Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

29.12.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати [PERSON] [INFO] втратившою право користування житловим приміщенням- квартирою №3 в будинку №5 по провулку Бригадному в м.Лиман ( колишній [PERSON]) Донецької області . Позивач в судовому засіданні наполягав на позовних вимогах з підстав зазначених в позові , просив їх задовольнити та судові пояснив що реєстрація відповідача в зазначеній квартирі, яка належить йому на праві власності, змушує його нести додаткові витрати по утриманю цієї квартири. При цьому на задані йому питання пояснив, що гроші на ремонт квартири йому давав його батько, а також на ремонт квартири та придбання речей він потратив гроші які отримав від продажу автомобіля який він придбав до укладеня шлюбу з відповідачем. Відповідач не пропонувала йому знімати в нього кімнату на умовах оренди чи найму, її речей в квартирі немає, він усиновив дитину відповідача від першого шлюбу, діти мешкають з відповідачем але залишаться зареєстрованими в його квартирі, прав дітей на житло він не обмежує та сплачує колишній дружині аліменти в розмірі 1/3 частки його заробітку на утримання двох дітей. Відповідач позовні вимоги не визнала у повному обсязі та пояснила що вона не бажає знятись з реєстрації місця проживання в цій квартирі, оскільки їй ніде зареєструватись. При цьому на задані їй питання пояснив, що вона в цій квартирі не мешкає десь два з половиною роки, її речей там немає і вона не пропонувала своєму колишньому чоловіку знімати в нього кімнату на умовах оренди чи найму, а також те що ними з колишнім чоловіком були придбані меблі та інші речі в квартиру з грошей, що давали його батьки та за продану позивачем машину Свідок [PERSON].судові пояснив, що він є сусідом позивача та мешкає поверхом вище, вже більше року він [PERSON]не бачив, зі слів позивача знає, що квартиру в якій той мешкає тому подарувала йому мати і ремонт в квартирі робився за рахунок батьків позивача. При досліджені письмових доказів по справі судом встановлено . Позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 30.04.2010 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] ( колишній [PERSON]) Донецької області ( а.с.8-9, 21-23), та який має пільги на її утримання як ветеран війни- учасник бойових дій ( а.с.10). В зазначеній квартирі зареєстрований він та його дружина [PERSON] [INFO] з 12.05.2012 року , а також двоє їх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] ( а.с.11-12,18-20). [PERSON] до [PERSON] перебували в шлюбі з 18.07.2008 року по12 серпня 2015 року ( а.с.13-16). [PERSON] в квартирі [ADDRESS] ( колишній [PERSON]) Донецької області з 2015 року не мешкає та речей там своїх не має ( а.с.24) . Суд, заслухавши позивача , відповідача, свідка та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У суду не викликають сумніву пояснення сторін, свідка та надані позивачем письмові докази, оскільки ці документи надані та складені повноважними особами. Відповідно до ст.12 ЦПК України- Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В статті 82 ЦПК зазнкчено - 1. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 2. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. 3. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. 6. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 7. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду. 8. Обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи судом. Таким чином, з огляду на пояснення відповідача вона не бажає добровільно знятись з реєстрації місця проживання в [INFO] ( колишній [PERSON]) Донецької області, вона в цій квартирі не мешкає десь два з половиною роки, її речей там немає і вона не пропонувала своєму колишньому чоловіку знімати в нього кімнату на умовах оренди чи найму. Відповідно до ч.4 ст.156 СК України припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє права цих осіб користуватись займаним приміщенням .У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім*ї про безоплатне користування жилим приміщенням зазначене користування здійснюється за плату. Згідно з ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається займане жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім*ї на постійне проживання до іншого населеного пункту договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Згідно з ч.3 ст.168 ЖК України договір найму жилого приміщення , укладений як на визначений, так і на невизначений строк , може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо жиле приміщення , займане наймачем, необхідне для проживання йому та членам його сім*ї.У цьому випадку власник будинку ( квартири) повинен попередити наймача про наступне розірвання договору за три місяці. Відповідно до ч.4 ст.168 ЖК України- договір найму жилого приміщення , укладений як на визначений, так і на невизначений строк , може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач своїми діями робить неможливим проживання з ним в одному будинку. Згідно зі ст.169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку( квартирі) , що належить громадянинові на праві приватної власності , наймач і особи,які проживають разом з ним , зобов*язані звільнити житлове приміщення ,а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Крім того до спірних правовідносин слід застосовувати також норми передбачені ЦК України. Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України , а також ст.150 ЖК України власник житлового будинку( квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання ,проживання членів своєї сім*ї,інших осіб . Відповідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В статті 405 ЦК України зазначено- 1. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. 2. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч.2 п.15 постанови Верховного Суду України Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням. Таким чином, у зв*язку з тим, що відповідач не є членом сім*ї позивача , між ними не було укладено договору найму житла, відповідач будучі зареєстрована як мешкаюча в квартирі що належить позивачу на праві власності , створює умови які зобов*язують позивача нести додаткові витрати по її утриманню, яка може бути вся потрібна йому самому , не мешкає в квартирі [ADDRESS] ( колишній [PERSON]) Донецької області з 2015 року та речей там своїх не має , то вона є такою, що з цих підстав втратила право користуватись цим жилим приміщенням , бо право позивача на володіння , користування та розпорядження своїм майном, яке належить йому на праві власності підлягає захисту, а отже позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved