Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

29 липня 2015 року, [PERSON], звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому просив суд, стягнути з відповідача на свою користь суму основного боргу у розмірі - 667120 грн. та 3% річних з простроченої суми 40465 грн. та суму судового збору, посилаючись на порушення відповідачем строків повернення суми позики у сумі 31000 дол. США, які останній отримав від нього 16.05.2013 р. відповідно до письмової розписки, написаної власноруч відповідачем за закінчення будівельних робіт по склінню будинку, установку відливів і підвіконь за адресою : Київська область, м. Ірпінь, вул. Чехова, 14д в строк до 16.06.2013 р. та в якій, у випадку невиконання вказаних будівельних робіт у вказаний строк, відповідач зобовязався повністю повернути вказані отримані ним гроші кошти позивачу, однак порушив свої договірні зобовязання, роботи не виконав та гроші не повернув, всіляко уникаючи зустрічей з позивачем. Позивач [PERSON] в судові засіданні не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, поштовим повідомленням та особисто під розписку, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду своє письмове клопотання, в якому повністю підтримав свій позов, просив його задовольнити та з посиланням на ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутністю, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 40,44,46). Відповідач в судове засідання повторно, без поважних причин не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч. 9 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові його адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою [PERSON] України в Одеській області № 2029/1 від 04.08.2015 р. та поштовими повідомленнями, які повернулися до суду з відмітками листоноші «за зазначеною адресою не проживає», а тому вважається повідомленим про дату, час і місце судового розгляду справи належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 19,41-43,64,65). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частина 1 статті 530 ЦК України зазначає, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Стаття 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1046 ч. 1 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої же якості. Статтею 1047 ЦК України передбачено договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до умов статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Як вбачається з приписів ст. 1049 ч. 1 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Суд встановив, що 16.05.2013 р. відповідач, згідно усної домовленості з позивачем, зобовязався закінчити будівельні роботи по склінню будинку, установку відливів і підвіконь за адресою : Київська область, м. Ірпінь, вул. Чехова, 14д в строк до 16.06.2013 р. та у випадку невиконання ним вказаних будівельних робіт у вказаний строк, відповідач зобовязався повністю повернути вказані отримані ним гроші кошти позивачу у розмірі 31000 дол. США, що підтверджується власноруч написаною ним розпискою від вказаної дати, яку суд розцінює як договір позики (а.с. 11). З матеріалів позову видно, що відповідачем не були зроблені вищевказані будівельні роботи та зазначену у розписці грошову суму у розмірі 31000 дол. США, які не були повернуті відповідачем. Таким чином, в силу вище наведених норм Закону, суд вважає, що відповідачем були порушені свої договірні зобовязання перед позивачем щодо виконання робіт та повернення ним грошей у сумі 31000 дол. США З розрахунку суми позову, зробленою позивачем у відповідності з нормами діючого законодавства України, наданого позивачем суду та перевіреного судом, слідує, що загальний борг відповідача перед позивачем з урахуванням еквіваленту станом на 24.06.2015 р. (за курсом НБУ 21,52 грн. за 1 дол. США) становить - 667120 грн., 3% річних з простроченої суми за період з 16.06.2013 р. (дата закінчення будівельних робіт, обумовлена сторонами) по 24.06.2015 р. становить 40465,85 грн. (667120 грн. Х 3% Х 738 днів/ 365/100%) і станом на дату винесення рішення, вищевказаний борг відповідачем не повернутий і який на підставі викладеного та з урахуванням наведених вище норм цивільного законодавства України, підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі (а.с. 2). Однак, з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору слід відмовити, враховуючи, що при подачі позову позивачем, як ветерана війни учасника бойових дій згідно посвідчення серії АБ № 566882, виданого безтерміново 18.04.2000 р. звільнено від сплати судового збору, і який згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial