Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

30 вересня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 09.09.2011 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] , остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк виконав свої зобовязання перед позичальником, надавши кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань за вказаним договором, відповідач не виконувала умови договору, в звязку з чим станом на 26.09.2018 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 19944,59 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 4712,46 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 5497,81 грн.; заборгованості за пенею 8308,39 грн., а також штрафи відповідно до умов кредитного договору: 500 грн. штраф (фіксована частина), 925,93 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати по справі. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін . 30.11.2018 року відповідач надав відзив на позов, в якому просив суд застосувати правові наслідки спливу спеціальної позовної давності , в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування своїх заперечень [PERSON] . зазначила, що строк дії договору закінчився в лютому 2018 року, у зв`язку з чим банк не мав права нараховувати відсотки після закінчення строку дії договору; стягнення одночасно пені та штрафу є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне й те саме порушення , що суперечить положенням чинного законодавства; наведений розрахунок пені за період з 09.09.2011 року по 26.09.2018 року виходить за межі спеціальної позовної давності, встановленої п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника відповідача, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг від 09.09.2011 року, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно договору, Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов`язується у строк, визначений договором, виконати свої зобов`язання по своєчасному погашенню суми заборгованості перед Банком , а також сплачувати плату за кредит на користь банку відповідно до умов договору . Позивач виконав обов`язок перед відповідачем відповідно до умов договору відкривши картковий рахунок та надавши кредитний ліміт на картковий рахунок . Як вбачається з матеріалів справи, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував умови договору, через що , станом на 26.09.2018 року виникла заборгованість в сумі 4712,46 гривень за тілом кредиту , 5497,81 гривень - по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги , позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи, що відповідно до ст. 625 ЦК України укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту та за відсотками. На доводи відповідача щодо нарахування відсотків після закінчення строку дії платіжної картки, суд зазначає наступне. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що строк дії кредитної картки, наданої [PERSON] закінчився 28.02.2018 року. З розрахунку наданого позивачем вбачається, що після 28.02.2018 року відсотки за користування кредитом [PERSON] не нараховувалися. Зазначені обставини відповідачем не спростовані, а отже зазначені заперечення судом не приймаються до уваги. Також суд вважає, що розмір пені за користування кредитними коштами має бути визначений в розмірі 6808,39 грн.: (457,52+271,04+24,64+506,54+272,10+27,21+557,65+329,01+29,91+613,89+328,70+32,87+1062,60+35,42+1147,50+38,25+990,96+41,29+41,29 = 6808, 39) , виходячи із розрахунку позивача за період часу з 30.09.2017 по 26.09.2018 року . Так, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в межах одного року за період часу з 30.09.2017 по 26.09. 2018 року в розмірі 6808,39 грн. Суд також приймає до уваги доводи відповідача щодо неправомірності нарахування штрафу (фіксована частина) та штрафу (відсоткова складова), з огляду на наступне. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме п. 2.1.1.7.6 передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний уплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій. Одночасно, п. 2.1.1.12.2.2. Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що в разі непогашення суми простроченого кредиту понад 90 днів позичальник сплачує банку пеню, в розмірах зазначених в тарифах. Що діють на дату нарахування. При цьому відсотки за користування кредитом клієнт не сплачує. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). В даному випадку Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено одночасне застосування двох видів неустойки - штрафу і пені за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, суд вважає неправомірним застосування банком двох видів відповідальності за порушення умов кредитного договору пені та штрафу, у зв`язку з чим приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафів. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до положень ст.. 141 ЦПК України.

Outcome: partial