Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

29.09.2008 р. між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11399290000, за яким відповідачці було надано кредит у розмірі 11 115,00 дол. США зі строком повернення 28.09.2015 р. Повернення кошів повинно відбуватися згідно графіку затвердженого додатком 1 щомісяця не пізніше визначеного числа. У забезпечення повернення кредитних коштів, сплати відсотків за користування та можливої неустойки [PERSON] 29.09.2008р. уклав з банком договір поруки, за яким поручитель - прийняв на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором. Відповідачка зобов'язання за даним договором належним чином не виконує, тому станом на 21.04.2015р. виникла заборгованість в сумі 1952,07 дол. США, Позивач просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір. Представник позивача надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач та поручитель не з'явилися, причини неявки їх невідомі. Всі були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Про причину своєї неявки не повідомили, клопотань про розгляд справи за їй відсутності, заяв про перенесення розгляду справи та заперечень проти позову не надавали. Відповідно до ч.1ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними в справі доказами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, 29.09.2008 р. між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11399290000, за яким відповідачці було надано кредит у розмірі 11 115,00 ДОЛ. США для покупки автомобіля зі строком повернення 28.09.2015 р. (а.с.6) Повернення кошів повинно відбуватися згідно графіку затвердженого додатком 1 щомісяця не пізніше визначеного числа.(а.с.8) У забезпечення повернення кредитних коштів, укладено договір поруки від 28.09.2008р., за яким поручитель [PERSON] прийняв на себе зобов'язання відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором (а.с.26-28) Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати кошти позичальникові на умовах та у розмірі, передбачених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. При цьому у п. 2.3, 3.2.2, 3.2.5 цього договору передбачено право банку у разі несплати позичальником заборгованості за кредитом (частиною кредиту), процентів за користування кредитом,штраф, пеню, Позичальник [PERSON] порушує умови договору з 1.12.2014 року і не сплачує щомісяця згідно графік погашення заборгованості кошти по кредиту, в зв'язку з чим станом на 21.04.2015р. у неї виникла заборгованість перед банком у розмірі 1835,12 дол. США. (а.с.31) Таким чином позовні вимоги щодо відповідача [PERSON] обґрунтовані і підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог до поручителя, то судом встановлено наступне: У відповідності до ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 8 жовтня 2014 року № 6-128цс14, від 29 січня 2014 року № 6-155 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. У п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд враховує, що згідно зі ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Згідно п.2,2 Договору поруки Кредитор може пред'явити свої вимоги до Поручителя, які останній повинен виконати протягом 10 днів. Судом безспірно встановлено, що прострочення кредитної заборгованості почалося з січня 2013 року, проте банк протягом шести місяців вимоги до боржників не направив, позову до суду не пред'явив. Отже, у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів. Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Так прострочення заборгованості за кредитним договором відбулось з 1.12.2014 року, тобто з цього часу у позивача виникло право звернутися з вимогою до поручителя протягом наступних 6 місяців тобто до липня 2014р. Таким чином, суд встановив що строк виконання основного зобов'язання позичальником порушувався з січня 2014 року. З цього часу кредитор мав би направити вимогу ( а не коли направив і тим самим штучно збільшуючи визначений законом строк поручителю). Датою спливу шестимісячного строку встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України для звернення кредитора з вимогою про виконання основного зобов'язання до поручителя є липень 2014р., а тому позовні вимоги позивача до поручителя не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial