Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

29 травня 2020 року до Василівського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач просить розірвати шлюб з [PERSON] , який зареєстрований 24 квітня 2004 року Дніпрорудненською міською радою Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №26. Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З 2019 року подружжя майже не спілкується, постійно свариться, повне непорозуміння одне між одним. Шлюб фактично розпався. Примирення не можливе. Ухвалою Василівського районного суду від 05 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить їх задовольнити. Прізвище просить залишити « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч.4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2004 року, який було зареєстровано Дніпрорудненською міською радою Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №26 (а.с.3). Від шлюбу мають двох синів: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.09.2004 року (а.с.6), та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.10.2014 року (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частин 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Право на подачу позову одним із подружжя передбачено ст.110 Сімейного кодексу України, ст.111 Сімейного кодексу України на суд покладено обов`язок вживання заходів щодо примирення подружжя, що може бути можливим у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення, за ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони вважають подальше спільне проживання в шлюбі неможливим, зважаючи, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved