Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

30 березня 2015 року позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS], який належав його матері [PERSON], яка померла [INFO] В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями, в якому постійно проживала померла. Він є спадкоємцем за заповітом після смерті матері та прийняв спадщину, оскільки у встановленому законом строк повідомив та подав заяву про прийняття спадщини. Інші спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] успадкували інше майно, яке заповіла їм мати. При зверненні до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, у видачі такого свідоцтва позивачу відмовлено, оскільки на вказаний житловий будинок відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджував би право власності померлої. Враховуючи, що можливості оформити спадщину іншим шляхом немає, позивач просить суд визнати за ним право власності на зазначений житловий будинок разом із господарськими будівлями. У судове засідання позивач не прибув, подав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить про розгляд справи у його відсутність. Відповідач Брониківська сільська рада участі представника у судовому засіданні не забезпечив, надіслав лист, в якому зазначив, що проти задоволення позову не заперечує, при розгляді справи покладається на розсуд суду та просить розглянути без участі представника сільської ради. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, подали заяви в яких просять розгляд справи проводити без їх участі, проти задоволення позовних вимог заперечень не мають. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та осіб, які беруть участь у справі на підставі наявних у ній матеріалів та доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від [INFO], виданим Брониківською сільською радою Новоград-Волинського району (а.с.8). Спадкоємцями за заповітом [PERSON] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до заповіту [PERSON] успадкувала житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки за вказаною адресою; [PERSON] успадкував грошові внески, що зберігаються в ВАТ «Державний Ощадний банк України»; [PERSON] спадкодавця заповіла житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS] та земельні ділянки (а.с.28). Позивач у встановленому законом строк подав заяву про прийняття спадщини до Новоград-Волинської державної нотаріальної контори. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.03.2015 року, винесеною державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS], після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності померлої на цей житловий будинок (а.с.7). Відповідно до довідки № 249 від 04.03.2015 року, виданої виконкомом Брониківської сільської ради, за померлою [PERSON] рахується будинок по [ADDRESS], що підтверджується записом в по господарській книзі № 8, (а.с.9). Відповідно до повідомлення № 376 від 04.03.2015 року право власності на житловий будинок номер [ADDRESS] за [PERSON] не зареєстровано (а.с.13). Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами (а.с.5-14, 27-28). Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких підстав, відповідно до статті 1217 ЦК України, є спадкування майна за заповітом. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). В силу вимог ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом встановлено, що відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності у спадкодавця по даній справі, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося шляхом внесення у по господарську книгу сільської ради відповідного запису та відкриття особового рахунок на ім'я власника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Рішення про оформлення права власності та реєстрацію будинків увалювалось сільськими, селищними, районними радами народних депутатів на підставі погосподарських книг із додатками списків громадян, яким належали ці будинки. Тобто, записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (правовстановлюючих документів), що підтверджують право власності. Таким чином, за змістом норм, чинного на той час законодавства, виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цього права і наявність такого права власності не пов'язувалась з його державною реєстрацією. Щодо сучасної правової оцінки таких правовстановлюючих документів, слід звернутись до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року, яким встановлено - права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, враховуючи, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, що позивач у даній справі є єдиним спадкоємцем зазначеного у позові будинку за заповітом після смерті матері та прийняв спадщину, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved