Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

30 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить: щомісячно стягувати з відповідача [PERSON], [INFO] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також стягнути з відповідача на свою користь кошти на утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), посилаючись на те, що на її утриманні знаходиться малолітня дитина - [PERSON], [INFO], а відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання не надає, оскільки з 19.05.2015 року відбуває покарання у Вільнянській ВК №20 Запорізької області, внаслідок чого вона опинилася в скрутному матеріальному становищі, оскільки у звязку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною, вона не працює, знаходиться вдома у звязку з доглядом за дитиною, отримуючи державну допомогу на дитину, тому вона вимушена звернутися з даним позовом до суду з метою захисту своїх прав та охороняємих законом інтересів. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте надала суду заяву, в якій просить розглянути справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити за викладеними у позовній заяві підставами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з поважних причин, оскільки на теперішній час відбуває покарання в місцях позбавлення волі у Вільнянській виправній колонії (№20) Запорізької області), проте надав суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.2 ст.16 ЦК України визначено загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України та відповідно до ст.60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON], проживали у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного життя сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якої батьком записаний [PERSON], відповідач у справі, що відповідачем [PERSON] не оспорюється (а.с.4). Малолітня дитина мешкає з позивачкою [PERSON] за адресою: вул. Вишнева, буд.17 в с. Першотравневе, Василівського району Запорізької області та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Степногірської селищної ради Василівського району Запорізької області за №1931 від 30.09.2016 року. (а.с.8). Відповідно до довідки Вільнянської ВК УДПтСУ в Запорізькій області (№20) від 05.10.2016 року за №6/2-4975 відповідач по справі [PERSON] на теперішній час відбуває покарання у Вільнянської ВК УДПтСУ в Запорізькій області №20. Кінець строку - 25.11.2018 року, що вбачається з довідки Вільнянської ВК № 20 за № 6/2-4975 від 05.10.2016 року (а.с.17). Згідно зі ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою мешкає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років (частина 2). Право на утримання дружина, з якою мешкає дитина, має незалежно від того, працює вона та незалежно від матеріального становища ,за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу (частина 4). Як вбачається з положень ст.3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та бовязки. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень ст.181 СК України способами виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до положень ч.4 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою мешкає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, з урахуванням матеріального та сімейного становища відповідача, а також матеріального становища позивачки, яка має на утриманні малолітню доньку, на теперішній час позивачка [PERSON] не працює, постійного та регулярний заробітку не має та у неї відсутнє самостійне джерело існування, оскільки перебуває у відпустці по догляду за малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], яка не досягла трирічного віку. Крім того, заявлені позивачкою [PERSON] позовні вимоги відповідачем [PERSON] визнані у повному обсязі, тому відповідно до вимог ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню, а також враховуючи матеріальне та сімейне становище відповідача, який є фізично здоровою та працездатною особою, групи інвалідності немає, на теперішній час відбуває покарання у Вільнянській ВК УДПтСУ в Запорізькій області №20, на утриманні непрацездатних батьків, які є інвалідами та потребують постійної сторонньої допомоги, відповідач немає, за рішенням суду на теперішній час з відповідача [PERSON] на користь будь-яких осіб відрахувань не здійснюється, що вбачається з позовної заяви. Тому суд вважає, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на користь позивачки [PERSON] у визначеній нею частці від доходів (заробітку) відповідача щомісячно, а саме: в розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку) щомісячно на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], а також сплачувати кошти на утримання позивачки [PERSON] в розмірі 1/4 частини доходів відповідача щомісячно та до досягнення малолітньою дитиною [PERSON], [INFO] - трирічного віку, тобто до 26.01.2018 року, оскільки відповідач є фізично здоровою особою, на обліку у вузьких спеціалістів медичних закладів не перебуває, проте добровільно матеріальної допомоги на утримання малолітньої доньки та дружини не надає, домовленості щодо порядку утримання малолітньої дитини сторони не дійшли, угоди про утримання дитини між сторонами не досягнуто, внаслідок чого позивачка опинилася у скрутному матеріальному становищі та самостійно матеріально утримувати малолітню доньку та забезпечувати їй належний матеріальний рівень для гідного розвитку та існування, позивачка самостійно не в змозі, тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно на дитину відповідного віку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду, тобто з 30.09.2016 року та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] кошти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з 30.09.2016 року та до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трирічного віку, тобто до 26.01.2018 року. Крім того, відповідно до положень ст.ст.79,88 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, а саме: з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за предявлення до суду позову майнового характеру, у розмірі 551,20 грн., оскільки позивачка [PERSON] по даній категорії справ про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved