Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

31.07.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON] , якими просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, що еквівалентно 8000 (вісім тисяч) доларів США, мотивуючи тим, що 01.06.2019 року позивач домовилась з відповідачем про всі істотні умови договру купівлі-продажу частки житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу була виплачена сума в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, що еквівалентно 8000 (вісім тисяч) доларів США, що складає 100% ціни договору купівлі-продажу 1/2 частки будинку. [PERSON] зобов`язався до 10.07.2019 року виконати умови викладені в розписці від 01.06.2019 року. Однак на момент звернення з позовом до суду відповідача умови викладені в розписці не виконав та повертати кошти в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, що еквівалентно 8000 (вісім тисяч) доларів США відмовляється. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ч. 2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. В судовому засіданні встановлено, що 01.06.2019 року [PERSON] надала [PERSON] кошти в розмірі в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, що еквівалентно 8000 (вісім тисяч) доларів США, що складає 100% ціни договору купівлі-продажу 1/2 частки будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] зобов`язався в строк до 10.07.2019 року оформити документи на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] Зазначений договір відповідає вимогам ст. 1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі. Як вбачається з розписки від 01.06.2019 року відповідач взяв у [PERSON] в рахунок вартості вищевказаної частки житлового будинку кошти в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, що еквівалентно 8000 (вісім тисяч) доларів США, що складає 100% ціни договору купівлі-продажу 1/2 частки будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідачем на день подання позову до суду умови договору не виконані та кошти в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, що еквівалентно 8000 (вісім тисяч) доларів США не повернуто. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. В зв`язку з зазначеним, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] суми заборгованості в розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, що еквівалентно 8000 (вісім тисяч) доларів США є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved