Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

30 листопада 2018 року представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») за довіреністю Гребенюк О.С. звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач звернулася в АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 22 травня 2014 року і отримала кредит у розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між сторонами договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. Всупереч умовам договору відповідач не виконала свої зобов`язання, тому виникла заборгованість, яка станом на 30 жовтня 2018 року становить 18445,06 грн., з них: тіло кредиту 5882,05 грн., відсотки за користування кредитом 5325,92 грн., пеня 5882,56 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 854,53 грн. Вказану суму боргу, а також сплачений судовий збір в сумі 1762,00 грн. АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача. 03 грудня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі і постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначене на 16 квітня 2019 року. 29 січня 2019 року судом направлено запити з метою отримання відомостей про реєстрацію місця проживання [PERSON] 30 січня 2019 року на вказану в позовній заяві адресу відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ) судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено повістку та матеріали позовної заяви і поштова кореспонденція вручена особисто адресату [PERSON] 01 лютого 2019 року. 07 лютого 2019 року до суду надійшла відповідь Летичівської селищної ради Летичівського району Хмельницької області згідно якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] , зі слів старости вона на даний час проживає за цією адресою. 12 лютого 2019 року до суду надійшла відповідь Летичівського районного сектору Управління Державної міграційної служби в Хмельницькій області згідно якої [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] (інформація станом на 04 квітня 2016 року). 09 серпня 2019 року судове засідання не відбулось у зв`язку із перебуванням судді у відпустці. 17 жовтня 2019 року на вказану в позовній заяві адресу відповідача [PERSON] судом повторно рекомендованим листом з повідомленням про вручення направлено повістку і поштова кореспонденція вручена особисто адресату [PERSON] 23 жовтня 2019 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, згідно поданого клопотання просить розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення судом. Відповідач в жодне судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, не подала до суду ні відзив на позовну заяву, ні докази на підтвердження чи спростування позиції позивача, яка викладена у позовній заяві. У відповідності до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка була направлена відповідачу за адресою її місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, тому на підставі ст.ст. 128, 130, 131 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про дату і час розгляду справи, не з`явилася в судове засідання без поважних причин і не повідомила причини неявки. Зазначені обставини в сукупності дозволяють суду провести заочний розгляд справи на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як зазначено у ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У ч. 1 ст. 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). В силу положень ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року №2664-ІІІ вказано, що надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою. Згідно ч. 1 ст. 6 означеного Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання на підставі договору. Договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) прізвище, ім`я і по батькові фізичної особи, яка отримує фінансові послуги, та її адресу; 4) найменування, місцезнаходження юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Як зазначено у ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Із ч. 1 ст. 546 ЦК України слідує (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. У ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Судом встановлено, що 22 травня 2014 року [PERSON] була подана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Із зазначеної анкети-заяви вбачається, що у ній відсутні умови договору, не зазначено ні суми кредиту, ні процентної ставки, не вказано про встановлення відповідальності за порушення зобов`язання та інші умови, на яких [PERSON] отримує кредитні кошти. Разом з тим, із розрахунку заборгованості за договором вбачається, що [PERSON] користувалася кредитними коштами. Таким чином, суд, аналізуючи розрахунок заборгованості, наданий позивачем, приходить до висновку, що [PERSON] отримала кредитні кошти у АТ КБ «ПриватБанк» і ними користувалась. Згідно позовної заяви, поданих позивачем розрахунків заборгованості станом на 01 квітня 2015 року, станом на 30 жовтня 2018 року, заборгованість [PERSON] станом на 30 жовтня 2018 року становить 18445,06 грн., з них: тіло кредиту 5882,05 грн., відсотки за користування кредитом 5325,92 грн., пеня 5882,56 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 854,53 грн. Отже, АТ КБ «ПриватБанк», заявляючи позов про стягнення заборгованості, просить суд стягнути з [PERSON] , крім тіла кредиту, також і його складові, зокрема: відсотки за користування кредитом, пеню, штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - фіксовану частину і процентну складову. АТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві зазначило, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Анкетою-заявою відповідач підтвердила, що була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. При обґрунтуванні права вимоги щодо стягнення з відповідача існуючої заборгованості, крім тіла кредиту, також і його складових, зокрема: відсотків за користування кредитом, пені, штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг у фіксованій частині і процентної складової, АТ КБ «ПриватБанк», крім розрахунків заборгованості за договором №б/н від 22 травня 2014 року, посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які є невід`ємною частиною Договору про надання банківських послуг. Витяг із Умов та правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які надані АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, базову процентну ставку в місяць, розмір обов`язкового щомісячного платежу, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, тощо. У зазначених документах також містяться додаткові положення в яких визначено дані про права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, про відповідальність сторін, умови обслуговування і використання карток, строк дії договору, відомості про позовну давність, а також інші умови. Однак, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цим Витягом із Умов та правил надання банківських послуг, Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» ознайомилася [PERSON] і з ними погодилася, підписуючи 22 травня 2014 року анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Витяг із Умов та правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які надані АТ КБ «ПриватБанк», не містять підпису [PERSON] . Матеріали справи також не містять даних про те, що Витяг із Умов та правил надання банківських послуг, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які надані АТ КБ «ПриватБанк», на момент отримання [PERSON] кредитних коштів взагалі містили умови про необхідність сплати відсотків за користування кредитом, пені, штрафів (фіксована частина і процентна складова), а якщо містили, то саме у тому розмірі і порядку нарахування, про який вказано у позовній заяві. Суд вважає, що роздруківка із сайту АТ КБ «ПриватБанк» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Саме такий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15). За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки ці документи достовірно не підтверджують вказаних обставин. У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду із позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Саме така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. З огляду на вищезазначене, суд при вирішенні даної справи зазначає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані АТ КБ «ПриватБанк» Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У зв`язку з цим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Враховуючи зазначене наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Аналізуючи сукупність зазначених обставин, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач [PERSON] отримала кредитні кошти у АТ КБ «ПриватБанк», ними користувалась, що підтверджується розрахунками заборгованості, тому наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з неї, як боржника, на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 5882,05 грн. у відповідності до ч. 2 ст. 530 ЦК України, адже позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржнику її обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити. Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задовольняються частково на загальну суму 5882,05 грн., при цьому ціна позову була визначена в сумі 18445,06 грн. Отже, судом задоволено позов на 31,89%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 31,89% від сплаченої ним суми судового збору (1762,00 грн.), а саме 561,91 грн.

Outcome: partial