Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

31 березня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. У позовній заяві позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що на території Савинцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області знаходиться земельна ділянка площею 4,39 га, яка належала його матері [PERSON]. Після смерті матері позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом і отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку. держаним нотаріусом Другої миргородської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку після померлої [PERSON] йому було відмовлено у зв'язку з невідповідністю кадастрового номеру внесеного до Державного акту на право власності на земельну ділянку та кадастрового номеру зазначеного у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Позивач просить визнати за ним право власності на земельну ділянку в розмірі 4,39 га, що призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Савинцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області за державним актом [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER], яка належить його померлій [INFO] року матері - [PERSON]. [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Савинцівська сільська рада Миргородського району Полтавської області, надала суду заяву в якій просила розгляд справи провести без участі свого представника. Заперечень проти задоволення позову сільська рада не навела. Вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, заслухавши позивачів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], [PERSON] на підставі розпорядження Миргородської районної державної адміністрації від 15.06.2004 року №145 належить земельна ділянка площею 4,39 га яка розташована на території Савинцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області (а.с.3). Судом встановлено, що згідно витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку [PERSON] дійсно належала земельна ділянка площею 3,3934 з кадастровим номером [NUMBER], яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Савинцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області (а.с.6). Згідно постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої матері на спірну ділянку у зв'язку з невідповідністю зазначених у державному акті та витязі кадастрових номерів (а.с.8). Позивач є єдиним спадкоємцем усього майна померлої, що підтверджується копією заповіту [PERSON], згідно якого все належне їй майно після своєї смерті вона заповіла позивачу, [PERSON] (а.с.4). В установлений законом строк позивач подав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На заповіт, як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів. Відповідно до ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином , який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. Відповідно до ст.ст. 1268, 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частина перша ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч. 1 ст. 55 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, судом встановлено, що за життя [PERSON] на законних підставах володіла та користувався вищезазначеною земельною ділянкою, а [PERSON] в установленому законом порядку прийняв спадщину після неї. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Інших спадкоємців, які мають претензії до вказаного спадкового майна немає. Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позову [PERSON]. На підставі ст. ст. 10, 11, 15, 16, 60, 88, 152,174, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 294, 319, 391, ЦК України,

Outcome: approved