Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

31.03.2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява представника позивача [PERSON] Фумельова І.О. про розподіл судових витрат у справі, за вимогами якої просить стягнути з відповідачів в рівних частинах понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн., тобто по 10 000 грн. з кожного. 20.04.2021 року до суду від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшли заперечення з проханням відмовити у задоволенні заявлених вимог про розподіл судових витрат на правову допомогу з посиланням на їх поверховість, необґрунтованість, не конкретність, невідповідність як договору про правову допомогу, так і положенню НБУ щодо фінансових документів та судовій практиці з цих питань. Зазначено, що в поданому суду детальному описі наданих послуг на підтвердження виконаних робіт за договором від 10.09.2019 р. вказано пункти: вивчення та аналіз матеріалів справи і витрачений на це час 8 год., та оформлення пакету документів для подачі до суду, що не передбачено договором про надання правової допомоги. Сума у розмірі 20 000 грн. вказана лише одноразово, без конкретизації витрат погодинно, що тягне за собою відсутність конкретики самих витрат. Копія квитанції до прибуткового касового ордеру № 95 від 10.09.2019 р. на суму 20 000 грн. не може бути визнана фінансовим документом та підтверджувати понесені [PERSON] витрати виходячи з позицій Верховного Суду у справі № 335/8855/15-ц та пункту 1.2. постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про введення операцій у національній валюті в Україні» від 15.12.2004 року № 637, в якій вказано, що касовий ордер - первинний документ, що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Такий документ має дві частини: «корінець» «КО» і відривна квитанція до «КО». В судове засідання позивач, її представник, відповідач [PERSON] та представник третьої особи не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви були повідомлені належним чином. У поданій заяві представник позивача просить розглянути заяву без участі сторони позивача. Про причини неявки відповідача [PERSON] та представника третьої особи суд не повідомлено. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви, надав пояснення викладені у запереченнях на заяву про розподіл судових витрат. Вислухавши представника відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 березня 2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Київська міська рада про усунення перешкод у користуванні квартирою, виселення та вселення задоволено частково. Зокрема, усунуто [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом позбавлення права користування [PERSON] житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] ; виселено [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] та вселено [PERSON] у квартиру [ADDRESS] ; в іншій частині позову відмовлено. Питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу рішенням суду не вирішувалося у зв`язку з тим, що представник позивача зробив суду заяву про намір подати позивачем докази про понесені судові витрати на правничу допомогу. Відповідно положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України). Згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Інтереси позивача під час розгляду справи представляв адвокат Фумельов І.О., згідно ордера серії АА № 1013704 (т. 1 а.с. 53). Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Пунктами 1.2, 2.1 Договору про надання правової допомоги від 10.09.2019 р. укладеного між позивачем та адвокатом Фумельовим І.О. визначено, що адвокатом серед іншого, надаються послуги шляхом усного та письмового консультування з юридичних питань по справі; складання необхідних документів, запитів, заяв, скарг по справі; представництва інтересів клієнта по справі в судах; адвокат має право підписувати від імені клієнта позовні заяви, зміни до позовної заяви, клопотання, заперечення та інші документи на виконання цілей передбачених цим договором; здійснювати інші дії, що необхідні для представництва та захисту інтересів і прав клієнта. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Надання суду таких документів є базовою та необхідною умовою для розподілу витрат на правову допомогу, а їх задоволення залежить від рівня деталізації та обґрунтованості. Відповідно пункту 5.1 Договору про надання правової допомоги від 10.09.2019 р., вартість послуг встановлюється у Додатках до цього Договору. Додатком від 10.09.2019 р. до Договору про надання правової допомоги від 10.09.2019 р. укладеного між [PERSON] та адвокатом Фумельовим І.О. визначено, що за надання послуг передбачених пунктом 1.1. договору на стадії розгляду справи в суді першої інстанції, клієнт зобов`язаний сплатити на користь адвоката гонорар у розмірі 20 000 грн. До заяви про розподіл судових витрат додано копію квитанції до прибуткового касового ордера № 95 від 10.09.2019 видану адвокатом Фумельовим І.О. про прийняття від [PERSON] коштів в сумі 20 000 грн. на підставі договору про правову допомогу від 10.09.2019 р. та Детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом за договором від 10.09.2019 р., складений адвокатом Фумельовим І.О. 30.03.2021 року. Відповідач [PERSON] в особі представника заперечує проти стягнення вказаних коштів у розмірі 20 000 грн. у відшкодування правничої допомоги, посилаючись на необґрунтованість та недоведеність таких вимог. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року у справі № 755/15364/17 при ухваленні додаткового судового рішення по розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу. Також у постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду . Розподіляючи понесені позивачем втрати на професійну правничу допомогу суд дійшов висновку про те, що надані додаток до договору про надання правової допомоги від 10.09.2019 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Фумельовим І.О., а також квитанція до прибуткового касового ордера № 95 від 10.09.2019 року на суму 20 000 грн. не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. З детального опису робіт (наданих послуг) вбачається, що адвокатом позивача було виконано наступні роботи: на вивчення та аналіз матеріалів справи витрачено 8 год; на консультацію клієнта, отримання інформації від клієнта по суті спору, визначення правової позиції - 5 годин; на складання адвокатського запиту (2 документи) - 2 години; на складання претензії-вимоги - 4 години; на складання позовної заяви - 8 годин; на оформлення пакту документів для подачі до суду - 3 години; складання клопотання про витребування доказів та про виклик свідків - 3 години; участь в судових засіданнях (7 судових засідань). Отже, всього у наведеному описі робіт (наданих послуг) зазначено загальну суму витраченого адвокатом часу 33 години. При цьому, з урахуванням вищенаведених умов договору про надання правової допомоги і беручи до уваги процесуальний статус [PERSON] , як позивача у справі, суд вважає, що робота стосовно вивчення та аналізу матеріалів справи обсягом у 8 год підлягає виключенню з переліку робіт, як така, що не передбачена умовами договору та недоведеністю необхідності її виконання, у зв`язку з цим оплата таких послуг не підлягає до задоволенню. Разом з тим, суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача [PERSON] в частині заперечень щодо робіт по оформленню пакету документів для подачі до суду, оскільки з матеріалів справи убачається, що адвокатом на виконання умов договору складалися необхідні документи, підписувався та подавався позов, клопотання, копії документів засвідчувались адвокатом на відповідність їх оригіналам. Отже, виходячи з опису робіт, суд враховує витрачений адвокатом час обсягом 25 годин (33 - 8). У зв`язку з цим витрати на професійну правничу допомогу становлять у розмірі 15 151,52 грн. (20 000 : 33 х 25). Позивачем було заявлено шість немайнових вимог, з яких задоволено чотири, тобто 66,67%. З урахуванням розміру витрат на професійну правничу допомогу 15 151,52 грн., стягненню з відповідачів підлягає відповідно 66,67% від вказаної суми, що становить 10 101 грн. 53 коп. (15 151,52 : 100 х 66,67). Стосовно особи відповідача [PERSON] задоволено дві позовні вимоги, щодо відповідача [PERSON] - одна позовна вимога, також задоволено одну позовну немайнову вимогу про вселення позивача у спірну квартиру. У зв`язку з цим, враховуючи принцип пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, на користь позивача з відповідача [PERSON] слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 3 788,07 грн. та з відповідача [PERSON] у розмірі 6 313,45 грн. До доводів представника відповідача [PERSON] про те, що у задоволенні заяви про розподіл судових витрат слід відмовити, оскільки надана позивачем квитанція до прибуткового касового ордеру на підтвердження сплати коштів за договором про правову допомогу є неналежним доказом, суд відноситься критично, так як за змістом частини 2 ст. 137 ЦПК України, при розподілі судових витрат враховується як сплачена сума на професійну правничу допомогу, так і сума, що підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою на правничу допомогу адвокату. При цьому суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). З урахуванням зазначеного, з огляду на складність і обсяг справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням поданого представником відповідача [PERSON] заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача про розподіл судових витрат.

Outcome: partial