Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

29 березня 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому, з урахуванням уточнень, просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, що утворилася за кредитним договором б/н від 14.02.2011 року в розмірі 16 840,84 грн. Позов мотивовано тим, що 14.02.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого АТ КБ «Приватбанк» надало останньому кредит в розмірі 13 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2014 року, яке набрало законної сили 08.01.2015 року, стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 27 156,34 грн., нараховану станом на 30.04.2014 року. Зважаючи на те, що рішення суду відповідачем було виконано лише 20.10.2020 року, у відповідача виникла заборгованість за період з набрання рішення законної сили до його повного виконання, в розмірі 16 840,84 грн., яка складається з: 14 600,20 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 2 240,64 грн. - 3 відсотки річних від простроченої суми. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, повернуті до суду з причини відсутності адресата за вказаною адресою та закінчення терміну зберігання поштового відправлення. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, су д вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Зважаючи на зазначене, в судовому засіданні 01.10.2021 року постановлено заочний розгляд справи. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. 14.02.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого АТ КБ «Приватбанк» надало останньому кредит в розмірі 13 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 30 відсотків річних на суму залишку заборгованості по кредиту строком на 12 місяців з наступним автоматичним продовженням дії договору на той саме строк. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 14.02.2011 року в сумі 27 156,34 грн. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2014 року набрало законної сили 08.01.2015 року. 27.01.2015 року Дзержинським районним судом м. Харкова на вказане рішення видано виконавчий лист. 31.08.2018 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано дублікат вказаного виконавчого листа, за яким було відкрито виконавче провадження № 57817092 про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 14.02.2011 року в розмірі 27 156,34 грн. Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Харкові СМУ Міністерства юстиції (м. Харків) Ногорного Р.О. від 12.10.2020 року виконавче провадження з примусового виконання дубліката виконавчого листа № 638/12780/14-ц, виданого 31.08.2018 року, закінчено. Предметом спору у даній справі є звернення суми боргу, яка складається з індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних, нарахованих на суму заборгованості, що виникла за кредитним договором та була стягнута за рішенням суду, за період з дати набрання рішенням суду законної сили (08.01.2015 року) по дату виконання рішення суду (12.10.2020 року). Наявність заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2014 року, що набрало законної сили, про стягнення з відповідача кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав та встановив наявність обов`язку відповідача сплатити заборгованість. Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 та ст. 599 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З правового аналізу зазначених вище норм вбачається, що з метою належного виконання зобов`язання сторонам договору необхідно дотримуватися визначених у договорі строків сплати коштів. Прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно із ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування за ч.2 ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь час прострочення, нарахованого на суму боргу, має компенсаційний характер, а не штрафний, зважаючи на що три проценти річних за даною статтею не є неустойкою, в розумінні ст. 549 ЦК України. З правового аналізу вказаної норми вбачається, що нараховані на суму боргу три проценти річних та інфляційні витрати входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способам захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові та стягнутими заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2014 року, яке набрало законної сили 08.01.2015 року. У разі, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Під час розгляд справи судом встановлено, що відповідач не виконував належним чином зобов`язання за кредитним договором, зважаючи на що позивач звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів за користування коштами позичальника, комісії та штрафів. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2014 року, яке набрало законної сили 08.01.2015 року, підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед банком та його порушення. Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц та від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 визначено, що правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Зважаючи на зазначене вище, з урахування заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.10.2014 року, яким стягнуто суму боргу, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилось та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання - 12.10.2020 року (дата закриття виконавчого провадження), зважаючи на що позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення - з 08.01.2015 року (дата набрання рішенням суду законної сили) по 12.10.2020 року (дата виконання рішення суду). З наданого позивачем розрахунку вбачається, що розмір заборгованості за кредитним договором, що виник на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 08.01.2015 року по 12.10.2020 року становить 16 840,84 грн., з яких: 14 600,20 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання, 2 240,64 грн. - 3 відсотки річних від простроченої суми. Положеннями ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розмір вказаної заборгованості відповідачем не спростований, клопотання про застосування строку позовної давності до суду не надано. Враховуючи наведене в сукупності та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку щодо задоволення позову.

Outcome: approved