Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

30.07.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДОТ «Супутник» підприємства «Рокс-Львів» про стягнення боргу за договором позики у розмірі 8 364 500,00 грн. Заяву мотивує тим, що 25.01.2018р. між Обмеженим партнерством «Аерілліа» та ТзОВ «ДОТ «Супутник» підприємства «Рокс-Львів» було укладено договір позики на суму 20 000 000,00 грн., з кінцевою датою повернення коштів, не пізніше 25.01.2063р. 18.03.2020р. між ОП «Аерілліа» та ПП «Обмежене партнерство «Аеріллія ЛП» укладено договір відступлення права вимоги, за яким останнє набуло статусу нового кредитора та отримало право вимоги до позичальника про сплату вищевказаного боргу. 27.03.2020р. ПП «Обмежене партнерство «Аеріллія ЛП» надало відповідачу наступний транш позики в розмірі 300 000,00 грн. та цього ж дня в забезпечення виконання зобов`язань, між сторонами було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку було передано: будівлю басейну, загальною площею 1400 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; будівлю пожежної водойми, загальною площею 2100 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; спальний корпус літ. «В-2», загальною площею 1783 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; харчоблок літ. «Б-1», загальною площею 856,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до пункту 7 Договору позики, відповідач зобов`язався повернути 500 000,00 грн. не пізніше 01.04.2020 року, однак жодних коштів від останнього не поступало, на письмову вимогу про повернення боргу від 09.04.2020р. не реагував, не вчинив жодних дій спрямованих на погашення заборгованості. 19.05.2020р., приватним підприємством ПП «Обмежене партнерство «Аеріллія ЛП», в рахунок часткового погашення заборгованості за договором позики, звернуто стягнення на предмети іпотеки, шляхом набуття права власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна. 03.06.2020р. право вимоги до відповідача про стягнення заборгованості набув позивач [PERSON] , уклавши з ПП «Обмежене партнерство «Аеріллія ЛП» відповідний договір. Цього ж дня позивачем направлено претензію позичальнику з вимогою погасити заборгованість, шляхом перерахування 8 364 500,00 грн. на його банківський рахунок, однак зобов`язання залишаються невиконаними, грошові кошти не повернуті, внаслідок чого він змушений звернутись до суду із заявленими вимогами. Провадження у справі відкрито 19.08.2020р. Ухвалою суду від 18.09.2020р. закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд на 05.10.2020р. Від позивача в адресу суду поступило клопотання про проведення розгляду у його відсутності. Просить позов задовольнити. 21.09.2020р. відповідачем «ДОТ «Супутник» підприємства «Рокс-Львів» подано відзив на позовну заяву, в якому останнє позовні вимоги повністю заперечує. Вважає, що позивач, як фізична особа не може бути належним правонаступником позикодавця у відносинах за договором позики. Зазначив, що відносини позики в цій частині регулюються правовими нормами щодо кредитних правовідносин, а тому позивач [PERSON] , не може надавати фінансові послуги та вважатися законним позикодавцем. В зв`язку наведеним, у задоволенні позову просив відмовити, а розгляд справи проводити без участі представника. В зв`язку з тим, що учасники не з`явились в судове засідання, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПУК України фіксування судового розгляду технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 даного кодексу передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Судом встановлено, що 25.01.2018р. між Обмеженим партнерством «Аерілліа» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДОТ «Супутник» підприємства «Рокс-Львів» було укладено договір позики № 01-18 на суму 20 000 000,00 грн. з кінцевою датою погашення не пізніше 25 січня 2063 року. (а.с. 6-7). 18.03.2020р. між Обмеженим партнерством «Аерілліа» та Приватним підприємство «Обмежене партнерство «Аеріллія ЛП» укладено договір відступлення права вимоги (а.с. 8), відповідно до якого первісний кредитор відступив останньому право вимоги до позичальника про сплату грошових коштів в розмірі 20 000 000,00 грн., згідно з договором позики від 25.01.2018р. Згідно договору відступлення права вимоги № 2 від 03.06.2020р., укладеним між Приватним підприємство «Обмежене партнерство «Аеріллія ЛП» та [PERSON] , а саме п.1 договору, первісний кредитор відступив право вимоги в користь нового кредитора - [PERSON] сплату грошових коштів в розмірі в розмірі 8 364 500,00 грн. згідно з Договором позики № 01-18 від 25.01.2018 року та Договором відступлення права вимоги від 18.03.2020 року. Суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що фізична особа не може бути належним правонаступником позикодавця у відносинах за договором позики. Так, відповідач покликається на правовий висновок, викладений у постанові Верховного суду у складі суддів КГС від 16.10.2018р. № 923/151/17, де зазначено, що з укладенням договору про відступлення права вимоги за кредитним договором, відбулася заміна кредитодавця - банку, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу, який не є юридичною особою та фінансовою установою, а тому не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права. Між тим, в даному випадку існує спір про повернення коштів за договором позики, а не кредитним договором. Сторонами в договорі позики є позичальник та позикодавець. Загалом сторонами в договорах позики можуть бути будь-які особи - як фізичні, так і юридичні. (параграф 1 , гл. 71 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В даному випадку відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору про відступлення права вимоги № 2 від 03.06.2020р., а також відомості щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд також звертає увагу, що при розгляді справи № 6-63 цс 13 Верховний Суд України 18 вересня 2013 року зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналізуючи викладене та беручи до уваги те, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики, суд вважає підставними позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу. В силу дії ст. 137, 141-142 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в користь позивача 10 500,00 грн. судового збору.

Outcome: approved