Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

29 липня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. В своїй заяві позивач зазначила, що вони з відповідачем з 26 січня 2019 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та за якою вона здійснює догляд до досягнення нею трирічного віку. Відповідач у добровільному порядку допомогу на утримання дитини не надає, вона на даний час не має змоги працювати. Відповідач офіційно працює, має достатній заробіток, аліментних чи інших зобов`язань перед третіми особами не має, а тому має можливість сплачувати аліменти на її утримання та їх спільної дитини. Посилаючись на викладене, позивач просила суд, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення [PERSON] , [INFO] трьох років. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати на правову допомогу в розмірі 800,00 грн. У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримувала. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України,якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 26 січня 2019 року позивач та відповідач уклали шлюб (а.с. 3). Від вказаного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована разом з матір`ю (а.с.4,7). Відповідач не надав доказів суду доказів, що він в добровільному порядку виконує свій обов`язок по утриманню дитини. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів може бути визначено у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Як зазначено в ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку не виконує свій обов`язок по утриманню дитини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, суд зазначає наступне. Згідно ч.ч.2, 4 ст.84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 81 цього Кодексу. Враховуючи те, що [PERSON] проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, а відповідачем не надано суду доказів неможливості надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є законними та підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Згідно із ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно зі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1681,60 грн., а також на користь позивача 800 грн. витрат на на професійну правничу допомогу (а.с.9-11).

Outcome: approved