Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

31 січня 2019 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2019 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач у своєму позові посилалася на те, що з відповідачем знаходилася в зареєстрованому шлюбі з 17 квітня 2010 року, вона та відповідач є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2016 року шлюб між сторонами було розірвано, місце проживання дитини визначено з матір'ю. Між сторонами було в усному порядку досягнуто згоди щодо наданням батьком матеріальної допомоги на утримання сина, проте, з липня 2017 року відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Позивач потребує матеріальної допомоги з боку [PERSON] на утримання сина, якому необхідне довгострокове лікування та постійне дотримання дієтичного харчування. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 гривень щомісяця, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлений у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 130 ЦПК України, надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що заперечує щодо обставин, викладених у позовній заяві, та вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так, у відзиві відповідач зазначив, що він є працевлаштованим, має стабільний дохід, а тому просив стягувати з нього аліменти у частці від його заробітку у розмірі ј частини. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 17 квітня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/621/16-ц від 29 березня 2016 року (а.с. 14), місце проживання дитини визначено з позивачем. Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). [PERSON], [INFO], має захворювання жовчного міхура, перебуває під наглядом лікаря гастроентеролога, потребує дієтичного харчування (а.с. 19, 20). На теперішній час сторони проживають окремо, позивач [PERSON] проживає разом зі своїм малолітнім сином (а.с. 6), займається його вихованням та утриманням, потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. [PERSON] працює на постійній основі та отримує стабільний дохід. До суду надано довідку про доходи відповідача за період з лютого 2018 року по січень 2019 року включно, з якої вбачається, що відповідач працює дизайнером-виконавцем графічних робіт ТОВ «Кіддісвіт», його заробітна плата за вказаний період становить 103 967 гривень 46 коп. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Син сторін, [PERSON], малолітній, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка потребує матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини, який є працездатною особою, має постійне місце роботи, стабільно отримує дохід і може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в ј частці від доходу відповідача, щомісячно, до досягнення повноліття [PERSON]. Судом не приймаються до уваги посилання позивача в якості обґрунтування розміру аліментів, який вона просить стягнути стосовно стану здоров'я дитини і необхідних у зв'язку з цим витрат, оскільки це є додатковими витратами на утримання дитини і позивач має право звернутися до суду з позовом з метою їх стягнення в порядку, передбаченому ст. 185 СК України. Таким чином, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір доходів відповідача, рівний обов'язок батьків щодо дитини, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина у розмірі ј частки від його доходу (заробітку) щомісячно об'єктивно обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини з дня подання позову, тобто з 31 січня 2019 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. П. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. У відповідності з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 768 гривень 40 коп. - абз. 3 п.п. «1» п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial