Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

30.07.2020 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 10447, виданий 30.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М., по зверненню стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості в розмірі 95858,60 грн. В обґрунтування заявлених вимог повідомляє, що в провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Табінського О.В. знаходиться виконавче провадження №61957972 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованість в розмірі 95858,60 грн. на підставі виконавчого напису №10447, виданого 30.01.2020 приватним нотаріусом КМНО Гуревічовим О.М. Позивач вважає, що при вчиненні нотаріального напису нотаріусом не були дотримані вимоги Закону України «Про нотаріат» та інших норм чинного законодавства, жодних письмових претензій з приводу заборгованості перед товариством він не отримував. Стягнення заборгованості проведено за період з 29.07.2014 по 18.12.2019, позивач вказує, що на момент посвідчення виконавчого напису, з існуванням боргу він не був повідомлений та не погоджувався, вказана заборгованість не підтверджена судовим рішенням, відповідач не погоджував з позивачем суму боргу по кредитному договору і останній не згідний з даною сумою. Документи, які підтверджують безспірність заборгованості на момент винесення виконавчого напису у приватного нотаріуса були відсутні, сума заборгованості нарахована невірно, не погоджена з позивачем, тому останній вважає, що виконавчий напис нотаріуса повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не був встановлений факт безспірності заборгованості. В позовній заяві позивач просить справу розглядати за його відсутності (а.с.5). Ухвалою судді Мельника О.В. від 28.08.2020 відкрито провадження у цій справі та ухвалено її розглядати у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с.14). 18.11.2020 від ТОВ «Фінансова компанія управління активами» надійшло клопотання про врегулювання спору за участю судді (а.с.34-35). Також 18.11.2020 надійшов відзив ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на позовну заяву (а.с.37-39), із змісту якого вбачається, що відповідач вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з посиланням на те, що строки позовної давності для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису не були пропущені, так як позивач 01.05.2018 в добровільному порядку здійснив дії, що свідчать про визнання ним боргу, а саме оплатив по спірному кредитному договору №37/8053APLAPT6 від 26.07.2013 в сумі 5700,00 грн. Щодо безспірності заборгованості зазначає, що позивач у встановленому законом порядку не спростував належними та допустимими доказами того, що сума заборгованості перед відповідачем за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою ніж та, яка запропонована в ньому до стягнення. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою судді Мельника О.В. від 17.12.2020 задоволено клопотання представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія управління активами» про врегулювання спору за участі судді, провадження у справі зупинено до припинення врегулювання спору за участі судді (а.с.52). Ухвалою судді Мельника О.В. від 15.01.2021 процедуру врегулювання спору за участі судді припинено, провадження у справі поновлено, справу передано до канцелярії суду (а.с.62). Ухвалою судді Сіренко Н.С. від 19.01.2021 вказану справу прийнято до свого провадження. Виключено третю особу - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова О.М. зі складу учасників судового процесу у вказаній справі, призначено судове засідання без виклику сторін (а.с.66). Ухвалою від 23.02.2021 відкладено розгляд справи на 06.04.2021 та здійснено перехід розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.77). В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, від позивача на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с.86), тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 30.01.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 10447 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» заборгованості в розмірі 95 858,60 грн. Виконавчий напис мотивований тим, що [PERSON] не виплатив в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами», якому ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів, відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20182407-1/2 від 24.07.2018, якому в свою чергу ТОВ Фінансова Компанія «Бізнесфінанс», відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 1706/01 від 17.06.2015, якому в свою чергу ПАТ «Платинум Банк», на підставі Договору про відступлення права вимоги № 20140730-Г від 30.07.2014, відступлено право вимоги за Кредитним договором зі страхуванням життя позичальника (поточний) № 37/8053APLAPT6 від 26.07.2013, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] . Стягнення заборгованості проводитися за період з 29.07.2014 по 18.12.2019. Сума заборгованості складає 95 858,60 грн., що складається з: 45450,83,87 заборгованість за тілом кредиту; 13888,49 заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісією; 36369,28 заборгованості за нарахованою та несплаченою пенею; 150,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису (а.с.8). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. від 07.05.2020 ВП № 62655829 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 10447, який виданий 30.01.2020 (а.с.7). Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про нотаріат», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5. Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Пунктом 19 статті 34 ЗУ «Про нотаріат» визначено, що нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, як виконавчі написи. Згідно ст. 87 ЗУ «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затверджений Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012. Згідно п. 3.1 та п. 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України №1172 від 29.06.1999, для одержання виконавчого напису по кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен відмовити у здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав, шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку ВСУ, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду від 14.08.2019 року по справі №569/8884/17, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час учинення нотаріусом виконавчого напису. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Як встановлено з матеріалів справи, не надано суду доказів, на яких умовах здійснено нарахування заборгованості, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, не надано доказів обізнаності позичальника про наявність заборгованості та її розмір, тому виходячи з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, спірність заборгованості позивача перед товариством, не спростована відповідачем. Таким чином, оцінюючи належність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих позивачем доводів у їх сукупності, оскільки відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження безспірності розміру заборгованості за кредитним договором, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, тому суд приходить до висновку, що оскаржуваний виконавчий напис повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, тому суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу стягненню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: partial