Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

29.12.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на ту обставину, що згідно договору позики від 08.02.2013 року, відповідач взяв у нього в борг грошові кошти в сумі 50000,00 гривень, які зобов'язувався повернути у строк до 08.04.2013 року. Однак у зазначений термін відповідач грошові кошти не повернув, станом на час звернення до суду борг не сплатив, тому позивач просить стягнути з відповідача борг у сумі \~50000,00 грн., 3 % річних за прострочення виконання грошового зобовязання у сумі 4056,16 грн., інфляційні витрати у розмірі 39450,00 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач на неодноразові виклики до суду в судові засідання не зявився, причини неявки не повідомив, тому суд визнав за можливе розглянути справу зі згоди позивача, без участі відповідача, в порядку заочного розгляду, відповідно до ст. ст. 224-225 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, судом встановлено, що 08.02.2013 року позивач уклав з відповідачем договір позики на суму 50000,00 грн., які останній зобов'язувався повернути до 08.04.2013 року про що в матеріалах справи є нотаріально посвідчений договір позики. Відповідач, на час звернення позивача до суду з позовом зобов'язання за договором позики не виконав, гроші взяті в борг у розмірі, вказаному у договорі позики, позивачу не повернув, чим порушив умови договору між ними, що є підставою для задоволення позову в частині стягнення суми боргу. Відповідно до ст. 1050 ч.1 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язується сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку позивача, правильність якого судом перевірена, 3% відсотків річних за користування грошовими коштами в період з 09.04.2013 по 21.12.2015 року становить 4056,16 грн., а розмір інфляційних витрат в період 09.04.2013 по 21.12.2015 року - 39450,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення відсотків річних та суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів. Згідно положень ст.88 ЦПК України, з огляду на задоволення позовних вимог суд стягує на користь позивача понесені ним судові витрати в повному обсязі. Враховуючи зазначене,

Outcome: approved