Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

30 березня 2016 року заявники подали до суду заяву про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 2004 року, що був зареєстрований у Макіївському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір*ю, та між заявниками досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні дитини, що зафіксовано у відповідному договорі. З 02 лютого 2016 року сімейні відносини та спільне проживання між сторонами припинено у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різними поглядами на життя, постійно виникаючими сварками з побутових причин та з переїздом дружини [PERSON] до іншої окремої від чоловіка квартири у звязку з чим просять укладений між ними шлюб розірвати. Заявники в судове засідання не з*явились, подавши спільну заяву про розгляд справи у їх відсутності (а.с. 31-32), також заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою про залишення за нею шлюбного прізвища (а.с. 38-39). Відповідно до\~ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України\~суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності заявників, від яких надійшла відповідна спільна заяви, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. З*ясувавши думку заявників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 28 квітня 2004 року зареєстрували шлюб (а.с. 27), від якого мають неповнолітню дитину сина [PERSON], 08 листопада 2004 року (а.с. 28). Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст.234 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Згідно з ч.1 ст.109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Встановлено, що 12 березня 2016 року заявники уклали договір між батьками про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за № 179 (а.с. 29-30). Відповідно до умов договору місцем проживання дитини є місце проживання матері, але необмежену кількість часу за бажанням дитини та попередньою усною домовленістю батьків разом з батьком. Крім того, батько зобовязаний щомісячно до 15 числа місяця передавати матері в готівковій або безготівковій формі кошти на утримання дитини (аліменти) в сумі, що складає 3000 гривень та додатково матеріально забезпечувати дитину у розмірі необхідному для її повноцінного утримання до досягнення дитиною повноліття (а.с. 29 зворот). Згідно з ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З огляду на викладене, оскільки сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть та проживають окремо, а їхня заява відповідає дійсній волі подружжя, враховуючи, що від подання заявниками заяви сплив один місяць та вона ними не відкликана, суд приходить до висновку про задоволення заяви, оскільки після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права заявників, а також права їхньої дитини.

Outcome: approved