Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

30.03.2017 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 4487,38 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, тобто з 28.02.2017 року, що на день звернення до суду складає 31 день у розмірі 3568 грн., та моральної шкоди в сумі 3000 грн. (всього на суму 11145,38 грн.), мотивуючи тим, що позивач працювала на підприємстві відповідача з 03.12.2016 року по 28.02.2017 року та згідно з наказом № 24-к від 28.02.2017 року була звільнена за угодою сторін; в день звільнення відповідач не провів повного розрахунку по заробітній платі в сумі 4487,38 грн.; за період з 28.02.2017 року по день подання позову до суду сума середнього заробітку за 31 день склала 3568 грн.; невиплатою заробітної плати відповідач завдав позивачу моральної шкоди, яку вона оцінює у 3000 грн., тому просить на підставі ст.ст.116, 117, 237-1 КЗпП позов задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи; про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. В судовому засіданні позивача погодилась на заочний розгляд справи, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задоволити у розмірі сум, зазначених в позові, пояснила, що повний розрахунок по зарплаті з нею досі не проведений. Відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України суд здійснює заочний розгляд справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.169 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] у період з 03.12.2016 року по 28.02.2017 року перебувала у трудових правовідносинах з ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат», 28.02.2017 року звільнена за угодою сторін на підставі наказу № 24-к від 28.02.2017 року, що стверджується копією трудової книжки РЕ № 205896. Відповідно до ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємтсва, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Однак, відповідач при звільненні працівника з позивачем не розрахувався. Як вбачається з довідки ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» від 14.03.2017 року № Ор-00000036 про дохід [PERSON] з 03.12.2016 року по 28.02.2017 року, її дохід до виплати склав у грудні 2016 року 1979 грн., у січні 2017 року 2199,59 грн., у лютому 2017 року 2287,79 грн., всього на суму 6466,38 грн. Як вбачається з виписок ПАТ КБ «Приватбанк» з рахунку [PERSON] за період з 01.12.2016 року по 30.03.2017 року від 30.03.2017 року, від 14.04.2017 року та від 11.07.2017 року, на картковий рахунок позивача 28.02.2017 року була зарахована заробітна плата в сумі 1979 грн., інших надходжень заробітної плати не було. Тому враховуючи, що позивач перебувала з відповідачем у трудових відносинах лише три місяці і на момент звільнення їй було виплачено заробітну плату лише в сумі 1979 грн., заборгованість підприємства перед працівником по зарплаті на момент звільнення 28.02.2017 року склала 4487,38 грн., що розрахунково випливає із змісту довідки відповідача про доходи позивача та виписок банку. Відтак, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 4487,37 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як випливає із доданої позивачем до позовної заяви довідки ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат» від 14.03.2017 року № Ор-00000036 про дохід [PERSON] з 03.12.2016 року по 28.02.2017 року, розмір середньоденної заробітної плати позивача, обчисленого виходячи із виплат за останні два повних календарних місяці роботи, що передували звільненню (2199,59+2287,79)/40 становить 112,18 грн., а не 118 грн., як помилково зазначено позивачем в позові. Як зазначено у позовній заяві, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, тобто з 28.02.2017 року, що на день звернення до суду складає 31 день у розмірі 3568 грн. Як на день звернення до суду, так і на момент розгляду справи в суді, відповідач не провів з позивачем повного розрахунку по зарплаті. Відтак, виходячи із змісту ст.117 КЗпП, на поточний момент позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за період з 01.03.2017 року по 11.07.2017 року, що складає 88 робочих днів, та виходячи із середньоденного заробітку в сумі 112,18 грн., становить 9871,84 грн. Водночас позивач своїми правами, передбаченими ст.31 ЦПК України, не скористався, не змінив позовних вимог, зокрема вимоги про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку у заявленому в позові розмірі; письмової заяви про зміну розміру позовних вимог, зокрема щодо збільшення розміру вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в конкретній сумі не подав, а відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд не вправі виходити за межі позовних вимог. Отже, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 3568 грн., підлягають задоволенню у повному обсязі заявленої суми. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 3000 грн., то суд виходив з наступного. Згідно з ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Так, згідно з ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Дослідженням доказів у цій справі, судом встановлено факт порушення відповідачем законного трудового права позивача на своєчасний розрахунок при звільненні. Внаслідок такого порушення позивач зазнав душевних та моральних страждань через втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тобто позивачу завдано моральної шкоди. Оскільки між діями відповідача та заподіяною моральною шкодою позивачу є безпосередній причинний звязок і відповідачем належними та допустими доказами не спростовано, що шкоди завдано не з його вини, вимога позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди є правомірною. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходить з тривалості та глибини душевних і моральних страждань, вимушених змін у життєвих стосунках позивача, відсутності у позивача доказів про заподіяння моральної шкоди на суму заявлену до стягнення в розмірі 3000 грн. Тому, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що таким чином розмір шкоди підлягає зменшенню. Відтак, на користь позивача слід стягнути моральну шкоду в сумі 500 грн. А отже, в решті вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю. За подання позову в частині вимоги про стягнення заробітної плати позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 ЗаконуУкраїни «Про судовий збір», за подання позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди позивачем сплачено 1280 грн. судового збору. Тому

Outcome: approved