Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

6 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить встановити той факт, що [PERSON], яка померла 19 березня 2001 року, являлася її матірю, встановити той факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 2,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Мрія», серії ВН № 0324315, виданий 22 липня 1997 року Томашпільською районною державною адміністрацією на імя [PERSON], належав [PERSON], визнати за нею майнове право в порядку спадкування за законом на спадкове майно її матері [PERSON], яка померла 19 березня 2001 року в с.Горишківка Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної частки (пай) розміром 2,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Мрія» (сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0324315, виданий 22 липня 1997 року Томашпільською районною державною адміністрацією на імя [PERSON] Лосовети [PERSON]). Даний позов обґрунтовано наступним. 19 березня 2001 року в с.Горишківка Томашпільського району померла мати позивачки [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно, що складається із земельної частки (паю) розміром 2,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Мрія». Позивачка зазначає, що вона являється єдиним спадкоємцем майна своєї матері, відповідно ст.. 549 ЦК УРСР (1963 року) на протязі встановленого законом шестимісячного строку фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак вчасно не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, тому нотаріусом їй було відмовлено у прийнятті заяви та видачі свідоцтва про право на спадщину. Окрім того, при підготовці документів було встановлено, що існують розбіжності у написанні імені матері. Так, у свідоцтві про смерть мати записана як [PERSON], у свідоцтві про народження заявниці мати вказано російською мовою «Демчук Лизавета Гавриловна», у сертифікату на земельну частку (пай)-[PERSON]. В звязку з тим, що встановлення юридичних фактів має для заявниці юридичне значення і впливає на оформлення спадщини, тому з даним позовом вона вимушена звернутись до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Представник Горишківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак голова Горишківської сільської ради надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника сільської ради, не заперечують проти їх задоволення. Відповідно ч.2 ст. 185 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності прийшов до наступного висновку. \~\~\~Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Пунктами 1 та 6 частини 1 статті 256 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народженні або паспорті (свідоцтві про смерть). Судом встановлено, що 16 серпня 1940 року в м.Одеса народилася [PERSON] (свідоцтво про народження серії А № 272298. Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Згідно копії свідоцтва про народження, в 1971 році народилася [PERSON] (а.с.7). Згідно свідоцтва про шлюб, [PERSON] в 1939 році зареєстрував шлюб із [PERSON] Ласоветою [PERSON]. Дружині присвоєно прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.6). Як вбачається із свідоцтва про шлюб, [PERSON] зареєструвала 5 жовтня 1957 року шлюб із [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.5). Згідно свідоцтва про смерть, 19 березня 2001 року в с.Горишківка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки Горишківської сільської ради № 336 від 20 вересня 2016 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] являється однією і тією ж особою та рідною матірю [PERSON] (а.с.9). Згідно виписки з погосподарської книги за 1944-1946 роки по Горишківській сільській раді, головою двору значиться [PERSON], [INFO], жінка-Демчук Текля, [INFO], син-Демчук [PERSON], [INFO], невістка-Демчук [PERSON], [INFO], внука-Демчук [PERSON], [INFO], син-Демчук [PERSON], [INFO], син-Демчук [PERSON], [INFO] (а.с.10). Як вбачається із матеріалів справи, 22 липня 1997 року Томашпільською районною державною адміністрацією на підставі рішення Томашпільської районної державної адміністрації від 19 червня 1997 року № 127 [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0324315 розміром 2,42 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП «Мрія» (а.с.20). Отже, викладені у заяві твердження заявниці знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Оскільки, судом встановлено та доведено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] одна і та ж особа; [PERSON] являлася матірю [PERSON], [PERSON] належить сертифікат на право на земельну частку (пай)серії ВН № 0324315, виданий 22 липня 1997 року Томашпільською районною державною адміністрацією, дані факти підтвердилися у судовому засіданні довідками та погосподарською книгою Горишківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, факт родинних відносин та факт належності правовстановлюючого документу має для заявниці юридичне значення і впливатиме на оформлення спадщини, тому заявлені вимоги [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та встановлення факту належності правовстановлюючого документу підлягають задоволенню. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 19 березня 2001 року в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно ч.1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст..ст. 525,526 ЦК УРСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим -\~день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Ст. 5 ЗК України в редакції 1990 року визначала, що право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо спадкового майна. Судом встановлено, що 19 березня 2001 року в с. Горишківка Томашпільського району померла [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме земельна частка (пай) розміром 2,42 в умовних кадастрових гектарах, що перебуває у колективній власності КСП «Мрія» на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай). Згідно довідки Горишківської сільської ради № 301 від 23 серпня 2016 року, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із земельної частки в розмірі 2,42 га, відповідно сертифікату серії ВН № 0324315, що перебуває на території Горишківської сільської ради; спадкоємцем за законом залишилася дочка [PERSON], яка фактично спадщину прийняла на протязі шести місяців; інших спадкоємців, передбачених ст.. 1261 ЦК України, у спадкодавця не має (а.с.11). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як підтверджується відповіддю державного нотаріуса на заяву [PERSON] від 1 вересня 2016 року, державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини в звязку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.15). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду від 16 грудня 2016 року, спадкова справа після смерті [PERSON], не заведена (а.с.21). Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)). Відповідно до п. 5 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачена видача сертифікатів на право на земельну частку. Згідно ст.1-2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зі змінами станом на 2 жовтня 2012 року, право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай)». Згідно п. 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, зі змінами станом на 1 липня 2014 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) є виданим державою документом, що підтверджує наявність у особи права на земельну частку (пай). Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Маючи земельну частку (пай), її власник може вимагати виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) з видачею державного акту на право власності на землю (свідоцтва про право власності на земельну ділянку). Для виділення земельної частки (паю) в натурі потрібно, щоб її власник виявив таке бажання шляхом подання до відповідної ради заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] померла, не подавши заяви про виділення земельної частки (паю) у натурі, а тому і не отримала державний акт на право власності на земельну ділянку. Однак, сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] підтверджує право позивачки [PERSON] на земельну частку (пай) розміром 2,42 в умовних кадастрових гектарів, у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Мрія», яке їй перейшло у спадок від матері. Отже, за наявності сертифіката на право на земельну частку, виданого на ім'я [PERSON], спадкоємці успадковують право на цю земельну ділянку, що є передумовою для оформлення ними в подальшому права власності на цю земельну ділянку і отримання відповідних документів про право власності. За наведених обставин вимога за [PERSON] може бути визнано в порядку спадкування право на земельний пай покійної [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved