Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

29.07.2020\~позивач [PERSON] \~звернулась до\~суду з\~зазначеним позовом, 06.11.2020 [PERSON] подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, \~в обґрунтування\~позову, з урахуванням зменшення позовних вимог, вказує,\~що \~ 20.05.2005 між нею та відповідачем укладено шлюб, який розірвано рішенням суду від 23.01.2020. від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У добровільному порядку відповідач відмовляється провести поділ спільного майна, у зв`язку з чим позивач просить здійснити поділ спільного майна подружжя. Визнати квартиру , що знаходиться за адресою [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визначити, що частка [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру є рівними та становлять по 1\\2 частині. В порядку поділ спільного майна подружжя визнати за [PERSON] та [PERSON] , по 1\\2 частини квартири. Окрім того позивач просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 4792,16 та витрат пов`язаних з наданням правової допомоги у розмірі 13500 грн. 23.10.2020 [PERSON] подав відзив на позовну заяву, у якому вказує, що не заперечує, що квартира [ADDRESS] придбана у період шлюбу, позивачка має право на 1\\2 частину вказаної квартири. Відповідач вказую, що проти твердження позивача про те, що він категорично заперечує проти поділу майна, не згоден, оскільки позивач жодного разу не зверталась з такою пропозицією. У зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволені позову. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, уповноважила адвоката Козирєва А.В. представляти її інтереси. Представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні підтримав позов, просив задовольнити, з підстав викладених у ньому та з урахуванням зменшення позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що не заперечує проти задоволення його в частині поділу квартири, що стосується витрат на правову допомогу та судового збору заперечує, оскільки позивач не зверталась до нього з проханням у добровільному порядку поділити майно. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні висловила думку щодо позову, яка збігається з думкою відповідача у справі. Суд, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до приписів ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряжаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~ подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів\~\~змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 20.05.2005 уклали шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції, актовий запис 389 (а.с. 15). Від шлюбу у сторін [INFO] народилась дитина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №424 та [INFO] народилась дитина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис 685 (а.с. 16,17). Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.01.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після розірвання шлюбу [PERSON] залишено дошлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 18-19). З копії договору купівлі продажу від 28.08.2012 вбачається, що [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] (а.с. 119). З наданої позивачем копії заяви вбачається, що 28.08.2012 [PERSON] надала згоду чоловіку [PERSON] на купівлю квартири [ADDRESS] (а.с. 20). Тобто, на час придбання квартири покупець [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] (на теперішній час [PERSON] . На підставі зазначеного договору [PERSON] 04.09.2012 зареєстрував право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 22-23). З копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що власником зазначеної квартири є [PERSON] (а.с.24-26). Відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу майно, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій\~статті 61 СК України\~передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша\~статті 69 СК України). Відповідно до частини першої\~статті 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У пунктах 22-24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело та час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб . Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки другий з подружжя не довів іншого. Конструкція норми\~статті 60 СК України\~свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.02.2018 у справі\~\~\~№ 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). В судовому засіданні встановлено, що спірне майно, а саме квартира [ADDRESS] придбана сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, враховуючи вимоги ст.ст. 60-63 СК України, суд приходить до висновку, що зазначене майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , а тому сторони по справі мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання зазначеним майном, яке належить їм у рівних частках. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої\~статті 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з частинами першою-четвертою\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста\~статті 137 ЦПК України). Згідно з пунктом 1 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення - на відповідача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved