Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

29.12.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої вимоги мотивує тим, що вона являється власницею житлового будинку №15\~по пров.\~Північному в\~с.м.т.\~Єланець Миколаївської\~області. За вказаною адресою також зареєстрована відповідачка [PERSON], яка з 2013 року фактично не проживає за вищевказаною адресою. Посилаючись на те, що реєстрація за вказаною адресою відповідачки позбавляє її можливості володіти, користуватися та розпоряджатися її власністю на власний розсуд, просила суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування вищевказаним житлом. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. В судове засідання відповідачка не з'явилася по невідомій суду причині, про час та місце слухання справи повідомлена в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, у визначений строк відзив до суду не направила, тому у відповідності до ст.ст. 280,\~281\~ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши позиваку, свідків, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого. Так, відповідно до ч. 1\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У\~статті 13 Конституції України\~закріплено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Статтею 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивачка є власницею житлового будинку №15\~по пров.\~Північному в\~с.м.т.\~Єланець Миколаївської\~області (а. с. 4). З матеріалів справи слідує, що у вищевказаному будинку зареєстрована також відповідачка [PERSON] (а. с. 6-9). Проте, як встановлено в судовому засіданні з пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 29.12.2018 року, відповідачка за вищевказаною адресою фактично не проживає з 2013 року (а. с. 5). Судом також встановлено, що сторони не перебувають у родинних відносинах. Так, відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Частиною 1 статті 71 ЖК України встановлено граничні строки збереження права на житлове приміщення при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї - шість місяців (за винятком передбачених законом випадків, коли цей строк є більш тривалим). Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права \~власності \~на житлове приміщення або права користування житловим \~приміщенням, \~про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на те, що відповідачка за власним бажанням та волевиявленням за вказаною адресою фактично не проживає з 2013 року, без поважних причин, її особисті речі в житлі відсутні, житлово-комунальні послуги не сплачує, а також те, що наявність зареєстрованих осіб створює перешкоди позивачці у користуванні належним чином своїм нерухомим майном, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved