Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

9 грудня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку успадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті його баби [PERSON], яка померла 24 лютого 2008 року в с.Ракова Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку з господарчими будівлями, що знаходиться по вул. Центральній (колишня Радянська), 112 в с.Ракова Томашпільського району Вінницької області. Позов обґрунтовано наступним. 24 лютого 2008 року в с.Ракова Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON], яка доводилася позивачеві бабою. Після смерті баби відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, на домоволодіння, що розташоване по вул. Центральній (колишня Радянська), 112 в с.Ракова Томашпільського району. Позивач вказує, що за життя баба склала заповіт, яким житловий будинок заповіла позивачу та [PERSON], яка від прийняття спадщини відмовляється на користь позивача, однак при зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на будинок. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Раківської сільської ради в судове засідання не зявився, однак голова Раківської сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадкодавець [PERSON] померла 24 лютого 2008 року. В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 24 лютого 2008 року в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.7). Згідно довідки сільського голови Гнатківської сільської ради № 952 від 2 листопада 2016 року, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в с.Ракова вул.Центральній (колишня Радянська), 112 та присадибної ділянки за цією ж адресою; спадкоємцями згідно заповіту залишилися [PERSON] та [PERSON]; інших спадкоємців у спадкодавця немає; [PERSON] та [PERSON] на протязі шести місяців після смерті [PERSON] спадщину прийняли (а.с.9). Згідно копії рішення № 33 5 сесії 7 скликання Раківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області від 17 лютого 2016 року «Про перейменування вулиць, розташованих на території Раківської сільської ради, вул..Радянська перейменована на вул. Центральну (а.с.11). Як вбачається із заповіту від 6 травня 2003 року, [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно заяви [PERSON], остання відмовилася від прийняття спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] на користь [PERSON] (а.с.19). Згідно технічного паспорту на будинок по вул.. Центральній (колишня Радянська) в с.Ракова, житловий будинок має такі показники: житловий будинок «А», прибудова «а», підвал «а/п», сарай «Б», підвал «б», сарай «В», підвал «в/п», Колодяць «К» (а.с.14) Згідно довідки комунального підприємства «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», згідно архівних даних право власності на житловий будинок по вул.. Центральній, 112 в с.Ракова зареєстровано за [PERSON] Г,М., згідно свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Томашпільською держнотконторою 2 липня 2002 року (а.с.18). Виходячи із узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ по успадкуванню», найпоширенішою причиною звернення до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку успадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавця. Цивільний кодекс не встановлює граничних термінів звернення до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, але вказано, що дане свідоцтво може отримати спадкоємець, який прийняв спадщину після закінчення строку з часу відкриття спадщини, відсутність такого свідоцтва не позбавляє його права на спадщину спадкоємця. Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавець мав свідоцтва про право власності на житловий будинок, який в даний час є предметом спадкування, однак в даний час дане свідоцтво відсутнє. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON], як спадкоємець майна спадкодавця [PERSON] за заповітом, звертався до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на імя спадкодавця (а.с.10). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду, спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 24 лютого 2008 року, заведена за заявами [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що розташована на території Раківської сільської ради (а.с.23-32). Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON]В набув права та обовязки спадкодавця, тобто спадщина після смерті його баби належить йому, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачами визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, інший спадкоємець відмовилася від своєї частки спадщини на користь позивача, тому позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved