Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

30 липня 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування вимог позивач [PERSON] посилався на те, що він проживає в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка надана йому в користування у відповідності до ордеру № 2 виданого 17 березня 2009 року Гвардійською квартирно-експлуатаційною частиною району Зазначене житлове приміщення є службовим, перебуває в житловому фонді Міністерства Оборони України, в квартирі зареєстрована відповідачка - [PERSON]. З листопада 2012 року сімейні відносини з [PERSON] були припинені, з зазначеного часу відповідачка в квартирі не проживає, забрала всі свої особисті речі, мешкає в [ADDRESS] у своєї матері. [PERSON] втратила інтерес до спірного жилого приміщення, не сплачує квартплату та комунальні послуги, не приймає участь у здійсненні ремонту квартири. Позивач зазначив, що 28 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області був розірваний шлюб між ним та [PERSON], актовий запис № 108. У відповідності до ст.ст. 71,72 ЖК України, відповідачка [PERSON] може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. В зв'язку з наведеним, позивач [PERSON] просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позов в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просили суд задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, посилалася на те, що вона проживає в квартирі, інколи ночувала в будинку своєї матері. Колишній чоловік, без її згоди, дозволив проживати в квартирі своїй матері [PERSON], яка виганяла її з квартири. В зв'язку із сварками, вона була змушена деякий час проживати у своєї матері. Ключі від квартири в неї були, але, неодноразово, повертаючись ввечері до квартири, вона не могла відкрити двері, оскільки, з внутрішнього боку дверей у замку були вставлені ключі, тому, замок неможливо було відкрити з наружі, їй ніхто не відкривав. Сам позивач [PERSON] з лютого 2014 року не проживає в квартирі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що підстав для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням немає, оскільки були поважні причини, з яких вона не могла користуватися зазначеним житлом. Представник третьої особи - Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району в судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши пояснення сторін, представників сторін, свідків, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі ордеру у № 2 виданого 17 березня 2009 року Гвардійською квартирно-експлуатаційною частиною району [PERSON] з сім'єю, а саме - дружині [PERSON], була надана в користування службова двокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка перебуває в житловому фонді Міністерства Оборони України. На підставі ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. У відповідності до ст. 123 ЖК України, Порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу. Згідно до вимог ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер Судом встановлено, що у відповідності до договору найму житлового приміщення від 17 березня 2009 року, наймачем жилого приміщення є [PERSON]. Згідно довідки Будинкоуправління № 1 Гвардійської квартирно-експлуатаційної частини району від 16 липня 2013 року, в квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON]. На підставі ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Судом встановлено, що 28 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області шлюб між сторонами був розірваний, актовий запис № 108. Припинення сімейних відносин з наймачем жилого приміщення не позбавляє колишнього члена сім'ї права користування житловим приміщенням (ст. 64 ЖК України). Як зазначалося вище, на обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що з листопада 2012 року відповідачка [PERSON] не проживає в спірному житловому приміщенні. У відповідності до актів комісії Будинкоуправління № 1 Гвардійської КЕЧ району від 12 квітня 2013 року, 19 липня 2013 року, відповідачка [PERSON] не проживає в квартирі з листопада 2012 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] є її сином. В грудні 2012 року вона приїхала з Луганської області, син дозволив проживати їй у квартирі, де вона мешкала до квітня 2013 року. Дружина сина - [PERSON] в квартирі не проживала, забрала свої речі. В теперішній час [PERSON] принесла свої речі до квартири, інколи ночує. У відповідності до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. На підставі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна надати докази тим обставинам, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог. Суд приходить до переконання. що позивачем не надано доказів того, що [PERSON] не проживає в житловому приміщенні без поважних причин. Так, сама [PERSON] посилалася на те, що вона проживає в спірному жилому приміщенні, інколи ночує у своїй матері, оскільки, позивач [PERSON] або його мати не відкривали їй двері квартири, крім того, з матір'ю колишнього чоловіка були сварки з приводу користування житлом. Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що із [PERSON] давно знайомі, оскільки ж подругами з її матір'ю. Вона може підтвердити, що [PERSON] проживає в [ADDRESS], вона неодноразово була в гостях. Також їй відомо, що взимку 2013 року в квартирі проживала мати [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідачка [PERSON] є її дочкою. [PERSON] постійно проживає в [ADDRESS]. Інколи вона ночувала у неї в будинку в с. Вільне, оскільки до квартири її не пускали. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що із [PERSON] знайома, оскільки раніше проживали в с. Вільне. Їй відомо, що [PERSON] проживає в [ADDRESS], вона неодноразово була в гостях у [PERSON] Також їй відомо, що взимку 2013 року в квартирі проживала мати [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] знає, оскільки мешкають по сусідству. Вона практично кожного дня бачить [PERSON], як вона ходить на роботу із своєї квартири. Одного разу при зустрічі, [PERSON] скаржилася, що з квартири її виганяє мати колишнього чоловіка. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON] не проживала в спірному жилому приміщенні з поважних причин. Згідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, крім інших і такі питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; У відповідності до ст. 11 ЦК України, 1. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. 2. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Судом встановлено, що між сторонами виникли відносини, які випливають з договору найму жилого приміщення. Як зазначалося вище, договір найму спірного житлового приміщення був укладений з позивачем [PERSON] У відповідності до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. На підставі ст. 15 ЦК України, 1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд приходить до переконання, що сам по собі факт не проживання відповідача в житловому приміщенні жодним чином не порушує прав позивача [PERSON], які випливають з договору найму житлового приміщення та норм Житлового Кодексу України. Суд приходить до переконання, що позивач [PERSON] не є належним позивачем у справі, оскільки, звертатися до суду з вимогами про визнання особи такою що втратила право користування житловим приміщенням з підстав, зазначених ст.ст. 71,72 ЖК України, має право тільки житлово-експлуатаційна організація (а в разі її відсутності - відповідне підприємство, установа, організація), з якої укладений договір найму житлового приміщення.. Аналогічна позиція висловлена і в пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.85 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», де зазначено, що в силу ст. 61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред'являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Оскільки судом не встановлено порушень прав позивача, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Outcome: dismissed