Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

30.01.2018 року позивач звернулася в суд із вказаним позов до відповідача, у якому просила: 1. збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Козівського районного суду Тернопільської області у цивільній справі №2-370-2012 від 02.10.2012 року за її позовом до [PERSON] на утримання та виховання їхніх спільних дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та ухвалити рішення, яким з 01.02.2018 року стягнути на її користь аліменти на утримання і виховання [PERSON] до закінчення ним навчання в розмірі 2000,00 грн. та [PERSON] до його повноліття в розмірі 2000,00 грн.; 2. стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на [PERSON] в сумі 2000,00 грн. щомісячно; 3. стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на [PERSON] в сумі 5000,00 грн. щомісячно. Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 02.10.2012 року було стягнено з [PERSON] аліменти на утримання їхніх спільних дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Вважає, що на цей час діти потребують значно більших коштів, або забезпечити їм належне навчання, фізичний та інтелектуальний розвиток. Вказує, що старший син [PERSON] навчається стаціонарно у технічному коледжі Тернопільського національного технічного університету ім. І.Пулюя, проживає у гуртожитку, не отримує стипендії і з досягненням повноліття припиняться виплата мізерних аліментів, а навчання ще буде тривати до 30.06.2019 року. Молодший син [PERSON] хворіє псоріазом, що потребує додаткових витрат та особливого, більш калорійного, харчування. Крім того, розвиток його таланту вимагає чималих коштів, зокрема для участі у конкурсах дитячої художньої самодіяльності в Туреччині, Болгарії, Польщі та Чехії. Окрім того, підставами для збільшення розміру аліментів, позивач зазначає: збільшення розміру заробітної плати; інфляційні процеси; знецінення національної валюти «більш ніж у три рази»; збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Звертає увагу суду на те, що відповідач працює за кордоном, а надання аліментів в розмірі 500,00 грн. на дитину є мізерним і надає їй право на звернення із позовом про збільшення розміру аліментів та додаткових витрат на утримання їхніх з відповідачем дітей. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 09.02.2018 року відкрито провадження у справі та призначено у ній підготовче засідання (а.с.61). 11.04.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він такий визнав частково та просив суд збільшити розмір аліментів, які з нього стягуються до 1000,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Крім того, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з нього додаткових витрат на утримання дітей у розмірі 2000,00 грн. на утримання [PERSON] та 5000,00 грн. на утримання [PERSON] .. Поданий відзив мотивував тим, що він ніде не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, періодично підробляючи. Крім того, зазначає, що має на утриманні двох непрацездатних батьків, які проживають з ним та потребують постійного догляду. Вказує, що позивачем не доведено факту погіршення її матеріального становища, здоров`я чи зміну сімейного стану та не подано жодних доказів на підтвердження того, що її витрати на утримання дітей становлять 2000,00 грн. на кожного з них та вважає, що достатнім, обґрунтованим та справедливим був би розмір аліментів на кожного із синів у розмірі 1000,00 грн.. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дітей вказав, що додаткові витрати на утримання повнолітніх дітей законом не передбачені, а обставини щодо надання повнолітнім дітям допомоги перевіряються та встановлюються при визначенні розміру аліментів для повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Покликається також на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що вона несе додаткові витрати на утримання сина [PERSON] в розмірі 2000,00 грн. щомісячно чи сина [PERSON] в розмірі 5000,00 грн.. Вважає, що нормами ст.185 СК України не передбачено способу стягнення додаткових витрат на утримання дитини у виді щомісячних платежів (а.с.66-67). 31.05.2018 року на адресу суду надійшла від позивача відповідь на відзив, у якій вона вказує, що доводи відповідача є безпідставними, просить суд надати їй критичну оцінку, оскільки вона надала усі необхідні, на її думку, докази, а твердження відповідача є «спекулятивними». Крім того, зазначила, що батьки відповідача є самостійними, не потребують додаткової допомоги та отримують пенсію у великому розмірі (а.с.77-78). 02.08.2018 року від відповідача надійшло заперечення, у якому він просив задовольнити позов в частині та стягнути з нього по 1000,00 грн. аліментів на кожного із синів. В задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей просив відмовити. При цьому, вказував на те, що пенсія його батьків є незначною, вони часто хворіють і вартість комунальних послуг є непосильною для них, а тому вони потребують допомоги та догляду, оскільки батько отримує 2359,37 грн., а мати 1659,38 грн.. Також, зазначив, що довідки, договори та квитанції, які долучені позивачем не підтверджують жодних понесених нею додаткових витрат. Звертає увагу суду на те, що копія товарного чеку на придбання ноутбука та гарантійний талон до нього не підтверджують, що такі витрати понесені саме позивачем, оскільки не містять відомостей про покупця і є неналежними. Крім того, сума цих витрат становить «не більше 500 доларів США». Просить суд також врахувати, що витрати на придбання квитків на проїзд до місця навчання, придбання ноутбука, витрати, пов`язані із поповненням рахунку мобільного телефону не є витратами, що викликані особливими обставинами, в розумінні ст.185 СК України, яка передбачає стягнення додаткових витрат лише на дітей (особи віком до 18 років) (а.с.105-106). Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 02.05.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду по суті (а.с.135). 26.11.2019 року від відповідача надійшла заява, у якій він просив здійснювати розгляд справи у його відсутності, а позовні вимоги він визнає частково та готовий сплачувати грошові кошти на утримання дітей в розмірі 1200,00 грн. на кожного із синів відповідно до чинного законодавства (а.с.151). У судовому засідання позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити такі в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, подавши 26.11.2019 року заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.2\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що у сторін є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями їхніх свідоцтв про народження (а.с.4, 7). Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 02.10.2012 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів ухвалено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1000,00 грн. щомісячно і до досягнення дітьми повноліття (а.с.9). Із змісту поданої позовної заяви, з врахуванням усунутих недоліків (а.с.27-33), вбачається, що позивач просить збільшити розмір аліментів, що стягується на кожного із синів з 500,00 грн. (рішенням суду стягнено 1000,00 грн. аліментів на обох дітей) до 2000,00 грн.. Крім того, позивач просила стягнути додаткові витрати на дітей. При цьому, у зв`язку із навчанням сина [PERSON] просила стягнути 2000,00 грн. додаткових витрат щомісячно, які зумовлені витратами на навчання, харчування, оплату проживання в гуртожитку і т.д., а також 5000,00 грн. додаткових витрат щомісячно на [PERSON] , що зумовлені лікуванням та необхідністю розвитку здібностей дитини. Відповідно до ч.1 ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Повнолітніми вважаються, згідно з ч.1 ст.34 ЦК України, особи які досягли вісімнадцяти років. Частиною 1 ст.180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як вбачається із копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] останній досяг повноліття, а відтак стягнення аліментів на його утримання на підставі рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 02.10.2012 року повинно було б припинитися 02.05.2018 року. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина та його виконання регламентовані главою 16 СК України. Зокрема, відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Крім того, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання на підставі глави 16 СК України застосовуються норми\~статей 187,\~189-192\~і\~194-197\~цього Кодексу. Таким чином, судом встановлено, що обов`язок щодо сплати аліментів на [PERSON] у розмірі 500,00 грн. у відповідача припинився. Наявність будь-якого рішення суду чи домовленості між сторонами щодо сплати відповідачем аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання судом не встановлено. Відтак, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів на утримання [PERSON] , оскільки аліменти на його утримання з відповідача на момент ухвалення цього рішення не стягуються. На підставі вказаних обставин та фактів, суд вважає, що часткове визнання відповідачем позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання [PERSON] суперечить закону, а тому у прийнятті такого визнання позову слід відмовити. Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів на утримання сина [PERSON] з 500,00 грн. до 2000,00 грн. щомісячно і до досягнення повноліття суд вважає за необхідне вказати наступне. Відповідачем вказана позовна вимога визнана частково, а саме в частині суми 1200,00 грн.. Щодо різниці між збільшеним розміром аліментів, який визнається відповідачем та тією сумою, до якої просить збільшити аліменти позивач, суд вважає за необхідне вказати наступне. Як передбачено частиною 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, необхідними умовами для зміни (в тому числі збільшення) розміру аліментів є наявність фактів зміни матеріального або сімейного стану одного з батьків, погіршення або поліпшення стану здоров`я когось із них і т.д.. Як вбачається із матеріалів справи позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності хоча б однієї підстави для збільшення розміру аліментів, передбачених ч.1 ст.192 СК України. Водночас, системний аналіз ч.1 ст.192 СК України дає, на переконання суду, підстави стверджувати, що збільшення розміру прожиткового мінімуму, збільшення мінімального розміру аліментів та зміна курсу валют не є підставою для збільшення/зменшення розміру аліментів, які вже стягуються із особи та застосування норм ст.192 СК України. Про обґрунтованість такого висновку суду свідчить також і практика правозастосування ст.192 СК України Верховним судом, яка відображена у численних постановах цього суду, зокрема і у постанові від 12.09.2018 року у справі №459/2181/17. Жодних інших підстав для збільшення розміру аліментів позивачем та її представником не наведено, доказів наявності таких підстав, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України, не подано. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про збільшення розміру аліментів на утримання [PERSON] з 500,00 грн. до 2000,00 грн. в частині яка не визнається відповідачем є безпідставною та необґрунтованою, а відтак цю позовну вимогу слід задовольнити частково. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання сина [PERSON] у розмірі 2000,00 грн. щомісячно. Правове регулювання відносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину закріплено ст.185 СК України. Зокрема, ч.1 ст.185 СК України встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до абз.2 ч.2 цієї статті додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Проте, враховуючи, що ст.185 СК України регламентує стягнення додаткових витрат на утримання власне дитини, а син сторін [PERSON] досяг повноліття, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення додаткових витрат на його утримання, в тому числі у зв`язку із продовженням навчання. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що правовідносини щодо утримання повнолітніх дітей регламентовані главою 16 СК України, а не главою 15 СК України (яка передбачає регламентує обов`язок батька, матері утримувати дитину та його виконання і до якої входить ст.185 СК України). Ухвалюючи рішення щодо цієї позовної вимоги суд також відхиляє доводи відповідача щодо відсутності норм матеріального права, які визначають можливість стягнення додаткових витрат на утримання дитини щомісячно, адже такі витрати можуть носити періодичний характер. На підставі вказаного, суд дійшов до висновку, що чинними нормами СК України не передбачено можливості стягнення з одного з батьків додаткових витрат на утримання їхньої повнолітньої дитини, однак суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що вказані нею обставини, як підстави стягнення додаткових витрат на сина [PERSON] могли б бути враховані при визначенні розміру аліментів на його утримання, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання за умови пред`явлення такої позовної вимоги. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання сина [PERSON] у розмірі 5000,00 грн. щомісячно. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є вихованцем і солістом зразкового ансамблю танцю «Росинка», учасником всеукраїнських та міжнародних оглядів-конкурсів дитячої художньої самодіяльності в Туреччині, Болгарії, Польщі та Чехії, що підтверджується довідкою Козівського районного будинку дитячої та юнацької творчості №02 від 25.01.2018 року (а.с.8). Крім того, про здібності сина сторін [PERSON] до танців, на переконання суду, свідчать і копії численних дипломів, якими останній нагороджений та які містяться в матеріалах справи (а.с.86-97). Також встановлено, що [PERSON] , [INFO] знаходиться на диспансерному обліку в Козівській центральній районній комунальній лікарні з діагнозом: вегето-судинна дистонія по гіпотонічному типу. Псоріаз стаціонарна форма, що підтверджується копією довідки цього медичного закладу №24 від 29.01.2018 року (а.с.18), копією вкладного листа на підлітка до медичної карти амбулаторного хворого з даними медичних обстежень (а.с.19-20), копією медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] , [INFO] (а.с.21-22) та копією виписки із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON] , [INFO] (а.с.24). Таким чином, очевидною є необхідність у додаткових витратах на [PERSON] , які зумовлені необхідністю розвитку його здібностей у танцях, а також його хворобою, яка за своїм характером є хронічною. Будь-яких доказів участі відповідача у витратах на лікування сина [PERSON] та витратах пов`язаних із розвитком його здібностей у танцях судом не здобуто. Не надано таких доказів і відповідачем. Відтак, суд дійшов до висновку, що підстави для стягнення додаткових витрат на сина сторін [PERSON] наявні і, враховуючи хронічний характер його захворювання, очевидним є періодичність таких додаткових витрат. Однак, позивачем, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України не подано суду жодних доказів на підтвердження розміру таких додаткових витрат і їх періодичності як щодо витрат, пов`язаних із захворюванням [PERSON] так і витрат, пов`язаних із розвитком його здібностей. На підставі вказаного, суд дійшов до висновку, що достатньою компенсацією суми додаткових витрат на [PERSON] , враховуючи хронічний характер його захворювання буде сума у розмірі 1200,00 грн. щомісячно, а позовна вимога в розмір додаткових витрат на його утримання, що перевищує 1200,00 грн. щомісячно, на переконання суду є необґрунтованою та безпідставною. Відтак, зважаючи на вищевказане, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем підлягають до часткового задоволення. Крім цього, оскільки позивач при зверненні до суду із цим позовом звільнена від сплати судового збору і позов підлягає до часткового задоволення, враховуючи вимоги\~ст.141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави в частині позовних вимог, в задоволенні яких судом відмовлено, а щодо позовних вимог, які частково задоволені судом, судовий збір, який повинен би був бути сплачений позивачем, слід стягнути з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial