Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

30.12.2020р. позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Однак в порушення норм чинного законодавства оплату за послуги централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП «Водоканал», в повному обсязі не вносять, у зв`язку з чим за період з 01.12.2011р. по 31.10.2017р. утворилась заборгованість в розмірі 4913,69грн. Просить стягнути солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 2102,00грн. Ухвалою суду від 16.01.2021р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за цим позовом і призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. 09.02.2021р. надійшов відзив відповідачки [PERSON] на вказаний позов, в якому вона позовні вимоги до себе не визнала повністю та зазначила, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості за період з 01.12.2011р. по 31.10.2017р. поза межами строку позовної давності. При цьому, звернення позивача із заявою про видачу судового наказу про стягнення цієї заборгованості не перериває строку позовної давності, на що вказала Велика палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2020р., справа №712/8916/17. Крім того, просить врахувати, що вказаними послугами в зазначений період вона фактично не користувалась, оскільки в квартирі [ADDRESS] вона не мешкає з 2006р. по т.ч., у зв`язку з чим не повинна нести відповідальність за виникнення заборгованості. Просить в позові відмовити повністю. 23.02.2021р. надійшли додаткові пояснення представника позивача Нечет О.В., в яких вона зазначила, що надані відповідачкою [PERSON] докази на підтвердження факту не проживання в спірній квартирі є неналежними та недопустимими. Щодо застосування строку позовної давності, то ці доводи також є безпідставними, оскільки постанова ВП ВС від 07.07.2020р. винесена судом у справі, за обставинами якої у видачі судового наказу було відмовлено. В даній справі Хортицький районний суд м.Запоріжжя 15.01.2018р. видав судовий наказ, який набрав законний сили та був пред`явлений до примусового виконання. Вказаний судовий наказ був скасований за заявою відповідачки [PERSON] вже в 2020р. Тому в даному випадку строк позовної давності було перервано, що узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 21.01.2015р. у справі №6-214цс14. Також просить врахувати, що відповідачі періодично здійснювали оплату поточних нарахувань та боргу, останній раз в квітні 2014р., тобто своїми діями підтвердили визнання ними заборгованості і таким чином перервали строк позовної давності. Просить позов задовольнити повністю. В судовому засіданні представник позивача Нечет О.В. позов підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Додатково суду пояснила, що особовий рахунок на квартиру [ADDRESS] оформлений на ім`я [PERSON] і не переоформлявся. В заявлений період стягнення в квартирі були зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] .. На момент звернення до суду з цим позовом в квартирі зареєстрована тільки відповідачка [PERSON] З 2010р. по т.ч. нарахування плати за послуги централізованого водопостачання та водовідведення за вказаною квартирою здійснюються за показаннями прибору обліку води, який прийнятий позивачем на абонентський облік. Однак це не звільняє відповідачку [PERSON] від оплати наданих послуг, оскільки вона в зазначений період була зареєстрована в квартирі. Належних та допустимих доказів того, що в спірний період вона не проживала в квартирі і не користувалась послугами, не надано. Щодо розрахунку заборгованості, то він складений за період з 01.09.2010р. по 31.10.2017р. Однак в цей період відповідачі частково здійснили оплату боргу в сумі 1177,83грн., який зарахований в рахунок оплати за період з 01.09.2010р. по 30.11.2011р., тому цей період не заявлений до стягнення. Фактично просять стягнути заборгованість за період з 01.12.2011р. по 31.10.2017р. в сумі 4913,69грн. Підстав для застосування строку позовної давності немає. Просить позов задовольнити повністю. Відповідачка [PERSON] в судовому засідання позов не визнала та пояснила, що вказана квартира дійсно належить на праві власності їй, її матері [PERSON] та її сестрі [PERSON] . Однак останні в квартирі не мешкають вже 15 років та послугами КП «Водоканал» не користуються. В квартирі проживає вона та фактично користується послугами водопостачання. Нарахування здійснюється за показання прибору обліку води. Через скрутне матеріальне становище вона дійсно несвоєчасно оплачує спожиті послуги і фактично борг утворився з її вини. Однак вона просить застосувати строк позовної давності до заявлених вимог і в задоволенні позову відмовити з цих підстав. Відповідачка [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги не визнала та пояснила, що вона в зазначеній квартирі не проживає з 2006р., хоча є її співвласником. Послугами водопостачання вона фактично не користується. Борг утворився з вини її сестри [PERSON] , тому підстав для солідарного стягнення заборгованості немає. Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності. Просить в позові відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.322 ЦК України на власника покладається тягар утримання майна. Згідно з ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.525,526,530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.67,68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004р. (далі - Закон №1875-IV), який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019р., правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ст.32 Закону України №1875-IV споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно з п.18,20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005р. №630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк, відповідно до показань засобів обліку води або затверджених нормативів (норм) споживання. У разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води плата за надані послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства (п.21 Правил). Крім того, згідно з п.10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992р. №572, за умови відсутності поквартирного обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється, зокрема, за водопостачання та водовідведення - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі. Суд встановив, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (арк..55-56). Відповідачка [PERSON] зареєстрована в цій квартирі з 02.12.1997р. по т.ч. (арк..16). Відповідачка [PERSON] була зареєстрована в зазначеній квартирі з 21.06.2001р. по 19.02.2020р., з 20.02.2020р. по т.ч. зареєстрована в квартирі [ADDRESS] (арк..15,37-38). Вказана квартира підключена до мережі централізованого холодного водопостачання і водовідведення, на неї відкритий особистий рахунок № [NUMBER] , оформлений на ім`я [PERSON] .. Зазначені послуги надаються КП «Водоканал». Згідно розрахунку заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] за період з 01.09.2010р. по 31.10.2017р. нарахована плата за послуги централізованого постачання холодної води і водовідведення в загальному розмірі 7880,97грн., сплачено відповідачами усього 2967,28грн., в т.ч. на погашення поточних платежів - 1789,45грн., на погашення боргу за період з 01.09.2010р. по 30.11.2011р. - 1177,83грн. Заборгованість за період з 01.12.2011р. по 31.10.2017р. становить 4913,69грн. Також судом встановлено, що 15.01.2018р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя виданий судовий наказ №2-н/337/3/2018 (ЄУН 337/4960/17) про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Водоканал» заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення в сумі 4913,69грн. та судовий збір в сумі 800,00грн., з кожного по 266,67грн. Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25.08.2020р. зазначений судовий наказ скасований за заявою боржника [PERSON] (арк..9). Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог КП «Водоканал». Так, суд вважає встановленим та доведеним, що квартира [ADDRESS] знаходиться в багатоквартирному житловому будинку та підключена до мережі централізованого постачання холодної води і водовідведення. Вказані послуги надаються КП «Водоканал» і в межах даної справи відповідачі не оспорювали факт надання позивачем цих послуг, їх якість, виникнення заборгованості у зазначеному розмірі, у зв`язку з чим ці обставини не підлягають доказуванню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачі послались на пропуск строку позовної давності та те, що відповідачка [PERSON] не є споживачем зазначених послуг. В даному випадку, суд вважає, що споживачем житлово-комунальних послуг є власник квартири або особа, яка користується квартирою зі згоди власника і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб. Співвласники житла володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У випадку відсутності домовленості щодо користування житлом, співвласники несуть солідарну (спільна сумісна власність) чи часткову (спільна часткова власність) відповідальність. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та відповідачам [PERSON] , [PERSON] .. В межах даної справи позовних вимог до [PERSON] як до одного із співвласників позивачем не заявлено. Позовні вимоги до відповідачів [PERSON] та [PERSON] ґрунтуються на тому, що останні в зазначений період були зареєстровані в квартирі та отримували відповідні житлово-комунальні послуги. Дійсно в заявлений до стягнення період в зазначеній квартирі були зареєстровані відповідачки [PERSON] , [PERSON] . Разом з тим, з їх пояснень в суді вбачається, що відповідачка [PERSON] тривалий час, в т.ч. в період виникнення заборгованості, заявлений до стягнення, фактично в квартирі не проживала та житлово-комунальними послугами КП «Водоканал» не користувалась. Ці обставини узгоджуються з відомостями, що містяться в довідці КНП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №5» від 08.02.2021р., згідно з якими відповідачка [PERSON] має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка з народження і по т.ч. спостерігається лікарем-педіатром за адресою: [ADDRESS] . В квартирі фактично проживає і користується послугами холодного водопостачання та водовідведення відповідачка [PERSON] . Остання в судовому засіданні факту виникнення заборгованості за спірний період саме з її вини не оспорювала. Суд вважає, що вказані обставини фактично свідчать про те, що між відповідачами як співвласниками було досягнута домовленість щодо користування спільною власністю, в силу якої зазначеною квартирою користується відповідачка [PERSON] , у зв`язку з чим остання є фактичним споживачем зазначених послуг. Крім того, суд враховує, що зазначена квартира обладнана прибором обліку води і нарахування плати здійснюється за його показаннями, що в судовому засіданні сторони також не оспорювали. Враховуючи вищевказане та беручи до уваги, що нарахування плати за кількістю зареєстрованих осіб за нормативами споживання здійснюється лише у випадку відсутності прибору обліку води і відсутності згоди між співвласниками квартири щодо оплати житлово-комунальних послуг, суд не знаходить підстав для стягнення заборгованості за спірний період з відповідачки [PERSON] , у зв`язку з чим в задоволенні позову до неї слід відмовити з цих підстав. Щодо позовних вимог до відповідачки [PERSON] , то суд виходить з того, що остання фактично в судовому засіданні визнала факт отримання послуг з централізованого холодного водопостачання і водовідведення та свого обов`язку щодо їх оплати не оспорювала. Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд враховує, що відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заявила про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Так, згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1,5 ст.261 ЦК України). Згідно з ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України. Як вже зазначалось, плата за послуги централізованого постачання холодної води і водовідведення відповідно до п.18 Правил вноситься споживачем щомісячно не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, у зв`язку з чим позовна давність за вимогами про стягнення плати за ці послуги повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового щомісячного платежу. Тобто, у зв`язку з порушенням відповідачем свого обов`язку по сплаті щомісячних платежів, позивач має право заявити вимоги про їх стягнення в межах 3-річного строку позовної давності, перебіг якого повинен починатися з моменту настання строку сплати чергового щомісячного платежу, тобто в даному випадку з 21 числа місяця, наступного за розрахунковим, щодо кожного чергового щомісячного платежу. В даному випадку позивач просить стягнути заборгованість за період з 01.12.2011р. Плата за грудень 2011р. повинна була внесена споживачем до 20.01.2012р., у випадку несплати 3-річний строк позовної давності починається з 21.01.2012р. і спливає відповідно 21.01.2015р. Аналогічно за іншими подальшими щомісячними платежами. Беручи до уваги, що з даним позовом позивач звернувся до суду 30.12.2020р., враховуючи вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.12.2011р. по 31.10.2017р. в розмірі 4913,69грн. заявлені поза 3-річним строком позовної давності. Поважних причин пропуску цього строку позивачем не зазначено і судом не встановлено. Також судом не встановлено обставин, передбачених ст.264 ЦК України, які б свідчили про те, що строк позовної давності було перервано. Суд відхиляє доводи представника позивача з посиланням на постанову Верховного Суду України від 21.01.2015р. у справі №6-214цс14 про те, що строк позовної давності в цій справі було перервано поданням КП «Водоканал» заяви про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за цей же період і в заявленому розмірі, яка судом була задоволена. Ухвалюючи рішення суд застосовує правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020р., справа №712/8916/17, відповідно до якого подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з ч.2 ст.264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису ч.2 ст.264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. При цьому, ВП ВС відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого, зокрема, у постанові від 21.01.2015 року у справі № 6-214цс14. Тому посилання на цю постанову представника позивача є безпідставним. На підставі вищевикладеного, в задоволенні позовних вимог до відповідачки [PERSON] слід відмовити у зв`язку з пропуском 3-річного строку позовної давності.

Outcome: dismissed