Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

29 січня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Сираївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, рішення виконкому сільської ради про оформлення права приватної власності на житловий будинок. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва САВ № 906436 від 26 червня 2010 року, виданого виконавчим комітетом Сираївської сільської ради на підставі рішення № 22 від 25 травня 2010 року про оформлення приватної власності на житловий будинок за [PERSON], було зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS]. В житловому будинку [ADDRESS] проживала та була зареєстрована мати позивача [PERSON], до часу своєї смерті [INFO]. Із середини січня 2009 року позивач почав проживати в цьому будинку, де була зареєстрована мати. За згодою матері [PERSON], з цього часу позивачем було здійснено капітальний ремонт будинку, його планування та збудовано прибудову. Таким чином вартість цього майна значно зросла за рахунок трудових зусиль та особистих коштів позивача, як члена сім'ї під час спільного проживання з матір'ю. Не зважаючи на це до виконавчого комітету Сираївської сільської ради була подана заява про оформлення права власності лише на [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Сираївської сільської ради № 22 від 25.05.2010 року було оформлено право власності на спірний будинок за [PERSON] в цілому та видано їй відповідне свідоцтво про право власності. Але подана [PERSON] заява про оформлення права власності особисто нею не подавалася і не підписувалася. Також ці дії не вчинялися її представником із відповідними повноваженнями. Ці обставини підтверджуються тим, що у неї була хвороба пов'язана із втратою зору. На час подання заяви до виконавчого комітету за таких обставин не могла дійти до сільської ради та її підписати. Позивач вважає рішення виконавчого комітету Сираївської сільської ради № 22 від 25.05.2010 року про оформлення права приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] недійсним, а тому недійсне і свідоцтво про право власності на нерухоме майно САВ № 906436 від 26.06.2010 року, яке видане на підставі вищевказаного рішення. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Сираївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області № 22 від 25.05.2010 року вирішено оформити право приватної власності з послідуючою видачею свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в цілому ( а.с. 32). Згідно свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно від 26.06.2010 року, виданого виконкомом Сираївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області на підставі рішення виконавчого комітету Сираївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області № 22 від 25.05.2010 року, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS], в цілій частині (а.с. 71). Судом встановлено, що відповідно до довідки № 575 від 11.10.2012 виданої виконкомом Сираївської сільської ради, позивач [PERSON] проживав без реєстрації з січня 2009 року по теперішній час в житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. З моменту проживання вів спільне господарство зі своєю матір'ю [PERSON], обробляв земельну ділянку (а.с. 9). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За правилами ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до п. 6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року за №7/5, встановлено, що оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 368 ЦП України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним в письмовій формі. П. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюбу та сім'ю України (2006-07); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Оскільки праця є основною створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає із законодавства України. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] слід задовольнити та визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, рішення виконкому сільської ради про оформлення права приватної власності на житловий будинок. Враховуючи викладене і

Outcome: approved