Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

30 травня 2014 року до суду звернулося СТОВ «Дружба-Нова» з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та понесених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що СТОВ «Дружба-Нова» за договором позики передало позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 35 000 гривень, що підтверджується видатковим касовим ордером, який містить підписи уповноважених посадових осіб позикодавця та відповідача від 6 червня 2013 року № 2803. При цьому під час укладення договору строків повернення позики встановлено не було, а тому в січні 2014 року СТОВ «Дружба-Нова» звернулося до відповідача з письмовою вимогою про повернення позики на протязі тридцяти днів, однак вимога адресату вручена не була, оскільки цінний лист з описом повернувся без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Станом на день подання позову борг відповідача перед СТОВ «Дружба-Нова» становить 32 862 грн. 52 коп., які і просить стягнути позивач. В судовому засіданні представник позивача Крищенко Л.В. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позов не визнали та пояснили, що позивач безпідставно вимагає дострокового погашення позики, оскільки згідно договору позики, укладеного 16 квітня 2013 року між СТОВ «Дружба-Нова» та відповідачем [PERSON], позикодавець надає позичальникові 140 000 гривень, а кінцевий строк повернення позики до 31 грудня 2020 року. Припинення виконання умов договору в односторонньому порядку договором не передбачено. Заслухавши пояснення представника позивача Крищенко Л.В., представників відповідача [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 16 квітня 2013 року між позивачем СТОВ «Дружба-Нова» в особі генерального директора Гайдая С.А. та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів у сумі 140 000 гривень на строк до 31 грудня 2020 року, що підтверджується наданою представниками відповідача нотаріально засвідченою копією договору (а.с. 77). З копії акту звірки вбачається, що СТОВ «Дружба-Нова» на виконання умов договору в строк з 16.04.2013 р. по 22.07.13 року передала [PERSON] 138 400 гривень (а.с. 78). В цьому акті також зазначається, що [PERSON] повернув товариству в сумі 112 860 гривень 59 копійок і заборгованість складає 32862,52 грн. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Таким чином, суд вважає, що факт заборгованості за договором позики відповідача [PERSON] перед СТОВ «Дружба-Нова» грошових коштів в сумі 32862,52 гривень доведеним. Крім того, це визнають сторони. Проте, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до переконання, що строк повернення позики, наданої відповідачеві [PERSON], ще не настав, оскільки це передбачено в п. 2.1 договору позики - до 31 грудня 2020 року. Заперечення представника позивача факту укладення договору між сторонами 16 квітня 2013 року та посилання як на доказ укладення договору позики з відповідачем [PERSON] на видатковий касовий ордер № 2803 від 6 червня 2013 року на суму 35 000 грн. (а.с. 6, 39), суд не може взяти до уваги з таких міркувань. З копії договору позики, укладеного 16 квітня 2013 року, та акту звірки вбачається, що сума 138400 гривень позики видавалася [PERSON] згідно перелічених 11 видаткових касових ордерів, куди входить і видатковий касовий ордер від 6.06.2013 року на суму 35000 гривень. В акті також зазначені приходні касові ордери, по яких відповідач [PERSON] повертав позику на суму 112860,59 гривень. Суд визнає ці докази належними та допустимими, оскільки копії договору та акту звірки, подані до суду стороною відповідача, посвідчені приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] Достовірність підпису генерального директора СТОВ «Дружба-Нова» Гайдая С.А., в особі якого було укладено договір від імені товариства, стороною позивача під сумнів не ставиться. Крім того, стороною позивача не надано жодних доказів на підтвердження свого заперечення тих доказів, якими обґрунтовує свої доводи сторона відповідача. Статтею 60 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд також вважає, що позивачем не надано доказів пред'явлення відповідачеві вимоги про повернення позики, оскільки відповідачеві [PERSON] не було вручено такої письмової вимоги. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Позичальник, як передбачено статтею 1049 ЦК України зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України). За таких обставин задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed