Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

30 липня 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її цивільного чоловіка [PERSON], померлого 22 липня 2015 року. З [PERSON] вони спільно проживали та вели спільне господарство понад 5 років. До початку розгляду справи по суті позивачка [PERSON] доповнила позовні вимоги, прохаючи суд також встановити факт її спільного проживання з [PERSON] однією сімєю з серпня 2009 року. У попередньому судовому засіданні позивачка [PERSON] просила залишити без розгляду її позов в частині визнання права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS], і ухвалою суду від 07 жовтня 2015 року позов [PERSON] в цій частині було залишено без розгляду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] уточнили формулювання позовних вимог, просили суд визнати позивачку [PERSON] спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], померлого 22 липня 2015 року, у звязку з її проживанням однієї сімєю із спадкодавцем не менш пяти років до часу відкриття спадщини. У судовому засіданні [PERSON] пояснила, що влітку 2009 року вона познайомилась із [PERSON], який був на той час розлучений. Деякий час вони проживали у будинку померлої матері [PERSON] у селі Степанівка Костянтинівського району. Восени, після настання холодів, вони перебрались до квартири матері позивачки на вул. Калініна, 38 м. Костянтинівки, де проживали до липня 2010 року до придбання спільної квартири [ADDRESS]. Власник квартири проживав на іншому поверсі цього ж підїзду. Вони з [PERSON] обидва працювали, вона і тепер працює помічником вихователя у дитячому садку. Кошти на придбання квартири вони потроху збирали, коли проживали у квартирі її матері. За квартиру вони сплатили близько 22 тисяч гривень. Це можуть підтвердити свідки, які були присутні при передачі коштів. Після цього, вони з [PERSON] перебрались до цієї квартири, придбавали меблі, робили ремонт. Після смерті [PERSON] вона поховала його за власні кошти і продовжує мешкати у цій квартирі. Просила задовольнити її позов у звязку із необхідністю вступу у права спадкування. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували. Відповідачка [PERSON] пояснила, що її батьки розлучились, але потім продовжували мешкати разом у будинку бабусі до її смерті, яка померла. Позивачку [PERSON] вона побачила тільки на похоронах батька. Із батьком вона особисто перестала спілкуватись з осені 2010 року, коли дізналася, що той продав будинок своєї матері її бабусі, у якому була також і її частка. Їй відомо, що батько придбав у місті Костянтинівці квартиру, але за скільки і де їй не відомо. Зясувавши вищенаведену позицію сторін, допитавши свідків та перевіривши письмові докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Так, свідок [PERSON], яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та дачу неправдивих показань, що познайомилась із позивачкою [PERSON] та її цивільним чоловіком [PERSON] наприкінці 2009 року, коли останні проживали в квартирі матері [PERSON], а [PERSON] працював разом з її чоловіком [PERSON]. У 2010 році [PERSON] разом із [PERSON] придбали квартиру у їх будинку після чого вони продовжили спільну дружбу сімями, ходили до кафе, разом їздили на відпочинок, допомагали їм облаштовуватись у квартирі. Це спілкування продовжувалось до самої смерті [PERSON]. Їй відомо, що кошти на цю квартиру [PERSON] і [PERSON] збирали разом. Аналогічні пояснення у судовому засіданні надав свідок [PERSON] цивільний чоловік [PERSON] Свідок [PERSON] яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та дачу неправдивих показань, у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] - її цивільний чоловік мав у власності однокімнатну квартиру [ADDRESS], влітку 2010 року до них звернулись позивачка [PERSON] та її цивільний чоловік [PERSON] з приводу купівлі цієї квартири. Коли дійшли згоди щодо ціни, то [PERSON] і [PERSON] принесли кошти готівкою. Під час передачі грошей у сумі 22000 гривень [PERSON] пояснив, що це їх із [PERSON] спільні кошти. При цьому були присутні у якості свідків сусіди. Вона сприймана позивачку і [PERSON] як одну сімю, інколи зверталась до [PERSON] по-сусідськи, остання постійно проживала у придбаній квартирі. Свідки [PERSON] та [PERSON], які були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та дачу неправдивих показань, у судовому засіданні пояснили, що проживають у [INFO] і є сусідами позивачки [PERSON]. На початку літа 2010 року вона разом із своїм цивільним чоловіком [PERSON] придбала квартиру у їх підїзді та почали в ній постійно проживати однією сімєю. Це тривало до смерті [PERSON] в липні 2015 року. Свідок [PERSON] також пояснив, що був особисто присутній під час передачі коштів [PERSON] та [PERSON] власнику квартири [PERSON]. Розписку про передечу коштів писала [PERSON]. Свідок [PERSON], яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, пояснила, що позивачка [PERSON] є її рідною донькою. З покійним [PERSON] донька познайомилась влітку 2009 року та деякий час проживали у селі Степанівка у будинку [PERSON]. Восени того ж року вони попросилися пожити в її квартиру, оскільки добиратися на роботу із села було проблематично. Вона погодилась і протягом осені-зими 2009-2010 років донька із [PERSON] проживали в її квартирі. Вона допомагала їм, годувала та самостійно сплачувала комунальні послуги, оскільки вони спільно вирішили, що Козубскій та [PERSON] слід придбати окрему квартиру. Однокімнатну квартиру у малосімейці вони знайшли і придбали влітку 2010 року. Крім цього, сумісне проживання позивачки [PERSON] із [PERSON] підтверджено письмовими докази, які були надані позивачкою, що містяться в матеріалах справи, а саме: технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] (а.с.7-10); нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу вказаної квартири від 28 липня 2010 року між [PERSON] та продавцем [PERSON] та реєстраційними документами (а.с.11-14); товарними чеками на придбання ліків та довідкою про причину смерті [PERSON] та документами про оплату ритуальних послуг, які надані позивачкою [PERSON] (а.с.62-70); згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер 22 липня 2015 року в м.Костянтинівка Донецької області (а.с. 15). Свідки з боку відповідачки [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], які були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та за відмову від дачі показань, у судовому засіданні не підтвердили, але й не спростували доводів, наведених позивачкою [PERSON] про термін її спільного проживання із [PERSON]. Із слів померлого [PERSON] їм відомо, що останній придбав у місті Костянтинівці квартиру за кошти, виручені від продажу земельного сертифікату, який належав його померлій матері. Суд критично оцінює пояснення свідка [PERSON] щодо відсутності будь-якої жінки за місцем проживання [PERSON] після смерті матері останнього, при цьому суд враховує нерегулярність відвідин свідком будинку [PERSON] у денний час, беручи до уваги ті обставини, що позивачка [PERSON] працювала вдень у дитячому садку і свідок міг її не зустріти. Свідок [PERSON], яка була приведена до присяги та попереджена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, яка пояснила, що відповідачка [PERSON] її рідна донька від шлюбу з померлим [PERSON]. Вони розлучилися ще 28 жовтня 2008 році, але деякий час продовжували проживати разом, намагаючись зберегти сімю. Вони проживали у її будинку та надавали допомогу матері чоловіка, яку паралізувало, до смерті останньої. Але після смерті матері [PERSON] стосунки з ним остаточно увірвалися і вона вдруге вийшла заміж. Вона стверджує, що у будинку покійної матері [PERSON] останній з іншими жінками ніколи не проживав. При цьому вона не заперечувала, що колишній чоловік придбав квартиру у місті та тих обставин, що позивачка [PERSON] проживала з ним протягом не менш трьох років та займалась його похованням. Судом не приймаються до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] в частині того, що під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири від 28 липня 2010 року померлий [PERSON] писав заяву, також посвідчену нотаріусом, згідно якої останній пояснив, що на час підписання цього договору він не перебуває у шлюбі та фактичних шлюбних відносинах та купує квартиру за власні кошти (а.с. 59), оскільки згідно довідки нотаріуса останній підтвердив лише відсутність у паспорті покупця, окрім реєстрації шлюбу та розірвання шлюбу із [PERSON], інших відміток про реєстрацію шлюбу. Тобто решта даних, щодо перебування у фактичних шлюбних відносинах та належності коштів на придбання квартири, нотаріусом не могли бути перевірені та не перевірялись і вказана заява розцінюється судом з урахуванням інших належних та допустимих доказів, отриманих під час розгляду цієї справи. А вказані обставини спростовуються вищенаведеними поясненнями свідків щодо часу спільного проживання позивачки [PERSON] із [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачкою [PERSON] та її представником [PERSON] не надано суду доказів на спростування спільного проживання позивачки [PERSON] із померлим [PERSON] протягом 2009 року та походження грошових коштів на придбання квартири із інших джерел, ніж зазначено позивачкою та підтверджено вищенаведеними поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] в частині походження коштів у [PERSON] на придбання квартири від продажу земельного сертифікату, належного його померлій матері, - судом не враховуються, оскільки продаж землі заборонено законодавчо, а пояснення свідків носять характер припущень, та ґрунтуються лише на словах померлого. Інших доказів в обґрунтування цього суду не надано. З урахуванням вищенаведеного суд вважає доведеним факт спільного проживання позивачки [PERSON] однією сімєю із [PERSON], який помер 22 липня 2015 року, з липня 2009 року по день його смерті, тобто більше пяти років на час відкриття спадщини. При цьому суд керується положеннями ст. 256 ЦПК України і приймає рішення про встановлення цього факту саме в порядку позовного провадження, оскільки цей факт позивачці необхідний саме для необхідності її вступу в права спадкування. Щодо позовних вимог [PERSON] про визначення черговості у спадкуванні, то в цій частині суд вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні, оскільки порядок спадкування за законом та черговість спадкування визначені главою 86 Цивільного кодексу України і додатковому визначенню судовим рішенням не підлягають.

Outcome: partial