Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

30 липня 2021 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину у твердій грошовій сумі, відповідно до якого просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 10\~000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання цього позову до його повноліття. Позивач мотивує свої вимоги тим, що з 10.09.2004 року вона перебувала в шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На теперішній час відповідач пішов з дому, матеріальну допомогу неповнолітньому сину не надає, а дитина перебуває на її повному забезпеченні та проживає разом із нею. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до сина та не бажає їх виконувати, що і стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження. 03.11.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов визнає частково у розмірі 4000,00 грн. В судовому засіданні 13 грудня 2021 року позивач позов підтримала та просила задовольнити, зазначила що сину на час розгляду справи 14 років та дитина потребує значних витрат, а відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 10\~000 гривень, однак після розірвання шлюбу не надає коштів на утримання дитини. Відповідач заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 10000 гривень, зазначив про можливість сплати аліментів в розмірі 4\~000 гривень, оскільки у відповідача є вагітна дружина та він проживає в орендованій квартирі, у зв`язку з тим, що в квартирі яка йому належить проживає позивач разом з дитиною та існує спір про поділ майна. Судом оголошено перерву до 23 грудня 2021 року. В судовому засіданні 23 грудня 2021 року Позивач позовну заяву підтримала та просила її задовольнити. Відповідач позов визнав частково у розмірі 4\~000 грн. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.09.2004 року між сторонами було укладено шлюб. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Як вбачається з зазначеного свідоцтва про народження батьком дитини є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.12.2020 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 04.02.2021 року. Також, судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що [PERSON] участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає, жодним чином не допомагає, у зв`язку з чим син перебуває саме на її утриманні і матеріальному забезпеченні. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 27 Конвенції про захист прав дитини батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя , необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За заявою того з батьків, з яким проживає дитина, суд виносить рішення про стягнення аліментів з другого з них. Після того, як таке рішення набирає законної сили, у платника виникає зобов`язання перед одержувачем по сплаті сум на утримання дитини в розмірі, встановленому рішенням суду. Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . З актів про фактичне проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] та у квартирі [ADDRESS] від 07.10.2020 року завірених керівником (уповноваженою особою) нач. ВД №2 дільниці №3 КП «ЖКС «Фонтанський» вбачається, що [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] постійно проживає у квартирі [ADDRESS] з 05 лютого 2002 року по 29 січня 2020 року та у квартирі [ADDRESS] з 29 січня 2020 року по теперішній час. Згідно Довідки №Т1-188269-ф/л від 11.09.2020 року про реєстрацію місця проживання/перебування фізичної особи на території м.Одеси, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 23.12.2011 року по теперішній час. З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] вбачається, що [PERSON] на праві власності належить автомобіль марки Mersedes-benz модель S500 2002 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER] . Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія В01 №633870 та Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець. З договору оренди нежитлового приміщення від 24 травня 2016 року вбачається, що [PERSON] орендує нежитлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що оскільки у власності відповідача є автомобіль марки Mersedes-benz модель S500 2002 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER] , гараж площею 43,3 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , також він використовує у власній підприємницькій діяльності автомобільну мийку, а тому має можливість сплачувати аліменти у розмірі 10\~000 грн. Однак, як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу отримання [PERSON] високого доходу. Разом з цим судом встановлено що відповідач є особою працездатного віку, а також працездатною особою, на день ухвалення рішення інших дітей не має . При вирішенні питання щодо розміру аліментів суд враховує визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів у розмірі 4000 грн. Відповідач зазначає, що 24.07.2021 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Крім того, вказує, що [PERSON] вагітна, що підтверджується довідкою від 23.11.2021 року, виданою лікарем [PERSON] . Також відповідач зазначає, що немає іншого власного житла окрім квартири [ADDRESS] , де проживає позивач з їх неповнолітнім сином, а тому він вимушений орендувати квартиру, що підтверджується договором оренди від 18.05.2020 року укладений між [PERSON] та [PERSON] . Окрім того, як вказує відповідач він має мінливий, не стабільний дохід, а тому такий надмірний розмір аліментів створить дисбаланс у його житті. Вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів у розмірі 10 000 грн завищеними, не доведеними та безпідставними. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів суд враховує що ні позивачем, ні відповідачем не надано суду доказів щодо розміру доходу кожного. Також суд враховує, що на момент ухвалення рішення суду, доказів щодо участі відповідача у матеріальному забезпеченні дитини не надано. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на викладене, при визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, відсутність у відповідача на утриманні інших дітей, відсутність доказів про рівень доходу позивача та відповідача, а також те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька так і матері, з метою забезпечення інтересів дитини, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 липня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , що буде відповідати інтересам дитини та зможе забезпечити належний фізичний та духовний розвиток дитини. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Пунктом 1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, суд вважає необхідним покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 908,00 грн.

Outcome: partial