Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

7 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він та відповідачка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власниками ? та відповідно ? частини домоволодіння [ADDRESS]. В добровільному порядку вони не можуть дійти згоди, щодо спільного користування вказаним майном, у зв'язку з чим, він бажає виділити належну йому частину домобудівлі. 2 вересня 2016 року він звертався до відповідачи із письмовою пропозицією укласти договір про поділ в натурі домобудівлі та земельної ділянки, однак відповідачка зазначену пропозицію залишила поза увагою. На підставі ст. ст. 355, 358 ЦК України, просив поділити в натурі зазначений будинок з надвірними будівлями та спорудами, відповідно до їх часток, визнавши за кожним з них право приватної власності на виділене майно, а також виділити йому в натурі ? частки земельної ділянки, на якій розташована спірна домобудівля [ADDRESS] 10 жовтня 2016 року відкрито провадження у справі. 9 лютого 2017 року провадження у справі зупинене у зв'язку з призначенням будівельно-технічної експертизи. 4 червня 2018 року провадження у справі відновлено. 16 листопада 2018 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, в частині вимог про поділ земельної ділянки - відмовився. 16 листопада 2018 року, судом прийнято відмову представника позивача від позову в частині вимог про поділ земельної ділянки. В ході судового засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в ході судових засідань 16 листопада 2016 року та 6 грудня 2016 року свою позицію, щодо позовних вимог не висловив, а в подальшому відповідачка та її представник в судові засідання не з'являлися. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 22 жовтня 2013 року державним нотаріусом Білозерської державної нотаріальної контори Алпеєвою Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-832 є власниками: позивач - ? частки, а відповідачка - ? частки домоволодіння № [ADDRESS] Зазначене підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №11326789 від 22 жовтня 2013 року та №13507561 від 27 листопада 2013 року відповідно. Домовленості щодо поділу в натурі домоволодіння [ADDRESS] між власниками не досягнуто. З висновку судової будівельно-технічної та будівенльно-оціночної експертизи №04/17, складеного судовим експертом Малим О.В. 14 травня 2018 року, вбачається, що ринкова вартість домоволодіння [ADDRESS] складає 111995 грн. ( ? - 83 996 грн., ?- 27999 грн.) Поділити житловий будинок [ADDRESS] на дві окремі ізольовані квартири відповідно до часток ? і ? не вбачається можливим, оскільки загальна площа будинку недостатня для облаштування двох окремих квартир, існуючі об'ємно-планувальні рішення не відповідають вимогам будівельних норм. Відповідно до положень ч.1 ст. 316, ч.1 ст. 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно до ч.1 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Враховуючи, що виділ в натурі належної позивачу частки є неможливим, суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що в задоволенні позову має бути відмовлено.

Outcome: dismissed