Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

5 квітня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь збитки, повязані із знеціненням валюти на день платежу в розмірі 8796, 60 грн. Даний позов обґрунтований наступним. Рішенням Томашпільського районного суду від 4 лютого 2002 року в цивільній справі № 2-113/2002 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу по договору позики було встановлено, що [PERSON] 14 січня 2001 року позичила у [PERSON] в борг по договору позики 400 доларів США, які зобовязувалася повернути до 10 березня 2001 року, що підтверджувалося відповідною розпискою. Згідно діючого на той час курсу валют було вирішено стягнути з відповідачки на її користь 2128,40 грн. боргу по договору позики. Дане рішення суду боржником добровільно виконано не було у звязку з чим [PERSON] був поданий виконавчий лист до Томашпільського районного відділу державної виконавчої служби. Головним державним виконавцем Томашпільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] 31 січня 2017 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. В звязку з тим, що рішення Томашпільського районного суду від 4 лютого 2002 року в цивільній справі № 2-113/2002 по даний час не виконане, [PERSON] вважає за необхідне звернутися до суду з даною заявою. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак представник позивачки адвокат [PERSON] в судовому засіданні просив позовні вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що вона вже двічі повертала борг [PERSON] Спочатку вона повернула 100 доларів, а решту в гривнях по курсу на протязі 2002 року, однак підтверджуючих документів надати не змогла. З 2007 року по 2017 рік [PERSON] приходила до неї, вони спілкувалися та підтримували дружні відносини і ніяких претензій з приводу позики позивачка не заявляла. Про даний факт відповідачка дізналася коли отримала виконавчий лист. В державного виконавця вона взяла суму і рахунок, сплатила відповідну суму грошових коштів на вказаних рахунок і передала квитанцію у виконавчу службу. Це відбувалося в квітні 2017 року. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 4 лютого 2002 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу по договору позики вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2128,40 грн боргу по договору позики. З мотивувальної частини вказаного рішення вбачається, що [PERSON] 14 січня 2001 року позичила 400 доларів США у [PERSON], які зобовязалася повернути до 10 березня 2001 року, що підтверджується розпискою, однак [PERSON] свої зобовязання у вказаний строк не виконала тому [PERSON] була вимушена звернутися до суду. Зазначене рішення набрало законної сили 4 березня 2002 року (а.с.6) 1 грудня 2016 року Томашпільським районним судом Вінницької області на примусове виконання даного рішення виданий виконавчий лист № 2-113/2002. (а.с.7) 31 січня 2017 року головним державним виконавцем Томашпільського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області [PERSON] відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-113/2002 виданого 1 грудня 2016 року. (а.с.8) Згідно наданої відповідачкою квитанції від 31 березня 2017 року вбачається що [PERSON] сплатила грошові кошти в розмірі 2244,24 грн на рахунок Томашпільського РВ ДВС ГУТЮ, призначення платежу виконавчий збір. Дані обставини визнаються сторонами та ними не оспорюються. Відповідно до\~ст. 15 ЦПК України\~суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. У частині другій\~статті 16 ЦК України\~зазначені способи захисту цивільних прав та інтересів. У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 509 ЦК України\~зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 2.\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини. Несвоєчасне виконанням грошових зобовязань може бути підставою для відповідальності боржника, встановленої ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~у вигляді сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В свою чергу, згідно зі\~статтею 599 ЦК України\~зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, разом з тим, навіть при наявності судового рішення, як акту правосуддя, але яке не виконано\~зобовязання (в тому числі грошове) є чинним. Статтею 533 ЦК України\~передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно\~правовим актом. Вимоги щодо застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобовязань, визначених в іноземній валюті, мають заявлятися в національній валюті України (гривнях) за офіційним курсом Національного банку України на день заявлення відповідної вимоги. При цьому стягнення інфляційних нарахувань на суму основної заборгованості не є можливим, оскільки індекс інфляції розраховується лише стосовно національної валюти України (гривні). Ця норма кореспондується із приписами\~статті 524 ЦК України, згідно з якою зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України, як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак, не містить заборони на вираження у договорі грошових зобовязань в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобовязання у випадках зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачено, що зобовязання припиняється із підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Отже, саме лише прийняття Томашпільським районним судом рішення від 04.02.2002 р. про задоволення вимог [PERSON], яке на даний час не виконано в установленому законом порядку не припиняє зобовязальних відносин сторін і не звільняє боржника [PERSON] від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє позивачки права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Оскільки, рішення суду від 04.02.2002 р. про стягнення з [PERSON] боргу фактично не виконано, відповідачкою на підтвердження своїх доводів про виплату боргу не надано належних та допустимих доказів, [PERSON] як кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань аж до повного виконання грошового зобовязання, тому позов підлягає задоволенню. Станом на 3 квітня 2017 року офіційний курс НБУ становить 2702,1745 за 100 доларів США. ( а.с.9), тому 400 доларів США за офіційним курсом становить 10808, 70 грн. Враховуючи зазначене слід стягнути з [PERSON] 8796, 60 грн ( 10808, 70 грн 2128, 40 грн). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідачки [PERSON] необхідно стягнутив дохід держави 640 грн. судового збору. \~ \~ \~ \~ На\~ підставі викладеного,

Outcome: approved