Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

29 вересня 2021 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначає, що їй належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] , в якій на даний час зареєстрований відповідач [PERSON] . В обґрунтування позову вказує, що реєстрація місця проживання в спірній квартирі [PERSON] , який не є членом її сім`ї та фактично в квартирі не проживає з 2016р., створює їй перешкоди у користуванні власністю, зокрема, щодо можливості оформлення субсидії. При цьому, вказує, що фактичне місце проживання [PERSON] їй невідоме та зв`язку з ним немає. З огляду на зазначене, просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 30.09.2021р. відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано учасникам справи строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 29 жовтня 2021р. о 12 год. 00 хв., яке в подальшому відкладено у зв`язку із відпусткою судді на 11 листопада 2021 р. о 08 год. 30 хв. та на 23 листопада 2021 р. о 08 год. 30 хв. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися. При цьому, позивач в позовній заяві зазначила, що просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задоволити в повному обсязі; проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 2-3). Також представник позивача подала заяву від 08.11.2021р. про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 41). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] ; жодних заяв чи клопотань в суд не подавав, правом на надання відзиву на позов не скористався. При цьому, в суд повернувся поштовий конверт у зв`язку із відсутністю адресата (а.с. 31-32, 39-40, 46-47). Відповідно до п. 2 ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, враховуючи відсутність відповідача за адресою його реєстрації, що підтверджена матеріалами справи, зокрема, довідками №2768 від 19.08.2021р. та №3226 від 05.10.2021р., виданими Відділом ведення реєстру територіальної громади м.Новодністровськ Новодністровської міської ради (а.с. 10, 30), у зв`язку з чим в суд повернулися конверти із викликами на судове засідання, суд вважає відповідача таким, що повідомлений про дату судового засідання належним чином. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи і від якої не надійшло ні відзиву на позов, ні клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутності, про причини неявки суд не повідомлено, отримавши згоду позивача, суд відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України постановив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16.02.2007р., посвідченим приватним нотаріусом Сокирянського районного нотаріального округу, Чернівецької області Шамброю В.А., зареєстровадним в реєстрі за №430, витягом з Державного реєстру правочинів № 3576863 від 16.02.2007р., витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14934070 від 18.06.2007р., витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 32882965 від 17.01.2012р. (а.с. 6-9). Як вбачається із договору купівлі-продажу квартири від 16.02.2007р. попереднім власником квартири являвся [PERSON] , який згідно п. 11-12 Договору підтверджував, що на момент відчуження квартири малолітні і неповнолітні діти у ній не проживають і на реєстраційному обліку не перебувають; до 25 лютого 2007р. зобов`язувався знятися з реєстраційного обліку та звільнити квартиру. З 11 січня 2016р. і по даний час згідно довідок № 2768 від 19.08.2021р. та № 3226 від 05.10.2021р., виданих Відділом ведення реєстру територіальної громади м. Новодністровськ Новодністровської міської ради (а.с. 10, 30), у спірній квартирі [ADDRESS] , зокрема, зареєстрований відповідач [PERSON] , який зі слів позивача не являється членом її сім`ї. В підтвердження того, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з 2016 року позивач [PERSON] надала акт обстеження сім`ї від 18.08.2021р., складений комісією у складі депутата Новодністровської міської ради Чернівецької області Скиби А.О. та сусідів - мешканців будинку №20 , квартир №34 та [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Як зазначено у позовній заяві, реєстрація місця проживання відповідача створює незручності та обмежує права власника на користування та розпорядження квартирою, а також здійснює перешкоди в оформленні позивачем субсидії. Доказів, які б спростовували твердження позивача [PERSON] , відповідачем [PERSON] суду не надано. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Об`єктом права власності може бути згідно ст.ст. 379, 382 ЦК України квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені, зокрема, ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, якими передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 64, ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. У ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; спливу строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Особи, які не є членами сім`ї власника квартири, відповідно до ст.158 ЖК України, користуються жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Аналіз наведених вище норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки або внаслідок припинення обставин, що були підставою для вселення в житлове приміщення. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON] не являється членом сім`ї позивача, фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] , без поважних причин із 2016 року по теперішній час, жодних домовленостей, в тому числі договорів, між позивачем - власником квартири та відповідачем щодо збереження за ним права на проживання в квартирі не має та відсутні позадоговірні підстави для збереження за ним права на проживання у спірній квартирі, суд приходить до висновку, що позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 908,00 грн. судового збору на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved