Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

31 травня 2019 року позивач звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , про визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником квартири [ADDRESS] . Квартира раніше належала її батькам. Відповідач [PERSON] є сестрою позивача. За вищевказаною адресою відповідач декілька разів перереєстровувалася, але в квартирі [ADDRESS] ніколи не проживала, оскільки мала своє житло та проживала разом із сім`єю у м. Донецьку. Останній раз [PERSON] перереєстровувалась у серпні 2005 року. [PERSON] з сестрою стосунки не підтримують. Відповідач відсутня в квартирі [ADDRESS] понад встановлені строки, та ніколи там і не мешкала. Її місце проживання/перебування позивачу невідоме. Відповідач не проживає в зазначеній квартирі понад один рік, тому позивач просить задовольнити позов. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, в якій заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася,\~про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в тому числі і шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади України. З заявою про відкладення розгляду справи з повідомленням причин неявки до суду не зверталася. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій статті. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін. З урахуванням ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши всі наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 квітня 2019 року належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с.11), що також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 07 квітня 2019 року (а.с.12), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07 квітня 2019 року. (а.с.13) Як вбачається з Домової книги для реєстрації громадян у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] перереєстровувалася за вказаною адресою декілька разів. (а.с.14-19) Довідкою Виконавчого комітету Білозерської міської ради від 07 червня 2019 року, підтверджується, що відповідач зареєстрована за вказаною адресою з 04 серпня 1995 року. (а.с.24) Актом комісії Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Веселка» від 25 травня 2019 року підтверджується, що [PERSON] у кв [ADDRESS] [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає з 04 серпня 1995 року, про непроживання відповідача у даній квартирі свідчать відсутність особистих речей та спального місця відповідача, а також інших ознак її проживання у цьому приміщенні. (а.с.20) Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України, особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.\~\~ Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.\~317,\~319,\~321 ЦК України). Частиною 1 ст.\~317\~ЦК\~України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною 1\~статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до\~статті 391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Як роз`яснено у пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач є власником спірного житла, а відповідач є членом сім`ї позивача, яка понад один рік без поважних причин не мешкає в квартирі [ADDRESS] , суд вважає, що вона втратила право користування спірним житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України.

Outcome: approved