Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

31 січня 2020 року, [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] , залишивши за [PERSON] право власності на іншу 1/3 частку квартири [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що з відповідачем вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з 12 квітня 2012 року по 06 квітня 2017 року. За час перебування у зареєстрованому шлюбі вони з відповідачем придбали квартиру [ADDRESS] . Спірна квартира зареєстрована у державному реєстрі прав власності за відповідачем [PERSON] . Набуття права власності відповідно до договору купівлі-продажу від 27.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Кубай Т.В. На даний час добровільно розділити майно вони не можуть. Відповідач проживає у іншому місті, а вона разом із їхніми спільними дітьми залишається проживати у спірній квартирі та весь тягар по її у триманню лягає на неї. Однак, оскільки власником квартири є відповідач, вона позбавлена можливості укладати договори з комунальними службами та сплачувати комунальні послуги від свого імені. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута ними за час шлюбу, та є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, вважає за можливе її поділ між мною та колишнім чоловіком [PERSON] , однак просить суд при поділі спільного сумісного майна відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, та залишити за нею право власності на 2/3 частини квартири, зокрема просить суд взяти до уваги те, що після розірвання шлюбу, відповідач залишив спірну квартиру, не дбає про її стан, не сплачує комунальні послуги, не дбає про матеріальне забезпечення сім`ї. Ухвалою суду від 18.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалами суду від 11.03.2020р., 14.04.2020 р. підготовче судове засідання відкладалось у зв`язку із неявкою відповідача та необхідністю витребування доказів по справі. Ухвалою суду від 14.05.2020 р. підготовче судове засідання закрито, а справу призначено до розгляду по суті. 07 травня 2020 року до Жовтоводського міського суду від Тернівського відділу ДВС у м. Кривому Розі в порядку виконання ухвали суду про витребування доказів, надійшла довідка-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] станом на 01.05.2020 року. Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від відповідача [PERSON] у запропонований йому ухвалою про відкриття провадження по справі, строк відзиву на позов до суду не надходило. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони з 12 квітня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 12 квітня 2012 року р. Виконавчим комітетом Броницькогутянської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області, актовий запис №2. /а.с.9/. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2017 року, шлюб між сторонами, розірвано. /а.с.10/ Під час перебування в зареєстрованому шлюбі, 27.11.220 року сторонами була придбана квартира [ADDRESS] , загальною площею 60,6 кв. м. Право власності на вищевказану квартиру підтверджується договором купівлі-продажу квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Жовтоводського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кубай Л.В. витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12184708 від 27.11.2012 року, власником якої є відповідач [PERSON] . /а.с.14-15/. У своїй позовній заяві, позивачка посилається на те, що на даний час добровільно розділити майно вона з відповідачем не може. Відповідач проживає у іншому місті, а вона разом із їхніми спільними дітьми залишається проживати у спірній квартирі та весь тягар по її у триманню лягає на неї. Однак, оскільки власником квартири є відповідач, вона позбавлена можливості укладати договори з комунальними службами та сплачувати комунальні послуги від свого імені. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута ними за час шлюбу, та є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, вважає за можливе її поділ між нею та колишнім чоловіком [PERSON] , однак просить суд при поділі спільного сумісного майна відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, та залишити за нею право власності на 2/3 частини квартири, зокрема просить суд взяти до уваги те, що після розірвання шлюбу, відповідач залишив спірну квартиру, не дбає про її стан, не сплачує комунальні послуги, не дбає про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Суд критично відноситься до посилання позивача на можливість відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя у зв`язку з тим, що відповідач залишив спірну квартиру не дбає про її стан, не сплачує комунальні послуги, не дбає про матеріальне забезпечення сім`ї, з позивачкою залишились проживати двоє малолітніх дітей. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч.2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проте, проживання дитини з позивачем само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на утримання двох малолітніх дітей, останній сплачує аліменти в сумі 4100 грн., щомісячно, та станом на 07.05.2020 року заборгованість складає 5949,46 грн. /а.с.45/ Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, наявність обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивачем не доведено. Аналогічної позиції дійшов Верховний Суд у постанові від 27.12.2019 р. у справі №297/2837/17. Відтак, суд дійшов переконання про відсутність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири. Таким чином, з урахуванням викладеного вище суд приходить до висновку про можливість визнати за сторонами право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] за кожним. Судові витрати в сумі 840,80 грн. необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави. Враховуючи викладене,

Outcome: partial