Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

29 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1 червня 2002 року, який був розірваний на підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15 листопада 2018 року. У шлюбі [INFO] народився син [PERSON] . Син після розірвання шлюбу залишився проживати разом із матір`ю, на даний час вони фактично проживають по [ADDRESS] . Відповідач, як батько дитини не виконує своїх обов`язків щодо її виховання та утримання. Оскільки між сторонами відсутня згода, щодо визначення місця проживання спільного сина, позивачка просить її вимоги задовольнити. 28 вересня 2021 року відповідачем до суду було подано відзив (заява), в якій він не заперечив, щодо визначення місця проживання дитини разом із матір`ю за конкретною адресою [ADDRESS] , що на його думку унеможливить здійснення будь яких маніпуляцій з боку матері, зокрема проживати де завгодно, внаслідок чого відповідач не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач подав до суду заяву в якій просив позов задовольнити частково та визначити місце проживання дитини разом із позивачкою за адресою [ADDRESS] . Представник третьої особи органу опіки та піклування Хмельницької міської ради подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримав наданий висновок, щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали, вважає, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва. Позивачка разом із дитиною, проживають по [ADDRESS] , що сторонами не заперечується. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином, у разі спору місце проживання фізичної особи у віці до десяти років визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка не досягла 10 років, слід керуватися частиною першою статті 160 СК України та положеннями статті 29 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків, або одного із них. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В силу ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до частини другої статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Малолітній [PERSON] навчається у 2Б класі Хмельницької середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №1, з виписки із медичної картки КП «Хмельницький міський центр первинної медико-санітарної допомоги №1» Хмельницької міської ради від 22 лютого 2021 року вбачається, що дитина здорова. З медичної довідки серії ААН №245559 від 19.02.2021 року, та сертифікату серії РРТ №567836 виданих ПП Медичний центр «Звіробій» вбачається, що психіатричних та наркологічних протипоказань у [PERSON] не виявлено. Позивачка працює на посаді менеджера з надання кредитів ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс», розмір її доходу за серпень 2020 року про січень 2021 року склав 22 961 грн 81 коп. 09 вересня 2021 року органом опіки та піклування - виконавчого комітету Хмельницької міської ради було надано висновок №2885/01-31, з якого вбачається, що позивачкою створені належні умови для проживання малолітнього [PERSON] , з батьком дитини [PERSON] бесіду не вдалося провести, оскільки він на запрошення до служби у справах дітей не з`явився, у зв`язку із чим виходячи із інтересів дитини органі опіки та піклування вважає, що місце проживання дитини слід визначити разом із матір`ю. Судом не беруться до уваги доводи відповідача на ту, обставину, що місце проживання дитини слід визначити із матір`ю за конкретною адресою - [ADDRESS] , з посиланням на відповідну практику ВС України у справі №6-15цс17, з якої вбачається, що місце проживання малолітньої дитини за конкретною адресою унеможливлює маніпуляції з боку того з батьків, з ким буде проживати дитина, зокрема проживати де завгодно, унаслідок чого батько дитини не буде мати змоги брати участь у її вихованні. Підстави, з яких суд не погоджується із вищезазначеним твердженням ґрунтуються на наступному. Постановою Верховного Суду від 10.02.2021 року у справі №727/3856/18висловлено наступну позицію, при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини вирішальним є визначення місця проживання з кимось із батьків, а не сама адреса зазначеного місця, оскільки особа має право змінювати постійне місце проживання на свій розсуд. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі №461/3144/17. Суд, з`ясувавши усі обставини справи, приходить до висновку, що оскільки малолітній проживає разом із матір`ю, яка створила належні умови для його виховання та навчання, матеріально його забезпечує, дитина проявляє до матері більшу прихильність, а тому, з огляду на необхідність дотримання найвищих інтересів дитини вважає, за необхідне визначити місце проживання [PERSON] разом із матір`ю. Судові витрати по справі становлять 908 грн, які відповідно до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved