Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

31 серпня 2015 року, позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій, уточнивши позовні вимоги, просила визнати на підставі ст.ст. 71,\~72 ЖК України [PERSON], [PERSON], разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є основним наймачем квартири [ADDRESS]. У спірній квартирі зареєстрованим значиться її син [PERSON] та з її згоди було зареєстровано онука [PERSON] та його матір [PERSON] У 2008 році [PERSON] разом з [PERSON] та малолітнім сином [PERSON] вибули на постійне місце проживання до м. Севастополя АРК, надавши нотаріально посвідчену заяву про зняття їх та їхнього сина з реєстраційного обліку. Відповідачі, будучи зареєстрованими, в спірній квартирі не мешкають, особистих речей в квартирі не мають, витрати з її утримання не несуть, в той час як реєстрація відповідачів тягне нарахування комунальних платежів, що є обтяжуючим фактором. Присутня у судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до суду не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причину неявки суду не повідомили. Представники третіх осіб Жовтневого районного відділу в м. Кривий Ріг ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, служби у справах дітей виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Ради м. Кривого Рогу надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позову не заперечували. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом позивача й мешкає в квартирі [ADDRESS] з 1969 року, знає позивача та його сімю давно. Підтвердив, що близько 6-7 років року син позивача разом зі своєю дружиною та їхньою сумісною дитиною не мешкають за вказаною адресою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивача й мешкає в квартирі [ADDRESS]. Підтвердила, що позивач одна мешкає в квартирі № 19 й утримує її, а її син разом з сімєю не мешкають в ній вже давно й до теперішнього часу не зявились. 13 квітня 2016 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 10.01.2006 року є наймачем квартири [ADDRESS], що підтверджується письмовою відповіддю ТОВ «Житлокомцентр» № 17 від 20.06.2016 року (а.с. 89). Згідно довідки № 20 від 15.01.2016 року, виданої ліквідатором КП «ЖЕО № 31», за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими: позивач [PERSON], її син [PERSON], малолітній онук [PERSON] та [PERSON] (а.с. 99). Також судом встановлено, що позивач [PERSON] постійно проживає у спірній квартирі, утримує житло, сплачує комунальні послуги за себе та відповідачів, ніяких перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачам не створює та не чинить, в той час, як відповідачі [PERSON] та [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON] в квартирі з 2008 року по теперішній час не проживають, витрат по утриманню спірного житла не несуть, що підтверджується актом від 14.07.2015 року, складеним мешканцями будинку № 15 по вул. Кремлівській у м. Кривому Розі та завіреним ТОВ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» (а.с. 18). Крім того, [PERSON] та [PERSON] надали згоду на зняття їх та їх неповнолітнього сина [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] у звязку з переїздом на постійне місце проживання в інше місто, про що надали нотаріально посвідчену заяву від 20.08.2015 року (а.с. 19). Отже, встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини , які регулюють порядок користування житлом та втрати цього права членом сімї наймача житла та/або іншою особою, яка має статус члена сімї наймача у відповідності до вимог ч.2 ст. 64 ЖК України. Відповідно до вимог ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 2 ст. 107 ЖК України передбачено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Як розяснив Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 р., у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При цьому, в п.11 Постанови передбачено, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] станом на теперішній час проживає в м. Севастополь АРК та 20.09.2014 року уклав шлюб з [PERSON], змінив громадянство, отримавши 05.10.2015 року паспорт громадянина [PERSON] Федерації, зареєструвавши своє місце проживання 16.10.2015 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14. 47-51). Онук позивача [PERSON] навчається в 4-му класі Державного бюджетного освітнього закладу м. Севастополя «Середня загальноосвітня школа № 37» з 01.09.2012 року по теперішній час й мешкає разом з матірю [PERSON] за адресою: м. Севастополь, пр. Жовтневої революції, будинок 56, корпус Б[ADDRESS] (а.с. 44). З викладеного вбачається, що відповідачі разом з малолітньою дитиною вибули до м. Севастополь АРК на постійне місце проживання. Однак, суд враховує, що звертаючись до суду з позовом позивач [PERSON], уточнила свої позовні вимоги й просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житлом з підстави, передбаченої ст. 71 ЖК України, й підстав позову під час розгляду справи в подальшому не змінювала (а.с. 1-5, 30-31). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачі разом зі своєю малолітньою дитиною залишили житлове приміщення з власної волі, втратили інтерес до спірного житла як до місця свого проживання, не проживають в [INFO] з 2008 року, тобто без поважних причин відсутні за адресою свого мешкання більш ніж шість місяців, тому у відповідності до вимог ст. 71 ЖК України визнає відповідачів разом з їх малолітнім сином такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В іншій частині, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ухвалене судом рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на користування житловим приміщенням є підставою, у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання» для зняття особи з реєстрації місця проживання, а тому за його наявності окремого рішення суду щодо зняття особи з реєстрації місця проживання не потребується. На підставі викладеного,

Outcome: partial