Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

31 травня 2016 року позивач звернулась з вказаним позовом до Центрального районного суду м. Миколаєва та просила суд скасувати арешт на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. В обґрунтування позовної заяви позивач вказала, що їй на праві власності належить вищевказана спірна квартира. На теперішний час позивач вирішила розпорядитися своєю власністю, однак при зверненні до нотаріуса з метою оформлення договору купівлі-продажу належного їй майна, їй стало відомо, що на підставі повідомлення № 950 прокуратури Центрального району м.Миколаєва від 17.11.1998 року, накладено арешт на нерухоме майно а саме, квартиру [ADDRESS]. На звернення позивача до прокуратури Центрального району м.Миколаєва, їй було відмовлено у скасуванні арешту, в зв'язку з тим, що згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, власником майна, а саме квартири [ADDRESS] є [PERSON], а тому прийняття рішення про скасування арешту на цю квартиру прокуратурою Центрального району м.Миколаєва на даний час неможливо. Виходячи з вищевикладеного позивач просила суд позов задовольнити. У судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач просила суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити на підставі наявних у справі доказів. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про день слухання справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Представники третіх осіб Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Першої Миколаївської державної нотарільної контори у судове засідання сторони не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів у справі. Представник третьої особи Миколаївської місцевої прокуратура № 1, у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Справа розглядалася судом у порядку заочного провадження з дотриманням вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, перевіривши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: Відповідно до договору купівлі- продажу нерухомого майна № 0444-Н від 08.04.2000 року [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] /а.с.5/. Вказаний договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 0444-Н від 08.04.2000 року, право власності на квартиру зареєстровано за позивачем у БТІ 12.04.2000 року за № 16263 /а.с.5 оборот/. Заочним рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 14.05.2015 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та визнано дійсним договір № 0444-Н від 08.04.2000 року /а.с.7/. Згідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 11.05.2016 року, згідно повідомлення № 950 прокуратури Центрального району м.Миколаєва від 17.11.1998 року, Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою накладено арешт на квартиру [ADDRESS] /а.с.9/. Відповідно до відповіді на запит, наданої прокуратурою Центрального району м.Миколаєва від 06.05.2014 року, позивачу роз'яснено, що згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, власником майна, а саме квартири [ADDRESS] є [PERSON], а тому прийняття рішення про скасування арешту на цю квартиру прокуратурою Центрального району м.Миколаєва на даний час неможливо /а.с.12/. Згідно інформаційного листа наданого Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою, матеріали справи щодо арешту квартири [ADDRESS], надати не має можливості, в зв'язку з їх знищенням згідно акту № 2 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, який погоджено Протоколом засідання ЕК Головного управління юстиції від 08.07.2013 року за № 6 /а.с.39/. Згідно ст.ст.319 - 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За таких обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved