Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

30.09.2014р. до Савранського районного суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 24.03.2011р. між сторонами був укладений та посвідчений Савранською державною нотаріальною конторою, договір довічного утримання (догляду), який зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 522. Відповідно до умов зазначеного договору, позивач [PERSON] передала у власність відповідачу належну їй Ѕ частину квартири [ADDRESS] Відповідач в свою чергу зобов'язувалася забезпечувати позивача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у даній частині квартири, забезпечити щоденне триразове калорійне харчування, забезпечити придатним до носіння одягом та взуттям, здійснювати догляд та надавати необхідну допомогу. Відповідач [PERSON] після укладення договору не мала можливості виконувати належним чином умови договору, оскільки вона проживає в м. Одеса. З урахування даної обставини відповідач позбавлений можливості відвідувати позивача, здійснювати постійний догляд, надавати матеріальну та моральну підтримку. Тобто відповідач свої зобов'язання не виконує та не виконував. Зазначені обставини змусили позивача звернутись до суду із позовом про захист своїх прав та інтересів шляхом розірвання зазначеного договору довічного утримання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву, в якій вказала на те, що підтримує свої вимоги в повному обсязі та просить суд розглянути справу за її відсутності (а. с. 20). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи за її відсутності (а. с. 21). У відповідності до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу. Суд вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено. Статтею 755 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 24.03.2011р. між сторонами був укладений та посвідчений Савранською державною нотаріальною конторою, договір довічного утримання (догляду), який зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 522. Відповідно до умов зазначеного договору, позивач [PERSON] передала у власність відповідачу належну їй Ѕ частину квартири [ADDRESS] Відповідач в свою чергу зобов'язувалася забезпечувати позивача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у даній частині квартири, забезпечити щоденне триразове калорійне харчування, забезпечити придатним до носіння одягом та взуттям, здійснювати догляд та надавати необхідну допомогу (а. с. 10-11; 12). Відповідач [PERSON] не виконує належним чином умови договору, оскільки вона проживає в м. Одеса, позбавляє відповідача можливості відвідувати позивача, здійснювати постійний догляд, надавати матеріальну та моральну підтримку. Тобто відповідач свої зобов'язання не виконує та не виконував. Зазначені вище обставини свідчать про неналежне виконання набувачем зобов'язань за договором довічного утримання, укладеного з [PERSON], що є підставою, відповідно до ст. 755 ЦК України для його розірвання. Відповідач своєю заявою позовні вимоги визнав в повному обсязі (а. с. 21) Суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права та обов'язки сторін, а тому у суду наявні підстави щодо прийняття визнання позову відповідачем. Враховуючи наведене, а також виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору (а. с. 1). Крім того, судом встановлено, що розглядувана позовна заява відноситься до категорії позовів немайнового характеру та відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» сума судового збору при поданні до суду позовів зазначеної категорії становить 243,60грн.. Однак позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 121,80грн. та з урахуванням того, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму недоплаченого судового збору в розмірі 121,80грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved