Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

30.04.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Аско-Донбас Північний», [PERSON] про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що внаслідок ДТП, яка сталась 29.08.2020 року йому були завдані збитки, які відповідачі добровільно відмовляються відшкодовувати та з урахуванням уточнень просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Аско-Донбас Північний» суму матеріального збитку - 17510,54 грн., та з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 20.05.2021 року відкрито провадження.. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01.09.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, представник надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, відзив на позов не надав. Представник відповідача ПАТ «Страхова компанія Аско-Донбас Північний»,в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, надав відзив, відповідно до якого просив відмовити у задоволені позову посилаючись на те, що позивачу було сплачено страхове відшкодування, відповідно до звіту здійсненого страховою компанією. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із таких підстав. Судом встановлено, що 29 серпня 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участі автомобіля HYUNDAI TUCSON, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (далі - Відповідач 2) та автомобіля FORD FOCUS, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який належить [PERSON] . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Результатом зіткнення стало нанесення матеріальної та завдання моральної шкоди Позивачеві через пошкодження його транспортного засобу. На момент вказаної ДТП, між [PERSON] та ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ АСКО-ДОНБАС ПІВНІЧНИЙ» був укладений Договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 152390818 від 15.01.2020 року. У зв`язку з чим, 31 серпня 2020 року, у відповідності до вимог п. 33.1.3 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ»), Позивач звернувся до Страховика та повідомив про дорожньо-транспортну пригоду. Цього ж дня Позивач надав Страховику і заяву про страхове відшкодування у відповідності до ст. 35 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ». В подальшому, до Київського районного суду м. Одеси від Управління патрульної поліції м. Одеси були направлені для розгляду матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] . Постановою Київського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2020 року по справі № 947/26910/20 винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді було визнано саме Відповідача 2 - [PERSON] . Таким чином, Позивач здійснив усі необхідні та законодавчо визначені дії, що передбачені для потерпілої внаслідок ДТП особи. Відповідно до п. 34.2 ст. 34 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Так, 02.09.2020 року представником Страховика - суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] був оглянутий транспортний засіб позивача про що було складено відповідний протокол. Паралельно вказаним подіям, позивач уклав з суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] договір на проведення незалежної оцінки № 0909/20 від 09 вересня 2020 року. У зв`язку з чим, 14 вересня 2020 року [PERSON] була проведена оцінка транспортного засобу позивача та 24 вересня 2020 року був сформований відповідний звіт № 0909/20 з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених Позивачу в результаті ДТП. Відповідно до висновків такого звіту, позивачу в результаті пошкодження його транспортного засобу у ДТП було завдано матеріальних збитків на суму 71 764 (сімдесят одна тисяча сімсот шістдесят чотири) гривні 45 коп. Надалі, позивач звернувся до страховика з заявою, до якої долучив вищезазначений звіт [PERSON] та просив виплатити йому страхове відшкодування у розмірі, що встановлена звітом, а саме - 71 764 гривні 45 кой. 15 жовтня 2020 року страховиком за наслідком розслідування настання страхового випадку був складений страховий акт № 2630/20 ГО. За змістом такого акту страховик дійшов висновку про виплату позивачу страхового відшкодування. Однак, для формування акту страховик використав звіт від 20.09.2021 року, що був сформований його представником - вищезазначеним суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] . За змістом таких звіту і акту, позивачу підлягала сплаті лише сума у розмірі 19 829 гривень 46 коп. Саме дана сума і була перерахована страховиком на рахунок Позивача. Далі, листом від 06.11.2020 року страховик повідомив про прийняте рішення позивача. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 ЗУ «Про ОСІДПВВНТЗ» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обгрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Наразі зазначаємо, що страховиком всупереч даної норми закону жодним чином не узгоджувався розмір страхового відшкодування з Позивачем. Навпаки, отримавши звіт [PERSON] , страховик навмисно повністю його проігнорував та «занизив» розмір страхового відшкодування, взявши без погодження з позивачем за основу звіт [PERSON] . Згідно ст.1166 Цивільного кодекс у України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України). Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2 ст.22 ЦК України) Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; (частина 1 статті 1188 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, Страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Порядок відшкодування шкоди пов`язаний з пошкодженням транспортного засобу закріплений у ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де вказано, що у зв`язку з пошкодженнямтранспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що сторонами в ході розгляду справи на підтвердження своїх вимог та заперечень, - не було заявлено клопотань в частині призначення у справі судової експертизи з визначення дійсної вартості завданого позивачу матеріального збитку, а звіти надані сторонами суд не приймає, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обгрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. За ч. 6-8 ст. 102 ЦПК України, у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта). на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Якщо експерт під час підготовки висновку встановить обставини, що мають значення для справи, з приводу яких йому не були поставлені питання, він має право включити до висновку свої міркування про ці обставини. З огляду на вищезазначені положення чинного законодавства, вбачається, що надані сторонами в якості доказів звіти не відповідають вимогам, що пред`являються до висновку експерта та, відповідно, вимогам щодо допустимості доказів, визначеним ст. 78 ЦПК України, відповідно до якої, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так, ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Разом з тим, у наданих звітах не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду. Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного суду від 18.12.2019 року № 522/1029/18 У серпні 2021 року позивач вирішив здійснити ремонт власного транспортного засобу FORD FOCUS, д.н.з. [NUMBER] , а саме усунути пошкодження автомобіля, завдані діями [PERSON] внаслідок ДТП, що мало місце 29.08.2020 року у м. Одесі. Відповідно, для проведення ремонтних робіт [PERSON] звернувся до суб`єкта, який надає відповідні послуги, а саме до ФОП [PERSON] (СТО « [INFO] »). В подальшому, після проведення огляду автомобіля та визначення обсягу ремонтних робіт, ФОП [PERSON] було видано Рахунок-фактуру № 174463 від 19.08.2021 на суму що складає 37 340 (тридцять сім тисяч триста сорок) гривень 00 коп. 25.08.2021 року [PERSON] вказаний рахунок оплатив, що підтверджується Рахунком-фактурою № 174463 від 19.08.2021 та квитанцією № 34091506 від 25.08.2021 року. Таким чином, враховуючи факт того, що [PERSON] , станом на момент подання даної заяви страховиком було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 19 829 грн. 46 коп., то стягненню підлягає сума грошових коштів, що дорівнює різниці між сумою реальних підтверджених збитків та між сумою вже компенсованою страховиком, що складає 17 510,54 (сімнадцять тисяч п`ятсот десять) гривень 54 коп. (37340 грн - 19829,46 грн.). При вирішені даного спору суд приймає до уваги наданий стороною позивача рахунок фактуру та копію квитанції про сплату ремонтних робіт, який є належним та допустимим доказом у справі, який підтверджує розмір фактично понесених позивачем витрат на відшкодування завданих збитків, оскільки, останній, відповідає вимогам встановлених вимог та правил. Враховуючи викладене, вимога про відшкодування завданих збитків у розмірі 17510 (сімнадцять тисяч п`ятсот десять) гривень 54 коп. підлягає задоволенню. Стосовно відшкодування моральної шкоди, то ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Згідно з пунктами 4, 5 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 від час вирішення питання про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вирішуючи дану позовну вимогу, суд, виходить з того, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача. Суд враховує, що значні ушкодження, завдані внаслідок ДТП, позбавляють позивача можливості використовувати свій автомобіль як для роботи, так і для особистих потреб, що спричиняє йому значний моральний дискомфорт, що завдало йому незручності, додаткові витрати та непотрібні емоційні хвилювання. Враховуючи те, що дії відповідача знаходилися в причинному зв`язку з тим, що позивач зазнав моральних страждань, суд виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості приходить до висновку, що підлягає до стягнення з [PERSON] на користь позивача 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial