Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

29 травня 2017 року позивач звернувся до суду з названим позовом з вимогою стягнути з відповідача заборгованість на суму 14236,89 грн. за кредитним договором б/н від 25.10.2010 р., обгрунтовуючи його тим, що відповідач звернулася до нього із заявою про надання банківських послуг від 25.10.2010 р., згідно якої отримала кредит на суму 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на банківську картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішення Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Власник картрахунку зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту згідно п. 2.1.1.5.7 Договору. При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме:\~надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за зобовязаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, не виконавши свої зобовязання до договором. У звязку із зазначеними порушеннями відповідач станом на 26.04.2017 р. має заборгованість на суму 14236,89 грн., з яких: 2067,96 грн. тіло кредиту; 6191.91 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; 4822,88 грн. нараховано пені, а також штрафи відповідно до пункту 2.11.7.6 Умов і правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 654,14 грн. штраф (процентна складова). У судове засідання представник позивача не зявився за наявності клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач позов визнала, пояснивши, що в 2016 році вона виїжджала в Росію і не вносила платежі, у звязку з чим заборгованість збільшилася. Після повернення вона щомісячно вносить платежі на суму, яку дозволяє розмір пенсії. Вислухавши пояснення та дослідивши письмові докази, суд встановив, що 25.10.2010 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг шляхом оформлення у банку Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 9, 39). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку (ч. 1). Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2). Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга). Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним з наслідків порушення договору позичальником, який передбачений частиною 2 статті 1050 ЦК України, є право позикодавця у разі прострочення повернення чергової частини позики вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Також згідно п. 2.1.1.4.2 і п. 2.1.1.12.11 Умов і Правил надання банківських послуг у разі порушення Клієнтом зобовязань з погашення заборгованості Банк вправі вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його використання, виконання інших зобовязань за кредитом в цілому чи у визначеній Банком частині. Згідно наданого позивачем [PERSON] заборгованості за договором б/н від 25.10.2010 р., укладеного між ПриватБанком та [PERSON], станом на 26.04.2017 р., зобовязання за договором відповідачем виконувались неналежно, платежі на погашення заборгованості по кредиту в період з серпня 2016 року по лютий 2017 року не вносились, наслідком чого є заборгованість: тіло кредиту - 2067,96 грн.; нараховані проценти 6191,91 грн.; нарахована пеня 4822,88 грн.; загальна заборгованість за наданим кредитом 13082,75 грн.; заборгованість по судовим штрафам 1154,14 грн.; разом 14236,89 грн. (а.с.8). Відповідно до частини 1 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд погоджується з доведеністю тих обставин, які свідчать про виникнення у відповідача зобовязання за укладеним договором про надання банківських послуг б/н від 25.10.2010 р. та їх неналежне виконання, наслідком чого є наявність заборгованості на суму 13082,75 грн., обґрунтовану у наданому розрахунку заборгованості. Разом з тим, суд вважає, що нарахування штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг вочевидь не відповідає вимогам закону з наступних підстав. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (частина 1). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (частина 2). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3). Згідно абзацу першого частини 2 статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно наданого розрахунку заборгованості нараховано пеню на суму 4822,88 грн. за порушення відповідачем грошових зобов'язань за договором, яка є різновидом неустойки згідно визначення у статті 549 ЦК України. Разом з тим, відповідно до п. 2.1.1 7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено сплату штрафу за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів (а.с.16). Виходячи з цього, нарахування штрафу відповідно до п. 2.1.1 7.6 Умов та правил надання банківських послуг є подвійною відповідальністю за порушення одних і тих же зобовязань і суперечить ст. 61 Конституції України. Виходячи з викладеного, суд не приймає визнання відповідачем позову у цій частині і вважає правильним позов задовольнити частково з розрахунку: заборгованість за кредитом - 2067,96 грн.; заборгованість за процентами 6191,91 грн.; нарахована пеня 4822,88 грн.; всього 13082,75 грн.. За правилом ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача по оплаті судового збору на суму 1600 грн. необхідно стягнути з відповідача пропорційно розміру задоволеного позову, виходячи з наступного розрахунку. 13082,75 грн. х 100: 14236,89 грн. = 91,90 (відсоток розміру задоволеного позову); 1600х91,90:100=1470,40 грн. (сума судових витрат, пропорційна відсотку задоволеного позову).

Outcome: partial