Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

31 жовтня 2017 року до Артемівського міськрайонного суду Донецької області звернулися з позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], яка також діє в інтересах малолітньої [PERSON], про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловою квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що позивачі на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 жовтня 2008 року є власниками квартири, розташованої за адресою: Донецька область, Бахмутський район. с. Клинове, вул. Шкільна (раніше - Совєтська)[ADDRESS]. З січня 2012 року відповідач [PERSON] не проживає у вказаній квартирі, покинувши її добровільно, забравши всі належні їй речі, влаштувала особисте життя, народила дитину [PERSON] від іншого чоловіка. [PERSON] є громадянкою РФ. Відповідачі фактично не проживають в належній позивачам квартирі вже більше пяти років, при цьому позивачі змушені сплачувати комунальні послуги, нести матеріальні витрати за відповідачів. Таким чином позивачі вимушені звернутись до суду за захистом своїх прав, як власників нерухомого майна. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня 2017 року у справі відкрито провадження, залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Службу у справах дітей управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради Донецької області, розгляд справи призначено на 14 грудня 2017 року. 14 грудня 2017 року ухвалою суду замінено помилково залучену третю особу на належну орган опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації та відкладено засідання на 11 січня 2018 року. 11 січня 2018 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача [PERSON], які за своєю формою та змістом відповідають вимогам ст. 178 ЦПК України та приймаються судом до уваги як відзив на позов, у якому відповідач зазначила, що заперечує проти позовних вимог повністю. Так, позивачі не зазначили, що співвласником спірної квартири є син відповідача від першого шлюбу [PERSON], який має право на свою думку щодо вирішення спору. Крім того, залишити квартиру відповідача змусили неправомірні дії позивачів, які погрозою та силою змусили її покинути житло. 19 грудня між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб в судовому порядку, причиною його розірвання стало те, що він грубо та неповажливо ставився до відповідача, зраджував її, вживав спиртні напої, принижував відповідача, бив та постійно погрожував розправою. Після розірвання шлюбу його ставлення стало ще гіршим та нестерпним. Він весь час намагався вигнати відповідача з квартири, провокував скандали, погрожував спалити її одяг і вона вимушена була ховати одяг у сусідки. Таким чином відповідач не з власної волі покинула квартиру, а була змушена це зробити та зараз винаймає житло, оскільки свого не має. Колишній чоловік відповідача налаштував проти неї їх спільну доньку [PERSON], внаслідок чого відповідач залишилась сама. 13 серпня 2013 року відповідач народила доньку, якою опікується сама. Відповідач не перешкоджала позивачам оформляти субсидію, була готова надати всі необхідні довідки, але ніхто не забажав від неї цього отримати. Крім того, ордер на вказану квартиру отримала відповідач, але приймати участь у приватизації не мала права, оскільки є громадянкою РФ. Вважає, що саме неправомірні дії позивачів змусили її покинути житло, в якому вона зареєстрована разом з малолітньою дитиною, повернутися до квартири відповідач не може, бо це становило б загрозу не тільки для неї, але й для її малолітньої дитини. В судовому засіданні 11 січня 2018 року відповідно до п. 9 Розділу ХІІI Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України), розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, також ухвалою суду з урахуванням заперечень відповідача залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON], який є співвласником спірної квартири, та судове засідання відкладено на 31 січня 2018 року. 31 січня 2018 року в судовому засіданні сторонами були надані пояснення та допитані свідки, після чого, відповідно до ч. 2 ст. 240 ЦПК України, у справі було оголошено перерву для виклику свідка [PERSON] до 16 лютого 2018 року. В судовому засіданні 16 лютого 2018 року допитано свідка та оголошено перерву для надання третьою стороною Органом опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації висновку щодо розвязання спору до 02 березня 2018 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснивши, що відповідач [PERSON] його колишня дружина, з якою вони розірвали шлюб в грудні 2011 року, після чого у відповідача зявився інший чоловік і вона забрала всі свої речі та перестала проживати в [INFO], при цьому вона покинула дітей: її сина від першого шлюбу [PERSON] та їх спільну доньку [PERSON] В той час робота позивача була повязана з відсутністю по два місяці вдома, а тому контролювати поведінку дружини він не міг. Матеріально відповідач квартиру не утримує. При цьому квартира належить на праві спільної приватної власності йому, їх спільній доньці [PERSON] та сину відповідача від першого шлюбу [PERSON] Зареєстровані в квартирі: позивачі та відповідачі. Проживають наразі в квартирі позивач [PERSON] з чоловіком та малолітнім сином. [PERSON] відповідач народила від іншого чоловіка та зареєструвала її у спірній квартирі без відома та дозволу власників квартири. Жодних перепон у користуванні житлом відповідачу ніхто не чинив, вона не просила її вселити. При цьому [PERSON] просила відповідача знятися з реєстрації добровільно, пропонуючи інше місце для реєстрації, але вона відмовилась. Позивач [PERSON] також повністю підтримала позовні вимоги в судовому засіданні, надавши пояснення, аналогічні поясненням позивача [PERSON] Зауважила, що коли батько їздив на заробітки у матері зявився інший чоловік і вона сама добровільно пішла з квартири, в той момент позивачу було лише 16 років. Відповідач забрала всі свої речі і з 2012 року більше в квартирі не зявлялась, не просила її вселити, не допомагала матеріально утримувати квартиру. На сьогодні виникла необхідність в оформленні субсидії, але через реєстрацію відповідачів у квартирі позивачі позбавлені права її отримати. При цьому позивач пропонувала відповідачу добровільно виписатись, але вона відмовилась. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовну заяву в повному обсязі. Відповідач [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, зазначивши, що 26 лютого 2008 року Клинівська сільська рада видала їй ордер на спірну квартиру, проте оформити в подальшому право власності вона не змогла, оскільки є громадянкою РФ, в той же час право спільної приватної власності шляхом приватизації було оформлено на [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Ордер на квартиру відповідач отримала після того як пішла разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] від свого чоловіка [PERSON] з с. Відродження, де останній вживав алкогольні напої та ставився до неї вкрай погано. Після переїзду подружжя примирилось і почали проживати всі разом в с. Клинове. В 2008 році [PERSON] почав їздити на заробітки і відповідач дізналась, що він має іншу родину, через що вона подала на розлучення. У спірній квартирі відповідач проживала до 20 березня 2013 року, коли їй подзвонив колишній чоловік та сказав, щоб її в квартирі не було, після чого вона зібрала речі та пішла, оскільки боялася позивача, з яким до розлучення в них були сварки із застосуванням фізичної сили. Наразі відповідач проживає [INFO] разом з малолітньою донькою [PERSON] та співмешканцем [PERSON] У власності відповідач нерухомого майна не має. Малолітню доньку [PERSON] зареєструвала у спірній квартирі без згоди та відома власників квартири. Факт непроживання у квартирі відповідач не заперечувала, проте зауважила, що не проживає там не за власної ініціативи. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області [PERSON] в судове засідання не зявилася, до суду надійшов лист начальника служби у справах дітей [PERSON] від 01 березня 2018 року про розгляд справи за відсутності представника третьої особи, зазначивши, що з метою соціального захисту житлових прав та враховуючи інтереси малолітньої дитини, заперечують проти задоволення позовних вимог в частині визнання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, при цьому позовні вимоги в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишили на розсуд суду. Третя особо, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не зявився за невідомих причин. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що вона є родичкою позивача [PERSON], його родину знає давно, вони проживали в с. Відродження, а вона в с. Клинове. Приблизно 10 років тому до неї приїхала відповідач з двома дітьми: [PERSON] та [PERSON], і речами, сказала, що посварилась з чоловіком і жила у свідка два тижні. Потім їй дали квартиру в селі Клинове, а згодом подружжя примирилось і продовжило проживати разом в с. Клинове. Трохи згодом свідок, працюючи в магазині, дізналась, що відповідач зраджує чоловіка і розповіла [PERSON] про це, після чого він розлучився з відповідачем. З того часу, приблизно 5 років, відповідач не проживає в [INFO]. Також свідок повідомила, що ніколи не бачила, щоб позивач бив свою дружину, а от вона одного разу його вдарила. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона з чоловіком з 1997 року проживали в с. Відродження, там же проживала і родина [PERSON], з якими склалися добрі стосунки. Відповідач працювала на фермі, а її чоловік [PERSON] її ображав, не працював та вживав алкогольні напої, через що вона його покинула та поїхала з дітьми в с. Клинове. Більше свідок нічого не змогла пояснити, окрім того, що їй відомо зі слів відповідача, що з квартири її вигнав чоловік [PERSON] разом з донькою [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою сімї [PERSON], яку знає приблизно 8 років. Вона проживає на другому поверсі будинку № 6 в квартирі № 3 по вул. Шкільна в с. Клинове, а на першому поверсі цього ж будинку в квартирі № 2 наразі проживає позивач [PERSON] з чоловіком та сином. Відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає приблизно 6 років. За яких обставин відповідач покинула квартиру свідок повідомити не змогла. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2 ст. 263 ЦПК України). Частиною 5 статті 263 ЦПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як установлено судом і таке вбачається з матеріалів справи, позивачі [PERSON] та [PERSON] разом з третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] є співвласниками квартири № 2, розташованої в будинку № 6 по вул. Шкільна (раніше - Совєтська) в селі Клинове Бахмутського (раніше Артемівського) району Донецької області на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 жовтня 2008 року (а.с. 8), що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20871033 від 11 листопада 2008 року (а.с. 9) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 115975495 від 02 березня 2018 року (а.с. 82-84). Відповідно до копії довідки № 705/02-30 від 30 жовтня 2017 року, виданої секретарем Клинівської сільської ради, [PERSON] та її дитина [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с. 11), що підтверджується також і інформацією, наданою на запит суду секретарем Клинівської сільської ради (а.с. 21-22). З копії акту від 30 жовтня 2017 року, складеного мешканцями села Клинове Бахмутського району [PERSON] і [PERSON] та затвердженого секретарем Клинівської сільської ради [PERSON], вбачається, що [ADDRESS] з січня 2012 року фактично не проживає [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до копії рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07 грудня 2011 року шлюб, зареєстрований 29 грудня 1995 року відділом ЗАГСу Адміністрації м. Новоросійська Краснодарського краю, актовий запис № 2123, між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7). Згідно наданих учасниками характеристик позивачі та відповідач [PERSON] характеризуються за місцем реєстрації та місцем роботи позитивно (а.с. 60-61, 71-72). Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом статті 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім'ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідача [PERSON] у вищезазначеній квартирі понад один рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач не надала суду доказів того, що перестала користуватися квартирою з поважних причин та має право на збереження за нею права користування цим житловим приміщенням, суд вважає,що позивачі довели свої вимоги в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 2, розташованою в будинку № 6 по вулиці Шкільна у селі Клинове Бахмутського району Донецької області, і вони підлягають задоволенню. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON], що квартиру вона покинула не з власної волі, а через побоювання свого колишнього чоловіка, оскільки вони не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. Вирішуючи питання стосовно визнання малолітньої [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування квартирою № 2, розташованою в будинку № 6 по вулиці Шкільна у селі Клинове Бахмутського району Донецької області, суд дійшов висновку, що в даній частині позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав. Малолітня дитина [PERSON], [INFO], зареєстрована в квартирі № 2, розташованій в будинку № 6 по вулиці Шкільна у селі Клинове Бахмутського району Донецької області, яка належить позивачам, разом зі своєю матірю [PERSON], яка станом на теперішній час залишається зареєстрованою за вказаною адресою. Статті 14, 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що держава забезпечує дітей правом на проживання, діти членів сімї наймача або членів його сімї мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Права неповнолітніх підлягають захисту на підставі п. 3 ст. 1 Конвенції про права дитини, ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей». Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. У відповідності до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи наведені норми права, а також те, що малолітня дитина [PERSON] не проживає за місцем реєстрації не з власної ініціативи (тобто причину не проживання не можна визнати неповажною), вона не може бути визнана такою, що втратила право користування цим житлом. Таким чином, враховуючи вищевикладене та той факт, що Орган опіки та піклування Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області заперечує у задоволенні позовних вимог в частині, що стосується малолітньої дитини, тобто визнання її особою, яка втратила право користування жилим приміщенням, то суд вважає необхідним залишити за малолітньою [PERSON] право користування житловим приміщенням за вказаною адресою та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Одночасно, задовольняючи частково позовні вимоги, суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачів сплачений останніми при зверненні до суду з позовом судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 320 гривень.

Outcome: partial