Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

30.12.2016 позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що з 13.07.2012 вона та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, від якого мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Обгрунтовує вимоги наступним. Сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на життя та сімейні обов'язки. Відповідач не має постійного місця роботи, не забезпечує родину, застосовує фізичне та психологічне насильство по відношенню до неї та сина. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і суперечить її інтересам. В судовому засіданні позивач повністю підтримала позов та просила його задовольнити з наведених підстав. Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на не стабільний психічний стан позивача, внаслідок чого в неї постійно змінюються думки щодо долі їх шлюбу, а також посилався на те, що на даний час вони проживають в одній квартирі і, що їх шлюб можливо зберегти, а також, зазначив, що шлюб не може бути розірвано, оскільки на момент звернення до суду їх молодша донька не досягла одного року. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.07.2012 між сторонами [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13 липня 2012 року, відповідно в книзі реєстрації шлюбів зроблено запис за №927. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Ухвалою суду від 18.10.2017 сторонам надано строк для примирення тривалістю два місці. Як зазначила позивач, сім`я сторін фактично розпалася, вони, хоча і проживають в одній квартирі, проте не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки, окремо займаються вихованням дітей, спільного бюджету не мають, проживають в окремих кімнатах. За строк, який їм було надано для примирення, їх відносини не покращились, шлюбні стосунки сторони не підтримують, при цьому відповідач продовжує застосовувати до неї психологічний вплив, погрожуючи, у разі розірвання шлюбу, забрати дітей. Відповідач, хоча і заперечував проти позову, проте фактично підтвердив, що сторони дійсно проживають в одній квартирі проте в різних кімнатах, за час, наданий їм судом для примирення шлюбних стосунків не підтримували, спільного господарства не ведуть. У відповідності до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи обставини наведені вище, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася повністю, примирення між ними не можливе і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому вважає за необхідне позов задовольнити. При цьому, суд критично ставиться до посилань відповідача не нестійкий психічний стан позивача, оскільки дані обставини не підтвердились в ході розгляду справи. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved