Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

5.07.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, просила суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] (Артема) в м.Маріуполі, з тих підставах, що останній після розірвання шлюбу з 16.05.2005 року перестав проживати в квартирі, покинув жиле приміщення добровільно, його майна в квартирі не має, ним не сплачуються комунальні послуги. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про час, місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про підтримку позовних вимог, та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час, місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив. Неявка вказаних осіб у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи по суті, так як матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спірних правових відносин. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши представлені докази, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню в повному об'ємі, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.05.1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №3003, [PERSON] успадкувала спадщину баби [PERSON], яка померла 10.12.1991 року, що складається із квартири [ADDRESS]. Згідно реєстраційного посвідчення Маріупольського бюро технічної інвентаризації за [PERSON] зареєстроване право власності на вказану квартиру, про що свідчить запис в реєстраційній книзі за № 35388 від 8.06.1992 року. 19.06.1992 року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №947, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії VІ-НО №302108. 16.05.2005 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №520, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбів серії І-НО №008168. Згідно особистого рахунку №261 на квартиру [ADDRESS], за вказаною адресою значиться зареєстрованим з 29.08.2002 року відповідач [PERSON] За даними акту КСН «Азовський» від 30.06.2016 року у вказаній квартирі значиться зареєстрованим [PERSON], але останній фактично в квартирі не проживають з 16 травня 2005 року по теперішній час. Згідно ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим приміщенням у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що [PERSON], будучи колишнім член сімї власника більше року не проживає в спірній квартирі без поважних причин, його майна в квартирі не має, квартира ним покинута добровільно. З урахуванням викладеного та положень матеріального права, суд дійшов висновку, що [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS], тому його слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням у вказаній квартирі, знявши з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Оскільки позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат, суд пришов до висновку про недоцільність їх стягнення. На підставі викладеного,

Outcome: approved