Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

29.08.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , зазначивши, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано і 18.08.2017 року відповідач добровільно передала позивачеві сина [PERSON] , який постійно проживає разом з позивачем. 28.03.2018 року рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області за позовом [PERSON] було юридично визначено місце проживання сина [PERSON] разом з ним, а в задоволенні аналогічних вимог [PERSON] про визначення разом з ним місця проживання доньки [PERSON] - відмовлено. Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 10.07.2018 року місце проживання [PERSON] , [INFO] також було визначено разом з батьком. На момент пред`явлення [PERSON] позову про відібрання доньки, відповідач не виконує судове рішення про передачу дитини батьку та, без відома і дозволу останнього змінила місце проживання дитини. За місцем своєї реєстрації відповідач не проживає, у зв`язку з чим [PERSON] , посилаючись на ст.ст.160, 162 СК України, просить відібрати доньку у колишньої дружини, передати дитину йому, допустити негайне виконання рішення, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати. До початку з`ясування фактичних обставин, з ініціативи суду до участі у справі в якості третіх осіб, котрі не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено Службу у справах дітей Ріпкинської РДА і орган опіки та піклування в особі Ріпкинської селищної ради. В судовому засіданні [PERSON] підтримав свої вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, додатково пояснивши, що факт зміни місця проживання [PERSON] та їх неповнолітньої доньки підтверджується систематичним не отриманням відповідачем поштової кореспонденції, яка надсилається за зареєстрованим місцем проживання відповідача по [ADDRESS] , а також тією обставиною, що донька сторін навчається в Добрянській ЗОШ Ріпкинського району, тобто за місцем проживання батьків [PERSON] , які фактично і виховують дитину. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, зазначивши, що її донька [PERSON] , місце проживання якої апеляційний суд визначив разом з позивачем, фактично не знає батька і адаптована в тих соціальних умовах, у яких вона перебуває, а саме разом з [PERSON] та двома іншими, молодшими за віком єдинорідними дітьми відповідача. Факт не отримання [PERSON] рекомендованої поштової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання в смт.Ріпки обумовленений тим, що відповідач проходить службу у ВПС «Добрянка» Ріпкинського району, і переважну частину свого часу проводить у вказаному населеному пункті. Наведені обставини стали передумовою для оформлення доньки [PERSON] на навчання в Добрянську ЗОШ, однак молодша донька відповідача [PERSON] проживає в смт.Ріпки, де відвідує дошкільний навчальний заклад, куди її відводить рідний батько - [PERSON] , який для цього приїздить з м.Чернігова. Крім того, донька боїться батька, а в разі передачі її позивачеві, різка зміна соціальних умов може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини. Той факт, що [PERSON] не змінювала місця проживання дитини можуть підтвердити свідки. Представники третіх осіб у вирішенні справи поклалися на розсуд суду, пояснивши, що раніше, а саме під час розгляду справи між сторонами про визначення місця проживання обох дітей, вони надавали судам першої та апеляційної інстанцій всі документи, які мали відношення до предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано 04.11.2013 року, а колишній дружині повернуто дошлюбне прізвище - [PERSON] . Після розірвання шлюбу між сторонами обоє спільних дітей спочатку залишилися проживати разом з матір`ю в смт.Ріпки, а в подальшому вона добровільно передала сина батькові. Відповідач повторно укладала шлюб, змінивши прізвище на [PERSON] . На час розгляду справи судом відповідач, з її слів, проживає однією сім`єю з іншим чоловіком - [PERSON] , донькою [PERSON] , а також з молодшими за віком дітьми - [PERSON] 2014 року народження , і [PERSON] 2017 року народження. Зі слів відповідача, доньку [PERSON] в дошкільний заклад «Колосок», який розташований в смт.Ріпки, відводить рідний батько цієї дитини - [PERSON] , який з цією метою приїздить з м.Чернігова. В судовому засіданні встановлено, що з 21.10.2014 року позивач перебуває у шлюбі зі [PERSON] та проживає в [ADDRESS] , разом з дружиною, сином [PERSON] і донькою дружини від попереднього шлюбу - [PERSON] . Посадовими особами служби у справах дітей Суворовської районної у м.Херсоні ради обстежено умови проживання сім`ї позивача, про що ними 26.06.2017 року складено акт, з якого вбачається, що в сім`ї створено належні умови для утримання, виховання і розвитку дітей, а взаємовідносини між членами родини є доброзичливими. Відповідач [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , і вказане житлове приміщення є службовим та належить до державного жилого фонду. В судовому засіданні встановлено, що відповідач проходить службу у відділі прикордонної служби «Добрянка» і сторони визнають той факт, що вказаний населений пункт знаходиться на відстані не менш ніж 40 км. від зареєстрованого місця проживання [PERSON] Відповідач в судовому засіданні визнала той факт, що вона тривалий час перебувала у відпустках по догляду за малолітніми дітьми, у зв`язку з чим у [PERSON] не було необхідності перебувати в смт.Добрянка, а достроковий вихід з відпустки був обумовлений зверненнями її колишнього чоловіка з позовом до суду про визначення місця проживання дітей. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він знає [PERSON] та її доньку [PERSON] , оскільки відповідач має квартиру в тому ж будинку, де проживає свідок. [PERSON] періодично, у вихідні дні, бачить [PERSON] разом з донькою в смт.Ріпки. Таким чином, сукупність досліджених в судовому засіданні доказів дає суду підстави для висновку про зміну відповідачем місця проживання доньки [PERSON] без згоди рідного батька дитини. Суд критично ставиться до тверджень відповідача та її представника про недоведеність обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог і розцінює такі твердження виключно позицією, яку зайняла відповідач у спорі про відібрання дитини. Постановою апеляційного суду Чернігівської області від 10.07.2018 року визначено місце проживання [PERSON] з батьком [PERSON] в [ADDRESS] . Постановою Верховного Суду від 10.04.2019 року, рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10.07.2018 року про визначення місця проживання доньки [PERSON] разом з батьком визнано законним і обґрунтованим. Згідно ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. Відсутність законодавчо встановленого механізму виконання судових рішень вказаної категорії не може бути підставо для збереження становища, яке існувало до моменту звернення [PERSON] з позовом про відібрання дитини у [PERSON] , так як судове рішення обов`язкове для виконання будь-якими підприємствами, установами, організаціями, а також фізичними особами, яких воно стосується. Умисне невиконання судового рішення є підставою для притягнення винних осіб до юридичної відповідальності. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] навчається в Добрянській ЗОШ з 03.09.2018 року. З характеристики виданої Добрянською ЗОШ вбачається, що до вступу у вказаний навчальний заклад дитина відвідувала Ріпкинський дитячий садок «Колосок» та, зі слів матері, виховується в сім`ї яка складається з п`ятьох чоловік: матері - [PERSON] , вітчима - [PERSON] і трьох інших дітей. Дитина не пропускає заняття в школі без поважних причин, а її вихованню активно допомагає бабуся (по лінії матері). Таким чином, зміст характеристики за місцем навчання дитини дає підстави стверджувати, що малолітня [PERSON] фактично проживає в смт . Добрянка Ріпкинського району. З психологічного висновку від 20.12.2018 року вбачається, що сприятливими умовами для дитини, є ситуація та родина, в якій вона перебуває. Будь-які зміни звичних умов життя, можуть спровокувати стрес, переживання дитини. Разом з тим, заради дітей, збереження їх психічного здоров`я, батькам необхідно налагодити конструктивні стосунки, підтримувати добрі взаємини та надати можливість дітям спілкуватися із усіма членами родини. За змістом ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст.7 СК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 вказаної Конвенції передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визнають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому числі, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року констатовано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У відповідності до ч.1 ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Приймаючи до уваги, що сторони в судовому засіданні не оспорювали того факту, що попереднім місцем проживання малолітньої [PERSON] до 10.07.2018 року була квартира [ADDRESS] , а відповідач без згоди позивача змінила це місце, та враховуючи рішення апеляційного суду Чернігівської області про визначення місця проживання дитини разом з батьком, яке вступило в законну силу, суд вважає що до правовідносин які склалися, мають бути застосовані положення ст.162 СК України. У відповідності до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них. Таким чином, системний аналіз глави 13 СК України, ч.1 ст.162 СК України, ст.29 ЦК України, в контексті спірних правовідносин, та наявності не скасованого рішення про визначення місця проживання дитини, дає підстави для висновку, що право одного із батьків на відібрання дитини у іншого, виникає у випадку самочинної зміни місця проживання дитини без згоди іншого з батьків. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, знайшли своє підтвердження. Пунктом 5 ч.1 ст.430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved