overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

29 травня 2014 року до суду подано цю заяву, в якій вказано, що 30.09.1978р. Ржевуським хлібоприймальним підприємством заявниці була видана трудова книжка серії [NUMBER], запис імені в якій було зазначене російською мовою як «[PERSON]», що не відповідає запису у її паспорті та свідоцтві про народження згідно з якими вона [PERSON]. Заявниця в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій справу просила розглянути за її відсутності, просила встановити факт належності їй трудової книжки. Представник Управління ПФУ у Погребищенському районі в судове засідання не з'явилася також, подала заяву у якій заявлені вимоги визнала в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала. З'ясувавши позицію заявниці, дослідивши матеріали справи суд, визнає за необхідне задовольнити заявлені вимоги з таких міркувань. Достовірно доведено, що трудова книжка серії [NUMBER], видана 30.09.1978р. Ржевуським хлібоприймальним підприємством з записом імені російською мовою «[PERSON]» (а.с.7-8), належить [PERSON], [INFO], іншого порядку встановлення цього факту законом не передбачено, що не дає можливості заявниці отримати належне пенсійне забезпечення, то його необхідно встановити на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

29 травня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1936 р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 28.05.2014р. о 20 год. 34 хв. гр.[PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 28.05.2014р. о 20 год. 34 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Брондзе Т.А. лікарні КЗ «ДЦРЛ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий виказує маячні ідеї відношення, збитку, переслідування на адресу рідних, сусідів та невстановлених осіб. Мишлення в'язке, торпідне. Настрій нестійкий, легко афектується. Прості інструкції виконує правильно. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

29 травня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 29.05.2014р. о 00 год. 31 хв. гр.[PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 29.05.2014р. о 00 год. 31 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова лікарні КЗ «ДСШМД» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий доступний формальному контакту. На питання відповідає не завжди по суті. Свої хворобливі переживання не розкриває, стверджує, що «посварився з дружиною, тому що зламав унітаз». При спробі корекції афектується. Психічно хворим себе не враховує. Мислення паралогічне, непослідовне. Критика до свого стану порушена. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

29 травня 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором від 16 липня 2008 року у розмірі 48 772 грн. 57 коп. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 16 липня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра») та відповідачем був укладений Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який укладений шляхом отримання позивачем особисто від відповідача письмового підтвердження про приєднання до умов договору, підписаного відповідачем, яким є Анкета клієнта на оформлення кредитної картки та підписання Виписки-повідомлення, що надається позивачем відповідачу. Відповідно до п.3.1 умов Договору, для отримання послуг Банку клієнт звертається у відділення банку, де підписує Анкету-заяву клієнта або заповнює заяву на додаткові послуги, в якій вказує інформацію про себе, необхідну для відкриття рахунків або отримання додаткових послуг. Підписання Анкети-заяви клієнта та Виписки-повідомлення або заяви на додаткові послуги клієнт підтверджує свою згоду з умовами цього договору та приєднується до нього. Відповідно до п.12.1.24 Умов, клієнт зобов'язаний належним чином виконувати зобов'язання за цим договором та договором про надання кредиту бланкового,у випадку невиконання зобов'язань за цим договором та договором про надання кредиту бланкового повернути позивачу кредит з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних за кожний день прострочення, сплати всіх нарахованих відсотків, комісій у сумі, в строк та в порядку, передбаченому цим договором та відповідним договором про надання кредиту бланкового, сплатити позивачу пеню за весь час прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно з п.19.2 Умов, сторони,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

29 травня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначив, що 06.05.1995 року уклав шлюб з [PERSON], який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 27. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя в сторін не склалося, протягом останніх двох років зіпсувалися відносини і шлюбні стосунки між ними фактично припинені. [PERSON] вважає, що збереження сім'ї неможливе та просить суд розірвати шлюб, укладений з [PERSON], дитину залишити проживати з нею. Позивач свої вимоги підтрима, надавши до суду письмову заяву, на розірванні шлюбу наполягав, а справу просив слухати за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, оскільки від позивача та відповідача надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази доходить наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 06 травня 1995 року між позивачем та відповідачкою укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березнегуватського районного управління юстиції у Миколаївській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 27 ( а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з батьками, що підтверджується довідкою про склад сім'ї, виданою Березнегуватською селищною радою Миколаївської області (а.с.7). Шлюбно - сімейні відносини між сторонами фактично припинені, на примирення вони не згодні. Таким чином, суд доходить висновку, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими, це суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. На підставі викладеного вище, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, суд доходить висновку про можливість задоволення позову про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

29 травня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в якому вказував, що 27 квітня 2012 року між ним та відповідачкою був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просив їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, обоє надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, при цьому відповідачка в своїй заяві позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Суд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 27 квітня 2012 року виконкомом Мішково-Погорілівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 4. Після реєстрації шлюбу прізвище відповідачки було змінено з [PERSON] на [PERSON]. За час шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та їх дитини, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

29 травня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 5 липня 1997 року він уклав шлюб з відповідачкою, від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припинені з січня 2013 року через те, що у них виникали непорозуміння, що призвело до взаємного відчуження. Позивач та відповідач в судове засідання не з'явилися, надіславши заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, прийнявши визнання відповідачем позову, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 5 липня 1997 року, про що свідчить копія свідоцтва про одруження (а.с.3). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.4). З січня 2013 року сторони фактично припинили шлюбні відносини через існуючі між ними непорозуміння, що призвело до взаємного відчуження та небажання в подальшому зберігати шлюбні стосунки. Приймаючи до уваги визнання позовних вимог з боку відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

29 травня 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 02 листопада 2007 року, від шлюбу сторони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Стосунки між ними поступово погіршувалися. Позивач вважає, що подальше спільне проживання є неможливим. У зв'язку з чим, просить суд розірвати шлюб між подружжям. У судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнала та проти розірвання шлюбу не заперечувала. Їй було роз'яснено судом наслідки визнання позову, передбачені ст. 174 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено. 02 листопада 2007 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 948 (а.с. 3). Після реєстрації шлюбу відповідач взяла прізвище позивача [PERSON]. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження (а.с. 4). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони бажають розірвати шлюб, клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти цього не заперечує. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, оскільки сторони наполягають на припинені шлюбних відносин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, що має істотне значення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

29 травня 2014 року позивач звернулася із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01 червня 1997 року, від шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO]. Разом з чим зазначає, що протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач вважає, що подальше спільне проживання є неможливим. У зв'язку з чим, позивач просила суд розірвати шлюб між подружжям. У судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав та проти розірвання шлюбу не заперечував. Йому було роз'яснено судом наслідки визнання позову, передбачені ст. 174 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено. 01 червня 1997 року [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб у виконкомі Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 07 (а.с. 5). Після реєстрації шлюбу позивач взяла прізвище відповідача [PERSON].. Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження (а.с. 6). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, сторони бажають розірвати шлюб, клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти цього не заперечує. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, оскільки сторони наполягають на припинені шлюбних відносин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін, що має істотне значення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

29 травня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 26 жовтня 2008 року зареєструвала шлюб з відповідачем - [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Дунаєвецького районного управління юстиції Хмельницької області. Від спільного проживання мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею і знаходиться на її повному утриманні. Вона працює фахівцем із соціальної роботи Дунаєвецького районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, але заробітня плата не велика і соціальної допомоги вона не отримує. Відповідач працює водієм в Дунаєвецькій пожежно-рятувальній частині, має дохід, але матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча і спроможний на це, тому позивачка змушена звернутися до суду і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів його доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснивши це тим, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що згідний сплачувати аліменти на утримання дитини, на даний час працює і його заробітня плата складає 2000грн. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 26 жовтня 2008 року уклали шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Дунаєвецького районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис в книзі реєстрації шлюбів № 190, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від спільного проживання мають дочку [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини та довідкою, виданою Залісцівською сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області від 23.05.2014 року. Позивачка працює фахівцем із соціальної роботи Дунаєвецького районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, але заробітної плати не вистачає на утримання дитини, що підтверджується довідкою про доходи. Відповідно до ст.ст.180-182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; судом при визначенні розміру аліментів враховується: матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів на інших дітей, працездатність членів сім'ї, а також інші обставини, що впливають на вирішення справи. Судом встановлено, що відповідач працює водієм в Дунаєвецькій пожежно-рятувальній частині, отримує заробітню плату, може та згідний сплачувати аліменти на утримання дітей, але свої обов'язки не виконує, а тому вимоги позову обґрунтовані і суд задовольняє їх. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 243, 60 грн.

Outcome: approved