Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

31.08.2016р. [PERSON] звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] (третя особа Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. №2-6). Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.12.2016р. (а.с. № 30) було задоволено заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову, зупинено до набрання законної сили рішенням суду по справі №490/8636/16 стягнення з [PERSON] на підставі виконавчого напису ПН ДМНО [PERSON] №3735 від 21.07.2015р. в рамках виконавчого провадження №51708007. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.06.2017р. цивільну справу №490/8636/16 передано для розгляду за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (а.с. № 51). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 18.07.2017р. цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. № 57). Так, в обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що виконавчий напис приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] № 3735 від 21.07.2015р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитом №NKUCG00000148 в розмірі 3321084,14 грн., та витрат повязаних з вчиненням виконавчого напису в сумі 1700 грн., а всього 3322784,14 грн., є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та в обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на наступні обставини. 11.09.2007р. між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №NKUCG00000148 згідно якого [PERSON], отримав кредит в розмірі 44000 дол.США з кінцевим терміном повернення 10.09.2017р. В серпні 2016р. позивачу стало відомо про наявність виконавчого напису №3735 від 21.07.2015р. про стягнення з нього на користь банку 150148,51 дол. США, що у гривневому еквіваленті становить 3321084,14 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушення вимог ст.ст. 87, 88 Закону України Про нотаріат, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не перевірила безспірність вимог, нотаріусом не було враховано та не перевірено, з якого дня у ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право вимоги до позивача, та що на момент вчинення виконавчого напису з дня виникнення вимоги минуло більше трьох років, враховуючи що починаючи з 2007р. щомісячний платіж позичальником сплачувався не в повному обсязі, а отже, саме з 2007р. у банка виникло право достроково стягнути всю заборгованість. Позивач просив суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] від 11.04.2017р. зареєстрований в реєстрі за № 3735 таким, що не підлягає виконанню, судові витрати покласти на відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач [PERSON] в судові засідання, які призначалися на 18.12.2017р. та 13.03.2018р., не зявився. Від позивача до суду двічі 18.12.2017р. та 12.02.2018р. надходили заяви про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити (а.с. № 91, 100). Ухвалою суду від 09.08.2017р. позивачу було відмовлено у розгляді справи в режимі відеоконференції (а.с. № 61). Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судові засідання 18.12.2017р. та 13.03.2018р. двічі не зявився, про день та час розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином (а.с. № 93а, 104), про причини неявки в судове засідання свого уповноваженого представника, суд не сповістив, заяви або заперечення щодо предмета спору суду не надав. Відповідач - приватний нотаріус ДМНО [PERSON] в судові засідання 18.12.2017р. та 13.03.2018р. не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином (а.с. № 94, 105). Раніше, 26.09.2017р. до суду надійшла заява приватного нотаріуса про розгляд справи без її участі. (а.с. № 63) Крім того, в наданих суду 26.09.2017р. письмових запереченнях проти позову ПН ДМНО [PERSON], позовні вимоги вважала необґрунтованими, посилаючись на те, що виконавчий напис було вчинено у відповідності до вимог законодавства на підставі наданих банком документів. Зазначила, що нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обовязки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів, а ствердження позивача про пропуск банком трирічного строку з дня виникнення вимоги до позивача є помилковим, оскільки право кредитора виникає незалежно від строку виконання зобовязання та кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Додатково, відповідачка посилається на Висновок науково-правової експертизи з питання визначення нотаріусом під час вчинення виконавчого напису безспірності заборгованості, початку перебігу строку вчинення виконавчого напису та способу суб'єктивного складу справи щодо його оскарження в суді, складеного Інститутом держави і права ім. В.М. Корецького від 12.12.2016р. \~ Третя особа - Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Миколаївській області про день та час розгляду справи 18.12.2017р. та 13.03.2018р. була повідомлена належним чином (а.с. № 95, 106). В матеріалах справи міститься заява начальника Центрального ВДВС м. Миколаєва про розгляді справи без участі представника третьої особи (а.с. № 49). Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України (який набрав чинності 15.12.2017р.) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін про день та час розгляду справи, надані сторонами заяви та заперечення щодо предмету позову, суд вважає за можливе розглянути дану справу по суті за відсутності сторін. З урахуванням тих обставин, що один з відповідачів приватний нотаріус [PERSON] надіслала свої письмові заперечення проти позову, отже її думка щодо невизнання позовних вимог суду відома, підстав для винесення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України суду немає. Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Пунктом 9 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №\~2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст.89 ЦПК, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно до ч.2 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що в матеріалах справи наявна нечитабельна копія виконавчого напису нотаріуса, яка була долучена позивачем до позовної заяви, в звязку з чим позивачу неодноразово (а.с. № 93,103) пропонувалося надіслати до суду читабельну копію оспорюваного виконавчого напису, проте відповідна пропозиція була залишена позивачем без уваги, а отже, при вирішенні справи суд буде виходити з інших наявних в матеріалах справи доказів, які містять відомості щодо предмету спору. Судом встановлено, що 11.09.2007р. між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір №NKUCG00000148 згідно якого [PERSON] був наданий кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії розмірі 44000 дол. США на строк до 10.09.2017р. Умовами договору визначено, що щомісяця в період сплати, позичальник повинен сплачувати банку кошти (щомісячний платіж) в розмірі 635,39 дол. США для погашення заборгованості по кредиту, процентам, винагороди. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України). 21.07.2015р. приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] було вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № NKUCG00000148 від 11.09.2007р. станом на 19.05.2015р. грошових коштів у сумі 3322784,14 грн. з яких: заборгованість за кредитним договором 150 148,51 дол.США (що станом на 19.05.2015р. за курсом НБУ дорівнювало 3321084,14 грн.) та витрати повязані з вчиненням виконавчого напису в розмірі 1700грн., а всього 3322784,14 грн. (а.с. №7, 8-9,25). Строк, за який провадиться стягнення - 7 років 8 місяців 8 дні , а саме за період з 11.09.2007р. по 19.05.2015р. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом МЮУ від 03.03.2004р. №20/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Відповідно ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014р. №6-20цс14\~\~виклав правову позицію, згідно якої позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як зазначає позивач у позовній заяві, вже починаючи з 2007р. ним було допущено прострочення виконання грошових зобовязань за договором, щомісячні платежі по погашенню заборгованості ним сплачувалися не в повному обсязі, а отже, право вимоги у банка виникло ще у 2007 році. Враховуючи, що відповідні доводи позивача не були спростовані відповідачами, приймаючи до уваги , що позовна давність за вимогами про повернення кредитних коштів повинна обчислюватися з настанням строку виконання кожного щомісячного платежу, суд приходить до висновку про відсутність обставин, які б свідчили, що банком додержаний передбачений законом 3-річний строк з дня виникнення права вимоги для звернення банком 14.07.2015р. до нотаріуса з вимогою про вчинення виконавчого напису про стягнення з позивача кредитної заборгованості, саме в розмірі 150 148,51 дол.США за період з 11.09.2007р. по 19.05.2015р. З відповідних підстав, суд оцінює критично посилання ПН ДМНО [PERSON], що право кредитора виникає незалежно від строку виконання зобовязання та кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, та приходить до висновку, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахувала та не перевірила наявність обставин, які б свідчили, що банком додержаний передбачений законом 3-річний строк з дня виникнення права вимоги та стягнення з позивача кредитної заборгованості саме в розмірі в розмірі 150148,51 дол.США. Наданий нотаріусом висновок науково-правової експертизи Інституту держави і права імені [PERSON] НАН України від 12.12.2016р., проведений в період дії ЦПК України в редакції закону України від 18.03.2004р. (а.с. № 71-85), суд не бере до уваги, оскільки цей висновок було здобуто поза межами судового процесу у справі № 490/8636/16, в судовому засіданні сторонами у справі не заявлялось клопотання перед судом про призначення експертизи чи про залучення до участі у справі спеціаліста з відповідної галузі знань. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису № 3735 від 21.07.2015р. таким, що не підлягає виконанню з підстав порушення нотаріусом вимог ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» знайшли своє підтвердження при розгляді справи, а отже підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача [PERSON] суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 551грн.20коп., що підтверджується квитанцією (а.с. №1), за ставками судового збору на 2016р. На підставі викладеного,

Outcome: approved