Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

30.07.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить визнати його, особою, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, що вона є власником цього житлового будинку, де на правах члена сім`ї, зареєстрований її онук [PERSON] , який фактично з 2014 року не проживає в будинку, добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, зв`язок з ним вона не підтримує та їй не відомо його місце знаходження. Вона витрати по утриманню будинку та сплаті комунальних послуг несе сама, а реєстрація відповідача порушує права позивачки та перешкоджає реалізації права користування і розпорядження своїм майном. Позивачка [PERSON] до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні(а.с.25). Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України за веб-адресою: http://bg.od.court.gov.ua/sud1507/, та надіслання судової повістки за місцем реєстрації, причину неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подав, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 23.10.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Болградської державної контори Кухаревою В.Б., зареєстрованого в реєстрі за №4031 (4/25 частка) (а.с.7), договору дарування від 15.03.1988 року, посвідченого державним нотаріусом Болградської нотаріальної контори Друтман В.Б., реєстрованого в реєстрі за №861 (17/25 часток) (а.с.8-9) та договору дарування від 25.06.1988 року, посвідченого державним нотаріусом Болградської нотаріальної контори Друтман В.Б., реєстрованого в реєстрі за №2111 (4/25 часток) (а.с.10-11), [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього згідно з витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 72688875 від 09.11.2016 року, державна реєстрація права приватної власності на увесь вищевказаний житловий будинок була проведена за позивачкою (а.с.6). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] за згодою власника вищезазначеного житлового будинку був в ньому зареєстрований при досягненні ним 16-річного віку, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Болградської міської ради від 05.03.2020 року №1016, але в зазначеному домоволодінні він не проживає більш шести років, що також підтверджується вищезазначеною довідкою. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановленому законом. У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За змістом ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Статтею 64 ЖК України встановлено, що до членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вселився у вказаний житловий будинок на правах члена сім`ї власника будинку та зі згоди власника будинку був зареєстрований в ньому, але з 2014 року відповідач в будинку не проживає. Враховуючі, що відповідач майже 6 (шість) років не проживає у зазначеному будинку, суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком, оскільки реєстрація відповідача в зазначеному домоволодінні створює перешкоди позивачці, як власниці домоволодіння, у вільному користуванні та розпорядженні належним їй домоволодінням.

Outcome: approved