Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

30 листопада 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 12870, 03 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог зазначав, що 29 квітня 2015 року між сторонами був укладений договір, за яким відповідач одержав кредит в сумі 1400грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 43,2% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконував умови Договору та не сплачував в повному обсязі кредитні платежі, через що станом на 30 вересня 2016 року за ним утворилася загальна заборгованість в сумі 12870,03 грн., тому просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання з проханням розглядати справу без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 40, 46), у зв'язку з чим суд допустив заочний розгляд справи. Суд, вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи за відсутності сторін, які неодноразово повідомлялись про дати судових засідань. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 29 квітня 2015 року відповідач звернувся до позивача із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 16). Відповідно до Договору акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі - Банк), надало позичальнику, тобто відповідачу, споживчий кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту при укладенні договору - 1400 грн. (а.с. 15). Також сторони визначили, що розмір процентної ставки по кредитному ліміту становить 43.2% в місяць з розрахунку 360 днів на рік. Щомісячний мінімальний платіж 7 % від суми заборгованості (а.с. 18). Згідно з заявою позичальника, останній ознайомлений та погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку (а.с. 16). Також Тарифами визначена сума пені за порушення умов кредитування. Визначена сума комісії за відповідними операціями. Відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт надав згоду на зміну Банком самостійно розміру кредитного ліміту. Відповідно до п. 1.1.3.2.3 вказаних Умов та Правил, клієнт погодився зі зміною банком в односторонньому порядку тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. Відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов надання споживчого кредиту, що є складовою Договору, передбачена відповідальність позичальника за невиконання умов щодо повернення кредиту. Так, у разі порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, що передбачені Договором, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з врахуванням прострочених процентів та комісій. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона має довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 10 ЦПК - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Втім, на підтвердження посилань позивача в позовній заяві та даному розрахунку про заборгованість, суду не надано доказів щодо збільшення встановленого позичальнику розміру кредитного ліміту (а.с. 15) з 1400 грн. на більшу суму, при цьому позивач просить про стягнення боргу за тілом кредиту в розмірі 3809,92 грн. Не зважаючи на неодноразову пропозицію суду надати відповідні докази, в тому числі відкладення попереднього судового засідання за клопотанням представника позивача для надання додаткових документів, такі суду надано не було. При цьому, як саме клопотання Банку про відкладення судового засідання з 10.02.2017 р., так і дані зворотнього поштового повідомлення підтверджують отримання позивачем запитів суду (а.с. 41-42, 45, 47) . За вищевказаного, суд вважає необхідним розглянути справу в межах наданих письмових доказів та заяви представника позивача про розгляд справи за його відсутності (а.с. 8). Враховуючи наявні докази щодо надання кредиту в межах кредитного ліміту в сумі 1400грн. та його неповернення відповідачем, саме вказаний розмір заборгованості за тілом кредиту суд вважає необхідним стягнути з відповідача, а також суму процентів саме за таким (1400грн.) розміром кредиту - 881,39 грн. (74,99 грн. - станом на 31.05.2015 року, + (1400 х 480 днів заборгованості х 3,6 5 х 12/ 360) = 881, 39). Окрім цих сум (а.с. 11), Банком нараховані пеня - 1600 грн., штраф 500 грн. (фіксована частина), штраф - 589,05 грн. (процентна складова). Пунктом 2.1.1.7.6 Умов і Правил надання банківських послуг передбачена відповідальність позичальника за порушення клієнтом строків платежів за будь з яких грошових зобов'язань, передбачених умовами Договору, у виді штрафу, що також дублюється довідкою про умови кредитування (Тарифами). Штраф визначено у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. В той же час, зі змісту довідки про умови кредитування вбачається, що умовами Договору також передбачена відповідальність за несвоєчасне погашення заборгованості у виді пені (а.с. 18). Тобто, умовами вище вказаного Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення - порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано пеню і штраф, при цьому останній нараховано, в тому числі, й на суму пені. Отже банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірних зобов'язань (прострочення виконання грошового зобов'язання), що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України. Вказана правова позиція висловлена в ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2013 р., від 6 листопада 2013 року (№6-116цс13). Враховуючи вище викладене, на підставі ст.ст. 526, 530, 551, 1049, 1050, 1054 ЦК України, з відповідача на користь Банка підлягає стягненню сума боргу в загальному розмірі 2895, 45 грн., з яких: заборгованість по кредиту - 1400 грн., проценти - 881, 39 грн. та штраф - 500 грн. (фіксована частина), штраф 114,06 (процентна складова (1400 + 881,39) х 5%). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, а також з урахуванням роз'яснень, що містяться у п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI), тобто з відповідача підлягають стягненню судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 303 грн. 16 коп. (2895,45 грн. х 100 / 12870,03= 30%, 1378 х 22% = 303,16). На підставі викладеного,

Outcome: partial