Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

29 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 30.04.2015 р. він в порядку, визначеному ст. 118 Земельного Кодексу України, подав до Таїровської селищної ради клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо передачі йому безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,21 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) із земель комунальної власності, розташованої на території зазначеної селищної ради, Люстдорфський проспект, поруч із земельною ділянкою, кадастровий номер якої 5123755800:02:008:0006. До свого клопотання додав графічні матеріали бажаного місцезнаходження земельної ділянки. 29.05.2015 р. він отримав письмову відмову відповідача в задоволенні його клопотання. 10.08.2015 р. він повторно звернувся з письмовим клопотанням до Таїровської селищної ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо передачі йому безоплатно у власність зазначеної вище земельної ділянки і 28.08.2015 р. отримав від Таїровської селищної ради копію рішення про відмову в задоволенні його клопотання. Посилаючись, що відмова Таїровської селищної ради в задоволенні його клопотань не відповідає вимогам закону, безпідставна та необґрунтована позивач просив скасувати рішення Таїровської селищної ради від 29.05.2915 р. №1207-VІ та від 28.08.2015 р. №1326-VІ, якими відмовлено в задоволенні його клопотань щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою та передачі йому безоплатно у власність земельної ділянки, зобовязати Таїровську селищну раду розглянути на пленарному засіданні сесії його заяву від 29.05.2015 р. про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд орієнтовною площею 0,21 га, за адресою: Люстдорфський проспект, поряд із земельною ділянкою, кадастровий номер якої 5123755800:02:008:0006, у строки та порядку, передбаченому ст. 118 ЗК України і прийняти належне, у відповідності до чинного законодавства рішення. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Таїровська селищна рада позов не визнала, посилаючись на його безпідставність та відсутність у неї в запасі земельної ділянки категорії земель житлової та громадської забудови, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.04.2015 р. [PERSON] звернувся до Таїровської селищної ради з письмовим клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,21 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) із земель комунальної власності, розташованої на території зазначеної селищної ради, Люстдорфський проспект, поруч із земельною ділянкою, кадастровий номер якої 5123755800:02:008:0006. При цьому у клопотанні позивач не зазначив адресу земельної ділянки, у тому числі назву населеного пункту і до клопотання надав копію викопіювання з планово-картографічного матеріалу території Одеської області з позначенням на ньому меж с. Мізікевича Овідіопольського району.(а.с. 35) Рішенням №1207-VІ від 29.05.2015 р. Таїровська селищна рада відмовила позивачу у задоволенні його клопотання з посиланням на відсутність у неї в запасі земельних ділянок категорії житлової та громадської забудови, що не передані у власність або користування громадянам або юридичним особам, які перебували б у комунальній власності. (а.с. 6) У серпні 2015 року [PERSON] повторно звернувся з письмовим клопотанням до Таїровської селищної ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо передачі йому безоплатно у власність зазначеної вище земельної ділянки і рішенням від 28.08.2015 р. №1326-VІ Таїровська селищна рада повторно відмовила в задоволенні його клопотання з підстав відсутності у неї в запасі земельних ділянок категорії житлової та громадської забудови, які не передані у власність або користування громадянам або юридичним особам.(а.с. 8) Згідно до ст. 12 Земельного Кодексу до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Статтею 122 Земельного Кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно до ч. 6 і ч. 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовані розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у надання такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених в установленому законом порядку. Пленум Верховного Суду України в п. 7 постанови від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розяснив, що судам слід мати на увазі, що при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобовязує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. № 899-ІV Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. № 973-ІV Про фермерське господарство питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобовязує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. При розгляді справ за адміністративними позовами до органів державної влади чи органів місцевого самоврядування про визнання неправомірною бездіяльності щодо не розгляду заяви про надання земельної ділянки в оренду, про передачу земельної ділянки у власність, суд вправі зобовязати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про надання в оренду (передачу у власність), що не належить до компетенції суду. Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ п. 7 постанови №3 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснив, що Земельні відносини, субєктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а обєктами землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України; далі ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них субєкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші), крім спорів, передбачених частиною першою статті 16 Закону України від 17 листопада 2009 року № 1559-VI «Про відчуження земельних ділянок, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності», про цивільну відповідальність за порушення земельного законодавства (статті 210, 211 ЗК), про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок (стаття 212 ЗК). Частиною першою статті 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Тобто зі змісту цієї норми закону слідує, що поняття земельної ділянки включає визначене місце її розташування, межі, цільовє призначення та певний обсяг прав щодо неї. Статтею 791 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно ст. 5 Закону України «Про землеустрій» обєктами землеустрою є: територія України; території адміністративно-територіальних одиниць або їх частин; території землеволодінь та землекористувань чи окремі земельні ділянки. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій»: -документація із землеустрою затверджені в установленому законом порядку текстові та графічні матеріали, якими регулюється використання та охорона земель державної, комунальної та приватної власності, а також матеріали обстеження і розвідування земель, авторського нагляду за виконанням проектів тощо; - план земельної ділянки графічне зображення, що відображає місцезнаходження, зовнішні межі земельної ділянки та межі земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельних сервітутів), а також розміщення обєктів нерухомого майна, природних ресурсів на земельній ділянці. Статтею 10 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що обєктами Державного земельного кадастру є: землі в межах державного кордону України; землі в межах території адміністративно-територіальних одиниць; обмеження у використанні земель;земельна ділянка. Статтею 13 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено склад відомостей Державного земельного кадастру про землі в межах територій адміністративно-територіальних одиниць (Автономної [PERSON] Крим, областей, міст Києва і Севастополя, районів, міст, селищ, сіл, районів у містах), до якого включаються такі відомості: а) найменування адміністративно-територіальної одиниці; б) опис меж адміністративно-територіальної одиниці; в) площа земель в межах території адміністративно-територіальної одиниці; г) повне найменування суміжних адміністративно-територіальних одиниць; ґ) інформація про акти, на підставі яких встановлені та змінені межі адміністративно-територіальних одиниць; д) відомості про категорії земель у межах адміністративно-територіальної одиниці: назва, код (номер), межі категорії земель; опис меж; площа; інформація про документи, на підставі яких встановлено категорію земель; е) відомості про угіддя адміністративно-територіальної одиниці: назва, код (номер); контури угідь; площа; інформація про документи, на підставі яких визначено угіддя; інформація про якісні характеристики угідь; є) відомості про економічну та нормативну грошову оцінку земель в межах території адміністративно-територіальної одиниці; ж) відомості про бонітування ґрунтів адміністративно-територіальної одиниці. Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки: кадастровий номер; місце розташування; опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив'язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об'єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про державний земельний кадастр», на кадастровому плані земельної ділянки відображаються: площа земельної ділянки; зовнішні межі земельної ділянки (із зазначенням суміжних земельних ділянок, їх власників, користувачів суміжних земельних ділянок державної чи комунальної власності); координати поворотних точок земельної ділянки; лінійні проміри між поворотними точками меж земельної ділянки; кадастровий номер земельної ділянки; кадастрові номери суміжних земельних ділянок (за наявності); межі земельних угідь; межі частин земельних ділянок, на які поширюється дія обмежень у використанні земельних ділянок, права суборенди, сервітуту; контури об'єктів нерухомого майна, розташованих на земельній ділянці. Згідно чч. 1, 4 ст. 35 Закону України «Про державний земельний кадастр», кадастрова карта (план) ведеться для актуалізованого відображення у часі об'єктів Державного земельного кадастру у межах кадастрового кварталу, кадастрової зони, у цілому в межах території адміністративно-територіальної одиниці (село, селище, місто, район, область, [PERSON] Крим). Складовою частиною кадастрової карти (плану) є індексна кадастрова карта (план), порядок складання якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 визначена картографічна основа Державного земельного кадастру. При цьому аерофототопографічні, ортофотоплани та космічні знімки не належать до графічних матеріалів, а тому додана позивачкою до клопотання схема території з мережі Інтернет (фотознімок зафіксований космічним супутником) без зазначення назви населеного пункту, в тому числі назви вулиці та конкретної ділянки, не є належним чином оформленим графічним матеріалом бажаного місця розташування земельної ділянки. Через неналежним чином оформлення графічних матеріалів, не зазначення адреси розташування земельної ділянки та її площі Таїровська селищна сільська рада при розгляді клопотання позивача була позбавлена можливості ідентифікувати земельну ділянку, перевірити її призначення на відповідність до генерального плану населеного пункту, детального плану, а також інших вимог, визначених у ч. 7 ст. 118 ЗК України. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про землеустрій» юридичні та фізичні особи мають право користуватися матеріалами Державного фонду документації із землеустрою з дотриманням вимог цього Закону, інших законів України і Положення про Державний фонд документації із землеустрою. При користуванні документацією з Державного фонду документації із землеустрою забороняється: копіювання топографічних, картографічних, аерозйомочних та інших матеріалів без відповідного на те дозволу; передача вихідних матеріалів (їх копій) іншим особам без спеціального дозволу, якщо це не передбачено умовами користування відповідними матеріалами; передача документації із землеустрою, яка є носієм відомостей, що становлять державну таємницю, організаціям, які не мають належних умов для забезпечення її зберігання. У разі втрати документації із землеустрою, що становить державну таємницю, користувачі зобов'язані повідомити про це Державний фонд документації із землеустрою та інші державні органи відповідно до законодавства України. Надання відомостей, що містяться в документації із землеустрою, здійснюється в порядку, встановленому законодавством України. Згідно до ст.ст. 34, 35 Закону України «Про державний земельний кадастр» та пп. 46, 181 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМ України № 1051 від 17.10.2012р., з метою надання фізичним та юридичним особам актуальної картографічної інформації про об'єкти Державного земельного кадастру згідно з пунктами 162-169 цього Порядку виготовляється викопіювання з кадастрової карти (плану) та іншої картографічної документації Державного земельного кадастру, які надаються за формою згідно з додатком 7. Законом України «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність» встановлено, що субєкти топографо-геодезичної і картографічної діяльності, якими є юридичні та фізичні особи, які володіють необхідним технічним та технологічним забезпеченням та у складі яких за основним місцем роботи є сертифікований інженер-геодезист, що є відповідальним за якість результатів топографо-геодезичних і картографічних робіт, проводять топографо-геодезичні та картографічні роботи, результатом яких є геодезичні, топографічні, картографічні матеріали, продукція, інформація тощо. Своїм правом на отримання належним чином оформлених графічних матеріалів згідно наведених вище норм законів позивач не скористався. Посилання позивача про те, що до клопотання Таїровській селищній раді ним були надані графічні матеріали, які відповідають вимогам ст. 118 ЗК України суд вважає безпідставними тому, що вони спростовуються наведеними вище нормами законів та інших нормативних актів. [PERSON] просив надати йому дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Тобто ця земельна ділянка за своєю категорією (основним цільовим призначенням), згідно ст. 19 ЗК України, має відноситись до земель житлової та громадської забудови. Статтею 39 ЗК України встановлено, що використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Статтею 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що планування територій на місцевому рівні здійснюється шляхом розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них. Містобудівна документація на місцевому рівні розробляється з урахуванням даних державного земельного кадастру на актуалізованій картографічній основі в цифровій формі як просторово орієнтована інформація в державній системі координат на паперових і електронних носіях. Відповідно до п. 3 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план території містобудівна документація, що визначає планувальну організацію та розвиток території. Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план у межах населеного пункту уточнює положення генерального плану населеного пункту та визначає планувальну організацію і розвиток частини території. Детальний план розробляється з метою визначення планувальної організації і функціонального призначення, просторової композиції і параметрів забудови та ландшафтної організації кварталу, мікрорайону, іншої частини території населеного пункту, призначених для комплексної забудови чи реконструкції. Пунктом 4.8 Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 290 від 16.11.2011р. визначено, що детальний план території розробляється для територій житлових районів, мікрорайонів, кварталів нової забудови, комплексної реконструкції кварталів, мікрорайонів застарілого житлового фонду, територій виробничої, рекреаційної та іншої забудови. Частинами 3, 4 ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що на підставі та з урахуванням положень затвердженого детального плану території може розроблятися проект землеустрою щодо впорядкування цієї території для містобудівних потреб, який після його затвердження стає невід'ємною частиною детального плану території. Детальний план території визначає: 1) принципи планувально-просторової організації забудови; 2) червоні лінії та лінії регулювання забудови; 3) функціональне призначення, режим та параметри забудови однієї чи декількох земельних ділянок, розподіл територій згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами; 4) містобудівні умови та обмеження (у разі відсутності плану зонування території) або уточнення містобудівних умов та обмежень згідно із планом зонування території; 5) потребу в підприємствах і закладах обслуговування населення, місце їх розташування; 6) доцільність, обсяги, послідовність реконструкції забудови; 7) черговість та обсяги інженерної підготовки території; 8) систему інженерних мереж; 9) порядок організації транспортного і пішохідного руху; 10) порядок комплексного благоустрою та озеленення, потребу у формуванні екомережі; 11) межі прибережних захисних смуг і пляжних зон водних об'єктів (у разі відсутності плану зонування території). Відповідно до чч. 5, 7 ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» детальний план території складається із графічних і текстових матеріалів. Матеріали детального плану території не можуть містити інформацію з обмеженим доступом та бути обмеженими в доступі. Матеріали детального плану території надаються за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». Станом на цей час у Таїровської селищної ради відсутні в запасі земельні ділянки категорії земель житлової та громадської забудови, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам. Оскільки позивач надав до клопотання Таїровській селищнвй раді не оформлені належним чином графічні матеріали, а у селищної ради відсутні в запасі земельні ділянки категорії земель житлової та громадської забудови, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам, відповідачем 29.05.2015 р. за №1207-VІ і 28.08.2015 р. за №1326-VІ прийняті законні та обґрунтовані рішення про відмову в задоволенні клопотання [PERSON] у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), а тому позовні вимоги [PERSON] необгрунтовані та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed