Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

29.10.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про захист особистих немайнових прав та відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала свої позовні вимоги. Позивач [PERSON] суду пояснила, що вона разом зі своєю донькою [PERSON] і її чоловіком [PERSON] проживають в [INFO]. Вказана квартира приватизована, їй належить 1/4 частка вказаної квартири та по 1/4 частці її чоловіку, дочці та сину. Вона займає одну кімнату, дві інших займають відповідачі. Кухня, ванна кімната, туалет та коридор знаходяться у спільному користуванні. Між нею та відповідачами склалися неприязні відносини, відповідачі погрожують їй, бють та звертаються до правоохоронних органів з скаргами на неї. На початку липня 2014 року відповідачі, без її згоди, встановили на кухні та в коридорі 4 засоби відеоспостереження, якими фіксують все те, що відбувається в квартирі. Спочатку вона не заперечувала проти встановлення відеоспостереження, але згодом її це почало пригнічувати та дратувати, оскільки вона постійно знаходиться під відеонаглядом та до неї перестали ходити її знайомі. Тому вважає вказані дії відповідачів протиправними, такими, що порушують її особисті немайнові права, гарантовані Конституцією України, а саме на недоторканість житла, втручання в особисте та сімейне життя, збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди. Просить суд зобовязати відповідачів припинити дії, спрямовані на порушення її особистих немайнових прав: втручання в її особисте життя шляхом збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди та демонтувати встановлені в місцях загального користування в квартирі [ADDRESS] 4 камери відеоспостереження. Крім того, вважає, що протиправними діями відповідачів їй було завдано моральну шкоду в розмірі 80000 грн., яка полягає в тому, що вона перенесла моральні переживання, порушені стосунки з оточуючими її людьми, в звязку з встановленими відеокамерами погіршився стан її здоровя та сон. Тому просить стягнути з відповідачів 80000 грн. в відшкодування моральної шкоди та судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Відповідач[PERSON] суду пояснила, що вона разом зі своїм чоловіком, двома дітьми та своєю матірю [PERSON] проживають в [INFO]. Вказана квартира приватизована, їй належить 1/4 частка вказаної квартири та по 1/4 частці належить її матері, батькові та брату. Близько 8 років в їх сімї постійно виникають конфлікти. Три роки її сімя проживала на орендованій квартирі, а потім знову повернулась у вказану квартиру, де проживають на теперішній час. Для свого самозахисту, з згоди [PERSON],в липні 2014 року в квартирі нею та її чоловіком були встановлені камери відеоспостереження. Дві камери встановлені в кухні, дві в коридорі, а відеореєстратор знаходиться в їх кімнаті. Ніяких претензій на той час [PERSON] з приводу встановлення камер відеоспостереження не мала. Тому вважає, що ніяких протиправних дій з їх боку немає, моральної шкоди позивачу вони не заподіяли, просить в задоволені позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що в липні 2014 року він встановив за місцем свого проживання - в квартирі [ADDRESS], чотири камери відеоспостереження. Вказані камери були встановлені зі згоди [PERSON], з метою уникнення сварок в сімї. Просить суд в задоволені позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності №1525 від 21.01.1994 року, виданого відділом приватизації житла ВО «ЮУ АЕС», квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (після шлюбу [PERSON]) А.О., [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частці кожному (а.с. 69-70, 71, 74). Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) станом на 15.10.2015 року, позивач та відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: квартира [INFO]. В липні 2014 року в квартирі [ADDRESS], а саме: на кухні та в коридорі було встановлено по 2 камери відеоспостереження. Факт встановлення камер відеоспостереження в квартирі відповідачами визнається, необхідність їх встановлення пояснюється неприязними стосунками, що склались з позивачем. Вони вважають це способом захисту своїх прав\~\~від посягань позивача. Крім того, факт встановлення камер в квартирі підтверджується наданими позивачем фотокартками (а.с.57), а також поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Виниклі між сторонами неприязні стосунки не заперечується сторонами та підтверджується копією витягу з кримінального провадження №12014150120000432 від 23.06.2014 року за заявою [PERSON] (а.с. 6), копією постанови апеляційного суду Миколаївської області від 15.08.2014 року (а.с. 26-29), копією витягу з кримінального провадження №12014150120000459 від 06.07.2014 року за заявою [PERSON] (а.с. 34). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею\~\~16 ЦК України\~визначено способи захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За вимогами ст.150 ЖК\~\~України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частина 1 статті 319 ЦК України передбачає, що\~\~власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно зі ст.301 ЦК України\~\~фізична особа має право на особисте життя. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Положеннями ч.2\~ст. 382 ЦК України\~\~передбачено,\~\~ що\~власникам квартир у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також; споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також; власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до\~\~ст. 269 ЦК України\~\~особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. За змістом ст.307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Дане положення суд розуміє як гарантію реалізації багатьох особистих немайнових прав, до яких віднесено\~\~ право на індивідуальність, на особисте життя та його таємницю, право на повагу до гідності та честі, право на недоторканість ділової репутації, тощо. Враховуючи факт відсутності згоди [PERSON] в цей час на продовження здійснення за нею відеоспостереження та \~\~фіксацію її особистого життя, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, в частині зобовязання відповідачів припинити дії, спрямовані на порушення особистих немайнових прав [PERSON] втручання в її особисте життя, шляхом збирання (відеофіксація) та зберігання (відеореєстратор знаходиться в кімнаті відповідачів і інформація зберігається на його диску) конфіденційної інформації про особу без її згоди, а також зобовязання відповідачів демонтувати встановлені в місцях загального користування в квартирі [ADDRESS] всі камери відеоспостереження. Вказані вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим\~підтверджується\~факт\~заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В судовому засіданні встановлено, що в липні 2014 року відповідачі встановили в квартирі на кухні та в коридорі 4 засоби відеоспостереження для відеофіксації подій, що відбуваються в їх квартирі, оскільки між сторонами виникли неприязні відносини та вони звинувачували один одного в скоєні протиправних дій. [PERSON] проти цього не заперечувала, її це теж влаштовувало. Вказане не оспорюється самою [PERSON] та підтверджується поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Тобто відеофіксація відбувалася за згодою [PERSON], а тому її вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Не підлягають задоволенню і вимоги про зобовязання припинити дії, спрямовані на порушення особистих немайнових прав [PERSON] - втручання в її особисте життя, шляхом використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, оскільки не знайшли підтвердження в судовому засіданні. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, а саме 487 грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Outcome: partial