Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

9 грудня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до Державного навчального закладу «Міжрегіональне Вище професійне будівельне училище м. Краматорська» про визнання незаконним наказу про позбавлення педагогічного навантаження, скасування наказу та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що з 30 серпня 2013 року працювала виконуючою обовязки заступника директора з навчально-виховної роботи, а з 2 січня 2015 року була затверджена на цій посаді. Має стаж педагогічної роботи 15 років. Наказом №120-к від 1 вересня 2016 року їй, як заступнику директора з НВР, було встановлено суміщення посади викладача української мови та літератури з 1 вересня 2016 року до закінчення навчального року з оплатою праці за кваліфікаційним рівнем «Спеціаліст вищої категорії» згідно тарифікаційних відомостей. Наказом №112-к від 1 вересня 2016 року було розподілене і затверджено педагогічне навантаження працівників училища на 2016-2017 навчальний рік, згідно якого їй було затверджено педагогічне навантаження у кількості 272 години. 29 вересня 2016 року наказом №133-к «Про виконання посадових обовязків» з неї було знято педагогічне навантаження за суміщенням «у звязку з невиконанням наказу №166 від 8 вересня 2016 року». З даним наказом про зняття суміщення та позбавлення її педагогічного навантаження вона не згодна, вважає його незаконним з тих підстав, що відповідачем були порушені вимоги частини 3 статті 32 КЗпП України. Позивачка вважає зняття з неї педагогічного навантаження засобом дисциплінарного впливу за невиконання наказу директора, однак трудове законодавство не передбачає такого засобу дисциплінарного впливу і це рішення директора і наказ є незаконними. Внаслідок незаконного зняття з неї педагогічного навантаження за суміщенням вона була позбавлена можливості отримання заробітної плати відповідно до тарифікації як викладач української мови та літератури. Після уточнення позовних вимог позивачка просила визнати незаконним наказ про позбавлення педагогічного навантаження, скасувати наказ та стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 15 000 гривень, оскільки вважає, що відповідачем були порушені її права, свободи та законні інтереси. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 15 лютого 2017 року було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Державного навчального закладу «Міжрегіональне Вище професійне будівельне училище м. Краматорська» про визнання незаконним позбавлення педагогічного навантаження, скасування наказу та стягнення заробітної плати та моральної шкоди. Не погодившись із рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов з таких підстав: - поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що встановлення або скасування суміщення посад можливе в порядку, встановленому частиною третьою статті 32 КЗпП України. Скасування суміщення, в розумінні закону, є зміною істотних умов праці і така зміна умов праці без згоди працівника допускається лише у випадку здійснення змін в організації виробництва і праці за умови обовязкового попередження працівника не пізніше ніж за два місяці про майбутні зміни, а в інших випадках зміна істотних умов праці без згоди працівника є неприпустимою та грубим порушенням його трудових прав, - суд першої інстанції не врахував, що перерозподіл педагогічного навантаження протягом навчального року допускається тільки у разі зміни кількості годин з окремих предметів, що передбачається робочим навчальним планом, або за письмовою згодою педагогічного працівника з додержанням законодавства про працю. Оскільки змін в організації виробництва і праці в навчальному закладі не відбулось, робочі навчальні плани не змінювались, попередження позивачка не отримувала і тому, на її думку, у відповідача не було правових підстав для припинення суміщення, - в наказі №133-к від 29 вересня 2016 року підстави зняття педагогічного навантаження викладача за суміщенням сформульовані як невиконання заступником директора з НВР наказу №166 від 8 вересня 2016 року, тобто не врахована різна природа існуючих правовідносин викладача за суміщенням. Безпідставно, в односторонньому порядку її позбавили гарантованого законодавством права на працю та на оплату праці. - зняття педагогічного навантаження застосовано директором училища як засіб дисциплінарного впливу за невиконання його наказу. Однак, трудове законодавство не передбачає такого засобу дисциплінарного стягнення . Позивачка і її представник підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити. Під час розгляду справи в апеляційній інстанції представник Державного вищого навчального закладу «Донецький національний технічний університет» не зявився у судове засідання, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, що підтверджується поштовою карткою про вручення судової повістки та телефонограмою, яка зареєстрована у журналі телефонограм апеляційного суду. Заслухавши суддю-доповідача, позивачку і її представника, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового рішення з таких підстав. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем були дотримані умови трудового договору з відповідачкою. Адміністрацією „Міжрегіонального Вищого професійного будівельного училища м. Краматорська забезпечувались умови праці для [PERSON], необхідні для виконання роботи за її посадою заступника директора з навчально виховної роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін та виплачувалась заробітна плата. Оскільки суміщення професій є правом роботодавця, а не його обовязком і суміщення посад не є умовою роботи позивачки на посаді заступника директора з навчально виховної роботи, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що педагогічного навантаження не було для [PERSON] зміною істотних умов праці;в звязку з чим непопередження [PERSON] про зняття педагогічного навантаження не є підставою для скасування оспорюваного наказу. Але з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з таких підстав. Позивачка знаходиться у трудових відносинах з «Міжрегіональним Вищим професійним будівельним училищем м. Краматорська», куди вона була прийнята на роботу викладачем української мови і літератури із 1 жовтня 2004 року. На посаді виконуючої обовязки заступника директора з навчально-виховної роботи з 30 серпня 2013 року. Відповідно наказу №98-ос від 31 грудня 2014 року вона була затверджена на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи «Міжрегіонального Вищого професійного будівельного училища м. Краматорська». На цій посаді позивачка працює з 2 січня 2015 року по теперішній час. Наказом №120-к від 1 вересня 2016 року позивачці, як заступнику директора з науково-виховної роботи, встановлено суміщення посади викладача української мови та літератури з 1 вересня 2016 року до закінчення навчального року з оплатою праці за кваліфікаційним рівнем «Спеціаліст вищої категорії» згідно тарифікаційних відомостей. Цим же наказом було розподілене і затверджене педагогічне навантаження працівників училища на 2016 -2017 навчальний рік, відповідно до якого [PERSON] було затверджено педагогічне навантаження у кількості 272 годин. Наказом директора училища №133-к від 29 вересня 2016 року з позивачки було знято педагогічне навантаження (за суміщенням) для більшого часу в виховній роботі, в звязку з невиконанням наказу №166 від 8 вересня 2016 року. Позивачка оспорює вказаний наказ і просить визнати його незаконним з тих підстав, що порушено її трудові права, а саме статтю 32 КЗпП України. Відповідно до частини 3 статті 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що про скасування суміщення професій працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці (Правова позиція, висловлена Верховним Судом України в Постанові від 4 липня 2012 року в справі №6-59цс12). Педагогічне навантаження з позивачки було знято наказом від 29 вересня 2016 року і з жовтня 2016 року позивачка не викладала українську мову і літературу. Позивачка не давала згоди на зняття педагогічного навантаження (за суміщенням). Встановлені обставини свідчать про те, що при скасуванні суміщення професій відповідачем не було дотримано вимоги частини 3 статті 32 КЗпП України. Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти», затвердженої Наказом Міністерства освіти України №102 від 15 квітня 1993 року навчальне навантаження викладачам вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладів визначається один раз на рік до початку навчального року (пункт 63). Виходячи із встановлених фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову винесено із порушенням норм матеріального права, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, яким необхідно позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, а саме, визнати незаконним Наказ №133-к від 29 вересня 2016 року по державному навчальному закладу «Міжрегіональне Вище професійне будівельне училище м. Краматорська» про позбавлення педагогічного навантаження заступника директора з НВхР [PERSON]. Що стосується вимог позивачки про скасування цього наказу, то апеляційний суд виходить із того, що наказ є видом розпорядчого документа, який видається від імені субєкта нормотворення. Вносити зміни до наказу або визнавати його таким, що втратив чинність, має право той орган, який видав наказ. До компетенції судових інстанцій відноситься лише вирішення питання щодо законності виданих наказів, а тому у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Відповідно до частини 1 статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки скасування суміщення професій відповідачем було здійснено із порушенням прав позивачки, то апеляційний суд вважає порушення її законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя через зменшення розміру заробітної плати. Встановлюючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд виходить із характеру і ступеню моральних страждань позивачки, завданих їй у результаті порушення її права на роботу за сумісництвом. Виходячи з наведених встановлених обставин, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і на користь позивачки необхідно стягнути у відшкодування моральної шкоди 1 000 гривень.

Outcome: partial