Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

30 квітня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що відповідач є батьком її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2013 року стягнено з [PERSON] аліменти у розмірі 1000 грн.. Тому просить суд збільшити аліменти на дитину до 3000 грн., оскільки відповідач є платоспроможним громадянином, так як його статок значно покращився в силу успадкування майна після померлого батька та депозитів у банку. Ухвалою суду від 07.05.2020 року було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу відповідно до частини 4 статті 187 ЦПК України, надано термін для подання заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, протягом 5-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі та надано термін для надання відзиву на позовну заяву, який має відповідати вимогам статті 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (копія відзиву з доданими до нього документами мають бути надіслані позивачеві, докази направлення подаються до відзиву). На адресу суду 30.06.2020 року повернувся лист з рекомендованим повідомленням про невручення відповідачу позовної заяви з додатками у зв?язку за закінченням встановленого строку зберігання, тому судом на офіційному сайті судової влади 08.07.2020 року здійснено повідомлення відповідачу про відкриття спрощеного провадження у цивільній справі та повторно направлено копію ухвали про відкриття спрощеного провадження з позовною заявою та додатками. Представник відповідача 12.08.2020 року ознайомився з матеріалами справи. В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк представником відповідача [PERSON] , надано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Відповідач позовні вимоги позивача не визнає повністю з наступних підстав: на його думку позовна заява не відповідає вимогам ЦПК України, збільшення розміру аліментів позивач обґрунтовує на припущеннях, що у силу вимог ст.. 81 ЦПК України є неприпустимим, а підстави за якими законом передбачена зміна розміру аліментів взагалі позивачем не зазначаються, так як вони відсутні. Відповідач вважає, що позивач не зазначила жодної підстави при якій законом передбачена можливість перегляду розміру аліментів, не надала належних та допустимих доказів того, що у сторін відбулись зміни, які обумовлюють можливість збільшення розміру аліментів, що стягуються, позов є безпідставний та необґрунтований. Відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справи щодо спорів про стягнення аліментів розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судовим розглядом встановлені наступні факти та відповідним ним правовідносини. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В силу ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дітей (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дітей, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України та згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дітей», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Таким чином, суд приходить до висновку, що право вимагати зміни розміру аліментів та способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим їх здійсненням. Звертаючись до суду з позовною заявою про зміну розміру аліментів зі зміною розміру аліментів з 1000 грн. на 3000 грн., позивач посилався те, що відповідач є платоспроможним громадянином, його статок значно покращився в силу успадкування майна після померлого батька та депозитів у банку, докази чого містяться в матеріалах справи розглянутої в 2013 році, тому вважає, що її донька [PERSON] [INFO] має право на гідне життя і розвиток, що повинен забезпечити батько. Однак дослідивши матеріали справи судом не встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] з огляду на відсутність документу, що посвідчує народження останньої, а саме свідоцтва про народження чи рішення суду яким визнано відповідача батьком дитини. Крім того, позивач посилається на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12.11.2013 року яким стягнуті аліменти з [PERSON] на дитину [PERSON] в розмірі 1000 грн., однак матеріалами справи підтвердити стягнення аліментів з відповідача суду не вдалось за відсутності рішення суду та виконавчого листа про стягнення аліментів з [PERSON] . Позивачем лише зазначено про наявний факт стягнення, однак жодного доказу не долучено до позовної заяви, які суд повинен врахувати при прийнятті рішення по суті. Позивач також не надав суду підтвердження на зміни в її житті та матеріальному становищі, що вказувало б на невисокий рівень заробітної плати, а також на нерегулярний мінливий дохід, з врахуванням відсутності доходів за окремі місяці. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували обставини, які дають право вимагати зміни розміру аліментів та способу присудження аліментів позивачем не надано, чим не виконано обов`язок їх доведення, визначений ч.1 ст.81 ЦПК України, а саме кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Виходячи з вище наведеного, з огляду на зміст заявлених позивачем вимог, суд не може дійти до висновку, що вони обґрунтовані, належні чи допустимі, через відсутність доказів, у зв`язку з чим вважає за доцільне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 184, 192 Сімейного кодексу України, суд

Outcome: dismissed