Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

30 серпня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого, послалася на таке: за рішенням виконавчого комітету Первомайської районної ради народних депутатів Харківської області від 18 січня 1974 року чоловіку позивача [PERSON] на сім'ю з чотирьох осіб був наданий ордер на житлове приміщення серія А № 003501 від 18 січня 1974 року, а саме на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу 26 грудня 1984 року колишній чоловік позивачки знявся з реєстрації по вказаній адресі. На даний час в спірній квартирі зареєстровані позивачка, її дочка [PERSON],син [PERSON] та онуки: [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] тривалий час більше 15-ти років там не мешкає,оскільки виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації. Наразі позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача [PERSON] та не може оформити субсидію на ці послуги. Вважає, що відповідно до ст. 71,72 ЖК України може поставити питання перед судом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, через не проживання у ній понад 1 рік без поважних причин. Позивач до судового засідання не прибув, проте надала заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Треті особи до судового засідання не прибули, яких-небудь заяв суду не надали.Відповідач до судового засідання не прибув, хоча був належним чином сповіщений про день та час розгляду справи, якихось заперечень суду не надав. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, отримавши згоду позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: за рішенням виконавчого комітету Первомайської районної ради народних депутатів Харківської області від 18 січня 1974 року чоловіку позивача [PERSON] на сім'ю з чотирьох осіб був наданий ордер на житлове приміщення серія А № 003501 від 18 січня 1974 року, а саме на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією ордеру на житлове приміщення (а.с.8). Після розірвання шлюбу 26 грудня 1984 року (а.с.9- копія свідоцтва про розірвання шлюбу) колишній чоловік позивачки знявся з реєстрації по вказаній адресі. На даний час в спірній квартирі зареєстровані позивачка, її дочка [PERSON],син [PERSON] та онуки: [PERSON] та [PERSON], що вбачається наданої довідки відділу ЖКГ ВК Первомайської міської ради Харківської області від 30.07.2018 року за № 6680 (а.с.11). Відповідач [PERSON] тривалий час більше 15-ти років за вказаною адресою не мешкає,оскільки виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, згідно акту від 01.06.2018 року за № 867, складеного комісією в складі майстра РІС [PERSON], економіста по ДПР [PERSON] та сусідів [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Наразі позивач не має можливості сплачувати комунальні послуги ще і за відповідача [PERSON] та не може оформити субсидію на ці послуги. Вважає, що відповідно до ст. 71,72 ЖК України може поставити питання перед судом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, через не проживання у ній понад 1 рік без поважних причин. Позивач не має можливості отримати субсидію зі сплати комунальних послуг, це і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідач, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності не проживання в квартирі позивача більше року, визначив для себе інше місце мешкання. Відповідно ж до ст.ст.71,72 ЖК України за особами зберігається право на житлову площу протягом півроку, а перевищивши вказаний термін, тільки за рішенням суду його можна поновити, і те через поважність причин не проживання на житловій площі. Натомість, позивач повністю підтвердив обґрунтованість своєї позиції, що також вбачається і з акту від 01.06.2018 року за № 867, що в спірній квартирі відповідач не мешкає більше 15-ти років. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А судом встановлено факт не проживання на спірній житловій площі відповідачів без поважних причин.

Outcome: approved