Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

6 листопада 2017 року [PERSON] звернулась до Михайлівського районного суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Михайлівського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], про визнання заповіту недійсним (т. 1 а.с. 2-3), згідно якого просив визнати заповіт [PERSON], яка померла 15 жовтня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Михайлівського нотаріального округу Запорізької області [PERSON]., реєстровий номер 1927, - недійсним. 7 листопада 2017 року [PERSON] звернувся до Михайлівського районного суду з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Михайлівського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], про визнання заповіту недійсним (т. 2 а.с. 2-3), згідно якого просив визнати заповіт [PERSON], яка померла 15 жовтня 2010 року, посвідчений приватним нотаріусом Михайлівського нотаріального округу Запорізької області [PERSON]., реєстровий номер 1927, - недійсним. Ухвалою суду від 13 грудня 2017 року зазначені позови були обєднані в одне провадження. Позови [PERSON] і [PERSON] мотивовані тим, що 5 жовтня 2012 року померла [PERSON] - мати позивачів, яка при житті 6 листопада 2009 року склала заповіт, відповідно до якого належну їй земельну ділянку площею 5,5110 га, розташовану на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, заповіла [PERSON] Однак, 22.08.2017 року при формуванні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено, що вказана земельна ділянка знаходяться у власності відповідача [PERSON], який набув право власності на земельні ділянки, кадастрові номери №2323355100:07:005:0013 та №2323355100:07:005:0014, розміром 5,5510 га та 5, 5150 га, на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 22 жовтня 2013 року. Згідно вказаних свідоцтв про право на спадщину за заповітом, [PERSON] 15 жовтня 2010 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрований у реєстрі №1927, на імя відповідача [PERSON] Позивачі зазначають, що заповіт не відповідає чинному законодавству так як не був підписаний [PERSON] та не відповідає волі спадкодавця, тому має бути визнаний недійсним. 1 червня 2018 року [PERSON] був поданий уточнених позову, але ухвалою суду від 1 червня 2018 року [PERSON] було відмовлено у прийнятті до розгляду уточненого позову. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] підтримали заявлені вимоги з підстав, викладених в позовах, та просили їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позови не визнала та заперечувала проти їх задоволення з тих підстав, що заповіт [PERSON] повністю відповідає вимогам одностороннього правочину, який власноручно підписаний заповідачем та відповідає волі померлої. Третя особа приватний нотаріус Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовів. Експерт [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що ним була проведена судова почеркознавча експертиза, призначена ухвалою суду від 18 грудня 2017 року. В ході експертного дослідження ним був досліджений оригінал заповіту і зроблений однозначний висновок, що підпис та почерк, розміщений в заповіті від 15 жовтня 2010 року, виконані самою [PERSON]. Для проведення відповідної експертизи йому були надані всі необхідні матеріали. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши експерта, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову з таких підстав. Судом встановлено, що 05 жовтня 2012року померла [PERSON],\~після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, до якого увійшла в тому числі і спірна земельна ділянкаплощею 5,5510 га, що розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №022625, виданого Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області 22 грудня 2004 року (Т.1 а.с.10). Вказану земельну ділянку згідно заповіту від 6 листопада 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №2268, [PERSON] заповідала [PERSON] (Т.1 а.с.8-9). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 27/2013, заведеної після смерті [PERSON], 15 жовтня 2010 року [PERSON] складено заповіт, згідно якого належні їй земельні ділянки: площею 5,5510 га, що розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, належну на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №022625, виданого Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області 22 грудня 2004 року; площею 5,5150 га, що розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, належну на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON], приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області 16 червня 2010 року за реєстром № 1077 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №022400, виданого Михайлівським районним відділом земельних ресурсів Запорізького обласного головного управління земельних ресурсів 22 грудня 2004 року, спадкодавець заповіла [PERSON] (Т.1 а.с.84). 06 березня 2013 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] В якості спадкового майна зазначені земельні ділянки площею 5,5150 га та 5,5510 га (Т.1 а.с.59). Зазначено про наявність іншого спадкоємця, [PERSON], який як інвалід ІІІ групи має право на обовязкову долю у спадщині після смерті матері. Заявою [PERSON] від 06 березня 2013 року, поданої приватному нотаріусу Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], підтверджено обізнаність позивача [PERSON] про зміст заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 15 жовтня 2010 року за реєстровим № 1927 від імені [PERSON]Т., яким померла земельні ділянки площею 5,5150 га, кадастровий номер земельної ділянки №2323355100:07:005:0014 та площею 5,5510 га кадастровий номер земельної ділянки №2323355100:07:005:0013, що розташовані на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, заповіла [PERSON] (Т.1 а.с.88). Крім того, згідно вказаної заяви [PERSON] не претендує на одержання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на обовязкову частку. 26 липня 2013 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] (Т.1 а.с.112). В якості спадкового майна зазначено житловий будинок за № 76, що знаходиться в смтМихайлівка Михайлівського району Запорізької області по вул. Садовій; земельна ділянка площею 0,1500 га, що розташована за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смтМихайлівка, вул. Садова, 76, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку; земельна ділянка площею 0,4355 га, що розташована за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смтМихайлівка, вул. Садова, 76, надана для ведення особистого селянського господарства. 26 липня 2013 року [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно (Т.1 а.с.120, 124, 127). 22 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] (Т.1 а.с.134), на підставі якої 22 жовтня 2013 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом - земельну ділянкуплощею 5,5510 га, що розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №022625, виданого Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області 22 грудня 2004 року, кадастровий номер земельної ділянки №2323355100:07:005:0013 (Т.1 а.