Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

29 березня 2019 року на адресу суду надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу. Як підставу позову позивач зазначає, що 14 листопада 2014 року між АТ «Ощадбанк» та відповідачем було укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку та випуск платіжної картки. Майнові інтереси АТ «Ощадбанк», що пов`язані з матеріальними збитками, завданими внаслідок неповернення або неповного повернення позичальниками кредитів були застраховані останнім у позивача. Оскільки відповідач не виконав умови договору позики з АТ «Ощадбанк», позивач виплатив банку страхове відшкодування у розмірі 43 445,09 грн. З посиланням на приписи ст.ст.993, 1191 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідача вказані кошти. Позивач у судове засідання свого представника не направив, однак у письмовому клопотанні просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, а також не подав відзиву на позов, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з таких підстав. Судом встановлено, що 14 листопада 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк) та [PERSON] був укладений договір №418169 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки (а.с.14-18). Як слідує з матеріалів справи, 01 серпня 2014 року між позивачем (страховик) та АТ «Ощадбанк» (страхувальник) був укладений договір добровільного страхування кредитів №055/19, за умовами якого страхувальник зобов`язувався сплачувати страхові платежі, а страховик прийняти на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку, передбаченого умовами цього договору, виплатити страхувальнику страхове відшкодування на умовах цього договору (п.2.2). За умовами договору, страховим випадком є факт завдання збитків страхувальнику внаслідок невиконання, а також часткового невиконання позичальником своїх зобов`язань з повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом в строки та на умовах, що передбачені в конкретному кредитному договорі, внаслідок неплатоспроможності позичальника. Під неплатоспроможністю позичальника сторони розуміють невиконання позичальником умов кредитного договору зі своєчасної сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом понад 10 календарних днів з будь-яких причин, за винятком тих, що передбачені розділом 6 договору (п.п.4.3 - 4.4) (а.с.10-13). Як слідує з виписки з банківського рахунку, у відповідача у зв`язку з користуванням кредитним лімітом за виданою карткою станом на 12 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 43 445,09 грн. (а.с.20-29). Страховим актом від 26 лютого 2016 року №055/19/009/15 вказаний випадок визнаний страховим згідно укладеного договору від 01.08.2014 року №055/19, а позивачем було перераховано страхову суму АТ «Ощадбанк» у розмірі 43 445,09 грн. (а.с.32). Надаючи правову оцінку, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Оскільки на підставі укладеного договору страхування позивач фактично виплатив АТ «Ощадбанк» 43 445,09 грн як суму страхового відшкодування, до нього перейшло право вимоги вимагати виплату цієї суми з відповідача у справі. У зв`язку з вищенаведеним, а також відсутністю заперечень або пояснень відповідача, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову у повному обсязі. На підставі приписів ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути 1 921,00 грн. судового збору сплаченого при зверненні до суду.

Outcome: approved