Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

29.12.2020 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визначити, що частка померлої [INFO] [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0576 га, надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , становить 1/3 її частину, визнати за позивачем право власності на Ѕ частину вказаної земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за життя 26.11.2009 року її мати [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно їй та брату [PERSON] відповідачу у справі. До складу спадкового майна входить частка у праві власності на земельну ділянку площею 0,0576 га, надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка належить позивачу, її брату [PERSON] та померлій матері [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності на підставі державних актів, проте частки співвласників в них не зазначені. 16.05.2020 року позивач звернулася до Валківської ДНК Харківської області із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом відмовлено, оскільки частка спадкодавця у спільному майні не виділена (визначена), в зв`язку з чим змушена звернутися до суду з даним позовом. Після виконання вимог ст.187 ЦПК України на підставі ухвали суду від 01.02.2021 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України судовий розгляд вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та роз`яснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. 19.02.2021 року відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву, в якій посилаючись на викладені в первісному позові обставини, просить визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0576 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Правом щодо подання інших заяв по суті справи в передбаченому ст.174 ЦПК України порядку сторони не скористалися. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені нею позовні вимоги в повному обсязі та визнала зустрічні позовні вимоги, просила задовольнити. Позивач [PERSON] підтримав заявлені зустрічні позовні вимоги та визнав первісний позов, просив задовольнити, оскільки позасудовим шляхом вирішити питання неможливо. Представник третьої особи міський голова Скрипніченко В. надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника міської ради, просить прийняти рішення згідно закону на підставі наявних доказів. Представник третьої особи завідувач Валківської ДНК Харківської області Кобзар Н.Я. надала клопотання про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори, яка не має жодних заперечень щодо складу суду та позитивного вирішення питання. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що матір`ю [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується даними свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , виданих 23.03.1964 року та 16.03.1968 року м. Валки районним бюро ЗАГС Харківської області, актові записи №№30,28 відповідно. Як вбачається із державних актів на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯБ №№990227, 990226, 990225, виданих 16.05.2007 року на підставі рішення Валківської міської ради XL сесії IV скликання від 16.12.2005 року, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками земельної ділянки площею 0,0576 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, але частки не визначені. Акти зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №№010768800043, 01076880045, 01076880044. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.03.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Валківського РУЮ у Харківській області, актовий запис №38. За інформацією Валківської ДНК Харківської області №442/02.14 від 16.05.2020 року, після померлої [INFO] [PERSON] 16.05.2020 року відкрита спадкова справа №41/2020 рік на підставі поданої [PERSON] та [PERSON] заяви про видачу свідоцтв про право на спадщину, яка зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №156. Будь-які інші заяви про прийняття спадщини чи про відмову від неї станом на 16.05.2020 року до нотаріальної контори не надходили. Спадкодавець [PERSON] щодо всього спадкового майна 26.11.2009 року склала заповіт за реєстровим №92, посвідчений у виконавчому комітеті Гонтовоярської сільської ради Валківського району. Спадкоємцями за цим заповітом є її діти [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожен. До складу спадкового майна входить частка у праві власності на земельну ділянку площею 0,0576 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] співвласники не укладали договір про визначення часток у спільній сумісній власності на вказану земельну ділянку, тому частка спадкодавця є невизначеною. Ст.41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннями ст.321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності. Ч.1 ст.355 ЦК України визначено, що майно, яке перебуває у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст.368 ЦК України). Згідно ст.370\~ЦК України\~співвласники мають\~право на\~виділ у\~натурі частки\~із майна,\~що є\~у спільній\~сумісній власності,\~крім випадків,\~установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч.1 ст.1226 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). У відповідності до ст.89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Ст.328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом та законом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об`єктом відносин спадкування виступають права та обов`язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Ст.1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до п.224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Згідно з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності на земельну ділянку, згідно положень ст.1225 ЦК України, переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Оцінивши надані докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідачі [PERSON] за первісним позовом та [PERSON] за зустрічним визнали, що кожному із власників належить по 1/3 частині земельної ділянки, при цьому оформити право власності на невизначену частку померлого співвласника не можливо в нотаріальному порядку, з метою забезпечення належної реалізації права власності співвласників у спільному сумісному майні, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення первісного та зустрічного позову, з урахуванням того, що сторонам належить право власності на 1/3 частину земельної ділянки кожному, незаконність набуття якого судом не встановлено.

Outcome: partial