overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

29 вересня 2016 року позивачка звернулась до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів посилаючись на те, що вона згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду від 05 червня 2008 року отримувала аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], від відповідача в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В зв'язку з тим, що син потребує більших витрат на одяг, харчування тощо, сума аліментних платежів 1000 грн. є занадто малою на теперішній час, просила збільшити розмір аліментів, а сааме стягувати аліменти у твердій грошовій сумі- 2 000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка уточнила позов, просила збільшити розмір аліментів до суми 1 700 грн. щомісячно. Відповідач в судовому засіданні вказані позовні вимоги визнав у повному обсязі. Суд, заслухав сторонни, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані та підлягають повному задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що позивач сплачує на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягненнядитиною повноліття, що підтверджено рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 05 червня 2008 року (а.с.4). Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами , які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки, відповідач не заперечує проти збільшення аліментів, суд вважає, що можно стягувати аліменти з відповідача на утримання сина в розмірі 1 700 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 551 грн. 20 коп. Крім цього, відповідно до ч.2 ст.367 ЦПК України суд вважає необхідним рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

29 вересня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в звязку з його навчанням, в розмірі 1/4 частини всіх доходів, щомісячно з часу пред'явлення позову до суду до часу закінчення навчання. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що від шлюбу з відповідачем, має сина [PERSON], [INFO]. В даний час він є курсантом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана [PERSON] та потребує матеріальної допомоги, додаткового харчування, одягу. Позивач в судове засідання не з'явилася, просила провести розгляд справи без її участі, в задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі просила відмовити, оскільки справа про стягнення аліментів повинна бути розглянута в місячний термін. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, до суду надіслав клопотання в якому просив зупинити провадження у справі до 5 лютого 2017 року та одночасно в поданому клопотанні зазначив, що відповідач не визнає заявленого цивільного позову, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Згідно частини 2 статті 197 цього Кодексу справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5), який являється курсантом Національної академії сухопутних військ імені гетьмана [PERSON]. Згідно довідки Національної академії сухопутних військ імені гетьмана [PERSON] від 29.08.2016 року, контракт з [PERSON] заключено до 30.06.2020 року. [PERSON] забезпечується за рахунок держави харчуванням, військовою формою одягу, проживанням в казармі (гуртожитку), грошовим забезпеченням у визначених керівними документами розмірах. Відповідно до ст. 199 СК України батьки зобовязані утримувати повнолітню дитину, яка навчається і потребує матеріальної допомоги до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу. Оскільки сторони зобовязані приймати рівну участь в утриманні сина, який продовжує навчання, суд з врахуванням матеріального становища сторін, доходів відповідача, який є працездатним, вважає доцільним стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно, починаючи з 29.09.2016 року на період навчання в Національної академії сухопутних військ імені гетьмана [PERSON] до 30.06.2020 року, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

29 вересня 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що в період з 2001 по 2009 року перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. На теперішній час з відповідачем спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, дитина знаходиться на повному її утриманні. Батько неповнолітнього матеріальної допомоги в повному обсязі не надає, у звязку з чим [PERSON] вирішила узаконити процедуру сплати аліментів, та просила стягнути з відповідача на утримання доньки аліменти у розмірі 1/6 частки зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення вимог позивачки у розмірі 1/6 частини його доходу. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є батьками [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] 1-НО №222297, виданим повторно Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 15 вересня 2008 року, актовий запис №119 від 27 лютого 2003 року. Дитина проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні. Згідно зі ст.180, ст.182 Сімейного кодексу України батьки зобовязанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Закон встановлює для обох батьків обовязок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, незалежно від перебування батьків такої дитини у зареєстрованому чи незареєстрованому (цивільному) шлюбі. Згідно зі ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. У звязку з чим, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів у вигляді 1/6 частки доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

29 вересня 2016 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулося з заявою про відновлення втраченого провадження по цивільній справі № 2-2370/11 за позовом ПАТ «ВТБ БАНК» до [PERSON] про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявник просить поновити наступні матеріали справи: -рішення № 2-2370/11 Калінінського районного суду м.Донецька від 26 грудня 2011 року, -ухвалу № 256/2854/13-ц Калінінського районного суду м.Донецька від 07 травня 2013 року, -ухвалу № 256/368/14-ц Калінінського районного суду м.Донецька від 11 червня 2014 року, -виконавчий лист № 2-2370/11 Калінінського районного суду м.Донецька про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором № 15В-ДФВ8/2008 від 03.04.2008 року. Згідно доданих до заяви матеріалів, по цивільній справі № 2-2370/11 було ухвалено заочне рішення Калінінським районним судом м.Донецька 26 грудня 2011 року (а.с.3). Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ», розгляд справ, підсудних Калінінському районному суду м.Донецька, здійснюється Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Станом на 31 жовтня 2016 року цивільна справа № 2-2370/11, яка перебувала у провадженні Калінінського районного суду м.Донецька, до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області не надходила та не передавалася. Як передбачено ст.403 ЦПК України, втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду. Для вирішення процесуальних питань, пов'язаних із виконанням судового рішення, необхідно відновити втрачене судове провадження по цивільній справі № 2-2370/11. Повний текст документів, що містилися у втраченому судовому провадженні і які заявник просить відновити наявний у Єдиному державному реєстрі судових рішень: -рішення № 2-2370/11 Калінінського районного суду м.Донецька від 26 грудня 2011 року реєстраційний номер 20677270, -ухвалу № 256/2854/13-ц Калінінського районного суду м.Донецька від 07 травня 2013 року реєстраційний номер 31807662, -ухвалу № 256/368/14-ц Калінінського районного суду м.Донецька від 11 червня 2014 року реєстраційний номер 39253457. Таким чином суд вважає установленим зміст судових рішень, які містилися у втраченому судовому провадженні по цивільній справі №2-2370/11, що є належним та достатнім для відновлення втраченого судового провадження. Що стосується виконавчого листа № 2-2370/11, виданого Калінінським районним судом м.Донецька про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором № 15В-ДФВ8/2008 від 03.04.2008 року, у разі втрати оригіналу цього документу стягувач або державний виконавець має право звернутись до суду з заявою (поданням) про видачу дубліката виконавчого листа, як передбачено ст.370 ЦПК України. Тому у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в частині відновлення виконавчого листа № 2-2370/11 слід відмовити.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

29 вересня 2016 р. позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, яку в подальшому уточнив. Обґрунтовує вимоги тим, що 30 березня 2016 р. між ним та [PERSON] укладено договір позики, за яким він позичив відповідачу 55\~000 грн, з терміном повернення до 01 вересня 2016 року, про що склали відповідну розписку. Вказує, що у зазначений в розписці термін відповідач гроші не повернув. З посиланням на ці обставини та статті 526, 530, 549, 610, 625, 1046-1050 ЦК України просить стягнути на його користь з [PERSON] борг в сумі 55 000 грн, а також витрати на правову допомогу в сумі 2\~500 грн та судовий збір. У судове засідання позивач не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій цивільний позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі, а справу розглянути за його відсутності. Відповідач будучи неодноразово своєчасно та належним чином повідомленим за місцем реєстрації про час і місце розгляду справи у судове засідання без поважних причин не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. У своїй заяві позивач погодився на постановлення судом рішення у заочному порядку. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до частини 1 статей 1046, 1049 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 30 березня 2016 р. сторони у простій письмовій формі уклали договір позики, за яким [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 55 000 грн, з терміном повернення до 01 вересня 2016 року. Викладене підтверджується письмовою розпискою від імені [PERSON], що датована 30 березня 2016 року. Судом зясовано, що у зазначений в письмовій розписці термін відповідач вказані грошові суми позивачу не повернув. Відповідач не зявився в судове засідання, а отже ухилився від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, а відтак, то суд вважає борг безспірним, а тому наявні правові підстави для його стягнення. За правилами статей 84 і 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу і сума сплаченого судового збору при зверненні з позовом до суду. В С Т А Н О В И В:

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

29 вересня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] в якій просить суд розірвати шлюб зареєстрований між [PERSON], [INFO] до [PERSON], [INFO] Відділом реєстрації актів громадянського стану Галицького районного управління юстиції у м.Львові, 30 листопада 2002 року, актовий запис № 256. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що під час спільного подружнього життя у них дітей немає. Сімейне життя у них не склалось, отанніх пять років він з дружиною не проживає, намагався з нею примиритися, але марно. На даний час нічого спільного між ними намає, спільного господарства не ведуть. Будучи у судовому засіданні позвач заяву підтримав повністю та вважає, що примирення не можливе, він пять років проживає окремо. Відповідач у судове засідання повторно не прибула, хоча належним чином була повідомлена, про день та час розгляду справи, про що є поштове повідомлення у матеріалах справи, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, згідно ст.169,224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з таких підстав. Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу, сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Галицького районного управління юстиції у м.Львові, 30 листопада 2002 року, актовий запис 256. За час спільного подружнього життя у них дітей немає. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що подружжя не підримують подружніх та сімейних відносин. Причиною неможливості спільного проживання подружжя є різні погляди на життя та сімю. Між подружжям відсутнє взаєморозуміння та довіра. З урахуванням наведеного суд вважає, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідача, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

29 вересня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано тим, що 28 квітня 2012 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано виконкомом Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, актовий запис № 6. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з липня 2017 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 28 квітня 2012 року. Шлюб зареєстровано виконкомом Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, актовий запис № 6 (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час немає. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з липня 2017 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

29 вересня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб. Позов мотивовано тим, що 14 липня 2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 387. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 14 липня 2007 року. Шлюб зареєстровано відділом актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис 387(а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5 ). Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час немає. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

29 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 20 вересня 2008 року виконкомом Козирської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, який проживає з нею. Посилаючись на те, що сімейні стосунки припинені, через відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим, просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у звязку з реєстрацією шлюбу. Сторони в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивачка, крім цього, зазначила, що підтримує заявлені вимоги; відповідач вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 вересня 2008 року виконкомом Козирської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 05 (а. с. 6), від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 7), який проживає з позивачкою. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сімї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved