Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

30 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є власником земельної ділянки площею 0,0801 га, розташованої по вул. Слобідській (до зміни назви Цокуренко), 1 в м. Очакові Миколаївської області, яка має транспортний підїзд лише через суміжну прибудинкову територію ОСББ «Успіх-2» за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Приморський спуск 1-Г. Після отримання відповіді на адвокатський запит його представника від 15 вересня 2017 року він дізнався про існування рішення Очаківської міської ради № 30 від 22 лютого 2013 року, яким було затверджено технічну документацію та проекти із землеустрою і передано ОСББ «УСПІХ-2» у власність земельну ділянку площею 0,2399 га по вул. Приморський спуск, 1-Г в м. Очакові для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку без погодження меж із сумісним землекористувачем по вул. Цокуренко, 1. Посилаючись на те, що для винесення вказаного рішення не було жодних правових підстав, оскільки ОСББ «Успіх-2» є некомерційною організацією і станом на 22 лютого 2013 року не мало право на одержання земельної ділянки у власність, а також на те, що затвердження проекту землеустрою без погодження меж із сумісним землекористувачем та з низкою порушень протипожежних, будівельних та санітарних норм суперечить вимогам земельного законодавства України, просив визнати недійсними рішення Очаківської міської ради № 30 від 22 лютого 2013 року, а також свідоцтво про право власності та рішення про державну реєстрацію прав на імя відповідача ОСББ «УСПІХ-2». У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Очаківської міської ради в судовому засіданні позов не визнала, зазначивши, що оскаржуване рішення було винесено відповідачем у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Представник відповідача ОСББ «УСПІХ-2» будучі належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. В минулих судових засіданнях позов не визнав, вважав його безпідставним, оскільки вимога позивача про скасування рішення Очаківської міської ради з посиланням на порушення протипожежних, будівельних та санітарних норм є такою, що заявлена без відповідної правової підстави, адже реагування на порушення вказаних норм є виключною компетенцією відповідних органів державної влади. Крім того, не відповідає дійсності твердження позивача про порушення його прав внаслідок неузгодження з ним як сумісним землекористувачем меж земельної ділянки під час затвердження проекту із землеустрою відповідача ОСББ «Успіх-2», адже це питання було вирішено відповідачем у повній відповідності до вимог законодавства, що діяло на час ухвалення оскаржуваного рішення.Також наголошував на тому, що [PERSON] ще в 2012 році було відомо про неузгодження меж земельної ділянки із сумісним землекористувачем, а тому просив повністю відмовити в задоволенні позову, застосувавши при цьому наслідки спливу позовної давності. Представник відповідача управління Держгеокадастру в Очаківському районі Миколаївської області до суду не зявився, представнику позивача судом неодноразово розяснювалося його право надати докази на підтвердження того факту, що зазначене управління є юридичною особою, однак останній наполягав на визначенні статусу управління Держгеокадастру в Очаківському районі в якості відповідача. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд дійшов такого. Як вбачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 15910778 від 09 січня 2014 року, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0801 га за цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована по вул. Слобідській, 1 в м. Очакові Миколаївської області. На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок, що належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 28 липня 2010 року (т. 1, а. с. 17-18). Зі свідоцтва про право власності на земельну ділянку площею 0,2399 га для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку за адресою: м. Очаків, вул. Приморський спуск, 1-Г, вбачається, що його було видано на імя відповідача ОСББ «Успіх-2» на підставі рішення Очаківської міської ради № 30 від 22 лютого 2013 року, яким було затверджено технічну документацію та проекти із землеустрою (т. 1 а. с. 29). Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 грудня 2016 року, що набрало законної сили 06 березня 2017 року (т. 1 а. с. 25-27) було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення постійного безоплатного земельного сервітуту з ОСББ «Успіх-2». При цьому судом встановлено, що сервітут, який просив встановити позивач, є обтяжливим для власника земельної ділянки, оскільки займає значну площу і встановлення його призведе до використання земельної ділянки ОСББ «Успіх-2» не за її цільовим призначенням; при цьому позивачем не було доведено неможливості повноцінно та ефективно використовувати належну йому земельну ділянку без обмеження сервітутом земельної ділянки відповідача. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В даній цивільній справі позивачем не заявлялось вимоги про встановлення сервітуту з відповідачем з інших, ніж було встановлено в попередній справі, підстав, а суд обмежений у своєму праві вийти за межі заявлених вимог. З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року). Не можуть бути взяті до уваги посилання представника позивача на порушення прав [PERSON] внаслідок неузгодження з ним як сумісним землекористувачем меж земельної ділянки під час затвердження проекту із землеустрою відповідача ОСББ «Успіх-2», з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 158 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Протоколами № 1, № 2 засідання погоджувальної комісії Очаківської міської ради для розгляду спорів щодо суміжного землекористування від 28 березня 2012 року та 15 травня 2012 року ОСББ «Успіх-2» було рекомендовано для вирішення спірного питання з позивачем звернутись до суду. Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2012 року у справі № 1420/2752/2012 ОСББ «Успіх-2» було розяснено, що спори даної категорії віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування (т. 1 а. с. 199-200). Відповідно до ч. 3 ст.158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Отже, у звязку із виникненням земельного спору ОСББ «Успіх 2» ще раз звернулось до органів місцевого самоврядування Очаківської міської ради для вирішення спірного питання узгодження меж земельних ділянок, що перебували у власності чи користуванні ОСББ «Успіх-2» та позивача, внаслідок чого Очаківською міською радою було прийнято рішення затвердити проект землеустрою щодо складання документу, який посвідчує право власності на земельну ділянку та передати її безоплатно у власність ОСББ «Успіх-2», без погодження\~меж із\~суміжним користувачем, позивачем у даній справі. Пунктом 5 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що вирішення вказаних спорів належить до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних міських рад. Отже, даний земельних спір між позивачем та відповідачем ОСББ «Успіх-2», який виник внаслідок неузгодження з позивачем меж земельних ділянок було вирішено відповідачем у повній відповідності до вимог законодавства, що діяло на час ухвалення оскаржуваного рішення. Таким чином, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин справи, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми закону, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем наявності у нього правових підстав на звернення до суду з цим позовом, що зумовило невірно обраний ним спосіб захисту порушеного права, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. При цьому, оскільки вимога про скасування рішення Очаківської міської ради не підлягає задоволенню, також суд не бере до уваги всі інші доводи позовної заяви та відмовляє у задоволенні усіх інших вимог [PERSON], оскільки ці вимоги є похідними, за відсутністю у позивача правових підстав звернення до суду з таким позовом. Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності в даному спорі, беручи до уваги заяву представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, суд враховує наступне. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 містяться такі розяснення: «встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Тобто, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, ухвалюється рішення суду про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності». Дослідивши надані сторонами докази, суд прийшов до переконання про необхідність відмови у задоволенні позову саме за його безпідставністю. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок позивача і відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed