Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

29 травня 2020 року до суду надійшов позов [PERSON] про зміну розміру аліментів, в якому зазначено, що рішенням Білопільського районного суду від 17 березня 2010 року з нього на користь [PERSON] на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. На даний час позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, втратив постійне місце роботи, має на утриманні ще одну дитину [PERSON] , [INFO] , який має статус дитини-інваліда, що потребує значних коштів для утримання та лікування дитини, тому не має можливості сплачувати встановлений судом розмір аліментів. Посилаючись на викладені вище обставини, а також враховуючи положення ч. 1 ст. 192 СК України, позивач просить зменшити розмір аліментів, при цьому він не вказує як саме зменшити, та змінити розмір аліментів, які стягуються із нього, із 1/4 частини до твердої грошової суми 1500 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. 25 червня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження і справа призначена до судового розгляду на 20 липня 2020 року. 17 липня 2020 року надійшов відзив на позов від [PERSON] , в якому остання зазначила, що проти задоволення позову заперечує, оскільки він необґрунтований, підстав для зміни розміру аліментів немає, позивач навмисно не працює, на обліку як безробітний не перебуває. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов не визнала, у його задоволенні просила відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а. с. 7). Рішенням Білопільського районного суду від 17 березня 2010 року з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 16 лютого 2010 року, до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини [PERSON] , на підставі якого 13 квітня 2010 року був виданий виконавчий лист (а. с. 4, 43). 07 травня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після чого останній присвоєно дошлюбне прізвище [PERSON] (а. с. 8). 02 вересня 2013 року державним виконавцем ДВС Сумського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №39568714 по виконанню вищевказаного виконавчого листа (а. с. 5). Також з матеріалів справи вбачається, що 17 січня 2015 року позивач зареєстрував шлюб із [PERSON] , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , від подружнього життя з якою мають сина [PERSON] , [INFO] (а. с. 9-10). Відповідно до довідки відділу ЦНАП Степанівської селищної ради №154-11.11 від 26 травня 2020 року позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] та сином [PERSON] , [INFO] (а. с. 12). З медичної довідки про потребу дитини у домашньому догляді №7 12/111 від 18 березня 2020 року вбачається, що [PERSON] з 03 лютого 2020 року перебуває на диспансерному обліку і потребує домашнього догляду (а. с. 11). Як зазначив в судовому засіданні позивач, син [PERSON] від другого шлюбу не є інвалідом дитинства, але потребує догляду. Чому у позовній заяві зазначено, що хлопчик інвалід, пояснити не зміг. Також зазначив, що чим хворіє дитина точно сказати не може, бо цим займається дружина. Згідно з копією трудової книжки позивач з 30 вересня 2019 року не працює, звільнений з посади за згодою сторін ( а. с. 13-15). Відповідно до ч. 2 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У справах про зміну розміру аліментів підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Такий висновок зроблений у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, зміна розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку обставин, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 81, ст. 76 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників, та інших осіб, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Всупереч вказаним вимогам законів позивачем не надано доказів на підтвердження того, що з часу примусового стягнення аліментів, тобто з 02 вересня 2013 року, настала будь-яка з обставин, передбачених ч. 2 ст. 192 СК України, яка б була підставою зменшення розміру аліментів. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] мотивував свої вимоги тим, що на його утриманні перебуває двоє дітей, він не працює, у зв`язку з чим не має можливості сплачувати встановлений судом розмір аліментів, а тому аліменти, які з нього стягуються, підлягають зменшенню. У судовому засіданні позивач зазначив, що неможливо влаштуватися на гарну роботу, а за мінімальну заробітну плату працювати не бажає. Звільнився з роботи у 2019 році, так як його не влаштовував невеликий розмір заробітної плати. Суд зазначає, що [PERSON] з вересня 2019 року не працює, на обліку як безробітний не перебуває. Але тимчасове безробіття позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що він є працездатною, здоровою людиною. Саме такий правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №464/3480/17. Окрім того, позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що зменшення розміру аліментів на утримання спільної з відповідачем дитини викликано незадовільним станом здоров`я молодшого сина, який потребує значних коштів на лікування. Але при цьому належних доказів на підтвердження несення значних витрат на лікування дитини позивач суду не надав. З огляду на викладене, суд вважає, що на даний час підстав для зменшення розміру аліментів не вбачається, у зв`язку з чим у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed