Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

3 квітня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив визнати недійсним договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS]. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у 2013 року йому стало відомо, що квартира, у якій він проживає і яка належала його покійній дружині [PERSON], згідно договору купівлі-продажу квартири належить на праві приватної власності [PERSON] Жодних грошових сум від відповідача по справі [PERSON] не отримувала, а отже вищезазначений правочин має бути визнано фіктивним. Окрім того, підпис, який стояв у договорі від імені дружини позивача - [PERSON], - не співвідносився з тим підписом, яким вона розписувалася увесь час, на підставі чого просив суд визнати вищезазначений договір купівлі - продажу недійсним. Надалі позивач [PERSON] уточнював свої позовні вимоги і наприкінці просив суд встановив факт його спільного проживання з [PERSON], яка померла 17.05.2013 року, однією сім'єю, без шлюбу з 08.02.1983р. по 06.08.2003р.; встановити факт придбання спірної квартири [ADDRESS] за кошти, отримані позивачем [PERSON] та [PERSON] внаслідок спільної праці; визнати недійсним договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири від 23.11.2010р. недійсним та визнати за ним право власності на ? частину квартири в порядку спадкування після смерті його дружини [PERSON], а іншу ? частину даної квартири - як частку у спільній сумісній власності подружжя. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 08.12.1983р. вони з [PERSON] хоча і розірвали шлюб, проте продовжували мешкати разом та вести спільне господарство. Квартира [ADDRESS], в якій вони мешкали з [PERSON] раніше була ними придбана, як членами кооперативу ОЖК «СФЕРА», отже вони разом виплатили пай і ці гроші були ними разом внесені за придбання квартири [ADDRESS] Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, в своїх запереченнях посилався на те, що право власності на вищезазначену квартиру він набув правомірно у відповідності до вимог чинного законодавства. На момент укладення договору спірна квартира була особистою приватною власністю [PERSON] Третя особа по справі подала до суду письмову заяву, у якій просила суд слухати справу за її відсутністю. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та перевіривши матеріали справи, вважає. що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтями 10,11 ЦПК України передбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів сторін. Як було встановлено у судовому засіданні, 4 травня 1978 року виконавчим комітетом Комінтернівської районної ради депутатів трудящих міста Харкова [PERSON] був виданий ордер на право зайняття квартири [ADDRESS]. 17 серпня 1982 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу ([NUMBER]), виданим Фрунзенським відділом ЗАГС м. Харкова 08.02.1983р. 17 липня 2001 року виконавчим комітетом Фрунзенської районної ради м. Харкова видано свідоцтво про право власності на двокімнатну кооперативну квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON] 26 вересня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 3730). 7 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження ([NUMBER]), виданим виконкомом Яблучненської сільської ради 07.08.2003р. 23 листопада 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Карташовою С.І. (зареєстровано в реєстрі за № 3647). Проте, суд не може визнати факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім»єю без реєстрації шлюбу з лютого 1983 року по серпень 2003 року, оскільки жодних доказів на підтвердження даного факту позивачем до суду не надано. Суд не приймає до уваги пояснення свідків, оскільки вони лише підтвердили факт проживання [PERSON] та [PERSON] за однією адресою, однак жодних пояснень з приводу ведення даними особами спільного господарства та існування між ними шлюбних стосунків суду не надали. Окрім того, як вбачається із копії паспорту [PERSON], позивач з 17.10.2002р. по 20.08.2003р. був взагалі зареєстрований у Писарівському районі Сумської області. Факту придбання спірної квартир [PERSON] та [PERSON] за кошти, отримані внаслідок спільної праці, то на час продажу квартири [ADDRESS] 26.09.2002 року та придбання квартири [ADDRESS] діяв Кодекс про шлюб та сім»ю України, який не передбачав факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу і відповідно, настання прав та обов»язків подружжя мало місце лише за наявності зареєстрованих шлюбних стосунків. За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 24 КпШС України (чинного на час виникнення спірних правовідносин), майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Тобто, спірна квартира № 82 в будинку № 35 по вул. 2-ї П'ятирічки у м. Харкові на момент укладення договору купівлі-продажу (23.11.2010р.) належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому 26 вересня 2002 року, [PERSON], приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за реєстровим № 3730, зареєстрованому у комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» та записано в реєстрову книгу за реєстровим № П-7-20555 09.10.2002р. Належність вищевказаного майна підтверджується і п. 9 Договору, у якому [PERSON] стверджувала той факт, що вищевказане майно є її особистою власністю. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 23.11.2010р., то позивачем та його представниками взагалі не надано до суду жодних обґрунтувань даних позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження та не були доведені позивачем під час судового розгляду даної справи, і тому позов не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed