Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

30 жовтня 2020 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «КЗРК») на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок травми на виробництві 212\~535,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] працюючи в період часу з 09.06.1976р. по 30.09.1976р. та з 02.09.1977р. по 02.10.1981р. підземним гірничим робітником, підземним гірничим майстром, підземним заст.начальника і начальником дільниці шахти «Родіна» РУ ім.Карла Лібнехта; з 02.10.1981р. по 01.06.1984р. та з 25.03.1999р. по 31.03.2002р. підземним гірничим майстром, підземним заст.начальника і начальником дільниці, заст.головного інженера шахти ім.Леніна РУ ім.Леніна, правонаступником яких є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» виконував роботи, які характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала гранично допустиму концентрацію і виробничим шумом, що перевищував гранично допустимий рівень. \~ \~ \~ \~Відповідно до висновку Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини від 26.03.2009 року Позивачу встановлено наступний діагноз: 1.Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст.(пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст. (надалі ХОЗЛ) 2.Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (надалі туговухість) Згідно довідки МСЕК від 13.05.2009 року позивачу вперше встановлено 35% втрати професійної працездатності, з яких 25% по ХОЗЛ та 10% по туговухості. 21.04.2011 року [PERSON] повторно пройшов огляд МСЕК, де йому встановлено 45% втрати працездатності, з них 35% - ХОЗЛ, 10% по туговухості та встановлено третю групу інвалідності, безстроково. Вина підприємства полягає в тому, що згідно діючого законодавства а саме статті 13 Закону України «Про охорону праці», підприємство зобов`язано було створити безпечні і нешкідливі умови праці. Вказаною нормою передбачено, що роботодавець за невиконання вимог\~ст.13 Закону України «Про охорону праці»\~несе безпосередню відповідальність, оскільки професійне захворювання виникло у Позивача внаслідок порушення адміністрацією підприємства норм з безпеки праці під час виконання трудових обов`язків, заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Оскільки, [PERSON] втратив своє здоров`я та працездатність з вини підприємства, вважає, що відповідач по справі повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду. В зв`язку з професійним захворюванням змінився уклад та якість життя, що завдає позивачу моральних страждань. Ухвалою суду від 04 листопада 2020 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. 01 грудня 2020 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача ПАТ «КЗРК» на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено, що позивач працюючи на підприємстві свідомо порушував законодавство у сфері охорони праці, що виразилось у його недбайливому ставленні до свого здоров`я та як наслідок це і спричинило виникнення у нього професійних захворювань. Сума не відповідає вимогам розумності та справедливості, враховуючи період роботи на підприємстві відповідача, та продовження роботи [PERSON] на інших підприємствах міста , в умовах шкідливих факторів праці, просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON] працював на підприємстві відповідача в період з 02.10.1981р. до 01.06.1984р. та з 25.03.1999р. до 31.03.2002р. підземним гірничим майстром, підземним заступником начальника і начальником дільниці, заступником головного інженера шахти ім.Леніна РУ ім.Леніна. Відповідно до висновку Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 26.03.2009 року [PERSON] були встановлені професійні захворювання: 1.Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.). ЛН першого-другого ст. (надалі ХОЗЛ) 2.Нейросенсорна приглуховатість першого ст. (з легким зниженням слуху). За останнім місцем роботи [PERSON] -ВАТ «Промислове-виробниче підприємство «Кривбасвибухпром», по факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт №4 розслідування хронічного професійного захворювання від 06.04.2009 року де вказано, що [PERSON] працював в умовах впливу шкідливих факторів: 22 років 05 місяців -(пил), 15 років 05 місяців (шум). Причиною професійного захворювання стало профмаршрут [PERSON] роботи в шкідливих праці, в тому числі робота на підприємстві ПАТ «КЗРК» в період з 09.06.1976р. по 30.09.1976р. та з 02.09.1977р. по 02.10.1981р. підземним гірничим робітником, підземним гірничим майстром, підземним заст.начальника і начальником дільниці шахти «Родіна» РУ ім.Карла Лібнехта; з 02.10.1981р. по 01.06.1984р. та з 25.03.1999р. по 31.03.2002р. підземним гірничим майстром, підземним заст.начальника і начальником дільниці, заст.головного інженера шахти ім.Леніна РУ ім.Леніна. Професійне захворювання виникло, по причині: тривалої роботи в умовах запиленості повітря робочої зони і шуму. Згідно первинного висновку МСЕК від 13.05.2009 року [PERSON] встановлено 35% втрати професійної працездатності, з них 25% по ХОЗЛ, 10% по туговухості. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я , 06.04.2012 ДУ Українським НДІ промислової медицини було уточнено діагноз: 1.Хронічне обструктивне захворювання легень другої ст. (пиловий бронхіт другої ст., емфізема легень другої ст.). ЛН другого ст. (надалі ХОЗЛ). 2.Нейросенсорна приглухуватість першого ст. (надалі туговухість). 21.04.2011 року, [PERSON] повторно пройшов огляд МСЕК, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності - 45%, з яких 35% по ХОЗЛ, - 10% по туговухості та встановлено третю групу інвалідності з 21 квітня 2011 року - безстроково, рекомендовано санаторно-курортне лікування, медикаментозне лікування, вироби медичного призначення. Як встановлено\~із медичних\~документів,\~позивач [PERSON] \~внаслідок професійного\~захворювання його\~постійно душитькашель з виділенням харкотиння слизового характеру, періодичний біль у грудній клітці, головний біль, запаморочення, задишку при фізичному навантаженні. Через стан здоров`я позивач вимушений періодично проходити стаціонарне лікування, він відчуває фізичний дискомфорт, перебуває в знервованому стані через неможливість вести активний спосіб життя, виконуючи звичну роботу по дому, допомагати родині. Покращення в стані здоров`я не відбувається, позивачу встановлений хронічний характер захворювань і такі обставини в сукупності викликають відчуття неповноцінності та моральні страждання. При цьому суд враховує, що моральні страждання позивача мають постійний характер, незважаючи на регулярні курси лікування, стан здоров`я позивача майже не покращується. \~ \~ \~ \~ Встановлюючи правовідносини, якими регулювалось положення сторін під час означених подій, суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] працював на підприємстві ПАТ «КЗРК» та отримав професійне захворювання, пов`язане із виконанням трудових обов`язків, то йому з огляду на тривалість періоду його трудової діяльності має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі ст.1167 ЦКУ\~та\~ст.237-1 КЗпПУ\~за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного суду України закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до статті 5\~ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Події, які породили право [PERSON] на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами мали місце в період з 1976 року до 2002 року, тобто правовідносини виникли до набрання чинності діючим ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин , виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (не майнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності. Крім того, згідно рішення Конституційного суду України від 27.01.2004р., моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.440-1 ЦК\~України Моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Рішенням Конституційного суду України від 08.10.2008 року №20 рп-08 по справі № 1-32/2008 встановлено, що громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мають право на відшкодування моральної шкоди відповідно ст.237-1 КЗпПУ\~за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. Відповідно до пункту 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, спричиненої працівникові ушкодженням здоров`я, в зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків затверджених постановою КМ України від 23.06.1993 №472, що діяли на час тривалих правовідносин і до липня 2001 року, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Максимальний розмір відшкодування моральної шкоди, згідно цього НПА в різні періоди його дії у часі, коливався від 150 до двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Тобто, на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян\~в редакції від 03.10.1997р., п.11 Правил). У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного суду України, наведених в п. 9 постанови №5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діяли на час розгляду справи (асз. 2 п.9 вищенаведеної Постанови Пленуму). Суд, дослідивши медичні документи про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, так як він відчуває фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Так, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Згідно статті 3\~Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 4\~Закону України\~«Про охорону\~праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає компенсації. Відповідно до роз`яснень викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, наслідки нещасного випадку, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 200\~000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~позивач звільнений від сплати судового збору. \~ \~ \~ \~ Частиною 8 статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 2000,00 грн.

Outcome: partial