Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

31.08.2020 до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 24.04.2015. Від даного шлюбу подружжя маю спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. В обґрунтування поданого позову позивач вказує, що спільне життя з відповідачкою не склалось, з червня 2020 року сторони припинили спільне проживання. На даний час шлюбні відносини не підтримують та спільне господарство не ведеться. В зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду та просить розірвати шлюб. В позовній заяві позивачем заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач надала суду заяву, в якій не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Славутським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 24 квітня 2015 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 65 (а.с. 4). Відповідно до копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та № [NUMBER] , виданих Славутським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5,6). Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, шлюб підлягає розірванню, якщо буде встановлено, що подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд враховує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Як видно з позовної заяви, сторони припинили шлюбні відносини, подружніх стосунків не підтримують, взаємна повага та любов відсутні. У поданій до суду заяві позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Враховуючи формальне існування шлюбу між сторонами, неможливість продовження подружнього життя, суд вважає, що позов слід задовольнити. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати підлягають розподілу у порядку визначеному ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved