Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

30 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом. В його обґрунтування зазначив, що 02 жовтня 2020 року постановою Тернопільського апеляційного суду було частково задоволено апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05.06.2020 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та стягнено з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 27 852 гривень 29 копійок, 768 гривень 40 копійок судового збору, витрат на правову допомогу у розмірі 2 500 гривень та судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 152 гривні 60 копійок. 01 квітня 2021 року відповідачем було здійснено фактичне виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року. Вважає, що наявність судового рішення є грошовим зобов`язанням, а тому на суму боргу слід нараховувати інфляційні втрати та 3 % річних, оскільки кошти постійно знецінюються та зменшується їх купівельна вартість. Сума заборгованості [PERSON] перед ним за період з 26 жовтня 2019 року по 01 квітня 2021 року становить 3233 грн 85 коп., що складається з: 2036 грн 86 коп нарахувань за індексом інфляції та 1197 грн 3 % річних від простроченої суми. А тому, просив суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму заборгованості, витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 908 грн та 2500 гр. витрат на правову допомогу. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] у встановлений судом строк подав відзив на позов, згідно якого позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що норми частини 2 статті 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди. На виконання рішення суду ним 01 квітня 2021 року погашено заборгованість у повному обсязі, строк погашення заборгованості складає 163 дні, не погоджується із розміром витрат на професійну правничу допомогу. Позивач [PERSON] у встановлений судом строк подав відповідь на відзив, заперечивши доводи відповідача. Суд, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення проти позову, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення зі слідуючих міркувань. Встановлено, що постановою Тернопільського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року по справі № 601/1951/19, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця [PERSON] - задоволено частково. Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних позовних вимог на стороні відповідача: ПрАТ «СК Арсенал-Страхування» про відшкодування збитків в порядку суброгації задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] в користь фізичної особи-підприємця [PERSON] завдані збитки в порядку суброгації у розмірі 27 852.29 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 2500.00 гривень та судовий збір в сумі 768.40 гривень. Стягнуто з [PERSON] в користь фізичної особи-підприємця [PERSON] судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1152.60 гривень. До позовної заяви додано розрахунок інфляційних втрат помісячно (а.с. 11), згідно з даними якого інфляційні втрати, виходячи з суми боргу у розмірі 27 852.00 гривень, за період з 01.11.2019 до 01.03.2021 становлять 2036.86 гривень та розрахунок 3 % річних за період з 26.10.2019 до 01.04.2021 (а.с. 11) з розрахунку 523 дні прострочення виконання боргового зобов`язання. Позивач [PERSON] розрахував суму 3 % річних у розмірі 1197.00 гривень, виходячи з суми боргу 27 852.00 гривень. Рішення суду від 02 жовтня 2020 року виконано відповідачем 01 квітня 2021 року. Вказана обставина сторонами визнається. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і поширює свою дію на всі види грошових зобовязань. Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти. Таким чином, грошове зобовязання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. Отже, зважаючи на юридичну природу цих правовідносин між сторонами як грошових зобовязань, на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вказане, суд вважає, що є всі підстави для стягнення з відповідача, у зв`язку із неповерненням боргу у розмірі 27852 грн., інфляційних втрат та трьох процентів річних. Що стосується періоду та розрахунку розміру вказаних сум, то суд не погоджується з доводами позивача про те, що дата виникнення заборгованості -26.10.2019 року та кількість днів прострочення - 523 з огляду на наступне. Позивач визначив початковий момент нарахування сум за статтею 625 ЦК України із дати звернення ним до суду з позовною заявою про відшкодування шкоди - 26 жовтня 2019 року, разом з тим, зобов`язання щодо виконання рішення Тернопільського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року виникло з моменту набрання вказаним рішенням суду законної сили. Час, що минув із дня звернення позивача до суду з позовом до дати набрання рішенням законної сили, не є періодом прострочення виконання вказаного рішення суду, що є підставою нарахування 3 % річних та інфляційних втрат за заявленим позовом. Відповідно до рішення суду від 02 жовтня 2020 року, яке набрало законної сили 02 жовтня 2020 року, до стягнення з відповідача підлягає 27852 грн. матеріальної шкоди. У зв`язку з поверненням даних коштів відповідачем 01 квітня 2021 року, визначаючи розмір 3% річних, суд, враховуючи розмір стягнення, виходить з 163 прострочених днів, та встановив їх таким чином: 27852 грн. (сума боргу) : 100% х 3% : 365 (днів у році) х 163 (всього прострочених днів) = 373 грн. 14 коп. Стягуючи інфляційні втрати, слід помножити розмір боргу на індекс інфляції за вказаний період: 27852 грн. х (1% + 1,32% + 0,9% + 1,3% + 1% + 1.7) = 2005.35 грн. Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу, то суд звертає увагу на таке. Так, частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до частини першої та другої статті 126 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Разом із тим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8статті 141 ЦПК України). Згідно з вимогами частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас за змістом частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 та 6 статті 137 ЦПК України). Відповідач у відзиві на позов заперечив вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу та вказав на їх необгрунтованість та безпідставність. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 2 статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: partial