Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

31.03.2015 року [PERSON] звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» було укладено два договори вкладу, що діяли по 09.02.2015 року та по 05.03.2015 року. Банк перестав виплачувати відсотки за користування грошима, а після закінчення терміну дії договору не повернув гроші. [PERSON] вважає односторонню відмову банку від належного виконання зобов'язань за договорами порушенням вимог діючого законодавства. Тому він просить визнати відмову ПАТ «Дельта Банк» в поверненні коштів по вкладам та процентів по ним незаконною, зобов'язати банк повернути суми вкладів згідно умов договорів, а також зобов'язати банк нарахувати та виплатити проценти по вкладам за весь час користування грошима по день виплати. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.04.2015 року справу за позовом [PERSON] скеровано до Сихівського районного суду м. Львова за підсудністю. 24.06.2015 року позивачем уточнено позовні вимоги та позивач просить визнати відмову ПАТ «Дельта Банк» в поверненні коштів по вкладам та процентів по ним незаконною, стягнути суми вкладів згідно умов договорів та зобов'язати банк нарахувати та виплатити проценти по вкладам за весь час користування грошима по день виплати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. При цьому позивач зазначив, що тривалий час він не мав можливості отримати свої кошти. Тому він просить стягнути з відповідача, крім коштів по депозитам, передбачені законом 3% річних. На свої неодноразові звернення отримував формальні відписки. Позиваяч посилався на грубе поводження з ним з боку працівників відповідача. Позивач зазначив, що 29.07.2015 року він отримав гроші, проте був змушений чекати у черзі, що є порушенням його прав. Крім того, позивач посилається на те, що за договором валютного депозиту передав банку долари, а замість них отримав гривні, тобто отримав не той товар, який передбачено договором. Тому позивач просить зобовя'зати Національний банк України дати позивачу можливість придбати валюту на міжбанківських торгах за офіційним курсом. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що свої зобов'язання по гривневому депозиту банк виконав належним чином, а позивач не отримував гроші не з вини банку. З приводу валютного депозиту представник відповідача повідомила, що дія цього договору закінчилася після введення тимчасової адміністрації, тому банк не мав можливості виконати свої зобов'язання в передбачений цим договором спосіб. В той же час, всі належні позивачу до виплати гроші були перераховані а банк-агент ПАТ «Укрсіббанк», де позивач мав можливість їх отримати та отримав 29.07.2015 року. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. 04.02.2014 року між сторонами укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 002-13524-040214 (вклад «найкращій від Миколая») у гривнях, за умовами якого банк прийняв, а позивач передав банку для зберігання грошові кошти в сумі 6000 грн. на строк до 09.02.2015 року. За користування грошима банк зобов'язався сплатити позивачу відсотки. Крім того, 05.12.2014 року між сторонами укладено договір банківського вкладу (депозиту) № 10001009485797 (вклад «найкращій від Миколая on-line») у доларах США, за умовами якого банк прийняв, а позивач передав банку для зберігання грошові кошти в сумі 2590,63 долари США на строк до 05.03.2015 року. За користування грошима банк також зобов'язався сплатити позивачу відсотки. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу одна сторона, що прийняла від другої сторони грошову суму, що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку, якщо інше не встановлено ЦК України або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені законом. Відповідно до ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. За вимогами ст. 525 ЦК України, є недопустимою одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. Позивач посилається на те, що свої зобов'язання за договорами відповідач виконав неналежним чином. Так, позивач посилається на те, що відповідач відмовляв йому у поверненні суми депозиту. Таке посилання позивача не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні. Так, в п. 1.10 договору банківського вкладу (депозиту) № 002-13524-040214 (вклад «найкращій від Миколая») у гривнях передбачено, що вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням платіжної картки [NUMBER], відкритий в установі Банку. В судовому засіданні встановлено, що 09.02.2015 року вклад в розмірі 6000 грн. разом з нарахованими відсотками було зараховано на поточний рахунок позивача. Вказані гроші перебували на поточному рахунку позивача до 03.03.2015 року до запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк». Позивач посилається на те, що не мав можливості скористатися вказаними грошима, а також на те, що банк відмовив позивачу у виплаті грошей. Як на доказ позивач посилається на свої неодноразові звернення до відповідача. 19.01.2015 року позивач дійсно звертався до банку із заявою, в якій зазначив бажання отримати гроші в розмірі 6210 грн. 09.02.2015 року о 18 годині 00 хвилин. В заяві було зазначено, що при неможливості видати гроші у вищезазначений час, позивач просив зателефонувати йому та призначити іншу дату та час. 21.01.2015 року банком було надано відповідь за вих. № 05-2774088, в якій зазначено, що відповідно до умов договору 09.02.2015 року гроші будуть зараховані на поточний рахунок позивача. 12.02.2015 року позивач звернувся до банку із заявою, в якій просив повідомити про те, коли та на яких умовах позивач зможе отримати свої кошти. В листі банку від 15.02.2015 року за вих. № 05-2848072 зазначено, що позивач має можливість провести операції по зняттю грошових коштів з поточного рахунку у будь-якому відділенні банку, у банкоматах, а також шляхом розрахунку карткою за товари та послуги в терміналах. Статтєю 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. За правилами ч. 1 ст. 613 ЦК України, в разі, якщо кредитор не вчинив дії, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, то кредитор вважається таким, що прострочив. З пояснень позивача вбачається, що в касі у відділенні банку він не отримував гроші через великі черги, а через банкомат не зміг отримати гроші з причини того, що строк дії карти закінчився і позивач не звернувся до банку для отримання нової картки. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 27 ЦПК України всі наявні докази для підтвердження своїх вимог та заперечень сторони повинні надати до початку розгляду справи по суті. Позивачем не надано доказів того, що йому було відмовлено в отриманні грошей у касі банку, або того, що при наявності картки позивач не зміг зняти готівку через банкомат чи розрахуватися карткою при придбанні товарів та послуг через термінал. Письмові звернення позивача до банку не можна вважати доказом відмови відповідача виплатити гроші, оскільки жодна відповідь банку не містить такої відмови. Тобто, в період часу з 09.02.2015 року до 03.03.2015 року позивач мав об'єктивну можливість отримати гроші за договором вкладу від 04.02.2014 року, проте не отримав цей вклад не з вини відповідача, а через власне суб'єктивне ставлення до необхідності стояти в черзі до каси або звертатися до банку для отримання нової картки після закінчення дії старої. Саме позивач, на думку суду, є таким, що прострочив. З 03.03.2015 року на підставі постанови Національного Банку України № 150 від 02.03.2015 року у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію, про що позивача було повідомлено листом за вих. № 05-2899366 від 25.03.2015 року. В листі також було зазначено про можливість дізнатися про порядок здійснення виплат вкладникам банку на сайтах Фонду гарантування вкладів фізичних осіб чи банку із зазначенням назв сайтів, а також зазначено номери телефонів, за якими можна звертатися для отримання необхідної інформації. В п. 1.10 договору банківського вкладу (депозиту) № № 10001009485797 (вклад «найкращій від Миколая on-line») у доларах США від 05.12.2014 року передбачено, що вклад виплачується по закінченню строку розміщення вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок вкладника з використанням влатіжної картки [NUMBER], відкритий в установі Банку. Строк дії цього договору закінчився 05.03.2015 року, тобто вже після запровадження у банку тимчасової адміністрації. За вимогами п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» задоволення вимог вкладників під час тимчасової адміністрації не здійснюються. Статтєю 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що гарантування кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом, здійснюється Фондом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Відповідно до вимог ст. 28 Закону Фонд виплачує відшкодування коштів вкладникам у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі через банки-агенти. На виконання цієї норми Закону позивачу нараховано до виплати через банк-агент - ПАТ «Укрсімбанк» 7553,53 грн. та 69595,82 грн. відшкодування за договорами депозиту з ПАТ «Дельта Банк» від 04.02.2014 року та від 05.12.2014 року відповідно. В судовому засіданні встановлено, що вищезазначені кошти отримало позивачем через банк-агент 29.07.2015 року. Позивач посилається на те, що при виплаті вкладів його права порушено, оскільки за договором вкладу від 05.12.2014 року він передав банку гроші в доларах США, тому повернення грошей має відбуватися у тій самій валюті. Дійно, зі змісту договору банківського вкладу (депозиту) № № 10001009485797 від 05.12.2014 року вбачається, що позивачу має бути повернуто його вклад, тобто 2590,63 долари США. Проте, за вимогами ч. 5 ст. 26 Закону відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації. З врахуванням вищенаведеного, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання відмови відповідача в поверненні коштів по вкладам та процентів по ним незаконною, а також про стягнення суми вкладів згідно умов договорів, оскільки є безпідставними. Позивач просить зобов'язати банк нарахувати та виплатити проценти по вкладам за весь час користування грошима по день виплати. Під час судового розгляду справи позивач зазначав вимогу про виплату йому передбачених ст. 625 ЦК України 3% річних за невиконання грошового зобов'язання. Ці вимоги задоволенні бути не можуть, оскільки не грунтуються на законі. Так, в судовому засіданні встановлено, що неотримання позивачем коштів в період часу з 09.02.2015 року до 03.03.2015 року сталося не з вини банку, оскільки мало місце прострочення з боку позивача. Відповідпо до ч. 4 ст. 613 ЦК України відповідач не повинен сплачувати проценти за час прострочення позивача. З приводу періоду часу з 04.03.2015 року до дня повернення позивачу коштів суд виходить з того, що за вимогами п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'зань банку. Під час судового розгляду позивач просив зобовя'зати Національний банк України дати позивачу можливість придбати валюту на міжбанківських торгах за офіційним курсом. Суд виходить з того, що зазначена позовна вимога не була заявлена до початку розгляду справи по суті, як це передбачено ч. 2 ст. 31 ЦПК України. Крім того, позивач просить суд зобовя'зати вчинити певні дії особу, яка не є стороною у справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed