Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

4 березня 2015 року, [PERSON], звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд, визнати за ним право власності, в порядку спадкування за законом, після смерті свого батька [PERSON], померлого [INFO]. на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою : [ADDRESS], який позначеній на плані під літ. «А», загальною площею 52,88 кв.м, житловою 42,5 кв.м, під літ. «а» - сіни, під літ. «Б» - сарай, під літ. «Г» - підвал, під № І - резервуар для води, мотивуючи це письмовою відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, однак надіслав на адресу суду письмову заяву, в якій повністю підтримав свій позов, просив його задовольнити та на підставі ст. 158 ч. 2 ЦПК України, просив суд, слухати справу за його відсутністю (а.с. 54). Представник відповідача [PERSON] с/р в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду письмове клопотання, в якому повністю визнав позов та просив суд, слухати справу за його відсутністю (а.с. 55). Дослідивши матеріали справи та матеріали спадкової справи № 39/2014, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч. 3 статті 61 ЦПК України - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення - обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою Статтею 1217 ЦК України передбачено - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. У відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та набрав чинності з дня його офіційного опублікування - не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема : індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію, а відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 р. - документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. - реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу : а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих, бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам. Пунктом 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Таким чином, суд дійшов висновку, що станом на 05.08.1992 р., у відповідності до законодавства - записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на будинку, які розташовані у сільській місцевості. Суд встановив, що [PERSON], який є батьком позивача, помер [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] від 28.07.1976 р. та свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 08.07.2004 р. (а.с. 10,11). За життя [PERSON], протягом 1959-1967 р.р., останній, отримавши дозвіл на будівництво збудував житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою : [ADDRESS], який позначеній на плані під літ. «А», загальною площею 52,88 кв.м, житловою 42,5 кв.м, під літ. «а» - сіни, під літ. «Б» - сарай, під літ. «Г» - підвал, під № І - резервуар для води, що підтверджується технічним паспортом на будинок, зведеним оціночним актом по домоволодінню № 9 від 24.03.1967 р., планом забудови будинку та актом про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію жилого будинку від 24.03.1967 р.(а.с. 13-17). Таким чином, суд вважає, що спадкодавець [PERSON] за життя у встановленому на той час законодавством порядку отримав дозвіл та збудував вищевказаний житловий будинок, не отримавши на нього відповідні правовстановлюючі документи. Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді вищевказаного будинку, яку позивач прийняв в порядку ст. 1268 ЦК України постійно проживаючи зі спадкодавцем на час його смерті, що зокрема підтверджується штампом у паспорті позивача з реєстрацію за адресою : [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно довідки Овідіопольської ДНК від 19.03.2015 р., спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 24). Рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 13.01.2012 р., яке набрало законної сили 24.01.2012 р. - був задоволений позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] с/р та визнано право власності в порядку спадкування за заповітом : за [PERSON] на ? частину та за [PERSON] на ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (а.с. 50-51). У вказаному рішення суд з'ясував, що після смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги є [PERSON] та інших спадкоємців судом не встановлено. Отже, суд дійшов висновку, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його син - позивач [PERSON], який звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий будинок за адресою : [ADDRESS], отримав письмову відмову нотаріуса у видачі вказаного свідоцтва у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок (а.с. 18). Аналізуючи приписи статті 1218 ЦК України, суд дійшов висновку - до складу спадщини входять лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем - не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення.

Outcome: approved