Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

31.10.2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Посилається на те, що 22.04.2008 р. між ним та ПАТ « ВТБ БАНК» підписано кредитний договір № 120-08/1. Сума кредиту 57740 дол. США, строк кредитування 20 років і проценти за користування кредитом 12,5. 26.09.2014 р. позивач звернувся до відповідача з проханням укласти додаткову угоду виключити пункт отримання кредиту в іноземній валюті та перерахувати залишок боргу в гривні по курсу, який існував на день підписання договору, однак отримав письмову відмову. Прохає зобов'язати ПАТ «ВТБ БАНК» укласти додаткову угоду до кредитного договору № 120-08/1 від 22.04.2008 р. про зміну недійсної окремої частини договору на іншу частину: сума кредиту визначена в гривні по курсу валюти яка існувала на 22.04.2008 р. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та прохала його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення, в задоволенні позову прохав відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що 22 квітня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 120-08/1, відповідно до якого предметом договору є надання банком позичальникові грошових коштів (кредит) в сумі 57740,00 дол. США строком кредитування до 21.04.2028 року з платою процентів за користування кредитом 12,5 % річних. Згідно п.2.1. кредитного договору грошові кошти, отримані позичальником за цим договором використовуються за цільовим призначенням, а саме для придбання двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. ВАТ «ВТБ Банк» перейменоване в Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» відповідно до рішення позачергових загальних зборів учасників (акціонерів) банку від 16.07.2010 р., протокол №54. Підтвердженням отримання кредитних коштів позичальником є заява на видачу готівки № ТР.2913.2.90 від 22.04.2008 року. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З метою виконання зобов'язань по кредитному договору, 22.04.2008 року між ВАТ ВТБ Банк та [PERSON] укладено іпотечний договір № 120-08/1/3. Відповідно до п.1.1. іпотечного договору, предметом цього договору є передача іпотекодавцем іпотекодержателю в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.1.3. цього договору для забезпечення виконання зобов'язань в повному обсязі щодо повернення кредиту, сплати плати за користування кредитом, комісій, пені, інших платежів, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором № 120-08/1 від 22.04.2008 р. та будь-якими додатковими угодами до нього. Згідно п.1.3. іпотечного договору, іпотекодавець передає іпотекодержателю в іпотеку квартиру [ADDRESS], яка складається з 2 житлових кімнат, загальною площею 48,3 кв.м., житловою - 29,3 кв.м.. Реєстраційний номер об'єкту: 13348255. Крім того з метою виконання зобов'язань по кредитному договору, 22.04.2008 року між ВАТ ВТБ Банк та [PERSON] укладено договір поруки № 120-08/1. Згідно п.1. Договору поруки поручитель поручається перед банком за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлюються кредитним договором № 120-08/1 від 22.04.2008 року та будь-якими додатковими угодами до нього. У зв'язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, в 2011 році ПАТ «ВТБ БАНК» звернувся до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з позичальника та поручителя простроченої заборгованості по вказаному кредитному договору, що виникла станом 02.09.2011р. Згідно рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 02.09.2011 року по справі № 2-284/11, позов банку задоволено та вирішено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ВТБ БАНК» прострочену заборгованість за кредитним договором у розмірі 152,07 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.09.2011 року становить 1212,18 грн., а також судові витрати: судовий збір у розмірі 51 грн., та витрат на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 120 грн. [PERSON] прохає зобов'язати укласти додаткову угоду до кредитного договору № 120-08/І від 22.04.2008 року про зміну недійсної окремої частини договору на іншу частину: сума кредиту визначена в гривні по курсу валюти яка існувала на 22.04.2008 р., однак вказана вимога не містить законних підстав враховуючи наступне. Відповідно до ст. 651 ЦПК України зміна або розірвання договору допускаться лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Таким чином, змінити або розірвати договір, якщо згода сторін про це не досягнута, можна на вимогу зацікавленої сторони лише у судовому порядку і лише за наявності певних підстав. Такими підставами може бути істотне порушення договору другою стороною та інші випадки встановлені договором або законом. Істотним слід вважати таке порушення договору, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення мети договору. Листом відділення «Полтавське» ПАТ « ВТБ БАНК» № 660/417-2 від 17.10.2014 року [PERSON] було запропоновано варіанти рішень щодо зміни умов кредитування по кредитному договору № 120-08/І від 22.04.2008 року, про те клієнт не погодився на проведення зазначеної реструктуризації. Щодо застосування Декрету КМУ « Про систему валютного регулювання і валютного контролю» на що в своєму позові вказує [PERSON], та листа Національного банку України від 22.01.2009 р. № 40-511/442-919, а саме зобов'язання банку здійснювати контроль за цільовим використанням кредиту, отриманого клієнтом, та відносно контролю з боку банку щоб резиденти України не розраховувались один з одним іноземною валютою, то слід зазначити, що грошові кошти, отримані позичальником за цим договором використовуються за цільовим призначенням для придбання двокімнатної квартири, розташованої за адресою [ADDRESS]. Згідно п. 4 договору купівлі-продажу вказаної квартири від 22.04.2008 року, укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], посвідченого 22.04.2008 р. приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А., зареєстровано в реєстрі за № 1947, розрахунок вчинено в національній валюті, а саме в сумі 324000,00 грн. Відносно обов'язку банка передбачати у кредитному договорі обов'язкове конвертування іноземної валюти позичальником жодним нормативно-правовим актом України не передбачено. ПАТ « ВТБ БАНК» діє на підставі ліцензії № 79 від 11 листопада 1992 року № 128. Таким чином, порушень з боку ПАТ « ВТБ БАНК» чинного законодавства України при укладенні даного кредитного договору не було. Кредитні кошти за кредитним договором використано за цільовим призначенням на купівлю квартири та розрахунки за дану квартиру здійснено в національній валюті. Враховуючи вищевикладене підстав для зміни умов кредитного договору № 120-08/І від 22.04.2008 р. згідно позовних вимог [PERSON] немає. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed