Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

29.11.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Бахмут, пров. Східний, 57, та зняття їх з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона э власником будинку згідно договору купівлі-продажу та за технічним паспортом. Відповідачі це син позивача, невістка та їх дитина, які з червня 2014 року, коли почалася антитерористична операція, виїхали до Росії і не мають бажання повертатися в Бахмут. Крім того, факт реєстрації відповідачів у даному будинку перешкоджає позивачу оформити житлову субсидію, що у свою чергу негативно може вплинути на майновий стан позивача, тобто у даному випадку йдеться про порушення прав позивача як власника, у звязку із чим позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала, про що надала суду заяву. Відповідачі до судового засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим поштовим відправлення за адресою їх реєстрації. Відповідно до ст.76 ЦПК України, повідомлення\~\~про причину неявки\~\~до суду не надійшло. Відповідно до ст.74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. Представник третьої особи [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову [PERSON], оскільки з матеріалів справи та наданих суду доказів вбачається, що дійсно відповідачі не проживають в будинку більше року. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідачів не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає\~ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до\~ст. 224-228 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.08.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1619, [PERSON] (покупець) купила житловий будинок № 57 жилою площею 40,61 кв. м, що знаходиться по провулку Восточному (Східному) в м. Артемівськ (нині Бахмут) Донецької області (арк.с.33). Згідно пояснень [PERSON] та [PERSON], які є сусідками позивача, відповідачі не проживають в будинку з червня 2014 року (арк.с.10,11). Згідно копії Свідоцтв № 473, 472, 474 виданих МВ Суворовський ОВМ МВД Росії відповідачі зареєстровані за місцем перебування в [ADDRESS] з 8 вересня 2016 року (арк. с.27-29). [PERSON] та [PERSON] відділом УФМС Росії по Тульській області видані паспорта Російської Федерації (арк..с.30,32). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України передбачається право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що відповідачі не проживають з червня 2014 року до теперішнього часу у спірному будинку. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. В частині позову про зняття з реєстрації відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до п. 3.1 Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України\~від 2 березня 2016 р. № 207 (п.3) реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог\~Закону України\~Про адміністративні послуги (п.8 постанови). Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (п.26 постанови). Тому суд вважає, що вимога про зняття з реєстрації є похідною від визнання таким, що втратив право користування житловим приміщення. Зняття з реєстрації здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Тому, в частині зняття з реєстрації вимоги задоволенню не підлягають, бо це є повноваженнями іншого органу.

Outcome: approved