Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

30 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до ТОВ «Вікторія Агроекспо» про стягнення нарахованої, але не виплаченої при звільненні заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтував тим, що з 16 грудня 2011 року працював на різних посадах в ТОВ «Вікторія Агроекспо» та був звільнений 18 травня 2016 року за згодою сторін. В звязку з тим, що заробітна плата виплачувалась не в повному обсязі станом на час його звільнення утворилась заборгованість у сумі близько 10000 грн., яка включає в себе і компенсацію за невикористану відпустку. Незважаючи на неодноразові прохання позивача провести з ним розрахунок відповідач вказаних дій не вчинив. Нехватка коштів повязана з невиплатою заробітної плати призвела до моральних страждань відповідача, які він оцінює у 5000 грн., В судовому засіданні позивач свої вимог підтримав. Повідомив, що розмір заборгованості підприємства перед ним він розрахував приблизно, вважаючи, що йому не доплачують в порівнянні з заробітною платою інших працівників, які виконують аналогічну роботу. Будь-яких документальних підтверджень своїх припущень він не має. В день звільнення він не працював, з письмовими вимогами про проведення з ним розрахунку після звільнення до керівництва товариства не звертався. 24 червня 2016 року йому були виплачені розрахункові у сумі 4879,79 грн. які місять в собі заборгованість по заробітній платі за відпрацьовані ним в травні робочі дні та компенсацію за невикористані 34 дні відпустки. Детально пояснити в чому полягали його моральні страждання в звязку з наявністю заборгованості по заробітній платі та затримкою проведення розрахунку не зміг, пославшись на те, що відчував почуття образи за це. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував з огляду на його безпідставність. Зазначив, що 24 червня 2016 року відразу після підписання та здачі позивачем [PERSON] обхідного листа з ним був проведений відповідний розрахунок, а саме виплачена заробітна плата за відпрацьовані ним у травні дні та компенсація за невикористані 34 дні відпустки. Вся інша заробітна плата нараховувалась та виплачувалась позивачу за час його роботи на підприємстві вчасно, нарікання з його боку з даного приводу не надходили. На даний час товариство заборгованості перед позивачем не має. Спростував твердження позивача, що той отримував заробітну плату в меншому обсязі ніж інші працівники, що виконували аналогічну роботу, оскільки заробітна плата формувалась в залежності від багатьох чинників. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши в судовому засіданні наявні письмові докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні факти та правовідносини, що їх супроводжують. 18 травня 2016 року позивача [PERSON] на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП звільнено з посади слюсаря-ремонтника з обслуговування гноєтранспортерів ТОВ «Вікторія Агроекспо» в якому він працював з 16 грудня 2011 року, що не заперечується сторонами та підтверджується трудовою книжкою колгоспника УКР № 2463761 на імя позивача (а.с.4). Сторонами також не заперечується те, що у день звільнення позивач не працював. Згідно розрахункового листа позивачу за травень 2016 року було нараховано 7892, 00 грн., з яких 4504,32 грн. компенсація за невикористані 34 дні щорічних відпусток, все інші заробітна плата за відпрацьовані протягом 1-17 травня 2016 року дні. З вказаної суми утримано 3012,01 грн., з яких 118,38 грн. військовий збір, 1420,56 грн. - ПДФО, 1473,07 грн. аліменти. Всього до виплати позивачу належить 4878,99 грн. (а.с.15). Згідно виписки по рахунку ТОВ «Вікторія Агроекспо» № 26001300875623 за 24 червня 2016 року позивачу [PERSON] перераховано 4879,99 грн. (а.с.19-20) та вказана обставина ним не заперечується. Згідно довідки ТОВ «Вікторія Агроекспо» від 12.09.2016 року № 218 та пояснень представника відповідача [PERSON] розрахункові виплачені 24 червня 2016 року повністю. Станом на 12 вересня 2016 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] відсутня. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд вважає, що обставини порушення відповідачем трудових прав позивача, на які посилається останній, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами у справі, в той же час відповідачем надано належні та допустимі докази, що підтверджують необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Так, згідно ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином обовязковою умовою для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є наявність у цьому вини власника або уповноваженого ним органу. Як встановлено судом у день звільнення позивач не працював, з письмовою вимогою про проведення розрахунку до відповідача не звертався, а тому належні йому розрахункові кошти були правомірно виплачені відповідачем 24 червня 2016 року при виплаті заробітної плати всім працівникам товариства (а.с. 19-30). Будь яких доказів того, що відповідач має перед позивачем заборгованість з нарахованої, але вчасно не виплаченої заробітної плати матеріали справи не містить, а пояснення позивача в частині того, що розмір заборгованості по заробітній платі був підрахований ним самостійно по аналогії із заробітною платою інших працівників підприємства є нічим іншим, ніж його особистими припущеннями, які жодними належними доказами не підтверджується та навпаки спростовуються матеріалами справи. Крім того з пояснень сторін вбачається, що з заробітної плати позивача утримувались аліменти у розмірі 1/4 частини, що також впливало на розмір реальної заробітної плати позивача в порівнянні з іншими працівниками товариства. Враховуючи відсутність заборгованості із заробітної плати перед позивачем з боку відповідача, відсутність вини з боку відповідача у затримці розрахунку з позивачем при його звільненні, суд вважає позовні вимоги в цих частинах такими, що не підлягають задоволенню за їх безпідставністю. Згідно ч. 1-3ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як встановлено судом порушення відповідачем прав позивача при проведенні з ним грошового розрахунку не мало місця, а отже відсутні підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed