Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

29 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. У судовому засіданні заявник прохала вимоги задовольнити. В обгрунтування вимог пояснила, що 17 березня 1992 року між нею та Шевченківським ВУЖКГ Харківської області був укладений договір купівліпродажу квартири №2 , розташованої в будинку №9 по вул.Лермонтова в с.м.т.Шевченкове Харківської області, який був зареєстрований 5 квітня 1992 року в КП «Шевченківське БТІ» Харківської області. Заявник стала власником даної квартири. В звязку з поновленням технічної документації та вчиненням нотаріальних дій, зясувалося, що в договору купівлі-продажу від 17 березня 1992 року її по батькові записано як Іссаківна, тоді як в інших документах її по батькові значиться як Ісаківна. В звязку із допущенням помилки в написанні її по батькові у вищезазначеному договорі купівлі-продажу, вона немає змоги розпорядитися даною квартирою на свій розсуд. В адміністративному порядку виправити зазначену помилку не має можливості, враховуючи ,що підприємство з яким укладався договір на теперішній час не існує. Тому звернулася до суду та просить встановити той факт, що договір купівлі-продажу від 17 березня 1992 року вищевказаної квартири належить саме ій. Заінтересована особа: представник Шевченківської селищної ради Харківської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву, у якої прохає розглядати справу без своєї участі та проти задоволення заяви [PERSON] не заперечував. Суд заслухавши пояснення заявника, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлені такі факти, і відповідні їм правовідносини. Відповідно до посвідки про народження, заявник народилася 22 квітня 1946 року та її по батькові відповідно зазначено як [PERSON]. З договору купівлі-продажу квартири №2, розташованої в будинку №9 по вул.Лермонтова в с.м.т.Шевченкове Харківської області від 17 берерзня 1992 року, зареєстрованого 5 квітня 1992 року в КП «Шевченківське БТІ» Харківської області вбачається, що даний договір було укладено між [PERSON] та Шевченківським ВУЖКГ Харківської області. З наданих в судовому засідання документів вбачається ,що 31 травня 1996 року заявник отримала паспорт громадянина України (серія МК 104628), де її по батькові зазначено як Ісаківна, такі ж відомісти містить посвідчення ветерана праці (серія АІ №092786) видане 21 травня 2001 року. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON] підтвердили, що знають [PERSON] з давніх часів, знали, що вона працювала секретарем в Шевченківській селищній раді Харківської області, в 1990 роках вона викупила квартиру №2 , в будинку №9 , розташовану по вул.. Лермонтова ,та що в її прізвищі, по батькові часто робили помилки, засвідчили, що [PERSON] та [PERSON] є одна і та ж особа. Відповідно до ст.234 ЦПК України суд в порядку непозовного цивільного судочинства може розглядати справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів , що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігається з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Виходячи з наданих суду доказів, пояснень заявника, свідків, суд дійшов до висновку, що [PERSON] та [PERSON] є одна і таж особа і документи відносно однієї особи стосуються іншої. Таким чином встановлення факту належності правоустановчого документу має для заявника юридичне значення, оскільки відповідно до норм діючого законодавства заявник може мати право на вчинення нотаріальних дій, але відсутність підтвердження вказаних обставин може позбавити її вказаних прав. З таких обставин, з умов виваженості, розумності і справедливості, суд вважає заяву [PERSON] доведеною та такою що підлягають задоволенню.

Outcome: approved