Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

29 травня 2019 року позивач звернувшись до суду з цим позовом, просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору б/н від 02 вересня 2008 р. укладеному між сторонами на загальну суму 12 091 гривня 53 коп. та судовий збір 1 921 гривня. На обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача вказував, що відповідно до укладеного договору №б/н від 02 вересня 2008 р. відповідач отримав кредит у розмірі 5 700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачеві кредит. Взяті на себе зобов`язання, відповідно до кредитного договору відповідач не виконав, тобто не повернув своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим, станом на 08 квітня 2019 р. утворилася заборгованість у розмірі 12 091 гривня 53 коп.. В судове засідання представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Разом з цим подав до суду заяву в якій повністю підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі, розглядати справу за його відсутності та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково в розмірі заборгованості за простроченим тілом кредиту, в іншій частині просив відмовити. Посилався на скрутне матеріальне становище, також пояснив що на його утриманні знаходиться хворий неповнолітній син. Врахувавши думку представника позивача, викладену ним в його письмовій заяві, заяву відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до підписаної заяви №б/н від 02 вересня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5 700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Договір був укладений шляхом підписання заяви, яка разом із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг складає кредитний договір, датою укладання якого є дата підписання позичальником договору. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України: «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно з п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобов`язань належним чином не виконував. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено: «Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів…». Станом на 08 квітня 2019 року виникла прострочена заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» по поверненню кредиту у загальному розмірі 12 091 гривня 53 коп, яка складається з наступного: - заборгованість за простроченим тілом кредиту 960 гривень 79 коп.; - заборгованість за пенею 7 578 гривень 76 коп.; - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 2 500 гривень.; - штраф (фіксована частина) - 500 гривень та штраф (процентна складова)551 гривня 98 коп. Факт наявності заборгованості підтверджуються кредитним договором та розрахунком заборгованості за кредитним договором. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч.3 ст.551 ЦК України «Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин,які мають істотне значення». Виходячи з того, що заборгованість за кредитом відсутня, то заборгованість з пенею у сумі 10 078 гривень 76 коп. та штрафу у сумі 1 051 гривня 98 коп. є такими, що значно перевищують розмір збитків в розумінні положень наведеної ч.3 ст.551 ЦК України. На думку суду те, що у відповідача на утримані є неповнолітній син, який хворіє і потребує періодичного лікування та нагляду лікарів, є саме тими обставинами, що враховуються судом під час прийняття рішення про скасування заборгованості за неустойкою, до якої відноситься і нараховані штрафи і пеня. Відповідно до принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності спорідненому із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Положеннями ст.6, ч.1 ст.627, ЦК України, визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, вимога щодо врахування принципу розумності, як і принципу справедливості, є прямою вимогою закону до договору. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004. Так, суд вважає зазначити, що у пункті 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004 зазначено, що відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. При оцінці наслідків порушення зобов`язань відповідача за кредитним договором, застосовуючи принципи добросовісності, розумності і справедливості, враховуючи відсутність чіткого нормативно закріпленого механізму зменшення розміру кредитних зобов`язань, суд вважає можливим і необхідним зменшити розмір заявленої позивачем стягнення. З огляду на вищевказане суд вважає, що позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості необхідно задовольнити частково та стягнути з останнього на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за простроченим тілом кредиту. Суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат виходячи з ч.1 ст.141 ЦПК України, за якою судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial