Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

30.06.2021 позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи тим, що відповідно до Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішенням установчих зборів власники/співвласники житлових та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку [ADDRESS] створили Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Галактика», було затверджено Статут ОСББ «Галактика» та 24.10.1995 проведено державну реєстрацію даного об`єднання. Відповідач у справі - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Щомісяця ОСББ «Галактика» нараховує відповідачу розмір внесків по утриманню будинку та прибудинкової території, однак відповідач внески не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 5998,85 грн. Невиконання відповідачем своїх обов`язків призводить до порушення майнових інтересів ОСББ «Галактика». На адресу відповідача направлялася претензія - попередження та вивішувалися списки боржників на дошках оголошень при вході до під`їздів будинку, однак борг не було сплачено. Тому, позивач просив у судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з утримання будинку та прибудинкової території (внески) у розмірі 5998,85 грн. та судові витрати у справі: судовий збір у розмірі 2270,00 грн. і витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. 21.07.2021, після отримання відповіді на запит з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання відповідача, судом прийнято позовну заяву до провадження, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 14.09.2021 судом постановлено ухвалу про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та призначено судове засідання на 18.10.2021, яке було відкладено у зв`язку із неявкою відповідача та клопотанням представників позивача щодо необхідності подання заяви про зміну розміру вимог. 21.10.2021 представник позивача, керівник ОСББ «Галактика» - Красножон О.Л., подала до суду заяву, в якій просила в порядку ч.3 ст. 142 ЦПК України стягнути з [PERSON] на користь об`єднання витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2500,00 грн., мотивуючи тим, що 30.06.2021 позивач подав до суду позовну заяву про стягнення з [PERSON] заборгованості з утримання будинку та прибудинкової території по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого за адресою проживання відповідача, а 09.07.2021 по вказаному особовому рахунку було сплачено суму коштів в розмірі 6000,00 грн., тобто відповідачем було сплачено основну суму заборгованості, отже здійснено дії по задоволенню відповідачем вимог після пред`явлення позову. При цьому, позивач для здійснення захисту своїх порушених позивачем прав щодо несвоєчасної сплати відповідачем внесків з утримання будинку та прибудинкової території вимушений був понести витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви та витрати на правничу допомогу, що підтверджено відповідними доказами. Таким чином, позивач не підтримує своїх позовних вимог, оскільки вони задоволені відповідачем до відкриття провадження у справі, та просить стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача, адвокат Ковбасюк - Боброва Альона Іванівна, у судовому засіданні заяву від 21.10.2021 підтримала та просила стягнути з відповідача на користь ОСББ «Галактика» судові витрати: сплачений при подання даного позову судовий збір та витрати на правничу допомогу. Представник позивача, керівник ОСББ «Галактика» - Красножон О.Л., у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Відповідач - [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Встановлено, що рішенням загальних зборів власників/співвласників житлових та нежитлових приміщень у будинку [ADDRESS] створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Галактика», затверджено Статут ОСББ «Галактика» та 24.10.1995 проведено державну реєстрацію даного об`єднання, керівником якого є Красножон Ольга Леонідівна , що підтверджується матеріалами справи ( а.с.6-25). Вартість послуг з утримання будинку та прибудинкової території багатоквартирного будинку [ADDRESS] , згідно рішення загальних зборів №20 від 27.02.2019, щозатверджені головою правління ОСББ ( а.с.26), становить 5,69 грн. за кв.м. Відповідач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та є власником вказаної квартири загальною площею 51,5 кв.м., що підтверджено матеріалами справи (а.с.3,47). Отже, відповідач користується послугами, які надаються позивачем, оскільки володіє спільним майном членів ОСББ «Галактика». З довідки заборгованості (а.с. 31), вбачається, що за відповідачем, у зв`язку із невиконанням належним чином і в повному обсязі своїх обов`язків щодо сплати за послуги з утримання будинку та прибудинкових територій, за період з серпня 2019 року по травень 2021 року рахується заборгованість у розмірі 5998,85 грн. З матеріалів справи (а.с.27-30), вбачається, що 13.04.2021 ОСББ «Галактика» направлялася претензія про сплату заборгованості з утримання будинку та прибудинкових територій на адресу проживання відповідача, однак повернулася за закінченням терміну зберігання без вручення адресату та станом на червень 2021 року заборгованість не була сплачена, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі - Закон №2866) об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна. Діяльність об`єднань регулюється цим Законом, Цивільним, Житловимта Земельним кодексами України, іншими нормативно-правовими актами та статутом об`єднання, асоціації (ст. 3 Закону про ОСББ). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону №2866 об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону №2866, основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних із діяльністю об`єднання. Статут Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Галактика» (а.с. 8-19) затверджено відповідно до типового статуту, який затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, що передбачено ч. 1 ст. 7 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» За змістом ст. 10 Закону № 2866, органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків і платежів членами об`єднання. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку. Частиною 20 вказаної статті до компетенції правління відноситься, зокрема, здійснення контролю за своєчасною сплатою співвласниками внесків і платежів та вжиття заходів щодо стягнення заборгованості згідно з законодавством; Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників. Згідно ст. 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку`об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, зокрема, встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів, визначати підрядника, укладати договори про управління та експлуатацію, обслуговування, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення майна з будь-якою фізичною або юридичною особою, здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів; Відповідно до ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку`для забезпечення виконання власниками приміщень своїх обов`язків об`єднання має право, зокрема, вимагати від співвласників своєчасної та у повному обсязі сплати всіх встановлених цим Законом та статутом об`єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів та звертатися до суду в разі відмови співвласника відшкодовувати заподіяні збитки, своєчасно та у повному обсязі сплачувати всі встановлені цим Законом та статутом об`єднання внески і платежі, у тому числі відрахування до резервного та ремонтного фондів. Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1, ч. 4 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Згідно із ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Отже, відповідач, як власник майна зобов`язаний утримувати майно, що йому належить на праві власності та сплачувати за утримання будинку і прибудинкової території. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України). Згідно довідки заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.08.2019 по 01.10.2021 (а.с.68), вбачається, що 09.07.2021 відповідачем внесено на рахунок позивача суму коштів у розмірі 6000,00 грн. Таким чином, на час розгляду справи заборгованість відповідача у розмірі 5998,85 грн., яка виникла за період з серпня 2019 року по травень 2021 року відсутня, отже, предмет спору припинив своє існування. Разом з тим, позивачем не подано до суду до відкриття провадження у справі (до 21.07.2021) заяви про повернення позову чи після відкриття провадження заяви про відмову від позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду, а відповідачем не подано заяви про визнання позову чи заперечення проти заявлених вимог, та суд не має підстав для закриття провадження у справі, адже предмет спору був наявний на час пред`явлення позову (30.06.2021). У постанові від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19-ц Верховний Суд зауважив, що поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення. Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.Але відповідно до пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.Суд роз`яснив, що логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). Також, Верховний Суд зауважив, що якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди, тощо. Згідно ч.3 ст. 142 ЦПК України, зокрема, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Таким чином, враховуючи, що позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, позивач має право на відшкодування судових витрат за рахунок відповідача. При визначенні розміру судових витрат суд виходить з наступного. Згідно із ч.1, ч.2, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч.1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, з матеріалів справи вбачається, що Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Галактика» звернулося до суду з даним позовом 30.06.2021 з метою захисту порушених [PERSON] прав щодо несвоєчасної сплати відповідачем внесків з утримання будинку та прибудинкової території та стягнення з останнього суми заборгованості у розмірі 5998,85 грн. Встановлено, що борг відповідача існував на дату звернення позивача до суду з даним позовом і саме наявність заборгованості стала підставою для звернення до суду з вказаними вимогами, внаслідок чого позивачем були понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу. Згідно попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, доданого до позову (а.с.33), витрати позивача складаються з: судового збору - 2270,00 грн. та витрат на правничу допомогу, а саме складання позовної заяви- 2000,00 грн. та 1000,00 грн. за участь у кожному судовому засіданні адвоката, всього 7270,00 грн. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Так, позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2270,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням №239 від 17.06.2021 (а.с.32) і понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн., згідно платіжного доручення № 238 від 17.06.2021 (а.с.40) та 500,00 грн. згідно платіжного доручення № 203 від 08.04.2021 (а.с.72). Також, витрати на правничу допомогу підтверджено Договором про надання правничої допомоги №06/2021 від 07.04.2021, укладеного між Адвокатським бюро «Альони Ковбасюк - Бобрової» та ОСББ «Галактика», Додатковою угодою №1 до Договору про надання правничої допомоги №06/2021 від 07.04.2021, актом приймання - передачі наданих послуг від 09.04.2021 (щодо складання претензії) та від 22.06.2021 (щодо складання позовної заяви), рахунком - фактурою від 07.04.2021 та від 14.06.2021, платіжними дорученнями № 203 від 08.04.2021 та № 238 від 17.06.2021 (а.с.34-40, 70-72) та згідно матеріалів справи 61-62,76-78). Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Так, судом враховується, що вказані позивачем витрати пов`язані з розглядом справи, адже розмір судового збору за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру передбачений п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Просудовий збір» та сплачений позивачем при поданні позову, що підтверджено відповідним платіжним дорученням, та позивачем укладено з адвокатом письмовий договір про надання правничої допомоги, згідно Закону України «Про адвокатуру». Пунктом 4 частини 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За змістом ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. У п 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року, справа № 1-23/2009, щодо офіційного тлумачення положень статті 59 Конституції України (справа про право на правову допомогу), визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Тобто, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Разом з тим, судом враховується поведінка сторони позивача під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, адже за наявності відомостей, про сплату відповідачем 09.07.2021 заборгованості з утримання будинку та прибудинкової території, позивачем не вчинено дій щодо подання до суду відповідної заяви про повернення позову до відкриття провадження у справі, не подано у визначені строки відповідні заяви з процесуальних питань після відкриття провадження у справі, що призвело до призначення у справі судового засідання для розгляду справи по суті, з відкладенням вказаного судового засідання. Також, суд враховує, що позивачем вчинялися дії щодо досудового вирішення спору та відповідачем було сплачено заборгованість з утримання будинку та прибудинкової території не у визначені строки, однак до відкриття провадження у справі. Згідно із ч.4 ст. 141 ЦПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Також, при визначенні розміру відшкодування витрат на правничу допомогу судом враховується, що в попередньому (орієнтовному) розрахунку витрат від 30.06.2021 позивачем не зазначалися витрати за складання претензії, разом з тим, вказані витрати були понесені позивачем 08.04.2021, а виходячи з розміру витрат позивача на правничу допомогу станом на час розгляду справи їх сума становить 4500,00 грн. (2500,00 грн. - складення позовної заяви + складення претензії - 500,00 грн., участь у судових засіданнях - 2000,00 грн.), що не узгоджується з п. 1.1 Додаткової угоди №1 від 14.06.2021 до Договору про надання правової допомоги №06/2021 від 07.04.2021. Крім того, загальний розмір судових витрат, з урахуванням судового збору - 2270,00 грн. та витрат на правничу допомогу - 4500,00 грн., всього 6770,00 грн., не співмірний з розміром позовних вимог - 5998, 85 грн. та істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, тому, суд критично оцінює вимогу відповідача у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення. Отже, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме: витрат зі сплати судового збору - 2270,00 грн. та витрат на правничу допомогу - 2000,00 грн., всього 4270,00 грн.

Outcome: partial