Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

30 березня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що 03 листопада 2020 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір № 09/11. Згідно п.1.1. Договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується виготовити меблі, згідно додатку № 1 до Договору. Загальна сума Договору складає 10700 грн. Згідно п. 3.1.1. Договору, строк виготовлення, доставки та монтажу меблів складає не пізніше 17.11.2020 з моменту внесення передплати. На виконання умов договору [PERSON] було передано відповідачу 5200 грн. в якості завдатку та 10 листопада 2020 року на прохання відповідача було перераховано на банківську картку ще 1135,68 грн. (картка оформлена на ім`я [PERSON] ). Також 03 листопада 2020 року [PERSON] було передано відповідачу меблі з вітальні для їх використання у виготовленні кухонних меблів та кухонну мийку. З дня укладення договору та сплати завдатку, і до теперішнього часу роботи по виготовленню меблів не виконані. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила розірвати з 22 грудня 2020 року договір № 09/11 від 03 листопада 2020 року укладений з [PERSON] та стягнути пеню за порушення строків виготовлення меблів з 17.11.2020 по 22.12.2020 у розмірі 112,35 грн., 5200 грн. та 1136,68 грн. сплачену суму завдатку, 3283,00 грн. - вартість меблів та кухонної мийки, збитки у вигляді упущеної вигоди за три місяці у розмірі 18000 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн., витрати на проведення експертних оцінок в розмірі 900 грн., витрати на відправлення поштових повідомлень в розмірі 21,50 грн. В судове засідання позивач не з`явилася. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відстуності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не подав. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 03 листопада 2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір № 09/11. Згідно п.1.1. Договору виконавець зобов`язується виготовити меблі, згідно Додатку № 1, що є невід`ємною частиною Договору. Згідно п. 2.1. Договору загальна сума Договору складає 10700 грн. Згідно п. 3.1.1. Договору, строк доставки та монтажу складає не пізніше 17 листопада 2020 року. [PERSON] була внесена передплата в розмірі 5200 грн. та передано [PERSON] меблі з вітальні для їх використання у виготовленні кухонних меблів та кухонну мийку, про що зазначено в самому Договорі. З дня укладення договору та сплати завдатку, і до теперішнього часу роботи по виготовленню, доставки та монтажу меблів не виконані. Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦK України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Глави 61 ЦК України, оскільки фактично між сторонами укладений договір підряду (побутового підряду), за яким одна сторона (підрядник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи ( замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ст.849 ЦК України якщо підрядник своєчасно не розпочав роботи або виконує їх настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ст. 872 ЦК України якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Зважаючи на те, що відповідач не виконав умови договору в строк, встановлений договором, він, відповідно до умов ст. 612 ЦК України, є таким, що прострочив виконання зобов`язання; відповідачем не доведено, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання умов договору, тобто не доведено відсутність його вини; порушення відповідачем умов договору є істотним, оскільки позивач повністю позбавлений того, на що він розраховував при укладенні договору, а саме на виготовлення та встановлення меблів, а тому наявні правові підстави для розірвання договору, укладеного між сторонами. Судом встановлено, що відповідач не приступив до виконання робіт згідно з договором, тому позивач має право на розірвання договору. Відповідно до ч. 3 ст. 571 ЦК України, у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Правові норми, які містяться в ч.2 ст. 693 ЦК України, передбачають, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині відшкодування витрат в сумі 5200,00 грн., вартість меблів та кухонної мийки у розмірі 3283,00 грн., згідно даних, викладених у висновку суб`єкта оціночної діяльності ФО-П [PERSON] та товарним чеком, а також витрати на проведення експертних оцінок в розмірі 900 грн., витрати на відправлення поштових повідомлень в розмірі 21,50 грн., підлягають задоволенню. При цьому вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] 1135,68 грн., які були нею перераховані в рахунок виконання умов Договору на ім`я [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що [PERSON] є працівником уповноваженим отримувати грошові кошти для передачі [PERSON] в рахунок оплати за Договором від № 09/11 від 03 листопада 2020 року. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 4.1. Договору сторони домовилися встановити відповідальність за прострочку поставки виробів, виконавець сплачує пеню 0,03% від суми вартості виробів за кожен день прострочення. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 17.11.2020 року по 22.12.2020 року у розмірі 112,35 грн. Щодо позовних вимог про стягнення упущеної вигоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. 03 серпня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду під час розгляду справи № 923/700/17 вказав, що аналіз норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Суб`єктом права вимоги (потерпілим) у зазначеному зобов`язанні може бути будь-яка особа, якій заподіяно шкоду. Носієм обов`язку відшкодувати шкоду, в свою чергу, можуть виступати: безпосередній заподіювач шкоди та інші особи (незавдавачі шкоди) на яких законом покладено обов`язок із відшкодування шкоди. Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки. Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується. При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення (постанови Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі № 5023/4983/12). Крім того, Верховний Суд зазначив, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Статтею 22 ЦК України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода. Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене. Обґрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідача збитків позивач зазначив, що в результаті неправомірних дій відповідача, позивач отримав б ці збитки. Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає. Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Упущена вигода - це доход або прибуток, який міг би одержати суб`єкт зовнішньоекономічної діяльності в разі здійснення зовнішньоекономічної операції і який він не одержав внаслідок дії обставин, що не залежать від нього, якщо розмір його передбачуваного доходу або прибутку можна обґрунтувати. Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними правилами судового процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог і заперечень. Враховуючи норми ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином. Крім того, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт спричинення збитків. Жодних належних та допустимих доказів, що позивачем було укладено договір оренди квартири або попередній договір оренди, який неможливо було виконати з вини відповідача суду не надано. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial