Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

31 січня 2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . У обґрунтування свого позову позивачка посилається на те, що є власником вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 березня 1999 року , реєстраційний номер 6-99-136495-Ш, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради. В 2002 році вона зареєструвала в належній їй на праві власності квартирі доньку [PERSON]- відповідачку у справі , із онуком. Протягом ряду років відповідачка з дитиною постійно мешкають без реєстрації місця проживання в [ADDRESS] із колишнім чоловіком в помешкання його батьків. Ця обставина зазначена у довідці з місця проживання. Відповідачка не є членом її сім'ї , не має з нею єдиного бюджету, не веде спільного господарства, не укладала домовленостей що зберігання за нею права користування житлом у разі відсутності , а тому у відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України втрачає право користування жилим приміщенням, що належить їй. Вона погодилася зареєструвати в належній їй квартирі відповідача разом із дитиною за умови, що відповідач буде сплачувати комунальні послуги за себе та дитину. Але відповідач умови договору не виконує. За роки, що відповідач та дитина зареєстровані у належній їй квартирі накопичуються борги за комунальні послуги, так як вона не в змозі самостійно платити за всіх зареєстрованих в квартирі осіб. Також вона позбавлена можливості оформити субсидію та іншими шляхами вирішити проблеми заборгованості. Позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги та надали пояснення відповідно вищенаведеному. Відповідачка проти задоволення позову заперечувала. Не заперечувала проти того, що з 2002 року не мешкає у вищевказаній квартирі, а мешкає у м. Мерефа та не сплачує за комунальні послуги , оскільки її дитина хворіє та потребує постійного лікування , на яке тратяться великі суми. Суд, вислухав пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджується документально позивачка у справі є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 березня 1999 року , реєстраційний номер 6-99-136495-Ш, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради. За вказаною вище адресою зареєстровані позивачка у справі [PERSON] , відповідачка [PERSON] з 2002 року та онук позивачки, син відповідачки. У судовому засіданні відповідачка підтвердила той факт, що вона з 2002 року з спірному житловому приміщенні не мешкає, комунальні послуги за цей час сплатила лише один чи два рази, але доказів цьому суду не надала. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, обставини , визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі , не підлягають доказуванню. У судовому засіданні відповідачка визнала обставини, на які посилається позивачка у справі , як доказ своїх позовних вимог. Відповідно до акту від 8 грудня 2013 року, який було складено депутатом Мерефянської міської ради Кайдашовою В.Г. , підтверджується, що з лютого 2001 року за адресою [ADDRESS] постійно мешкає [PERSON] . Крім того , допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] , які є сусідами позивачки та знають її протягом 10-12 років , підтвердили той факт, що відповідачка років 10 у квартирі [ADDRESS] не мешкає. Не вірити їх поясненням , у суду немає підстав, оскільки вони є особами сторонніми та не зацікавленими у розгляді справи на користь позивачки. Пояснення цих свідків не суперечать іншим доказам по справі. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку про доведеність позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Outcome: approved