Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

9 грудня 2014 року прокурор Маневицького району звернувся в сід із вказаним позовом, який обґрунтував тим, що вироком Маневицького районного суду від 30 липня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки згідно кримінального провадження № 12014030160000154 установлено, що 2 травня 2014 року приблизно о 12 годині, [PERSON], перебуваючи на подвір»ї власного господарства, що в с. Грузятин Маневицького району, умисно заподіяв середньої тяжкості тілесні ушкодження [PERSON], а саме наніс один умисний удар кулаком правої руки в область лівого боку нижньої щелепи, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді подвійного перелому нижньої щелепи (в ділянках її лівого кута і тіла) з поширеним підшкірним крововиливом в оточуючі м'які тканини обличчя і шиї. За ступенем тяжкості, відповідно до висновку №49 судово-медичної експертизи від 7 травня 2014 року, тілесні ушкодження у вигляді подвійного перелому нижньої щелепи (в ділянках її лівого кута і тіла) з поширеним підшкірним крововиливом в оточуючі м'які тканини обличчя і шиї, за ознакою тривалості розладу здоров'я (більше 21 дня) належить до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Згідно довідки Волинської обласної клінічної лікарні [PERSON] перебував на стаціонарному у стоматологічному хірургічному відділенні Волинської обласної клінічної лікарні з 8 травня по 15 травня 2014 року, вартість лікування якого становить 1726 гривень 76 копійок. Так як, відповідачем добровільно не відшкодовано кошти, витрачені Департаментом фінансів Волинської ОДА на лікування [PERSON], тому просять позов задовольнити та стягнути 1726 гривень 76 копійок витрат, використаних на лікування потерпілого. В даному судовому засіданні прокурор позов підтримала із вказаних у ньому підстав, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував щодо його задоволення. Заслухавши сторін, кожного зокрема, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Частиною 4 ст. 61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Судом установлено, що вироком Маневицького районного суду від 30 липня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки він 2 травня 2014 року приблизно о 12 годині, перебуваючи на подвір»ї власного господарства, що в с. Грузятин Маневицького району, умисно заподіяв середньої тяжкості тілесні ушкодження [PERSON], а саме наніс один умисний удар кулаком правої руки в область лівого боку нижньої щелепи, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді подвійного перелому нижньої щелепи (в ділянках її лівого кута і тіла) з поширеним підшкірним крововиливом в оточуючі м'які тканини обличчя і шиї. За ступенем тяжкості, відповідно до висновку №49 судово-медичної експертизи від 7 травня 2014 року, тілесні ушкодження у вигляді подвійного перелому нижньої щелепи (в ділянках її лівого кута і тіла) з поширеним підшкірним крововиливом в оточуючі м'які тканини обличчя і шиї, за ознакою тривалості розладу здоров'я (більше 21 дня) належить до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості (а.с. 7, 8). З матеріалів справи, зокрема довідки Волинської обласної клінічної лікарні № 1361/2-10.14 від 9 липня 2014 року вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному у стоматологічному хірургічному відділенні Волинської обласної клінічної лікарні з 8 травня по 15 травня 2014 року протягом 7 ліжко - днів. Розмір витрат на лікування становить 1726 гривень 76 копійок (а.с. 5). Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» № 11 від 7 липня 1995 року сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги, що відповідачем кошти, витрачені на лікування потерпілого добровільно не відшкодовано, проте позов ним визнано повністю, суд приходить висновку про задоволення позову. Крім того, відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути 243 гривні 60 копійок судового збору.

Outcome: approved