Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

30 вересня 2016 року, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила суд, стягнути з відповідача на свою користь, на навчання їхньої спільної доньки [PERSON], [INFO], яка є студенткою 1-го курсу денної контрактної форми навчання медичного факультету ОНМУ - аліменти у розмірі 1/2 частини усіх видів його місячного заробітку щомісячно, з дати подачі позову до закінчення донькою навчання 30.06.2022 р. та додаткову витрати на оплату контракту за перший навчальний рік у сумі 9100 грн., мотивуючи це відсутністю будь-якої матеріальної допомоги їхній доньці з боку відповідача батька дитини. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, під розписку, але надала суду письмову заяву, в якій повністю підтримала свій позов та пославшись на ст. 158 ЦПК України, просила суд слухати справу за її відсутності, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення (а.с. 16,18). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 1 ст. 77 ЦПК України, за останньою відомою судові адресою його місця проживання і повістка вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться, що підтверджується поштовими повідомленнями з відмітками про вручення судових повісток, причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 17,19). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Одночасно, стаття 183 СК України зазначає частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Стаття 184 СК України передбачає якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, розмір яких, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Статтею 185 СК України передбачено той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), розмір яких, у разі спору, визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, а саме : стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей і т.і. Відповідно до ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Суд встановив, що під час перебування у шлюбі, який був розірваний 20.06.2000 р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ЕЛ № 043707 від 26.01.2001 р., у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 145854 від 04.11.1998 р., в якому батьком дитини записаний відповідач (а.с. 7,8). 09.07.2016 р. позивачка уклала шлюб з [PERSON], отримавши прізвище останнього (а.с. 5). Матеріалами справи підтверджується, що після розірвання шлюбу, донька сторін залишилася проживати разом із матір`ю [PERSON] (а.с. 9). Згідно довідки ОНМУ № 434/м2 від 01.09.2016 р. [PERSON], [INFO] є студенткою 1-го курсу денної контрактної форми навчання медичного факультету ОНМУ, закінчує навчання 30.06.2023 р., що підтверджується договором про надання освітніх послуг фізичній особі № 1208 від 12.08.2016 р. (а.с. 10,11-12). При чому, позивачкою було сплачено вартість суми навчання контракту за перший навчальний рік у розмірі 18200 грн. 1/2 частини яких позивачка просить суд стягнути з відповідача (а.с. 13). Таким чином, враховуючи вищевикладене та позицію позивачки, яка у своїй заяві підтримала позов, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved