Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

31.03.2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 06.10.2007 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 16.12.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Від спільного подружнього життя у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач проживає окремо, офіційно не працює, не бере участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач просить суд стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини кошти в розмірі ? частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 29.05.2017 року позивач направила до суду копії заяв про уточнення позовних вимог та просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини кошти в розмірі 1500 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Зазначила, що відповідач є працездатною особою, стягнень по виконавчих документах з нього не проводиться, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків немає. З поданої до суду 14.06.2017 року заяви позивач підтримала поданий позов та просила його задовольнити в повному обємі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони з 06.10.2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду від 16.12.2013 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією даного судового рішення (а.с. 6, 7). Від спільного подружнього життя у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). Встановлено, що відповідач проживає окремо і добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання їх спільної дитини, не приймає участі у її вихованні. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує стан здоровя, матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, а також відсутність зі сторони позивача належних доказів на обґрунтування заявленого в позові розміру аліментів (1500 гривень). Суд вважає, що [PERSON] спроможний сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 800 (вісімсот) гривень, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, з 31.03.2017 року, і до досягнення дитиною повноліття, а тому позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст. ст. 81, 88 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: partial