overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

31 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] 21 листопада 2009 року в виконавчому комітеті Великолучівської сільської ради. Позовні вимоги мотивуючи тим, що протягом останніх років сімейне життя погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Протягом двох останніх років вони проживають окремо. Кожен з них має різний характер, погляди на життя, шлюб та сім»ю. сімейні відносини між ними фактично припинені, сенсу у їх збереженні та підтриманні немає, на примирення з відповідачем не згідна. Від шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], якого просить залишити на її вихованні. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити «[PERSON]», судові витрати віднести за її рахунок. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, просить шлюб розірвати. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов»язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 21 листопада 2009 року укладено шлюб у виконкомі Великолучівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 49 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Шлюб між ними носить формальний характер, шлюбні стосунки не підтримують, на даний час проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Отже, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. У шлюбі у сторін 01.07.2010 року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], що видане виконкомом Великолучівської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області (а.с. 7) та який проживає разом з матір»ю [PERSON] Судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

31 березня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона із відповідачем з 18 серпня 2007 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб перший, фактично шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинені з січня 2014 року через відсутність взаєморозуміння, відмінність характерів та різні погляди на життя і сімейні обов'язки, спільне господарство не ведеться, разом фактично не мешкають. Позивач вважає, що шлюб необхідно розірвати юридично, оскільки подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення не згодна. Майнового спору та спору щодо проживання неповнолітньої доньки на даний час вони не мають. Просила позов задовольнити, після розірвання шлюбу прізвище залишити «[PERSON]». У судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила шлюб розірвати. Відповідач до судового засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, вважає, що шлюб необхідно розірвати. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 18 серпня 2007 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, 18 серпня 2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис № 488, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище - [PERSON] Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Майновий спір та спір щодо проживання неповнолітньої доньки на теперішній час між сторонами відсутній. Аналізуючи вищевикладене, з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов. Згідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище позивачки залишити без змін - «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

31 березня 2014 року позивач звернувся до Володарського районного суду Київської області з названим позовом в якому вказав, що рішенням Володарського районного суду Київської області від 22.03.2013 року, з нього було стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 500 гривень на кожну дитину щомісячно. Позивач просить суд змінити розмір аліментів з 500 гривень на кожну дитини на 350 гривень на кожну дитину. У відкритому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. По справі встановлено, що сторони перебували в шлюбі. Рішенням Володарського районного суду Київської області від 25.03.2013 року шлюб було розірвано (а.с.4). Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO] (а.с.5) та [PERSON], [INFO] (а.с.5). Рішенням Володарського районного суду Київської області від 22.03.2013 року, з нього було стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 500 гривень на кожну дитину щомісячно (а.с.3). Позивач [PERSON] просить суд змінити розмір аліментів з 500 гривень на кожну дитини на 350 гривень на кожну дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення від цього обов'язку кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

31 березня 2014 року позивач звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи вимоги тим, що з відповідачкою вони уклали шлюб 30.10.2004 року, який зареєстрували у Слов'янському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 623. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], яка мешкає з матір'ю. На даний час вони з відповідачкою шлюбні стосунки не підтримують, тому просить суд розірвати шлюб, оскільки він існує тільки формально. Позивач в судове засідання не з'явився, однак до суду надав заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, справу розглянути у його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, однак в судове засідання надала заяву, в якій вимоги позивача визнала, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про одруження, 30.10.2004 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Слов'янському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 623. Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає, що підстави, на які посилаються позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім'ї не можливо, оскільки на протязі довгого часу шлюб існує лише формально, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

31 березня 2014 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 2 листопада 2007 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований виконкомом Пасківщинської сільської ради Згурівського районну Київської області 2 листопада 2007 року, актовий запис № 02. Одруження з відповідачкою виявилось невдалим, спільне життя не склалось, шлюбні відносини між ними припинилися. Вони не змогли створити міцної сім'ї, перестали розуміти один одного. Вважає, що їхня сім'я повністю розпалась, сумісне життя, примирення і збереження шлюбу є неможливим. Відповідачка категорично відмовляється від розлучення через органи драцсу. Понад вісім місяців вони проживають окремо, кожен веде своє власне господарство, тому просить шлюб між сторонами розірвати, та в разі задоволення позову не застосовувати до відповідачки положення ст. 88 ЦПК України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, відповідачка позов визнала повністю. Виходячи з наведеного суд вбачає, що у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 2 листопада 2007 року, зареєстрований виконкомом Пасківщинської сільської ради Згурівського районну Київської області 2 листопада 2007 року, актовий запис № 02. Від шлюбу дітей не мають. Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного сімейного господарства понад вісім місяців тому. Примирення не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача. Враховуючи право відповідача на визнання позову та те, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову. Роз'яснити сторонам, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

31 березня 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою про надання додаткового строку на прийняття спадщини за законом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер його батько - [PERSON] Після смерті батька позивач звернувся до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, але постановою йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій за пропуском шестимісячного строку. У встановлений законом шестимісячний строк позивач не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки проходив спеціалізовану кардіо-офтальмологічну медико-соціальну експертну комісію. Крім того, з 10 лютого 2014 року по 11 березня 2014 року позивач перебував у відрядженні. Посилаючись на те, що строк на прийняття спадщини пропустив з поважних причин, а іншим чином спір вирішити неможливо, позивач просив суд задовольнити позов і визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, а рішення прийняти на розсуд суду. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. [INFO] помер батько позивача - [PERSON]. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] Постановою ПН ММНО [PERSON] від 31 березня 2014 року позивачу було відмовлено у заведенні спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті його батька -[PERSON], який помер [INFO], у зв'язку з тим, що позивач пропустив шестимісячний термін для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причин. За такого, позов [PERSON] підлягає задоволенню на підставі ст.1261, 1272, 1268-1270 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

31 березня 2014 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.07.2004 року помер [PERSON], який на день смерті проживав за адресою [INFO]. Ще за життя [PERSON] розпорядився своїм майном склавши заповіт посвідчений секретарем Петрівської сільської ради 27.12.2001 року за реєстровим № 307, в якому все своє майно заповів позивачу [PERSON] Позивач, як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняв, оскільки звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Просить суд визнати право власності на спадкове майно житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою с. Петрівське, вул. Свердлова, буд. 6 Козелецького району Чернігівської області. Позивач в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, але попередньо надав до суду письмову заяву про розгляд справи без присутності. Позов визнає повністю. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 28.07.2004 року помер [PERSON] (а.с. 3). Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою с. Петрівське, вул. Свердлова, буд. 6 Козелецького району Чернігівської області. За життя [PERSON] розпорядився своїм майном склавши заповіт, посвідчений секретарем Петрівської сільської ради 27.12.2001 року за реєстровим № 307, в якому все своє майно заповів позивачу [PERSON] (а.с. 4). Згідно довідки № 49 від 11.12.2013, виданої ФОП [PERSON], право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою с. Петрівське вул. Свердлова, 06 не зареєстровано (а.с. 10). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

31 березня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколавської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. У позові він посилається на те, що [INFO] року помер його батько - [PERSON], смерть якого було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, за актовим записом № 31. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, до якої входить право на житлові будинки. При зверненні до Веселинівської державної нотаріальної контори з питанням подачі заяви про прийняття спадщини йому було відмовлено у зв`язку з пропуском строк подання заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду. В судове засідання [PERSON] не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Венселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, наддав суду заяву якою просить справу слухати в його відсутність, позов визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер батько позивача - [PERSON], смерть якого було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Веселинівського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 31. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, до якої входять житлові будинки. Однак позивач до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки вважав що прийняв спадщину, прийнявши на зберігання документи на житлові будинки та доглядав за спадковим майном. При зверненні до Веселинівської державної нотаріальної контори з питанням подачі заяви про прийняття спадщини йому було відмовлено у зв'язку з тим, що позивач мав подати заяву про прийняття спадщини до 23 серпня 2011 року, а отже останній пропустив строк подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки позивач [PERSON] вважав що він прийняв спадщину, а тому строк для прийняття спадщини пропущений з поважних причин. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 4, 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

31 березня 2014 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідача про стягнення з неї заборгованості у розмірі 11492 грн. 20 коп. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 03 липня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №A32NRM39690076, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1399,65 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п.п. 3.2.2, 3.2.3, 3.2.4 Умов, відповідач зобов'язався погашати кредит у порядку та строки відповідно до Заяви, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до Заяви та п.п. 4.1, 4.2 даних Умов та Тарифів, сплатити позивачу винагороду у строки та розмірі згідно Тарифів, Заяви та даних Умов. Відповідно до п. 5.1 Умов, при порушенні відповідачем будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 даних Умов, позивач має право нарахувати, а відповідач зобов'язується сплатити позивачу пеню в розмірі 1,25 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки платежу. Згідно з п.5.3 Умов, при порушенні відповідачем строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, відповідач зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Дотепер відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, заборгованість за кредитом - 807 грн. 83 коп., заборгованість по процентам - 0 грн. 35 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 293 грн. 94 коп., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 9366 грн. 64 коп., штраф (фіксована частина) -500 грн. 00 коп., штраф (процентна складова) - 523 грн. 44 коп.-станом на 21.02.2014 року. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 11 492 грн. 20 коп. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав зобов'язань, узятих на себе за договорами, у зв'язку з чим з неї необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за договором в сумі 11 492 грн. 20 коп. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved