Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

30 листопада 2016 року [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позивач у своєму позові посилалася на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від сумісного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Батько дитини - [PERSON] вихованням та матеріальним утриманням дитини не займається, не піклується про стан її здоров'я, не приділяє уваги навчанню, тим самим ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивач просила суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини. У своїй заяві від 23 березня 2017 року позивач просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. У своїй заяві від 23 березня 2017 року представник Органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2002 року по 12 травня 2015 року (а.с. 10). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13 грудня 2006 року Червоногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася [INFO] року у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1). не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2). ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3). жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5). вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6). засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Однак, матеріали справи не містять відомостей про те, що відповідач свідомо нехтував своїми батьківськими обов'язками по відношенню до дитини, ухилявся від виховання та утримання. Твердження, що відповідач не здатний виховувати свою дитину є передчасними та необґрунтованими. Інших належних та допустимих доказів які б підтверджували законність позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав суду не надано. З урахуванням встановлених по справі обставин, суд вважає висновок органу опіки та піклування Новокодацької районної у м. Дніпрі ради від 17 листопада 2016 року за № 1/14-287 таким, що є передчасним та необґрунтованим, наданий всупереч інтересам малолітньої дитини, у зв'язку з чим не приймає його в якості доказу доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно ч. ч. 2, 5 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє їх від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач, поклавши виховання своєї доньки на позивача, свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме: рідко спілкується з дитиною, тобто не в тому обсязі, який необхідний для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Однак, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист їх інтересів, та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які порушують батьківські обов'язки, суд з урахуванням обставин справи, характеру вини відповідача,

Outcome: partial