Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

9 березня 2016 року, [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив суд, виключити з актового запису № 257 від 14.05.2015 р. про народження [PERSON], [INFO], вчиненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського РУЮ в Одеській області відомостей про нього, як батька дитини, посилаючись на те, що він не є біологічним батьком малолітньої дитини. Позивач в судове засідання не з`явився, у звязку з відбуттям покарання у Сокальській ВП УДПСУ у Львівській області № 47 за вироком апеляційного суду Одеської області від 05.03.2007 р. за ст. 115 ч. 1, 289 ч. 2, 263 ч. 1 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, надавши до свого позову письмове клопотання, в якому позов підтримав у повному обсязі та просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 6). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові адресою її місця проживання і повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, що підтверджується довідкою Овідіопольського РВ ГУДМС України в Одеській області № 1073 від 16.03.2016 р., згідно з якою [PERSON], [INFO] за обліками АДК Овідіопольського РВ значиться зареєстрованою за адресою : [INFO] та поштовим повідомленням, яке повернулося на адресу суду з відміткою (підписом) про вручення судової повістки, і її інше місцезнаходження чи місце перебування суду невідоме, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала (а.с. 15,27). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 122 СК України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Відповідно до приписів ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Згідно із п.п. 10,11 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір'ю дитини (статті 126, 127 СК України). Відповідно до ст. 136 СК України - оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень, шляхом пред'явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК України), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини, суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому, відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено. Суд встановив, і це підтверджується матеріалами справи, що під час відбуття покарання позивачем у Сокальській ВП УДПСУ у Львівській області № 47 за вироком апеляційного суду Одеської області від 05.03.2007 р. за ст. 115 ч. 1, 289 ч. 2, 263 ч. 1 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, 28.04.2011 р. між позивачем та відповідачкою був укладений шлюб, зареєстрований ВДРАЦСРС Сокальського РУЮ Львівської області (актовий запис № 53), однак відразу після реєстрації шлюбу, позивач з відповідачкою зрозуміли, що шлюб виявився невдалим, у них різні погляди на сімейне життя, у них виникали сварки, та за весь час відбуття покарання, позивач бачився з відповідачкою лише один раз під час єдиного довготривалого побачення з відповідачкою 01.05.2011 р., що підтверджується довідкою вищевказаною колонії за підписом начальника Сокальської ВК № 47 від 23.02.2016 р. і з того часу, відповідачка жодного разу не приїжджала до нього у Сокальську ВК № 47, вони не бачились з нею, і з 01.05.2011 р. вони не спілкуються і не підтримують жодних сімейних стосунків, спільних дітей у них від шлюбу немає (а.с. 2,9). Під час відбуття покарання за вироком суду, 20.04.2015 р., позивачу стало відомо про народження відповідачкою від іншого чоловіка, з яким вона проживає в неофіційному шлюбі, малолітнього сина [PERSON], [INFO] і до народження якого він має відношення з підстав описаних вище, однак враховуючи, що офіційно шлюб між ним та відповідачкою не розірвано, відповідно до ст. 122 СК України, в актовому записі № № 257 від 14.05.2015 р. про народження [PERSON], [INFO], вчиненого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського РУЮ в Одеській області він записаний як батько дитини, при чому, в п. 20 вищевказаного актового запису зазначено, що відомості про громадянство та місце проживання батька документами не підтверджено (а.с. 16-18). Як вказує позивач в своєму позові, підтвердженням того, що він не є батьком малолітнього [PERSON], [INFO] є той факт, що єдине довготривале побачення з правом спільного проживання з відповідачкою у них відбулось 01.05.2011 р., що підтверджено вищевказаною довідкою Сокальської ВК № 47, а позивач відбуває покарання з 25.11.2005 р., у Сокальській ВК № 47 з 15.09.2007 р., межі колонії не покидав, строк відбуття покарання закінчується 12.04.2016 р. і вказані факти, на думку суду, унеможливлюють кровну спорідненість між позивачем та малолітнім [PERSON], [INFO] З наведених підстав, суд дійшов до висновку, про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved