Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

30.11.2017 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що рішенням Вінницького районного суду від 11.10.2012 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, було вирішено стягувати з відповідача аліменти на користь позивачки, на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 350,00 щомісячно починаючи з 05.09.2012 року до його повноліття. Після чого позивачкою до Вінницького РВ ДВС був направлений виконавчий лист на виконання. [PERSON] добровільно сплачував аліменти в розмірі 350,00 грн. На даний час спільний син сторін навчається в школі, відвідує гуртки та потребує більших витрат на своє утримання. Зазначає, що на даний час аліменти в розмірі 350,00 грн. для неї є дуже малими, тому вона не може на них повноцінно забезпечувати сина. Також зазначає, що у зв'язку з тим, що на момент звернення з вказаним позовом до суду у її житті відбулись зміни, вона вважає за потрібне збільшити розмір аліментів на утримання доньки в твердій грошовій сумі, визначеної рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11.10.2012 року, до розміру, а саме в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, щомісячно. В судове засідання сторони по справі не з'явились, попередньо подали суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі. Позивач [PERSON] в поданій заяві просила позовні вимоги задовольнити, змін та доповнень не має. Відповідач [PERSON] в поданій заяві зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки та позиції сторін по справі, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 17 травня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 17.05.2011 року (а.с.9). [INFO] у подружжя народився син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 27.05.2004 року (а.с.7). 16.10.2015 року позивачка уклала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 16.10.2015 року (а.с.10). Відповідно до довідки № 5407 від 21.11.2017 року виданою Стрижавською селищною радою, про те, що до складу сім'ї [PERSON] входить: чоловік [PERSON] 1982 р.н.; дочка [PERSON] 2016 р.н.; син [PERSON] 2004 р.н. (а.с.3). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11.10.2012 року (справа № 203/4908/12 року) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини вирішено стягувати з [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], уродженця с. Лаврівка Вінницького району Вінницької області, ідентифікаційний номер: [NUMBER], офіційно непрацюючого, на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти в твердій грошовій сумі 350 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 05 вересня 2012 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5). Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина 1 статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Оскільки розмір аліментів, який визначений рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 04.02.2011 року не може забезпечити гармонійний розвиток неповнолітньої дитини, з урахуванням того, що дитина потребує додаткових витрат, пов'язаних з його розвитком, суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів в твердій грошовій сумі, визначеної в розмірі 350,00 грн. до розміру в твердій грошовій сумі, визначеній самими сторонами по справі в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття, щомісячно. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, вимоги позивача про збільшення розміру аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного та

Outcome: approved