Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

2 липня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що з 1999 року працював на посаді інженера-конструктора на Державному підприємстві (далі ДП) «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова». Наказом від 7 червня 2019 року № 49-у про припинення трудового договору його звільнено з посади інженера-конструктора 2 категорії відділу 23 ГДР з 11 червня 2019 року з підстав, передбачених п. 3 ст. 40 КЗпП України. Позивач зазначав, що за весь час роботи він жодного разу не був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, а отже відсутні підстави для його звільнення за ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на вказані обставини, а також на вимоги ст. 235 КЗпП України позивач просив: визнати незаконним та скасувати наказ № 49-у від 7 червня 2019 року ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова» про припинення трудового договору з 11 червня 2019 року за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку, а саме: розпорядження ДК «Укроборонпром» № 73/р від 13 листопада 2017 року; поновити [PERSON] на посаді інженера конструктора 2 категорії відділу 23 ГДР ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова»; стягнути з ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; а також моральну шкоду, яку позивач оцінив в 100 000 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 вересня 2019 року провадження у справі в частині позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі закрито з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (відсутній предмет спору). Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2019 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрито з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (відсутній предмет спору). В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підтримали та просили їх задовольнити. Представник ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова» проти задоволення позовних вимог заперечував. При цьому посилався на те, що 4 липня 2019 року скасовано наказ про звільнення [PERSON] та поновлено його на попередній посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12 червня 2019 року по 4 липня 2019 року. Про скасування наказу та про поновлення на роботі з 5 липня 2019 року позивача повідомлено в присутності працівників підприємства, однак від підпису в наказі про ознайомлення позивач відмовився, про що було складено відповідний акт. Незважаючи на поновлення на роботі позивач до роботи не приступив, про причини неявки на роботу не повідомив. Таке ставлення позивача свідчить, що жодних втрат нормальних життєвих зв`язків, які б вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя ним понесено не було. В той же час невихід [PERSON] , з 5 липня 2019 року на роботу може свідчити лише про його очікування незаконного збагачення за рахунок підприємства шляхом безпідставного отримання середньомісячної заробітної плати за весь час його відсутності на роботі. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] з 1999 року працював на посаді інженера-конструктора на Державному підприємстві «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова». Наказом від 7 червня 2019 року № 49-у про припинення трудового договору його звільнено з посади інженера-конструктора 2 категорії відділу 23 ГДР з 11 червня 2019 року з підстав, передбачених п. 3 ст. 40 КЗпП України. Згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року з підстав, передбачених п.3 ст. 40 КЗпП України працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Таким чином, невиконання працівником обов`язків є вчинення працівником дій, які працівник відповідно до законодавства, трудового договору, правил внутрішнього трудового розпорядку не мав права вчиняти, або, не вчинення працівником певних дій, які він на підставі зазначених актів зобов`язаний був вчинити. Вина є невід`ємною умовою для звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Звільнення [PERSON] відбулося з порушенням трудового законодавства. Зазначені обставини визнані представником відповідача в судовому засіданні. Наказом директора ДП «Харківське конструкторське бюро з машинобудування імені О.О. Морозова» від 4 липня 2019 року № 560-К скасовано наказ про звільнення [PERSON] та поновлено його на попередній посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 12 червня 2019 року по 4 липня 2019 року. Згідно ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. З врахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Про скасування наказу та про поновлення на роботі з 5 липня 2019 року позивача повідомлено в присутності працівників підприємства, однак від підпису в наказі про ознайомлення позивач відмовився, про що було складено відповідний акт (а.с. (32). Позивачу виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу за період 3 12 червня 2019 року по 4 липня 2019 року. До роботи позивач протягом декількох місяців не приступив, що підтвердив в судовому засіданні. Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких\~\~зазнав\~\~позивач,\~\~характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за\~\~зверненням\~\~ потерпілого\~\~- спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить із вимог ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України, враховує всі обставини звільнення з роботи та поновлення на роботі позивача встановленні під час судового розгляду, поведінки обох сторін, глибину страждань позивача. Суд також враховує вимоги розумності та справедливості і вважає за необхідне стягнути з підприємства на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 2000 грн. Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial