Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

29 вересня 2016 року ПАТ КБ «Надра», який є правонаступником ВАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 09 листопада 2005 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №10/2005/[NUMBER], на підставі якого останній отримав кредит в сумі 6 000 доларів США зі сплатою 12% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту 07 листопада 2025 року. Цього ж дня між банком та [PERSON] і [PERSON] були укладені договори поруки, відповідно до яких останні поручилися перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають з вищевказаного кредитного договору. Відповідачі свої зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту належним чином не виконують, внаслідок чого станом на 12 вересня 2016 року утворилася заборгованість в сумі 4 796 доларів США 63 центи, яка складається з наступного: 4 482 долари США 21 цент заборгованість за кредитом, 245 доларів США 02 центи. заборгованість по відсоткам, 69 доларів США 40 центів заборгованість по комісії та 5 627 грн. 07 коп. пені, що станом на 12 вересня 2016 року за курсом НБУ є еквівалентом 210 доларів США 95 центів. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просить стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором. В судове засідання представник позивача не зявився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує (а. с. 70-71). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково. Суду зазначив, що до весни 2016 року регулярно сплачував платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та загалом сплатив кошти у сумі близько 100 000 гривень, що значно перевищує суму отриманого кредиту. У звязку зі скрутним матеріальним становищем, повязаним з хворобою батька, смертю брата, різким підвищенням курсу долара вважає, що заявлені позовні вимоги позивача є не справедливими. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти задоволення вимог про стягнення основної заборгованості за кредитом. У задоволенні вимог позивача про стягнення процентів, комісії та пені просила відмовити, посилаючись на те, що внаслідок значного зростання курсу долара США по відношенню до національної валюти України вказані вимоги є несправедливими, а також на неможливість сплати зазначених платежів внаслідок складних сімейних обставин і скрутного матеріального становища. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, у судове засідання жодного разу не зявився без повідомлення причин (а. с. 41, 42, 66). Заслухавши відповідачів [PERSON], [PERSON], повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 626 ЦК України поняття договору визначено як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Згідно зі ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1048 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). Судом встановлено, що 09 листопада 2005 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №10/2005/[NUMBER], у відповідності до якого останній отримав грошові кошти у сумі 6 000 доларів США строком на 240 місяців, до 07 листопада 2025 року, на умовах сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних та плати за управління кредитом у розмірі 0,3% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом, на придбання у власність нерухомого майна квартири під №16, що знаходиться за адресою: Сумська область, м. Білопілля, вул. Перше Травня, 10. Факт видачі банком кредитних коштів у зазначеному вище розмірі підтверджується матеріалами справи і відповідачами не оспорюється (а. с. 14-16). За умовами вищевказаного кредитного договору щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 82 долари США, яку позичальник вносить до 20 числа поточного місяця. Відповідно до п. п. 4.2.4 п 4.2 розділу 4 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобовязань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, інших платежів, передбачених цим договором, та можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий мінімальний платіж у термін, визначений п. 3.3.3 цього договору, а також не уклав договір іпотеки, визначеному у п. 2.1 цього договору, у строк, зазначений у п. 4.3.4 цього договору. За приписами п. п. 5.2 та 5.3 розділу 5 кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімального необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеному у п. 3.3.3 цього договору, а також у випадку прострочення строку дострокового виконання зобовязань позичальника щодо повернення кредиту, сплаті всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п. 4.2.3 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. У разі порушення позичальником вимог п. п. 4.3.2, 4.3.4, 4.3.10, 4.3.12, 4.3.13 цього договору, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеного п. 1.1 цього договору, за кожний випадок (а. с. 14-15). Підписуючи договір, [PERSON] погодився з його умовами у повному обсязі, дійсність кредитного договору не оспорював, а навпаки, вносив платежі на погашення кредитної заборгованості. Таким чином, суд вважає, що сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, а тому ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав. З наданого ВАТ КБ «Надра» розрахунку, який не суперечить умовам кредитного договору і не оспорюється відповідачами, вбачається, що у квітні 2016 року [PERSON] припинив вносити платежі по кредиту, внаслідок чого станом на 12 вересня 2016 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 4 796 доларів США 63 центи з них: 4 482 долари США 21 цент заборгованість за кредитом, 245 доларів США 02 центи. заборгованість по відсоткам, 69 доларів США 40 центів заборгованість по комісії та 5 627 грн. 07 коп. пені, що станом на 12 вересня 2016 року за курсом НБУ є еквівалентом 210 доларів США 95 центів (а. с. 11-13). Крім цього судом встановлено, що 04 листопада 2005 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачами [PERSON] і [PERSON] були укладені договори поруки, у відповідності до яких останні поручилися перед банком за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобовязань, що витікають із вищезгаданого кредитного договору (а. с. 17-18). Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України). У звязку з виникненням у [PERSON] заборгованості за вищевказаним кредитним договором, банк надіслав останньому, а також його поручителям - [PERSON] та [PERSON] вимоги про дострокове виконання боргових зобовязань, які відповідачі залишили без задоволення (а. с. 19-21). Таким чином, у судовому засіданні доведено, що у добровільному порядку відповідачі не вчиняють дій, спрямованих на повернення банку кредитних коштів, процентів, комісії і пені. При вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту (п. 29 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Відповідно до ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що в разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» у повному обсязі. Заперечення відповідачів стосовно того, що внаслідок значного зростання курсу долара США по відношенню до національної валюти України позовні вимоги банку про стягнення решти боргу, відсотків, комісії та пені є не справедливими, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що саме по собі зростання (коливання) курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Інші заперечення відповідачів також не є підставою для відмови в задоволенні позову. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України із [PERSON], [PERSON], [PERSON] в дольовому порядку необхідно стягнути на користь ПАТ КБ «Надра» судовий збір в розмірі по 667 грн. 89 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved