Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

7 квітня 2017 року, представник ТОВ «Компанія Дасті» звернувся до суду з позовом, який в подальшому, неодноразово збільшував та в остаточній редакції якого від 13.04.2018 р., просив суд, стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Компанія Дасті» заборгованість за кредитним договором (договором приєднання) № 5405497/N від 03.09.2014 р. у розмірі 196857,54 грн., з яких : заборгованість за тілом кредиту 81917,38 грн., відсотки за користування кредитом 55822,60 грн., штрафні санкції 19700 грн., інфляційні витрати 32492,37 грн., 3% річних від простроченої суми боргу 6925,19 грн. та судовий збір у сумі 3297 грн., мотивуючи це тим, за вищевказаним кредитним договором (договором приєднання) укладеним між первісним кредитором ПАТ «Імексбанк» та відповідачкою від 03.09.2014 р., остання отримала кредит у розмірі 90000 грн. під 20% річних з щомісячною сплатою комісійної винагороди за послуги кредит-сервіс у розмірі 4,49% від суми отриманого кредиту, що передбачено додатком № 1 до договору кредиту і становить 6793 грн. 21.11.2014 р. між ТОВ «Фрегат» та первісним кредитором ПАТ «Імексбанк» був укладений договір про відступлення права вимоги, згідно з яким, останні, за плату передали/відступили новому кредитору ТОВ «Фрегат», серед інших договорів (перелік в додатку № 1, який є невідємною частиною договору відступлення права вимоги п.1.1), право вимоги за вищевказаним кредитним договором з відповідачкою. Крім цього, 26.12.2014 р., між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та позивачами укладено договір про заміну сторони в зобовязанні, відповідно до якого було проведено заміну нового кредитора у договорі про відступлення права вимоги від 21.11.2014 р., у звязку з чим, усі права та обовязки нового кредитора за вказаним кредитним договором з відповідачкою - перейшли від ТОВ «Фрегат» до позивачів ТОВ «Компанія Дасті». Так, 14.01.2015 р., між первісним та новим кредитором були виконані зобовязання по п. 2.1, п. 2.2 договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 р. щодо сплати первісному кредитору винагороди у повному обсязі згідно Акту про виконання зобовязань до договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 р. При чому, відповідно до п. 1.2 договору відступлення права вимоги від 21.11.2014 р., новий кредитор одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх зобовязань за вищевказаним кредитним договором (договором приєднання), зокрема, щодо сплати заборгованості за кредитом, процентами, штрафами, пенею, витратами, понесеними первісним кредитором у звязку з невиконанням боржником своїх зобовязань, тощо. В порушення умов договору, відповідачка свої кредитні зобовязання належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 11.04.2018 р., у відповідачки перед позивачами утворилась заборгованість у розмірі 359595,99 грн., з яких : заборгованість за тілом кредиту 81917,38 грн., відсотки за користування кредитом 55822,60 грн., штрафні санкції 19700 грн., інфляційні витрати 32492,37 грн. (розраховані відповідно до відомостей газети «Урядовий курєр» за період з 07.01.2015 р. по 11.04.2018 р. за формулою розрахунку індексу інфляції : рахунок інфляції = індекс інфляції% Х прострочену заборгованість 100% - прострочена заборгованість), 3% річних від простроченої суми боргу 6925,19 грн. (за період з 07.01.2015 р. по 11.04.2018 р. за формулою : 3% річних = 3% Х прострочена заборгованість Х кількість днів місяців), за виключенням суми заборгованості по комісії 162738,45 грн., яка в даному розрахунку, позивачами не стягується і не враховується, і які представник позивачів в судовому засіданні, просив суд стягнути з відповідачки та суму судового збору у розмірі 3297 грн., сплаченого на протязі всього часу слухання справи в суді. Представник позивачів в судовому засіданні повністю підтримав свій збільшений позов в редакції від 13.04.2018 р. та просив його задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні збільшений позов не визнала, вважаючи його безпідставним, а суму боргу, розраховану позивачами, необґрунтованою і такою, що не відповідає дійсності, мотивуючи це тим, що вона намагалася сплати борг позивачам, однак, після укладення договорів відступлення права вимоги, вона не знала банківського рахунку, на якій їй було потрібно сплачувати кредитний борг і інформацію про який, умисно не надавалась їй позивачами, про перехід до яких права вимоги за кредитним договором, її не було поставлено до відома ні позивачами, як новим кредитором, ні первісними кредиторами. Заслухавши думку сторін по справі та дослідивши матеріали справи і додатково надані суду письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, повязаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) розяснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обовязків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обовязковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобовязати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обовязковою для суду. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з обєктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, особа, яка подала цей документ, може просити суд до закінчення підготовчого засідання виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин - суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Стаття 1056-1 ЦК України передбачає, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в засобах масової інформації або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об'єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі повинен визначатися максимальний розмір збільшення процентної ставки. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 передбачає - відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі - не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки - неповідомлення боржника про зміну кредитора, не звільняє його від обовязку погашення кредиту взагалі. Суд встановив, що позивачі ТОВ «Компанія Дасті» просять суд, стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором (договором приєднання) № 5405497/N від 03.09.2014 р. у розмірі 196857,54 грн., з яких : заборгованість за тілом кредиту 81917,38 грн., відсотки за користування кредитом 55822,60 грн., штрафні санкції 19700 грн., інфляційні витрати 32492,37 грн., 3% річних від простроченої суми боргу 6925,19 грн. та судовий збір у сумі 3297 грн., з посиланням на те, що за вищевказаним кредитним договором (договором приєднання) укладеним між первісним кредитором ПАТ «Імексбанк» та відповідачкою від 03.09.2014 р., остання отримала кредит у розмірі 90000 грн. під 20% річних з щомісячною сплатою комісійної винагороди за послуги кредит-сервіс у розмірі 4,49% від суми отриманого кредиту, що передбачено додатком № 1 до договору кредиту і становить 6793 грн. (а.с. 9-16 т. 1). Суд зясував, що 21.11.2014 р. між ТОВ «Фрегат» та первісним кредитором ПАТ «Імексбанк» був укладений договір про відступлення права вимоги, згідно з яким, останні, за плату передали/відступили новому кредитору ТОВ «Фрегат», серед інших договорів (перелік в додатку № 1, який є невідємною частиною договору відступлення права вимоги п.1.1), право вимоги за вищевказаним кредитним договором з відповідачкою (а.с. 17-23 т. 1). Крім цього, 26.12.2014 р., між ПАТ «Імексбанк», ТОВ «Фрегат» та позивачами укладено договір про заміну сторони в зобовязанні, відповідно до якого було проведено заміну нового кредитора у договорі про відступлення права вимоги від 21.11.2014 р., у звязку з чим, усі права та обовязки нового кредитора за вказаним кредитним договором з відповідачкою - перейшли від ТОВ «Фрегат» до позивачів ТОВ «Компанія Дасті». Так, 14.01.2015 р., між первісним та новим кредитором були виконані зобовязання по п. 2.1, п. 2.2 договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 р. щодо сплати первісному кредитору винагороди у повному обсязі згідно Акту про виконання зобовязань до договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014 р. При чому, відповідно до п. 1.2 договору відступлення права вимоги від 21.11.2014 р., новий кредитор одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх зобовязань за вищевказаним кредитним договором (договором приєднання), зокрема, щодо сплати заборгованості за кредитом, процентами, штрафами, пенею, витратами, понесеними первісним кредитором у звязку з невиконанням боржником своїх зобовязань, тощо (а.с. 24-27 т. 1). При чому, згідно листа-претензії щодо повернення заборгованості за кредитом новому кредитору № 1714 від 24.03.2016 р. відповідачку, яка проживає за адресою : [INFO]/8Б, кв. 39/1 - повторно було постановлено до відома відповідачку про існування вищевказаного кредитного договору № 5405497/N від 03.09.2014 р., укладеного між нею та ПАТ «Імексбанк», про договір відступлення права вимоги від 21.11.2014 р. та договору про заміну сторони у зобовязанні від 26.12.2014 р., відповідно до яких ТОВ «Компанія Дасті» отримала права вимоги отримання грошових коштів та всі інші права за вказаним вище кредитним договором, про те, що первісний кредитора ПАТ «Імексбанк» в порядку ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» письмово повідомив відповідачку [PERSON] про відступлення права вимоги за наявною адресою в договорі приєднанні (Одеська область, Овідіопольський район, с. Нова Долина, вул. Крупської 2/8Б, кв. 39), а також розмістив відповідну інформацію на офіційному веб-сайті ПАТ «Імексбанк», одночасно повідомивши відповідачку, про порушення нею фінансових зобовязань по кредитному договору, а саме нездійснення відповідачкою своєчасного повернення отриманого нею кредиту згідно графіку погашення заборгованості (додаток № 1 до договору, який є невідємною частиною договору кредиту), і існування, станом на 24.03.2016 р. з урахуванням штрафних санкцій боргу у розмірі 173852,21 грн. та вимогою негайного, у 30-ти денний термін погашення боргу відповідачкою на рахунок нового кредитора ТОВ «Компанія Дасті» (код ЄДРПОУ : 39385401) за наступними реквізитами банку : ПАТ «ОТП Банк», номер рахунку : 26009455007190, МФО : 300528 та попередженням про те, що у разі подальшого ігнорування законних вимог ТОВ «Компанія Дасті» та порушення відповідачкою умов кредитного договору, ТОВ «Компанія Дасті» буде змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідачки всієї суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором. На підтвердження відправлення вищевказаної претензії, представником позивачів було надано суду квитанцію про її відправку на адресу відповідачки та Список згрупованих відправлень листів рекомендованих, поданих в ВПЗ № 14 № 667, повторно відправлених ТОВ «Компанія Дасті» 07.04.2016 р. з вказанням у Реєстрі відправлень під № 34 [PERSON], а також первісно відправлених на адресу [PERSON] у Реєстрі під № 19 від03.11.2015 р. та в Реєстрі під № 44 [PERSON] від 11.03.2016 р., в Реєстрі під № 2 від 15.02.2015 р. (а.с. 28 т. 1, а.с. 111-123). Враховуючи вищенаведені докази повторних відправлень вказаної претензії на адресу проживання відповідачки [PERSON] за адресою її місця проживання : [INFO]/8Б, кв. 39/1, що вона підтвердила в судовому засіданні суд вважає хибними і голослівними твердження відповідачки, що вона не була поставлена до відома позивачами про існування у неї кредитного боргу та про відступлення права вимоги за вищевказаними договорами, а тому судом до уваги їх не приймає, як безпідставні і необґрунтовані. Суд встановив, що в порушення умов договору, відповідачка свої кредитні зобовязання належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 11.04.2018 р., у відповідачки перед позивачами утворилась заборгованість у розмірі 359595,99 грн., з яких : заборгованість за тілом кредиту 81917,38 грн., відсотки за користування кредитом 55822,60 грн., штрафні санкції 19700 грн., інфляційні витрати 32492,37 грн. (розраховані відповідно до відомостей газети «Урядовий курєр» за період з 07.01.2015 р. по 11.04.2018 р. за формулою розрахунку індексу інфляції : рахунок інфляції = індекс інфляції% Х прострочену заборгованість 100% - прострочена заборгованість), 3% річних від простроченої суми боргу 6925,19 грн. (за період з 07.01.2015 р. по 11.04.2018 р. за формулою : 3% річних = 3% Х прострочена заборгованість Х кількість днів місяців), за виключенням суми заборгованості по комісії 162738,45 грн., яка в даному розрахунку, позивачами не стягується і не враховується, обґрунтований та зроблений у відповідності до діючого законодавства України розрахунок якої, був зроблений позивачами, наданий суду і перевірений судом (а.с. 7-10,109-110 т. 2). Станом на дату винесення рішення, доказів погашення заборгованості відповідачкою суду не надано і відповідно у суду вони відсутні. У звязку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Компанія Дасті» є обґрунтованими, доведеними документально, які найшли своє підтвердження в судовому засіданні та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На думку суду, невизнання відповідачкою збільшеної суми позову, умисною несплатою нею суми боргу позивачам, твердження відповідачки про нібито її необізнаність про номер рахунку та реквізити сплати боргу за кредитним договором, який, як вона показала судовому засіданні все ж таки існує у неї перед позивачами є хибним, штучним способом навмисного затягування повернення кредитного боргу, обраного відповідачкою на свій захист, який обрала остання, скориставшись численними судовими справами, які до сьогодні розглядаються судами всіх рівнів і різних юрисдикцій з приводу прийняття, в порядку ст. 76 Закону України «Про банки та банківську діяльність» Постанови Правління НБУ 26.01.2015 р. № 50 «Про віднесення ПАТ «Імексбанк» до категорії неплатоспроможних», на підставі якої, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.01.2015 р. було прийнято рішення № 16 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Імексбанк»», згідно з якою, починаючи з 27.01.2015 р. в ПАТ «Імексбанк» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду, рішенням якої № 01-ТА від 03.03.2015 р. в порядку ст. 48 вказаного Закону «Про визнання правочинів нікчемними та застосування наслідків їх нікчемності» договори про відступлення права вимоги від 21.11.2014 р., від 24.12.2014 р., від 06.01.2015 р. були віднесені до категорії нікчемних правочинів та з 26.03.2015 р. Господарським судом Одеської області слухаються справи за позовом АТ «Імексбанк» до ТОВ «Компанія Дасті» та ТОВ «Фрегат» про визнання недійсними правочинів та застосування наслідків їх нікчемності та зустрічним позовом ТОВ «Компанія Дасті» до АТ «Імексбанк» про визнання оспорюваних правочинів дійсними та визнання права власності, а також інші, подібні справи (а.с. 233-237 т. 1, а.с. 24-35,38-40,49-61,78-82 т. 2). Крім суми заборгованості за невиконання умов кредитного договору, з відповідачки на користь позивачів, в порядку ст. 141 ЦПК України - підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи та заяву про забезпечення позову на загальну суму 3297 грн., які були підтверджені позивачами документально (а.с. 3,37,38,52 т. 1).

Outcome: approved