Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

31 жовтня 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позову зазначала, що [INFO] померла її мати [PERSON] та після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі у виді вище вказаної земельної ділянки. Вона у передбачений законом строк та спосіб спадщину прийняла, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через відсутність можливості підтвердити її право на закликання до спадкування у зв'язку із розбіжностями написання її особистих даних у свідоцтві про народження, що не відповідають даним її паспорту, а також через наявність у свідоцтві незастережених виправлень. Окрім того, посилається на те, що оформлення її спадкових прав щодо цього майна в нотаріальному порядку неможливе у зв'язку з втратою оригіналу правовстановлюючого документу - Державного акту на право власності щодо вище вказаного спадкового майна, тому позивач просить про захист її прав судом. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги своєї довірительки підтримала. Відповідач - Шевченківська сільська рада звернулася до суду із заявою про розгляд справи за відсутності їх представника. Проти задоволення позову не заперечувала. Зі змісту досліджених письмових доказів суд встановив, що [PERSON] померла [INFO], про що виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради здійснено актовий запис про смерть за № 47 від 04.08.2015 року (а.с. 10). За даними Шевченківської сільської ради, на час смерті [PERSON] мешкала в [ADDRESS], окрім неї на час відкриття спадщини ([INFO]) інші особи зареєстровані не були (а.с. 13). Згідно копії Державного акту [NUMBER], виданого 12.08.2004 року, [PERSON] на час смерті мала у власності земельну ділянку площею 8,53 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Шевченківської сільської ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області (а.с. 14). За даними копії розпорядження Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області від 30 березня 2004 року № 134-р, що надана державним архівом Миколаївської області (а.с. 15-16), було передано у власність громадян земельні ділянки, в тому числі за витягом із додатку - у власність [PERSON] передано земельну ділянку площею 8,53 га (а.с. 17). Підстави, з яких позивач була змушена звернутись до суду із цим позовом підтверджуються постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину через не доведення заявником її права на закликання до спадкування так як надане заявником свідоцтво про народження, окрім розбіжностей в написанні власного імені та по-батькові заявника, містить незастережене закреслення. Відділ ДРАЦ Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області надав відмову у видачі копії актового запису про народження спадкоємиці, зазначивши, що відповідні Книги державної реєстрації актів про народження за 1956-1962 р.р. за місцем народження не збереглися. Окрім того, підставою такої відмови стало ненадання правовстановлюючого документу щодо спадкового майна (а.с. 22) Як вказує позивач, оригінал Державного акту щодо вище вказаного майна було втрачено, але зі змісту розпорядження Жовтневої РДА від 30 березня 2004 року № 134-р підтверджено передання у власність [PERSON] вище вказаної земельної ділянки. Отримання правовстановлюючого документу спадкодавцем підтверджується даними копії Державного акту серії [NUMBER], що виданий на підставі вище вказаного розпорядження. За вказаного, суд вважає доведеним належність спірної земельної ділянки до спадкової маси - спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] За даними копії спадкової справи №61/2015 (а.с. 35-54), із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулась позивач [PERSON] як донька спадкодавця. В той же час, на підтвердження її прав як спадкоємця першої черги - доньки, останньою надано копію свідоцтва про народження, де власне ім'я та по-батькові позивачки зазначено [PERSON] (а.с. 44). В графі батько - мається незастережене виправлення, що відповідно до Глави 8 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений Мінюстом України 22.02.2012 року №296/5, є перешкодою для прийняття нотаріусом даного документу для вчинення нотаріальних дій. Стосовно написання власного ім'я та по-батькові позивачки, то їх невідповідність анкетним даним позивача у її особистих документів зумовлено помилковим написанням її імені та по-батькові українською мовою, в той же час не викликають сумніву щодо родинних відносин між нею та спадкодавицю [PERSON] відповідно як доньки та матері. За даними особистих документів позивач [PERSON] є громадяною Російської Федерації. Відповідно до ст.71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майно, яке підлягає державній реєстрації в Україні - правом України. Статтею 45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, укладеної 22 січня 1993 року визначено, що право спадкування майна, крім випадку, передбаченого п.2 цієї статті, визначається за законодавством Договірної сторони, на території якої спадкоємець має останнє постійне місце проживання. Право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної сторони, на території якої знаходиться це майно. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадкового майна входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини ( ч.5 ст.1268 ЦК України). Положення ч.1 ст.15 та ст.392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуюче наведене, та встановивши, що відповідно до вимог ст. ст. 1261, 1268 Цивільного кодексу України, [PERSON] є спадкоємцем вищевказаного майна після смерті її матері [PERSON] за законом та спадщину прийняла, проте через вищезазначені обставини можливість нотаріального оформлення її прав вичерпана, тому суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на вищевказану земельну ділянку. При цьому, з урахуванням положень ч.4 ст.81 Земельного кодексу України, відповідно до яких землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню, суд вважає необхідним зобов'язати позивачку, яка є громадянкою Російської Федерації, провести відчуження цього спадкового майна у вище вказані строки.

Outcome: approved