Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

2 квітня 2014 року Банк поштою подав до суду даний позов, збільшивши вимоги просить стягнути з [PERSON] 2255554,97 гривень заборгованості за кредитним договором CL700|1505|2007 від 23.10.2007 року, обґрунтовуючи позов невиконанням відповідачем його умов (т. 1 а.с. 2-4, 38, 126). В порядку ч. 2 ст. 158 ЦПК України представник позивача просила розглянути справу за її відсутності (т. 2 а.с. 239, 243, т. 3 а.с. 1, 31). Відповідач позов не визнав. Суть заперечень зведена до того, що: позовна давність починається після закінчення наданих 30 днів на погашення заборгованості за вимогою від 19.01.2010р. + 3 роки = 21.02.2013р., а позов поданий у 2014р., за межами позовної давності. Позовна давність не переривалася, жодних платежів за кредитом позивач не здійснювала. Просила застосувати позовну давність. Заперечує здійснення платежу 23.02.2012р., вказуючи, що він повинен бути підтверджений меморіальним ордером, а не заявою на переказ готівки, вона не містить підпису відповідача. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 3 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2015 року, відмовлено у задоволенні\~первісного\~позову Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічного позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання частково недійсними договору купівлі-продажу кредитного портфелю та договору факторингу (т. 1 а.с. 25-43, 121-127). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року рішення Балаклійського районного суду Харківської області від\~3 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 жовтня 2015 року скасовано в частині вирішення позову\~товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до\~[PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 176-178). Підставою для скасування судових рішень попередніх 2-х інстанцій стало те, що: «Розглядаючи справу, суди у порушення вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, не сприяли\~всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, зокрема, відмовляючи в задоволенні позову\~ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з підстав пропуску строку позовної давності, суди виходили із того, що останній платіж було зроблено [PERSON] 24 жовтня 2010 року, а з позовом до суду позивач звернувся у квітні 2014 року. Однак суди зробивши такий висновок не звернули увагу на те, що з розрахунку заборгованості останній платіж було зроблено відповідачем 23 лютого 2012 року(т. 1 а.с. 32)». Дійсно, як убачається з вказаного розрахунку заборгованості за кредитним договором і додатково наданої фотокопії заяви на переказ готівки № 78 від 23.02.2012р., останній платіж відповідачем було зроблено 23 лютого 2012 року на суму 2000 гривень, а позов на пошту зданий 02.04.2014р., тобто в межах позовної давності (т. 1 а.с. 32, 38, т. 2 а.с. 159, 160, 240, 242). Хоча сторона відповідача заперечує здійснення цього платежу, але не спростованою є та обставина, що стороною позивача на підтвердження своїх вимог було надано завірену фотокопію вказаної заяви на переказ готівки. Згідно до якої платником є відповідач [PERSON], міститься особистий підпис платника у відповідній графі, а призначенням платежу є: погашення кредитної заборгованості [PERSON] згідно кредитного договору CL700|1505|2007 від 23.10.2007р. та договору комісії між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (т. 3 а.с. 240). Цей платіж відображений як у первинних розрахунках заборгованості, наданих при пред'явлення позову, так і в подальшому, відображений і в програмах обліку (т. 2 а.с. 159-160). Станом на 23.02.2012р., дату здійснення останнього платежу, відповідач цілком могла бути не обізнаною про відступлення її кредитором права грошової вимоги і здійснити платіж на користь первинного кредитора. Принаймні матеріали справи не містять належного підтвердження отримання позивачем такого повідомлення про заміну кредитора. За правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України 01 липня 2015 року, справа № 6-979ц15, яка за яка у відповідності до\~ст. 360-7 ЦПК України\~має бути обов'язковою у застосування відповідної правової норми, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплатив заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, вона підлягає стягнення на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі. Як убачається з матеріалів справи, 23.10.2007р. між Закритим АТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № CL700/1505/2007, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 30800 доларів США строком до 23 жовтня 2013 року. Пунктом 1.1 частини 2 договору сторони погодили його предмет, відповідно до якого в порядку, передбаченому договором банк надав позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначених у частині 1 договору, а позичальник прийняв кредит та зобов'язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у договорі. Відповідно до пункту 1.4 частини 2 договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку відповідну плату в порядку та на умовах, що були визначені договором. Згідно з пунктом 1.5 частини 2 договору повернення відповідної частини кредиту мало здійснюватися позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено договором. У відповідності до пункту 3 частини 1 кредитного договору сторони кредитного договору визначили фіксовану процентну ставку у розмірі 11,49 %. Згідно з кредитним договором, а також на підставі кредитної заявки [PERSON] ЗАТ «ОТП Банк» надав [PERSON] у розмірі 30800 доларів США на придбання автомобіля. Згідно з пунктом 1.4. частини 2 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплатити банку відповідну плату. В порушення умов кредитного договору, погашення частин кредиту та нарахованих за його користування процентів у передбачених графіком повернення кредиту та сплати процентів, у розмірі та строк належним чином [PERSON] не здійснювалось. У січні 2010 року банком на адресу [PERSON] було направлено досудову вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором (т. 1 а.с. 29), відповідно до якої позичальник був зобов'язаний протягом тридцяти календарних днів з моменту отримання досудової вимоги сплатити на користь банку належні суми кредиту. 12 листопада 2010 між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за умовами якого продавець ПАТ «ОТП Банк» продає (переуступає) покупцю ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права на кредитний портфель, який включає в себе кредитні договори, а покупець ТОВ «ОТП Факторинг Україна» приймає такий кредитний портфель та зобов'язується сплатити на користь продавця ПАТ «ОТП Банк» винагороду. Із витягу з Додатку № 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 вбачається, що кредитний портфель, який був предметом зазначеного договору купівлі-продажу, включає в себе кредитний договір № CL700/1505/2007 від 23 жовтня 2007 року. Із п. 3.3 договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 12 листопада 2010 вбачається, що покупець набув усіх прав вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу, процентів, нарахованих на суму основного боргу, а також щодо сплати штрафних санкцій. З акту приймання-передачі від 12 листопада 2010 року вбачається, що ПАТ «ОТП Банк» передав, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв кредитний портфель. 27 січня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу №27/01/12, згідно з яким ПАТ «ОТП Банк» передав, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між банком і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно до ст.ст.\~1077,\~1078,\~1080 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Відповідно до\~ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»\~фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями. Фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог\~Цивільного кодексу України\~та цього\~Закону. Фінансова установа, що надає послуги з факторингу, може надавати послуги з пов'язаного з цим ведення обліку грошових вимог, надання поруки за виконання боржником свого обов'язку за грошовими вимогами постачальників товарів (послуг) та пред'явлення до сплати грошових вимог від імені постачальників товарів (послуг) або від свого імені, а також інші послуги, спрямовані на одержання коштів від боржника. З свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 241, виданого 03 грудня 2009 року, вбачається, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є фінансовою установою. Додатком до зазначеного свідоцтва визначено види фінансових послуг, які має право здійснювати фінансова компанія без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства, а саме: надання факторингу (т.1 а.с. 124-125). Згідно зі\~статтею 192 ЦК України\~законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Позивач і просить стягнути заборгованість саме національній грошовій одиниці. З розрахунку суми заборгованості наданого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» вбачається, що [PERSON] належним чином не виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 19 травня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 2млн. 255тис. 554грн. 97коп., з яких: заборгованості за кредитом у сумі 20349, 89 доларів США, що еквівалентно 450112грн. 33 коп.; простроченої заборгованості за процентами 1580, 26 доларів США, що еквівалентно 34953грн. 23коп. та пені 1млн. 770489грн. 41коп. Розрахунок заборгованості позивачем був виконаний за офіційним курсом Національного Банку України станом на 19 травня 2015 року: 1 долар США = 22.118662 гривень. Згідно до ч. 3 ст. 552 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. У правовій позиції, висловленій у справі № 6-100цс14 (постанова від 03.09.2014 року) Верховний Суд України вказав, що\~частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду\~зменшити\~розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Отже, право на зменшення розміру неустойки на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, у тому числі з власної ініціативи, суд має тільки за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків. Пеня 1млн. 770489грн. 41коп. значно перевищує заборгованість 485065,56грн., співвідношення пред'явлених до стягнення санкцій, і наслідки порушення зобов'язань не є співмірними, тому виходячи з принципів справедливості та розумності, закріплених у\~ст. 3 ЦК України, є достатні підстави для зменшення її розміру до розміру заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Внаслідок задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial