Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

29 жовтня 2019 року АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» звернулось з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 121 169,83 гривень та витрат по сплаті судового збору в сумі 1921 гривень з тих підстав, що відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач відповідно до укладеного договору № б/н від 15 листопада 2012 року отримала кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному сайті банку, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у вищевказаному розмірі, проте, відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим за кредитним договором станом на 30 вересня 2019 року утворилась заборгованість в розмірі 121 169,83 гривень, яка складається з наступного: 6 028,57 гривень - заборгованість за кредитом; 115 141,26 гривень - відсотки за користування кредитом за період з 15 листопада 2012 року по 29 січня 2018 року. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 20 січня 2020 року позовні вимоги задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 листопада 2012 року в сумі 121 169,83 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 6 028,57 гривень та відсотків за користування кредитом за період з 15 листопада 2012 року по 29 січня 2018 року в сумі 115 141,26 гривня, а також судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1921 гривня. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 серпня 2021 року скасовано заочне рішення від 20 січня 2020 року, призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті на 10 годину 00 хвилин 20 вересня 2021 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу. 27 серпня 2021 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому вона зазначила, що просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки з наданої копії Анкети-заяви від 15 листопада 2012 року вбачається, що клієнт виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну карту Кредитка Універсальна із бажаним кредитним лімітом 500,0 грн, при цьому в анкеті-заяві відсутні відомості про бажання клієнта отримати кредиту сумі 5 000 грн чи у сумі 6 028,57 грн (як зазначено позивачем у розрахунку заборгованості), також анкета-заява не містить посилань на розмір відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік та відомостей про номер і строк дії платіжної картки, по якій має бути визначений кінцевий термін повернення кредиту. В анкеті-заяві не ідентифіковані Умови та Правила надання банківських послуг, Пам`ятка клієнта, а також Тарифи, шляхом зазначення реквізитів локального акту позивача, яким вони затверджені та введені в дію. Позивач не надав достовірних доказів введення їх в дію і чинності станом на 15 листопада 2012 року. Анкета-заява від 15 листопада 2012 року, Витяг з Тарифів не містять жодних доказів того, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] була досягнута згода щодо усіх істотних умов кредитного договору б/н від 15 листопада 2012 року, а саме: розміру відсотків за користування кредитом та строку, на який передано кошти і протягом якого позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки, отже, немає правових підстав з огляду на ч. 1 ст. 638 ЦК України вважати кредитний договір укладеним, вчиненим. Письмового договору, який би відповідав вимогам законодавства, додані до позову матеріали не містять. Відповідач посилається на висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у Постанові № 342/180/17 від 03 липня 2019 року, згідно якого надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Також відповідач наголошує, що до позову не додано належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів надання банком і отримання відповідачем кредиту, наявності у відповідача основного боргу по кредиту, відсоткам станом на конкретну календарну дату. Так, відсутні докази, що засвідчують відкриття відповідачу карткового рахунку для зарахування на нього кредитних коштів, так само як і відсутні докази отримання відповідачем платіжної картки для зарахування на неї кредитних коштів та для подальшого користування кредитом. Відсутні належним чином оформлені бухгалтерські документи, що підтверджують факт отримання кредиту і наявності боргу по кредиту станом на конкретну дату - 30 вересня 2019 року. Оскільки, за версією позивача, договір б/н укладений 15 листопада 2012 року, то у будь-якому разі з огляду на підпункт 1.1.7.12 «Извлечений из Условий и правил предоставления банковских услуг», утвержденные приказом от 06.03.2010 г. № СП-2010-256» строк користування кредитом не можу перевищувати 24 місяці. Отже, кінцевий строк повернення кредиту - 15 листопада 2014 року, тобто після цієї дати позивач втратив право нараховувати проценти, при цьому з розрахунку вбачається, що проценти нараховані по 30 вересня 2019 року, тобто поза межами строку дії договору. Крім того, відповідач зазначає, що неодноразово без погодження з нею позивач змінював розмір процентів за користування кредитом, що є неправомірним. Окрім цього, відповідач вважає, що позовна заява подана поза межами строку позовної давності, оскільки, на думку відповідача строк дії договору відповідно до п. 1.1.7.12 «Извлечений из Условий и правил предоставления банковских услуг», утвержденные приказом от 06.03.2010 г. № СП-2010-256» складає 12 місяців та може бути пролонгований на той же строк лише один раз, тобто кінцевий строк повернення кредиту - 15 листопада 2014 року, відтак загальний строк позовної давності про стягнення заборгованості сплинув 16 листопада 2017 року, а з позовом позивач звернувся лише 29 жовтня 2019 року. За таких обставин, відповідач просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю, або застосувавши до спірних правовідносин строк позовної давності (а.с. 132-145). 14 вересня 2021 року до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, відповідно до якої зазначено, що вданому випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис у заяві. Тож, Заява разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку, складають договір про надання банківських послуг, на підставі якого відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , ключем до якого є пластикова картка, яку відповідач отримав, та мобільний телефон, який вказав відповідач у заяві. Щодо наданих банком доказів укладення кредитного договору, представником позивача зазначено, що до позовної заяви додано належним чином завірену копію кредитного договору № б/н від 15 листопада 2012 року. При цьому, підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом, а в подальшому погашаючи заборгованість, відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. З наданої позивачем виписки з карткового рахунку прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, при цьому відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Що стосується надання підтверджень відправлення повідомлень про зміну розміру відсоткової ставки, то оскільки в банку діє електронний документообіг та вказані відомості зберігаються в архіві не більше трьох років, відсутня можливість надати такі докази. Стосовно отримання відповідачем кредитних коштів та картки представником позивача зазначено, що з виписки по картрахунку та фото відповідача з кредитною карткою вбачається, що відповідачу було видано кредитну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт, при цьому чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», без якої проведення вказаний операцій було б неможливим. З наданої банком довідки про видані картки вбачається номер, дата їх видачі та строк дії. Згідно Умов за користування кредитом в період з дати укладення договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати платить відсотки в розмірі, зазначеному у заяві. При непогашенні кредиту у строки, встановлені у Заяві та Умовах, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернені, тим самим, враховуючи, що Договір (Заява) не є розірваним або припиненим, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Представник позивача вважає, що необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле - Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці, тож кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. Крім того, представник позивача просить не приймати суд до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк пере випущеної картки до останнього дня 07.2016 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 23 жовтня 2019 року - до спливу строку позовної давності (а.с. 158-169). 20 вересня 2021 року судове засідання відкладено на 18 жовтня 2021 року через перебування головуючого судді в нарадчій кімнаті по кримінальній справі. 21 вересня 2021 року до суду надійшла заява представника позивача про зменшення позовної вимог, зокрема, позивач росить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором № б/н від 15 листопада 2012 року в розмірі 6 616,73 грн, яка складається з: 6 028,57 грн - заборгованість за тілом кредиту; 588,16 грн - заборгованість за простроченими відсотками, а також понесені позивачем судові витрати (а.с. 190). 18 жовтня 2021 року судове засідання відкладено на 24 листопада 2021 року через перебування головуючого судді на підготовці суддів місцевих загальних судів. 24 листопада 2021 року через перебування головуючого судді на лікарняному судове засідання відкладено на 10 грудня 2021 року. До судового засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки на адресу, зазначену у позовній заяві. У позовній заяві зазначив, що у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує щодо розгляду справи за відсутності представника відповідача та винесення заочного рішення судом. 08 грудня 2021 року надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив розглянути справу у його відсутність. Повідомлена належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, відповідач до судового засідання не з`явилася, 06 грудня 2021 року надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що вона заперечує проти задоволення позовних вимог, просить відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви належить відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що 15 листопада 2012 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» та виявила бажання про оформлення на своє ім`я банківської послуги Кредитка «Універсальна», у якій зазначила свої персональні дані. У заяві, підписаній відповідачем, остання підтвердила факт ознайомлення і згоди з Договором про надання банківських послуг, а також підтвердила факт отримання нею інформації про умови кредитування в ПриватБанку (а.с. 7). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк чи інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у строк, встановлений договором. Боржник зобов`язаний виконати своє зобов`язання, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи. Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Правилами користування платіжною карткою визначено, що граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні картки, і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Разом з тим, в ході розгляду справи ані відповідач, ані представник позивача не надали суду належних та допустимих доказів щодо строку дії виданої відповідачу кредитної карти, при цьому представником позивача так само не було надано суду і даних про продовження терміну дії вказаної картки. Одночасно судом встановлено і таке не спростовано сторонами, що відповідач після підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, отримала кредитні картки: 15 листопада 2012 року - картку номер [NUMBER] з терміном дії до 07/16, та 28 січня 2013 року - картку номер [NUMBER] з терміном дії до 07/16, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та випискою по картковому рахунку, наданою позивачем (а.с. 179, 173-178). Суд ураховує, що з наданої позивачем виписки по картковому рахунку [PERSON] за картками [NUMBER] та [NUMBER] за період з 15 листопада 2012 року по 31 жовтня 2019 року (а.с. 173-178) вбачається, що відповідачем було здійснено 28 листопада 2013 року останній платіж в сумі 200 грн. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідач останній платіж здійснила 28 листопада 2013 року, при цьому строк дії обох кредитних карток, виданих відповідачу, закінчився в липні 2016 року, проте ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права лише 29 жовтня 2019 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. При цьому суд вважає, що строк позовної давності не переривався з огляду на вищевикладене. Оскільки судом встановлено, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом (строк позовної давності), про причини пропуску строку давності представник позивача не повідомив, не вказав на їх поважність та не просив його поновити, а відповідач наполягає на застосуванні строку позовної давності, то існують підстави для відмови у задоволенні позову згідно вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України. Дана позиція суду ґрунтується також на висновках ЄСПЛ, зроблених за результатами розгляду скарг, а саме, в своїх рішеннях ЄСРЛ вказує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Строк позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць конвенції, виконує кілька завдань, зокрема, забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть виникнути в разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року, прийнятого за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року, прийнятого за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статей 77-79 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем пропущений трирічний строк позовної давності, тому у задоволені позову слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України, відмовляючи у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed