Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

30.03.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Михайлівської сільської ради про визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на нерухоме майно, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на майно померлого [PERSON], яке складається із житлового будинку під літерою «А», загальною площею 80,8 м. кв., в тому числі житловою площею 43, 2 м. кв., підсобною площею 37, 6 м. кв. та господарських будівель: веранди під літерою «а», веранди під літерою «а-1», ганку під літерою «а-3», гаража під літерою «Б», літньої кухні під літерою «В», сараю, погріба під літерою «В-1», огорожі, загальною вартістю 164226 грн., що знаходяться в [ADDRESS]. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON], який по день смерті проживав та був постійно зареєстрований в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається, в тому числі, із житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться в [ADDRESS], загальною вартістю 164226 грн. Вона є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Інших спадкоємців немає. Вона частково оформила спадщину після смерті батька [PERSON], зокрема, на земельну ділянку та майновий пай, проте, оформити спадкові права на житловий будинок, належний [PERSON], вона не може, через відсутність правовстановлюючого документу на будинок. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], що діє за довіреністю від 27.03.2015 року, підтримали позовні вимоги. Просили визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за заповітом на майно її померлого батька [PERSON], а саме на житловий будинок під літерою «А», загальною площею 80,8 м. кв., в тому числі житловою площею 43,2 м. кв., підсобною площею 37,6 м. кв. та господарські будівлі: веранду під літерою «а», веранду під літерою «а-1», ганок під літерою «а-3», гараж під літерою «Б», літню кухню під літерою «В», сарай, погріб під літерою «В-1», огорожу, загальною вартістю 164226 грн. Суду пояснили, що вказане майно належало спадкодавцю [PERSON] на підставі рішення Шаргородської районної ради від 22.10.1987 року за №244. Позивачка прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] у встановлені строки та вже частково оформила свої спадкові права, зокрема, на земельну ділянку та майновий пай. [PERSON] при житті мав у власності житловий будинок, розміщений на [ADDRESS], що підтверджується записами в погосподарських книгах, технічним паспортом на будинок, довідками Михайлівської сільської ради. Проте, при житті [PERSON] не отримав свідоцтва про право власності та не провів реєстрацію права власності в Могилів-Подільському МБТІ, у зв'язку із чим нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на означений будинок. Вважають, що позов підлягає задоволенню. Представник відповідача - Михайлівської сільської ради Шаргородського району Вінницької області - в.о. Михайлівського сільського голови Савіцька А.П. в судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що дійсно позивачка є спадкоємцем по заповіту померлого [PERSON] Спадкодавець [PERSON] по день смерті проживав в с. Михайлівка, був власником будинку та надвірних господарських будівель, які знаходяться на [ADDRESS]. Вказаний факт підтверджується записами в погосподарських книгах, що зберігаються в сільській раді. Проте, свідоцтва про право власності [PERSON] не отримав та право власності на означений будинок не зареєстрував у КП «Могилів-Подільське МБТІ», у зв'язку із чим виникли перешкоди в оформленні спадщини після смерті [PERSON] позивачкою. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ Вінницької області в судове засідання не з'явився, але від начальника Служби надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника Служби (а.с.79). Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Михайлівка Шаргородського району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Михайлівської сільської ради (а.с.8). [PERSON] по день смерті, що сталася [INFO], постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Михайлівскьої сільської ради за №97 від 28.01.2015 року (а.с.20). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається, в тому числі, із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться на [ADDRESS] Шаргородського району. Спадкоємцем майна померлого [PERSON] за заповітом від 21.04.2010 року, посвідченим секретарем виконкому Михайлівської сільської ради і зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій сільської ради за №47, є позивачка [PERSON], що підтверджується заповітом, а також вбачається із пояснень в судовому засіданні представника відповідача. Вказаний заповіт на день смерті спадкодавця не змінено та не відмінено (а.с.13). [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] прийняла і частково оформила свої спадкові права, зокрема, на земельну ділянку площею 1,3058 га, що знаходиться на території Михайлівської сільської ради Шаргородського району, недоотриману пенсію спадкодавця в сумі 1173,43 грн., що підтверджується оглянутими свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 23.02.2015 року: серії НАМ №131756 та НАМ №131757, витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі, витягом з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14-19), матеріалами спадкової справи за №2/2015 до майна померлого [INFO] [PERSON]. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS], позивачці [PERSON] відмовлено 04.03.2015 року приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вихрущ М.В., про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає відсутність належного правовстановлюючого документу на право власності на житловий будинок на ім'я спадкодавця (а.с.21). Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями - верандою, ганком, гаражем, літньою кухнею, погребом, огорожею загальною вартістю 164226 грн., що знаходяться в [ADDRESS]. Вказаний факт, крім пояснень в судовому засіданні позивачки, її представника та представника відповідача, підтверджується записами в погосподарських книгах, досліджених судом. Так, відповідно до даних з оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг за 1980-1982 роки,1983-1985 роки, 1986-1990 роки, 1991-1995 роки, 1996-2000 роки, 2001-2005 роки, 2006-2010 роки, 2011-2015 роки (зокрема, на 2014 рік - час смерті спадкодавця) [PERSON] значиться як голова двору і власник будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.27-34, 85-98). Із даних погосподарських книг вбачається, що будинок, який є особистою власністю господарства, головою якого є [PERSON], 1971 року забудови. В особистому користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,11-0,30 га, у тому числі під будівлями - 0,02-0,03 га, що підтверджується записами в погосподарських книгах. Із технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] вбачається, що будинковолодіння складається з: житлового будинку під літерою «А» загальною площею 80,8 м. кв., житловою площею 43,2 м.кв., веранди під літерою «а», веранди під літерою «а-1», ганку під літерою «а-3», гаража під літерою «Б», літньої кухні під літерою «В», сараю, погреба під літерою «В-1», огорожі. Загальний стан будівлі задовільний, придатний до експлуатації. Будинок має 32% зносу (а.с.22-25). Проте, відповідно до таблиці 5.1 Правил визначення фізичного зносу житлових будинків СОУ ЖКГ 75.11-35077234. 0015:2009, задовільний стан будинку (21-40% зносу) означає, що елементи будівлі в цілому придатні для експлуатації, але потребують ремонту, який найдоцільніший на цій стадії. Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності [PERSON] житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.100). Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 - «Погосподарська книга». Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські Ради один раз у п'ять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18, 40 та 18, 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №№ 32, 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах, реєстрації не підлягали. Таким чином, станом на 1973 рік (рік побудови житлового будинку [PERSON]) в сільській місцевості, державна реєстрація об'єктів нерухомості взагалі не передбачалася. Відтак, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості, не залежало від державної реєстрації цього права. Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з господарськими будівлями в [ADDRESS], - підтверджений, а тому зазначений будинок з господарськими будівлями входить до складу спадщини. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1233, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст.1233 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч.2 ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Оскільки право [PERSON] на оформлення її спадкових прав на житловий будинок померлого [PERSON] порушено, то воно підлягає судовому захисту, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved