Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

31 січня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,13 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої в [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позову вказувала, що після смерті [PERSON], залишилось спадкове майно, у виді земельної ділянки, площею 0,13 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої в [ADDRESS]. Дану земельну ділянку спадкодавець прийняла, але не оформила після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. Позивач в визначений законом строк звернулася до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини та їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. Нотаріусом було роз'яснено, що оскільки заповіт був залишений лише на житловий будинок, земельна ділянка, на якій розташований даний будинок, може бути оформлений спадкоємцями за законом, якими є [PERSON] і [PERSON] Однак, під час оформлення спадщини за законом у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну ділянку, їй було відмовлено, в зв'язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельну ділянку на ім'я спадкодавця та оформлення земельної ділянки спадкоємцями за законом - [PERSON] і [PERSON] в рівних частках, буде порушувати вимоги статті 120 Земельного кодексу України, згідно яких власники земельної ділянки та житлового будинку, що розташований на ній мають співпадати у відповідних частках. В зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав та просила визнати за нею право власності на цілу земельну ділянку. 23 квітня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, в якій вона просить визнати право власності на земельну ділянку площею 0,13 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташованої в [ADDRESS], за нею та [PERSON] в рівних частках. В обґрунтування зустрічного позову вказувала, що право на спірну ділянку належить їй і [PERSON] як спадкоємцям [PERSON] за законом, тому просила визнати право власності на дану земельну ділянку за ними в рівних частках. Ухвалою суду від 11 травня 2018 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання спільного часткового права власності в порядку спадкування за законом прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, та вимоги об'єднано в одне провадження. В судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - [PERSON]не з'явилася, від її представника надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом- [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіслала заяву в якій просила справу розглянути за її відсутності. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 15 січня 2015 року, виданого виконкомом Зеленогайської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (а.с.8). У відповідності до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 ЦК України). 03 лютого 2017 року Жовтневим районним судом Миколаївської області ухвалено рішення по справі №477/2401/16-ц за заявою [PERSON] і [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили 14 лютого 2017 року (а.с.84-85). Вказаним рішенням суду встановлений юридичний факт про те, що [PERSON] і [PERSON] є племінницями [PERSON], померлої [INFO]. Згідно приписів частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини або відмови від її прийняття, встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 та частина 1 статті 1273 ЦК України). [PERSON] і [PERSON] у визначеному законом порядку та в строк звернулися до Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявами про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] (зворотна сторона а.с.56 та зворотна сторона а.с.57). Зі змісту спадкової справи №109/2015 до майна померлої [INFO] [PERSON], вбачається, що [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] на користь [PERSON] за заповітом (а.с.57) Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 18 травня 2017 року державним нотаріусом Вітовської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна [PERSON] є її племінниця [PERSON]. Спадкове майно складається з цілого житлового будинку з усіма прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 28 вересня 2017 року державним нотаріусом Вітовської державної нотаріальної контори, спадкоємцем майна [PERSON] є її племінниця [PERSON]. Спадкове майно складається з земельної ділянки, площею 9,0432 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Зеленогайської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (а.с.122). Згідно частини 1 статті 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. З огляду на викладене, в силу частини 1 статті 1265, частини 1 статті 1269 ЦК України, [PERSON] і [PERSON] як спадкоємці п'ятої черги за законом, є такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON]. Інформації щодо наявності інших спадкоємців попередньої черги (четвертої, третьої, другої та першої), усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття матеріали справи не містять. До складу спадщини, у відповідності до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно довідки Зеленогайської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 26 вересня 2016 року, земельна ділянка площею 0,13 га була передана [PERSON] безкоштовно в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого 29 березня 1994 року за №128 на якій розташований будинок в [ADDRESS] (а.с.166). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09 січня 1997 року, виданого виконкомом Зеленогайською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області (а.с.9). Згідно роз'яснень, що містяться в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство. Спадкові правовідносини виникли в 2003 році, а тому судом застосовуються норми ЦК УРСР від 18 липня 1963 року (далі - ЦК УРСР). Спадкоємцями першої черги за законом, у відповідності до частини 1 статті 529 ЦК УРСР є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 листопада 1952 року (зворотна сторона а.с.63). З огляду на частину 1 статті 525 ЦК УРСР день смерті спадкодавця, є часом відкриття спадщини. Згідно приписів частини 1 статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо вiн фактично вступив в управлiння або володiння спадковим майном та якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно довідки Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 11 червня 2018 року № 3/446 [PERSON] на момент смерті [INFO] проживав та був зареєстрований з дружиною [PERSON] (а.с.186). Зі спадкової справи №296/97 до майна померлого [INFO] [PERSON], вбачається що його дружина [PERSON], 28 листопада 1997 року звернулась до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини (а.с.208-213). Згідно витягу з рішення Зеленогайської сільської ради народних депутатів Жовтневого району Миколаївської області від 21 квітня 1994 року №3 «Про передачу громадянам земельних ділянок під індивідуальне будівництво в приватну власність», спірна земельна ділянка, площею 0,13 га надавалась [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.187-188). Зі змісту довідки Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 25 червня 2018 року, вбачається, що згідно списку громадян яким видані державні акти на право приватної власності на земельну ділянку з 1992 по 1997 роки у книзі 1 сільської ради (електронні носії) за №128 [PERSON] виданий державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], для будівництва та обслуговування житлового будинку (а.с.197). Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 29 березня 1994 року, виданий на ім'я [PERSON], втрачений, про що розміщено оголошення у газеті «Южная Правда» від 13 лютого 2018 року № 16(23790) (а.с.168-169). Вартість спірної земельної ділянки складає 15080,00 грн. (а.с.43). Судом встановлено, що [PERSON] за життя правовстановлюючого документа на земельну ділянку не отримала. Однак, в силу статей 548, 549 ЦК УРСР, вона як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON]. На підставі викладеного, суд вважає що спадкодавець [PERSON] на момент смерті була власником спірної земельної ділянки, що включається до складу спадщини. Оформлення спадщини [PERSON] і [PERSON] позасудовим шляхом неможливе, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій державного нотаріуса Вітовської державної нотаріальної контори Миколаївської області Шевченко К.М. від 19 жовтня 2017 року (а.с.125). Відповідно до змісту статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі та вважає за доцільне визнати право власності за ними по 1/2 частині спірної земельної ділянки, за кожним. Згідно частини 1 статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Судові витрати по справі віднести за рахунок позивачів, оскільки спір виник не з вини відповідача.

Outcome: partial