Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

30.09.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № К2T1GL00260003 від 13.09.2006 року, укладеним між ПриватБанк та [PERSON] , станом на 27.07.2020 року в сумі 66401,56 гривень, що складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 27751,48 гривень та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 38650,08 гривень, а також судові витрати по справі, посилаючись на те, що відповідач не виконував договірні зобов`язання по кредитному договору, порушуючи порядок та строки погашення кредиту (позовна заява - т. 1 а.с. 1-3). 18.08.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» уточнило свої позовні вимоги та просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № К2T1GL00260003 від 13.09.2006 року, укладеним між ПриватБанк та [PERSON] , станом на 27.07.2021 року в сумі 38172,85 гривень, що складається із заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 25911,61 гривень та пені за несвоєчасність виконання зобов`язання в сумі 12261,24 гривень, а також судові витрати по справі (т. 1 а.с. 196-198). Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Торган В.Б. в судове засідання не прибув, до суду надіслав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (т. 2 а.с. 182). Представник відповідача [PERSON] адвокат Неживок І.В. в судове засідання не прибув, до суду надав заяву про слухання справи у його відсутності, позовних вимог не визнає, посилаючись на наданий відзив на позовну заяву (т. 2 а.с. 184, відзив - т.1 а.с. 68-72). Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, до суду надала відзив на позов, в якому позовних вимог не визнає та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог (т. 1 а.с. 54). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що 13.09.2006 року між ПриватБанком та [PERSON] укладено кредитний договір № К2T1GL00260003, згідно якого банк надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 35005 гривень строком до 14.09.2026 року зі сплатою відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в обмін на зобов`язання відповідача щомісячно надавати банку кошти в сумі 432,82 гривень для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії (т. 1 а.с. 13-14). В забезпечення виконання зобов`язання 13.09.2006 року між ПриватБанком та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договори поруки № К2T1GL00260003, за якими останні поручилися за виконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором № К2T1GL00260003 від 13.09.2006 року (т. 1 а.с. 15, 16, 17). [PERSON] , передбачені договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту і сплати нарахованих відсотків не виконував, внаслідок чого станом на 27.07.2021 року має заборгованість перед банком загальною сумою 38172,85 гривень, що складається із заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 25911,61 гривень та пені за несвоєчасність виконання зобов`язання в сумі 12261,24 гривень (розрахунок боргу - т.1 а.с. 199-202). Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 03.12.2013 року частково задоволено позов ПАТ «ПриватБанк» до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № К2T1GL00260003 від 13.09.2006 року та стягнено борг станом на 30.09.2013 року в сумі 32882,73 гривень, з яких 28724,43 гривень заборгованості за тілом кредиту та 4158,30 гривень заборгованості по комісії за користування кредитом, в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором відмовлено за пропуском строку позовної давності (т. 1 а.с. 73-75). Дане рішення суду виконане в повному обсязі, борг в сумі 32882,73 гривень з [PERSON] стягнуто, виконавче провадження закінчено, про що свідчить копія витягу про стан виконавчого провадження - спецрозділ від 28.08.2019 року (т. 1 а.с. 76-78). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до п. 2.3.3а кредитного договору № К2T1GL00260003 від 13.09.2006 року, укладеного між ПриватБанк та [PERSON] , у разі порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного договору, банк має право змінити умови договору - зажадати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісії й відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом спрямування відповідного повідомлення. При цьому, згідно ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України щодо зобов`язань, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав у зазначені в повідомленні дату. На цю дату позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду, комісію й відсотки за фактичний строк його користування, у повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором. Пунктом 2.3.7 кредитного договору визначено, що банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 1.1 даного договору (14.09.2026р.). Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк ПАТ «ПриватБанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ «ПриватБанк» своїм рішенням від 03.12.2013 року. Таким чином, суд вважає, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (або не виконав) в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові № 14-154цс18 від 04 липня 2018 року. З огляду на вищевикладене, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги позивача про стягннення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № К2T1GL00260003 від 13.09.2006 року станом на 27.07.2021 року, оскільки така заборгованість вже стягнута з нього достроково рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 03.12.2013 року, а тому в цій частині позову відмовляє. Щодо стягнення боргу солідарно з поручителів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суд вважає наступне. Згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою. Частиною 2 ст. 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим кодексом. Тобто лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі ст. 553 ЦКУкраїни). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання. Як встановлено в судовому засіданні, заборгованість за кредитним договором № К2T1GL00260003 від 13.09.2006 року, укладеним між ПриватБанк та [PERSON] та забезпеченим порукою [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вже стягнута в повному обсязі рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 03.12.2013 року, таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, а тому на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові № 14-318цс18 від 31 жовтня 2018 року. В зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог позивача про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № К2T1GL00260003 від 13.09.2006 року, укладеним між ПриватБанк та [PERSON] , суд, враховуючи положення ст.61 Конституції (ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення), позовну давність, про застосування якої було заявлено представником відповідача адвокатом Неживком І.В. у відзиві на позов, не застосовує. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду №175/4753/15-ц від 06 лютого 2019 року. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. А тому, на підставі всього викладеного та

Outcome: dismissed