с.144), а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом земельну ділянку площею 5,5150 га, що розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, належну на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON], приватним нотаріусом Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області 16 червня 2010 року за реєстром № 1077 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №022400, виданого Михайлівським районним відділом земельних ресурсів Запорізького обласного головного управління земельних ресурсів 22 грудня 2004 року, кадастровий номер земельної ділянки№2323355100:07:005:0014 (Т.1 а.с.147). \~ \~ \~ \~Також судом встановлено, що 29 серпня 2017 року [PERSON] звернулась до Михайлівського відділу Енергодарської місцевої прокуратури із зверненням щодо незаконного вступу [PERSON] в спадщину у вигляді земельних ділянок, що залишились після смерті її матері [PERSON] Згідно висновку про результати розгляду повідомлень громадян від 05 вересня 2017 року, в діях [PERSON] відсутній склад злочину, вбачаються цивільно-правові відносини, в звязку з чим подальшу перевірку за зверненням [PERSON] припинено (Т.1 а.с.13). Згідно\~ст.1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1ст.1223 ЦК Україниправо на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1218\~ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1,2\~ст.68 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~цим Кодексом. Відповідно до\~\~\~ст.203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Як вбачається зі ст.ст.1233,\~1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті, право на складання заповіту має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Заповіт є правочином, тому до нього застосовуються загальні положення про правочини та положення про недійсність правочинів, встановлених ст.ст.215 - 236 ЦК України. Виходячи із загальних правил правомірності правочинів, зокрема ч.3\~ст.203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч.4\~ст.203 ЦК України\~правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. З положень ст.202\~та ст.1233 ЦК України\~заповіт є одностороннім правочином, тобто дією однієї сторони, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно\~\~\~ст.1247 ЦК України\~заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а також заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у\~статтях 1251-1252 цього Кодексу.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У відповідності до\~\~ст.1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За змістом Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена\~\~наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5\~\~(яка діяла на момент посвідчення заповіту) зі змінами, відповідно до пунктів 157, 158 якої визначено те, що заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Оскільки в силу ч.2 ст.1223\~\~\~та ч.4 ст.1254 ЦК України\~\~\~у випадку визнання заповіту недійсним спадкування відбувається за законом, тому заінтересованими особами у даному випадку є спадкоємці за законом. Заявляючи вимогу щодо визнання недійсності заповіту, позивачі як на підтвердження вказаної обставини зазначали про не підписання його тексту заповідачем [PERSON], в звязку з чим заповіт не відповідає волі спадкодавця. За клопотання сторони позивача, ухвалою суду від 189 грудня 2017 року була призначена судово-почеркознавча експертиза. Так, згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 79-18 від 12 квітня 2018 року (т.1 а.с.203-209), підпис, розміщений в графі «Підпис» та почерк, розміщений в відповідних графах лицевої та зворотної сторони наданого на експертизу оригіналу другого екземпляру заповіту за реєстраційним № 1927 від 15 жовтня 2010 року, виконані самою [PERSON]. Висновок експерта не має переваг перед іншими засобами доказування, він також підлягає дослідженню й перевірці, а фактичні дані, що містяться в ньому, оцінюються судом за загальними правилами. Так, для проведення судової почеркознавчої експертизи, експертній установі було надано: оригінал заповіту, оригінали документів, що містять підписи та почерк [PERSON] Експерта було попереджено про кримінальну відповідальність відповідно до ст. ст.ст. 384, 385 КК України. Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень від 08.10.1998 року № 53/5 передбачено, що під час проведення експертиз (експертних досліджень) з метою виконання певного експертного завдання експертами застосовуються відповідні методи дослідження, методики проведення судових експертиз, а також нормативно-правові акти та нормативні документи (міжнародні, національні та галузеві стандарти, технічні умови, правила, норми, положення, інструкції, рекомендації, переліки, настановчі документи Держспоживстандарту України), а також чинні республіканські стандарти колишньої УРСР та державні класифікатори, галузеві стандарти та технічні умови колишнього СРСР, науково-технічна, довідкова література, програмні продукти тощо. Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик, (методів дослідження) належить до компетенції експерта. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ст. 89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як розяснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 25 травня 1998 року № 15, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Враховуючи вищевикладене і оцінивши висновок експерта № № 79-18 від 12 квітня 2018 року, суд приходить до висновку, що даний висновок відповідає встановленим вимогам чинного законодавства, є чітким та обґрунтованим, тому приймає його в якості належного і допустимого доказу по даній справі. За таких обставин суд вважає, що позивачами не надано і в ході судового розгляду не було здобуто належних і допустимих доказів того, що [PERSON] не підписувала заповіт. Отже, як встановлено судом, при оформленні заповіту [PERSON] були дотримані вимоги до форми заповіту, а саме, заповіт складено у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем [PERSON], що підтверджено висновками судової почеркознавчої експертизи № 79-18 від 12 квітня 2018 року, та посвідчений нотаріусом. Протилежного позивачами не доведено. Крім того, зміст ст.ст.1233-1236, 1241, 1245, 1247-1248, 1254, 1257,1307\~ЦК України був роз'яснений [PERSON] нотаріусом, про що є підпис заповідача. Заповіт до підписання прочитаний [PERSON] і власноруч підписаний у присутності нотаріуса [PERSON] Таким чином, судом не встановлено порушення ч.2 ст.1247 ЦК України, ч.2 ст.45 ЗУ «Про нотаріат», п.157 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, щодо підписання заповіту особисто заповідачем. Як вбачається з матеріалів справи правочин підписано особисто заповідачем [PERSON] у присутності нотаріуса [PERSON] З урахуванням сукупності викладених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання заповіту недійсним.

Outcome: dismissed