Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

31 січня 2018 року [PERSON] (надалі - позивач) звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON] (надалі - відповідач), зареєстрованого 11 березня 2003 року Білоцерківською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області (актовий запис № 1), що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає і буде надалі проживати разом з позивачем і перебувати на її утриманні. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося через те, що вона закохалася в іншого чоловіка і має намір переїхати до нього. Після розірвання шлюбу бажає зберегти прізвище «Якименко». Ухвалою суду від 13 лютого 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 08-30 06 березня 2018 року. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову та розірванні шлюбу наполягала. Відповідач в судове засідання також не зявився, надав суду заяву про визнання позову, з позовними вимогами погодився, просив суд розірвати шлюб. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 098179, виданого Білоцерківською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області (а.с. 6), 11 березня 2003 року укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 1). Прізвище дружини після реєстрації шлюбу Якименко. 30.04.2003 у батьків [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження 1-ЖС №127259 від 02 червня 2003 року (а.с. 5). Виходячи з позиції учасників справи, судом встановлено те, що сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо. Позивач не має бажання відновлювати подружні стосунки і стверджує, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому що позивач покохала іншого чоловіка і планує проживати разом з ним. Відповідач також не має бажання відновлювати подружні стосунки. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно частин 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Враховуючи однозначну позицію учасників справи, суд не вважає за можливе застосування будь-яких заходів щодо збереження шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, оскільки між сторонами відсутнє бажання відновлювати та продовжувати подружні стосунки. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. За ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд не має процесуальних перешкод для ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні.

Outcome: approved