Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

31 травня 2016 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулася [PERSON] із заявою про встановлення факту народження дитини. Обгрунтувавши свої вимоги тим, що вона, не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, [INFO] у Донецькому республіканському центрі охорони материнства й дитинства народила дитину жіночої статі, на підтвердження чого отримала медичне свідоцтво про народження, на підставі якого 12 листопада 2016 року Донецьким міським відділом записи актів громадянського стану Державної Реєстраційної палати міністерства юстиції ДНР було видане свідоцтво про народження [PERSON]. При зверненні до ВДРАЦС Краснолиманського МУЮ з метою реєстрації факту народження дитини і отримання свідоцтва про народження дитини заявнику [PERSON] було відмовлено з тих підстав, що документ виданий органом на тимчасово окупованій території є недійсним і не створює правових наслідків. Заявник [PERSON], яка належним чином повідомлена про дату час і місце розгляду справи СМС повідомленням (а.с. 25) ,в судове засідання не прибула, на електрону адресу суду направила заяву про розгляд справи без її участі в судовому засіданні. Представник заінтересованої особи начальник Краснолиманського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явився, 01.06.2016 року надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 23). Відповідно до частини 2 ст. 158 ЦПК України особа яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є громадянкою України, постійно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-9) Згідно дублікату медичного свідоцтва про народження № 605 від 11 квітня 2016 року, виданого Донецьким республіканським центром охорони материнства й дитинства, [PERSON] у Донецькому республіканському центрі охорони материнства й дитинства [INFO] о 5 годині 40 хвилин народила дівчинку вагою 3 450 грамів. Дитина народилася доношеною на 39-40 тижні, вагітність та роди по рахунку перші (а.с. 11). Згідно довідки, виданої амбулаторією №4 Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Донецька» Управління охорони здоров'я адміністрації міста Донецька Донецької народної республіки дитина [PERSON], [INFO] перебуває на амбулаторному обліку в зазначеної установі (а.с 13). Згідно копії свідоцтва про народження виданого Донецьким міським відділом записи актів громадянського стану Державної Реєстраційної палати міністерства юстиції ДНР 12.11.2015, [INFO] народилась [PERSON], місце народження ДНР місто Донецьк, батьки: батько [PERSON], Мати [PERSON], актовий запис 107 (а.с 15). Відповідно до листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Краснолиманського МУЮ у Донецькій області від 25.05.2016 за вих. № 888/3.2-01-116 [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації народження нею дитини жіночої статі, народженої [INFO], через те, що нею для підтвердження факту народження надано свідоцтво про народження, видане Донецьким міським відділом записи актів громадянського стану Державної Реєстраційної палати міністерства юстиції ДНР, тобто на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 16). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона постійно проживає в місті Донецьку. За проханням її подруги [PERSON], яка проживає за межами України, свідок надає посильну допомогу [PERSON], яка доводиться [PERSON] племінницею. [PERSON] засвідчила, що спілкувалась з [PERSON] під час її вагітності, передавала дитячі речі,забирала її з пологового будинку. Останній раз бачила [PERSON] наприкінці травня 2016 року, коли та приходила до неї в гості разом з дочкою. За проханням заявника надала суду для огляду оригінали документів копії яких долучені до матеріалів справи. Згідно частини 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до пункту 7 частини 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України визначені ст. 257-1 ЦПК України. Відповідно до частини 1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до статті 1 Закону України від 16 вересня 2014 року № 1680-VII «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та постанови Верховної Ради України № 252-VIII від 17.03.2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року. Враховуючи те, що норми статті 257-1 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, на якій не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану України, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Цей нормативно-правовий акт містить чіткий перелік населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, до яких відносяться як місто Донецьк Донецької області, де постійно проживає заявниця, та де вона в пологовому будинку народила дитину. Згідно з п/п 1 пункту 1, пунктом 3 наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» (із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства юстиції № 1351/5 від 28.07.2015 року) доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області в місті Донецьку тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено, зокрема, проведення державної реєстрації актів цивільного стану. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Згідно частини 1 ст.144 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини 4 ст. 13 Закону України від 01.07.2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. З пояснень заявниці в судовому засіданні та матеріалів справи встановлено, що дитина нею народжена в закладі охорони здоров'я. Відповідно до підпункту «а» пункту 2 глави 1 «Державна реєстрація народження фізичної особи та її походження» розділу III «Державна реєстрація окремих актів цивільного стану» Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (із змінами, внесеними згідно з наказами Міністерства юстиції України від 17.03.2011 р. № 814/5, від 06.06.2013 р. № 1113/5), підставами для проведення державної реєстрації народження дитини, яка народжена в закладі охорони здоров'я, є медичне свідоцтво про народження (форма N 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Заявниця [PERSON] надати органу державної реєстрації актів цивільного стану медичне свідоцтво про народження (форма « 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, не має можливості, оскільки постійно проживає та зареєстрована в місті Донецьку, де народилася дитина. Місто Донецьк знаходиться на території, на якій органи державної влади України з листопада 2014 року не здійснюють свої повноваження, що фактично і зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 257-1 ЦПК України порядку встановлення факту народження. Встановлення даного факту заявниці необхідно для державної реєстрації народження дитини. На підтвердження факту народження дитини заявницею надано дублікат медичного свідоцтва про народження № 605, яке видане 11 квітня 2016 року Донецьким республіканським центром охорони материнства й дитинства міста Донецьк Донецької народної республіки (форма № 103/у), згідно якого [PERSON] [INFO] о 05 годині 40 хвилин народила дівчинку вагою 3 450 грамів (а.с. 11). Зазначене свідоцтво за своєю формою та реквізитами повністю співпадає із медичним свідоцтвом про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545. Проте відповідно до листа Краснолиманського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 25.05.2016 за вих. № 888/3.2-01-116 [PERSON] відмовлено у проведенні державної реєстрації народження нею дитини жіночої статі, народженої [INFO], через те, що нею для підтвердження факту народження надано медичний документ медичне свідоцтво про народження № 605 видане 11 квітня 2016 року Донецьким республіканським центром охорони материнства й дитинства міста Донецьк Донецької народної республіки, тобто виданий на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 16). Як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON], [PERSON] народила дитину в пологовому будинку в місті Донецьку, оскільки не мала можливості виїхати на території , яка підконтрольна владі України. Відомості щодо народження дитини, зазначені в дублікаті медичного свідоцтва про народження № 605 виданого 11 квітня 2016 року Донецьким республіканським центром охорони материнства й дитинства міста Донецьк Донецької народної республіки, узгоджуються і з свідоцтвом про народження дитини [PERSON], яке видано Донецьким міським відділом записи актів громадянського стану Державної Реєстраційної палати міністерства юстиції ДНР, в яких матір'ю дитини зазначена [PERSON] (а.с 15). Зокрема, в медичному свідоцтві про народження № 605 від 11 квітня 2016 року та довідці в медичну консультацію зазначено, що у [PERSON] це перші пологи (а.с. 11, 12). До заяви про встанолення факту народження,[PERSON] додала фотокартки, на яких зображена вона разом з немовлям (а.с. 17). Свідок [PERSON] підтвердила, що на фотознімках наданих заявником зображена [PERSON] з донькою [PERSON], [INFO] Той факт, що дитина, яку [PERSON] народила [INFO] є живою, підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], яка народилася [INFO], матір'ю якої є [PERSON], яке видано органами окупаційної влади, а саме, Донецьким міським відділом записи актів громадянського стану Державної Реєстраційної палати міністерства юстиції ДНР (а.с 15) та довідкою, виданої амбулаторією №4 Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м. Донецька» Управління охорони здоров'я адміністрації міста Донецька Донецької народної республіки, дитина [PERSON], [INFO] перебуває на амбулаторному обліку в зазначеної установі (а.с 13). Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, але який регулює подібні за змістом відносини, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Отже, як медичне свідоцтво про народження, так і свідоцтво про народження [PERSON], яка народилася [INFO], матір'ю якої є [PERSON], яке видано органами окупаційної влади, є недійсними та не створюють правових наслідків. Однак суд враховує, що: - відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі; - згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Суд бере до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Others v. Moldova and Russia), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі Cyprus v. Turkey, ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоровя), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Відповідно до ст. 7 Закону України від 18.01.2001 року № 2235-III «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. З огляду на викладене, суд вважає, що заявниця, як мати дитини, має право на звернення до суду із заявою про встановлення факту народження дитини. Досліджені судом докази у їх сукупності підтверджують факт народження заявницею [PERSON] [INFO] дитини жіночої статі. Дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. Встановлення факту народження дитини породжує юридичні наслідки - надасть можливість громадянці України [PERSON] отримати в державному органі України свідоцтво про народження її доньки. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник та її дитина, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території. Між тим, суд вважає, що вимоги заявниці про визначення в рішенні суду прізвища, ім'я та по батькові дитини, встановлення місця народження дитини місто Донецьк за місцем проживання її матері, задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 3 ст. 257-1 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Відповідно до ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Відповідно до ст. 146 СК України ім'я дитини визначається за згодою батьків. Ім'я дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, у разі відсутності добровільного визнання батьківства визначається матір'ю дитини. Згідно ст. ст. 147 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком. Відповідно до дублікату медичного свідоцтва про народження № 605 від 11 квітня 2016 року, виданого Донецьким республіканським центром охорони материнства й дитинства, [PERSON] - мати народженої [INFO] дитини у зареєстрованому шлюбі не перебуває (а.с 11). Відповідно до частини 2 ст. 13 Закону України від 01.07.2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Тобто, в даному випадку визначення прізвища, імені дитини, по батькові, та місця народження дитини відбувається матір'ю дитини під час державної реєстрації її народження. Відповідно до частини другої ст. 259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту народження дитини

Outcome: partial