Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

9 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], в якому просила: розірвати шлюб укладений між нею [PERSON] та [PERSON], укладений 6 грудня 2013 року, визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом з нею; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у розмірі 1167 гривень, щомісячно з подальшою індексацією. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 4 листопада 2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів розєднані в самостійні провадження. У позовній заяві [PERSON] посилалася на те, що 6 грудня 2013 року між нею [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюбу, про що Відділом державної рацсу у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції виконаний актовий запис № 2342. 16 вересня 2014 року вона народила сина [PERSON]. З листопада 2014 року подружні стосунки між ними погіршилися, між ними зникло взаєморозуміння, постійно виникають сварки, примирення неможливо. У судове засідання 14 грудня 2015 року [PERSON] не зявилася, направила заяву, в якій позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підтримала, та просила розглянути справу у її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, 11 грудня 2015 року до канцелярії суду надав заяву, в якій просив відкласти розгляду справи у звязку з зайнятістю його представника в іншому судовому засіданні. 25 листопада 2015 року подав до суду заперечення на позовну заяву, в якій не заперечував, що шлюбні відносини між ними припинені, однак не погодився з деякими обставинами, викладеними в позовній заяві [PERSON] щодо причин припинення подружніх стосунків. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. При цьому суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Ст. 169 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 157 ЦПК України. Частиною 4 даної статті передбачено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Слід зазначити, що провадження у даній справі відкрито 22 жовтня 2015 року, та попереднє судове засідання призначено на 4 листопада 2015 року, на яке відповідач не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. У звязку з неявкою відповідача та оголошенням ухвали про розєднання позовних вимог була оголошена перерва у попередньому судовому засіданні до 17 листопада 2015 року. У судове засідання 17 листопада 2015 року відповідач не зявився, направив клопотання щодо відкладення розгляду справи у звязку з неможливості його представника зявитися до судового засідання, однак представник відповідача адвокат [PERSON] у судове засідання зявилася та заявила клопотання щодо необхідності надання їй часу для ознайомлення з матеріалами справи, клопотання задоволено оголошено перерву до 25 листопада 2015 року. У судове засідання 25 листопада 2015 року відповідач та його представник не зявилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, відповідач [PERSON] направив заяву, в якій просив відкласти розгляд справи у звязку з його хворобою, та наполягав на особистій явці у судове засідання для надання пояснень, в цей день була оголошена ухвала щодо закінчення проведення попереднього судового засідання та справа призначена розглядом по суті на 14 грудня 2015 року. 14 грудня 2015 року відповідач не зявився, був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, направив заяву щодо відкладення розгляду справи, у звязку з неможливістю його представника зявитися у судове засідання. Враховуючи вимоги ст. ст. 157, 169 ЦПК України, неодноразову неявку відповідача у судові засідання, суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних доказів. Суд вивчивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] підлягаючим задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 6 грудня 2013 року, шлюб зареєстрований Відділом державної рацсу у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сімї. \~ Добровільність шлюбу одна з основних його засад. \~ Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. \~ За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сімї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сімю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. \~ Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. \~ \~ \~ \~ \~ \~ За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. \~ Як вбачається з пояснень позивача зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. \~ Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. \~ Закріпленні у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. \~ Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. \~ Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. \~ Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. \~ У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу, суд переконався у дійсному волевиявленні позивачки по справі. \~ Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подальше сумісне проживання суперечить інтересам позивача, а тому позов [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved