Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

29 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що 14 жовтня 1999 року між нею та [PERSON], [PERSON], [PERSON], який діяв від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири № 2, що розташована за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Шевченко, буд. 19. Ця угода була посвідчена Очаківською філією Південної товарної біржі. Обидві сторони виконали всі умови договору відповідачі передали їй у власність зазначену вище квартиру, а вона її прийняла та сплатила їм ціну, обумовлену договором. У теперішній час вона не може оформити документи у звязку з відчуженням квартири, оскільки укладений на біржі договір, відповідно до ст. 657 ЦК України, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Посилаючись на викладене, просила визнати дійсним договір купівлі-продажу. Особи, які беруть участь у справі, до суду не зявилися. Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що повністю підтримує заявлені вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], у порядку ч. 7 ст. 128 ЦПК України вважаються такими, що належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про час та місце розгляду справи була повідомлені належним чином, через публікацію оголошення на веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи Південної товарної біржі в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 14 жовтня 1999 року між [PERSON] та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], який діяв від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири № 2, що розташована за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Шевченко, буд. 19, який посвідчено Очаківською філією Південної товарної біржі за № 0361, що підтверджується цим письмовим договором (а. с. 9). Під час укладення угоди сторони дійшли згоди про всі істотні умови цього договору та виконали всі зобовязання, а саме відповідачі передали у власність позивачки продане нерухоме майно, а остання його прийняла та сплатила відповідачам ціну цього майна, обумовлену угодою, що також підтверджується зазначеним вище договором. 24 листопада 1999 року за позивачкою на підставі вказаного договору Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації в особі його Очаківської міської філії зареєстроване право приватної власності на квартиру № 2 за адресою: Миколаївська область, м. Очаків, вул. Шевченко, буд. 19, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням (а. с. 10). Спірне майно на момент укладення угоди обтяжень щодо його відчуження не мало, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна № 119248218 від 02 квітня 2018 року. Згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року №1956-XII (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно зі ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361, що діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Зазначена норма закону протирічила діючій на той час ст. 227 ЦК України (1963 р.), згідно з якою договір купівлі-продажу повинен бути нотаріально посвідчений та підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є визнання цього права. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що на час укладання угоди мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що підстав нікчемності правочину судом не виявлено, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, а навпаки, сторони після набуття прав на нерухоме майно, в повному обсязі не можуть користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, це є підставою для визнання угоди дійсною. За таких обставин, позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки.

Outcome: approved