Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

30.11.2017 року до суду звернулось ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі ЗМЕМ (Східне ВпоОПС) з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 4650,08 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» на підставі укладеного між сторонами договору про користування електричної енергії № 55180116 зобовязалось постачати електричну енергію відповідачу, яка мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вул. Барикадна, буд. 229. Однак, [PERSON] свої зобовязання з оплати спожитої електричної енергії не виконала, внаслідок чого, у неї утворилась заборгованість в сумі 4650,08 грн. за період з 20.03.2016 року по 01.04.2017 року. Представник позивача в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала заяву, в якій просить суд позов задовольнити, розглянути справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судові засідання відповідач [PERSON] не зявилась, про час та місце судового розгляду справи була повідомлена судом належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань до суду не надала. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно з ст.ст. 67, 68 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобовязані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з одержання електричної енергії. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст. 714 Цивільного кодексу України, ст.ст. 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357 (надалі Правила користування електричною енергією). Споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки. Договір про користування електричною енергією вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін (п. 3 Правил користування електричною енергією). Як встановлено судом, 17.10.2013 р. між [PERSON] (споживачем) та ПАТ «Запоріжжяобленерго» (постачальником) укладено договір про користування електричною енергією № 55180116, за умовами якого Енергопостачальник зобовязався надійно постачати Споживачу електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до потужності 1,3 кВт електроустановок Споживача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а Споживач зобовязався оплачувати вартість одержаної електричної енергії за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені цим договором. Пунктами 9.5., 9.6. вказаного вище договору сторони обумовили зобовязання Споживача електричної енергії своєчасно оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до п. 14. Цього договору; вносити плату за спожиту електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Електропостачальника в уповноваженому банку. Згідно з п. 14. договору, оплата спожитої електричної енергії здійснюється споживачем на підставі розрахункових документів, які виставлені до оплати Постачальником електричної енергії відповідно до фактичних показань приладу обліку або за плановими нарахуваннями у порядку, визначеному ПКЕЕН. Оплата спожитої електричної енергії здійснюється до дати, зазначеної у розрахунковому документі. Цей договір укладається на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається щорічно продовженим на наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни, доповнення або розірвати (п. 32 договору). Статтею 629 ЦК України унормовано, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено судом, відповідач взятих на себе договірних зобовязань належним чином не виконав, оплату отриманих в період з 20.03.2016 року по 01.04.2017 року (включно) послуг з постачання електроенергії у житлове приміщення, що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Барикадна, буд. 229, не здійснив, чим порушив умови договору. Так, за розрахунком позивача, сума основного боргу відповідача за споживання електричної енергії за вказаний вище період, становить 4650,08 грн. Факт наявності заборгованості в розмірі 4650,08 грн. підтверджується матеріалами цієї справи й не спростований відповідачем в ході її розгляду. Оскільки відповідач оплату наданих послуг не довів, будь-яких претензій щодо надання послуг позивачу не предявив, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 4650,08 грн. є документально підтвердженими, нормативно обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1 600 грн. покладається на відповідача.

Outcome: approved