Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

29 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. В обґрунтування своїх вимог позивачка [PERSON] посилалася на те, що 10 жовтня 1987 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, актовий запис № 579. З початку 2010 року чоловік припинив надавати їй матеріальну допомогу, не буре участі у витратах сімї. Позивач зазначила в заяві, що в неї виявлене важке хронічне захворювання, їй рекомендоване системне лікування, в тому числі в умовах стаціонару. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON], посилаючись на вимоги ч.4 ст. 75, ст. 90 СК України, просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісяця. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки до суду не повідомив, в звязку з чим, судом проведений заочний розгляд. Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 10 жовтня 1987 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 579, що підтверджується відповідним свідоцтвом. У відповідності до ст. 75 Сімейного Кодексу України, 1. Дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. 2. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. 3. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. 4. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. У відповідності до ст. 90 Сімейного Кодексу України 1. Дружина, чоловік взаємно зобов'язані брати участь у витратах, пов'язаних із хворобою або каліцтвом другого з подружжя. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не є непрацездатною особою, оскільки не досягла пенсійного віку, встановленого законом, не є інвалідом I, II чи III групи. Згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого, в період з 01.10.2007 року по 26.10.2007 року [PERSON] перебувала на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Новомосковський міський центр первинної медиком-санітарної допомоги амбулаторної загальної практики сімейної медицини № 3» з діагнозом: неврастенія. Згідно виписки з амбулаторної картки [PERSON], з 2004 року вона перебуває на обліку у Комунальному некомерційному підприємстві «Новомосковський міський центр первинної медиком-санітарної допомоги амбулаторної загальної практики сімейної медицини № 2» з діагнозами: невропатолог ВСД по гіпотонічному типу; гастроентеролог хронічний панкреатит, хронічний гастродуоденіт; гінеколог лейоміома матки, кіста; психіатр депресивні реакції та інш. У відповідності до довідки № 767 від 11.08.2015 року Управління соціального захисту населення м. Новомосковська, [PERSON] отримує компенсаційні виплати працездатній особі, що не працює і здійснює догляд за інвалідом І групи або собою похилого віку, що досягла 80-річного віку, щомісячна компенсація складає 16 грн. В звязку з наведеним, суд приходить до висновку, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги, оскільки, її доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, а також, в звязку з хворобами. В той же час, позивачем не надано суду жодного доказу того, що відповідач [PERSON] може надавати матеріальну допомогу, не надано доказів наявності заробітку (доходів). Крім того, позивачем не надано суду доказів того, яке саме їй призначене лікування в звязку з захворюваннями, які ліки та тривалість лікування, вартість медичних препаратів. Враховуючи вищенаведене в задоволенні позовних вимог належить відмовити.. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed