Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

30.03.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17.11.2013 року. Від шлюбу вона та відповідач мають одну неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого між нею та відповідачем виникали сварки та непорозуміння. Вона намагалася зберегти сім'ю, проте позитивного результату це не дало. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам та інтересам їх неповнолітнього сина, так як останніх два з половиною місяці однією сім'єю з відповідачем вона не проживає, спільного господарства не веде. На примирення з відповідачем вона не згодна. Просить стягнути з відповідача витрати, понесені нею при зверненні в суд в сумі 551,20 грн. по сплаті судового збору. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, 20.04.2016 року подала заяву про розгляд справи у її відсутності у зв'язку з неможливістю прибути в судове засідання, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.13). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, 20.04.2016 року подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає в повному обсязі, щодо розірвання шлюбу з [PERSON] не заперечує. На примирення з позивачкою не згоден (а.с.14). В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому позивачка та відповідач заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17.11.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Від шлюбу позивачка та відповідач мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Позивачка не бажає миритися з відповідачем, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери та погляди на сімейне життя, ведення господарства, вирішення сімейних проблем, що призводить до сварок і непорозумінь в сім'ї та суперечить інтересам позивачки і неповнолітньої дитини, так як два з половиною місяці сторони однією сім'єю не проживають. Відтак, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивачки. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивачка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно з вимогами ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки сплачений нею при зверненні в суд судовий збір в сумі 551,20 грн. (а.с.1).

Outcome: approved