Позивач сплачує за комунальні послуги з урахуванням реєстрації в квартирі двох осіб, крім того, реєстрація в квартирі відповідача позбавляє її можливості оформити субсидію. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином - за місцем реєстрації, причини неявки в судове засідання не повідомив, заяв чи клопотань суду не надав. Начальник відділу третьої особи Дніпровського районного відділу Головного Управління Державної міграційної служби України в м. Києві, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Дніпровського РВ ГУДМС України в м. Києві у зв'язку з великим обсягом роботи, своєї позиції щодо суті позовних вимог у заяві не зазначив. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалось у зв'язку з неявною сторін та представника третьої особи. З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних про правовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно. Суд, вислухавши пояснення позивача, допитаних свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що рішенням Уманського місьрайонного суду Черкаської області від 17 липня 2006 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл спільно нажитого майна подружжя, виділено [PERSON] із спільного майна подружжя квартиру [ADDRESS] вартістю 15 335 грн., визнано право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], яка раніше належала [PERSON] (а.с. 4-5). Згідно довідки форми № 3, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Восход-4» №23 від 23.03.2015 р., за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - власник, [PERSON] - син (а.с. 6). З наданих позивачем квитанцій по оплаті за житлово-комунальні послуги вбачається, що позивач здійснює оплати, розраховану з урахуванням реєстрації в квартирі двох осіб (а.с. 7-17). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що проживає за адресою: [ADDRESS], з 1975 року, позивача знає приблизно 10 років. Відповідача в останнє бачив 3-4 роки тому, коли той приходив до позивача в гості. Свідок раз на пів року заходить до позивача, яка поживає одна, нікого в квартирі і в коридорі не бачив. Дружина свідка влітку минулого року поливала квіти в помешканні позивача, в якому за час відсутності позивача нікого не було. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що він проживає за адресою: [ADDRESS], з 2010 року, позивача знає приблизно 10 років, позивач проживає в квартирі одна, її сина [PERSON] (відповідача у справі) в останнє бачив 3-4 роки тому на сходах. Свідок раз на місяць заходить до квартири позивача, будь-чиїх речей, крім речей позивача, в квартирі немає. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що стороною позивача доведено факт не проживання відповідача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] протягом строку, що перевищує один рік (на дату звернення з позовом до суду), що є підставою для визнання його таким, що втратив право користування зазначеним житлом. Таким чином, позов підлягає задоволенню. При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 243, 60 грн. На підставі ст. 88 ЦК України, суд присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved