Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

29 червня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить поновити її на роботі на посаді юрисконсульта Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальність «Світловодськпобут», стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. (а.с. 1-2, 57-58, 151) В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 30 травня 2016 року вона була звільнена з роботи у звязку зі скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає своє звільнення незаконним, так як при цьому було не дотримано вимоги ч.ч. 1, 2 ст. 42 КЗпП України та не було враховано, що вона має переважне право залишення на роботі, як працівник високої кваліфікації з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві. Крім того, при наявності на підприємстві вакансій на момент її звільнення всупереч п. 2 ст. 49 КЗпП України їй не було запропоновано жодної з них. Також вважає, що рішення про скорочення чисельності штату, на підставі якого вона була звільнена, прийняте не уповноваженою на це особою [PERSON], хоча такі повноваження має лише генеральний директор підприємства, яким на той час був [PERSON] При звільненні з нею не був проведений розрахунок у строки, передбачені ст.. 116 КЗпП України, остаточна виплата всіх сум, належних при звільненні була здійснена лише 28 вересня 2016 року. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала з підстав, наведених у позові. Представники Спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальність «Світловодськпобут» [PERSON] та [PERSON], даючи пояснення в судових засіданнях 07 вересня, 21 вересня, 03 листопада 2016 року з позовними вимогами не погодились, стверджували, що при звільненні позивача з роботи порушень допущено не було. 12 грудня 2016 року до справи надійшла заява представника СП ТОВ «Світловодськпобут» [PERSON] з проханням розглянути справу без його участі в судовому засіданні за наявними у ній матеріалами. (а.с. 183) Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON], з огляду на встановлені обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 01 березня 2004 року працювала у СП ТОВ «Світловодськпобут» курєром, а з 11 жовтня 2006 року юрисконсультом, що підтверджується копією її трудової книжки. (а.с. 3-5) Відповідно до наказу № 58/к від 30 травня 2016 року Про припинення трудового договору ( контракту), [PERSON] 30 травня 2016 року звільнена з роботи у звязку зі скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставою для видання наказу про звільнення зазначено накази по підприємству № 36 від 29 березня 2016 року та № 41/к від 29 березня 2016 року. (а.с. 6) Згідно наказу № 35 від 29 березня 2016 року «Про зміни у штатному розписі» за підписом в.о. генерального директора [PERSON] , наказано скоротити з 31 травня 2016 року посаду юрисконсульта 1 одиницю. (а.с. 68) Згідно наказу № 41/К від 29 березня 2016 року «Про попередження працівників у звязку із звільненням по п. 1 ст. 40 КЗпП України » за підписом в.о. генерального директора [PERSON] , наказано звільнити [PERSON] по п. 1 ст.40 КЗпП України з 30 травня 2016 року та попередити її про наступне звільнення не пізніше, ніж за два місяці до наступного звільнення. (а.с. 69) Вирішуючи спір суд виходив з наступного. П. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, згідно якої була звільнена позивач, передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Ч. 2 ст. 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у\~пунктах 1,\~2\~і\~6\~цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається \~працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. При звільненні [PERSON] вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 42, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України дотриманні не були. Так, згідно штатного розкладу на підприємстві, що діяв станом на 29 березня 2016 року, посад юрисконсульта було дві, які обіймали [PERSON] та [PERSON]С.(а.с. 74) Як встановлено в судовому засіданні на підставі пояснень сторін, [PERSON] мала більш тривалий безперервний стаж роботи на СП ТОВ «Світловодськпобут» порівняно з іншим юрисконсультом. Доводи ж представників відповідача про невисоку кваліфікацію та продуктивність праці [PERSON], що вони підтверджували наказами про накладення на неї стягнень за порушення трудової дисципліни, спростовуються рішенням Світловодського міськрайонного суду від 02 грудня 2016 року, яким визнано незаконними та скасовано накази Спільного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» «Про стягнення за порушення трудової дисципліни» № 29/К від 29 лютого 2016 року та № 42/К від 30 березня 2016 року відносно [PERSON] (а.с.91, 96, ) Таким чином, при скороченні [PERSON] мала переважне право залишення на роботі. Як видно з копії штатних розкладів, що діяли у СП ТОВ «Світловодськпобут» станом на 29 березня 2016 року (прийняття рішення про скорочення штатної одиниці юрисконсульта) , а також станом на 30 травня 2016 року ( звільнення позивача) на підприємстві було 16 та 20 вакансій відповідно, жодна з яких не була запропонована [PERSON], при тому що поміж них були такі, які не вимагали спеціальної кваліфікації. (а.с. 164, 165) При таких обставинах суд констатує порушення відповідачем ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України. Крім того, п. 8.7.6. Статуту СП ТОВ «Світловодськпобут» , яким визначено компетенцію генерального директора підприємства, останній приймає на роботу і звільняє працівників Товариства у відповідності до штатного розкладу за попереднім погодженням Учасниками, чого в даному випадку зроблено не було. Ч. 1 ст. 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині поновлення на роботі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦПК України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Абз. 2 п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» , зі змінами та доповненнями, визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 , зі змінами та доповненнями. П.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата позивача становить 162 грн. 97 коп., розмір якої суд обрахував згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року , на підставі даних, що містяться у Довідці від 21 вересня 2016 року. (а.с. 163) Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідно до щорічного розрахунку норм тривалості робочого часу, з урахуванням дати звільнення позивача, у травні 2016 року - 1 робочий день, у червні 2016 року 20 робочих днів, у липні 2016 року 21 робочий день, у серпні 2016 року 22 робочих дні, у вересні 2016 року 22 робочих дні, у жовтні 2016 року 20 робочих днів, у листопаді 2016 року 22 робочих дні, у грудні 2016 року 9 робочих днів, а всього 137 робочих днів. За таких обставин на користь позивача підлягає стягненню з СП ТОВ «Світловодськпобут» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 травня 2016 року по 13 грудня 2016 року у сумі 22326 грн. 89 коп.( 137 робочих днів Х 162 грн. 97 коп. середньоденної заробітної плати =22326 грн. 89 коп.) Середній заробіток за час вимушеного прогулу обраховано без вирахування податків та інших обовязкових платежів. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволені бути не можуть, так як звільнення є незаконним, працівник підлягає поновленню на роботі, відтак положення ст.. 117 КЗпП України в даному випадку не застосуються. Відповідно до правил п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача відповідно до правил ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial