Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

6 липня 2010 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Закритого акціонерного товариства «Український Страховий Дім» (яке змінило своє найменування на Приватне акціонерне товариство «Український Страховий Дім»), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділення № 73 філії Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Київське регіональне управління про стягнення страхового відшкодування та неустойки за несвоєчасне виконання зобов'язання. Позовні вимоги мотивував тим, що він є власником автомобіля «Subaru Tribeca». 24 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів НТ-08 № 831Кв, згідно з умовами якого вигодонабувачем в разі настання страхового випадку є ВАТ КБ «Надра», оскільки автомобіль придбано у кредит за кредитним договором від 24 квітня 2008 року. 3 вересня 2008 року стався випадок, який підпадає під ознаки страхового, внаслідок порушення Правил дорожнього руху громадянином Туреччини [PERSON]. Після дорожньо-транспортної пригоди позивач звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку та надав всі необхідні документи. Згідно зі звітом від 8 жовтня 2008 року вартість відновлювального ремонту становить 49 851 грн. 86 коп. Проте, відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування з підстав того, що згідно з відповіддю УДАІ ГУМВС України в м. Києві посвідчення водія громадянина Туреччини [PERSON] не відповідає міжнародному зразку. Позивач вважає, що така відмова є неправомірною та просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 49 851 грн. 86 коп. та пеню за прострочення його виплати у розмірі 10 158 грн. 50 коп. 18 вересня 2008 року стався другий випадок, який підпадає під ознаки страхового. Відповідно до страхового акту від 8 жовтня 2008 року розмір страхового відшкодування становить 1 950 грн. Однак страхове відшкодування відповідач не виплатив, у зв'язку із чим позивач просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 1 950 грн. та пеню за прострочення його виплати у розмірі 402 грн. 70 коп. 1 жовтня 2008 року відбувся третій випадок, який підпадає під ознаки страхового. Згідно зі страховим актом від 24 жовтня 2008 року розмір страхового відшкодування становить 11 195 грн. 29 коп. Проте відповідач страхове відшкодування не виплатив, у зв'язку із чим позивач просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 11 195 грн. 29 коп. та пеню за прострочення його виплати у розмірі 2 304 грн. 13 коп. Крім того, внаслідок прострочення виконання зобов'язання відповідачем у позивача перед ВАТ КБ «Надра» виникла кредитна заборгованість у розмірі 2 556,57 доларів США, яку позивач також вважає за необхідне стягнути з відповідача. Загалом позивач просив стягнути з ПрАТ «Український Страховий Дім» на користь Відділення № 73 філії ВАТ КБ «Надра» Київське регіональне управління страхові відшкодування на загальну суму 62 997 грн. 15 коп., пеню за прострочення зобов'язання у розмірі 12 865 грн. 33 коп., а також 2 556,57 доларів США як прострочення виконання кредитного зобов'язання позивачем перед ВАТ КБ «Надра» (т. 1 а.с. 3-8). Вказана справа надійшла до Печерського районного суду м. Києва 2 березня 2011 року та неодноразово розглядалась судом. Під час судового розгляду справи позивачем були змінені позовні вимоги, відповідно до яких позивач просив стягнути з ПрАТ «Український Страховий Дім» на його користь страхові відшкодування на загальну суму 62 997 грн. 15 коп., пеню за прострочення зобов'язання у розмірі 12 865 грн. 33 коп., 3% річних від простроченої суми у розмірі 5 671 грн. 49 коп., інфляційні збитки в розмірі 11 654 грн. 47 коп., а також 2 556,57 доларів США як прострочення виконання кредитного зобов'язання позивачем перед ВАТ КБ «Надра» (т. 2 а.с. 128-131). Ухвалою суду, занесеною до журналу судового засідання 13 листопада 2013 року, уточнено найменування третьої особи Відділення № 73 філії ВАТ КБ «Надра» Київське регіональне управління на Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Надра», у зв'язку з чим проведена її заміна (т. 3 а.с. 119). У судовому засіданні представник позивача підтримав змінені позовні вимоги з підстав, наведених вище. Просив позов задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «Український Страховий Дім» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, повністю підтвердивши письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи (т. 2 а.с. 10-16). Зазначив, що позивач під час укладення договору добровільного страхування був ознайомлений з його умовами, відповідно до яких виплата страхового відшкодування здійснюється лише після з'ясування всіх причин, обставин та розміру збитків. Разом з тим, по першому випадку, який стався 8 вересня 2008 року, відповідачем встановлено, що автомобілем «Subaru Tribeca» керував громадянин Туреччини [PERSON], не маючи на те законних підстав. Доказів на підтвердження того, що позивач також знаходився у момент дорожньо-транспортної пригоди в автомобілі [PERSON] не надано страховику. А тому, відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування по першому випадку. Щодо другого та третього випадку, то відповідач визнає їх страховими та погоджується із сумою страхового відшкодування, проте, вважає, що позовні вимоги про стягнення пені не підлягають задоволенню, зважаючи на строк позовної давності. Разом з тим, зважаючи на те, що вигодонабувачем за договором добровільного страхування є Відділення № 73 філії ВАТ КБ «Надра», а також враховуючи лист третьої особи, в якому остання просить перерахувати страхове відшкодування на її рахунок, відповідач вважає, що [PERSON] є неналежним позивачем щодо пред'явлення усіх позовних вимог. Представник третьої особи ПАТ КБ «Надра» до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Згодом представник відповідача до судового засідання також не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Тому, суд розглянув справу у відсутність представника третьої особи та у відсутність представника відповідача, який дав пояснення суду у судовому засіданні, висловивши свою позицію щодо пред'явлених позовних вимог, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 24 квітня 2008 року між ЗАТ «Український Страховий Дім», найменування якого змінено на ПрАТ «Український Страховий Дім», та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів НТ-08 № 831Кв, згідно з умовами якого забезпеченим транспортним засобом у період з 25 квітня 2008 року по 24 квітня 2009 року є автомобіль «Subaru Tribeca», номерний знак [NUMBER], а вигодонабувачем є ВАТ КБ «Надра» № 73 (т. 1 а.с. 18-20). Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. 3 вересня 2008 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Subaru Tribeca», номерний знак [NUMBER], яким на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 25 квітня 2008 року, зареєстрованої в реєстрі за № 960, та посвідчення водія Туреччини керував громадянин Туреччини [PERSON] (т. 1 а.с. 30). 8 вересня 2008 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «УСД» із заявою про настання страхового випадку, виплату страхового відшкодування та надав всі необхідні документи (т. 1 а.с. 29). Відповідно до звіту ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «ЛЕГІОН» № 2379 від 8 жовтня 2008 року вартість ремонту, необхідного для відновлення пошкоджень транспортного засобу позивача становить 49 851 грн. 86 коп. (т. 2 а.с. 76-95). Згідно з п. 8.6 договору страхування строк виплати страхового відшкодування по ризикам дорожньо-транспортної пригоди становить 15 банківських днів після одержання страховиком всіх необхідних документів. Отже, останнім строком виплати страхового відшкодування після отримання звіту ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «ЛЕГІОН» № 2379 було 29 жовтня 2008 року. Проте, ПрАТ «Український Страховий Дім» у вказаний строк страхове відшкодування позивачу не виплатив. Листом ПрАТ «Український Страховий Дім» від 11 вересня 2009 року позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки зазначений випадок під ознаки страхового не підпадає. У листі зазначено, що громадянин Туреччини [PERSON] не мав законних підстав знаходитись за кермом застрахованого автомобіля, оскількизгідно з відповіді МВС України Головного управління в м. Києві від 29 травня 2009 року посвідчення водія громадянин Туреччини [PERSON] не відповідає міжнародному зразку (т. 1 а.с. 36, 37). Суд з такою відмовою відповідача у виплаті страхового відшкодування не погоджується з наступних підстав. Відповідно до п. 3.1 договору страхування страховими випадками є, зокрема, ДТП - пошкодження (знищення) застрахованого транспортного засобу та/чи його додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (ДТП) та інші пошкодження цього транспортного засобу, які стались під час його руху або пересування іншого транспортного засобу. Згідно з п. 4.2 договору до страхових випадків не належать факти заподіяння збитків (шкоди), які супроводжувались наявністю, зокрема, користування транспортним засобом страхувальником, експлуатантом або іншою особою під час їх перебування у будь-якій формі сп'яніння - алкогольного, наркотичного, токсичного, або без наявності належного посвідчення (дозволу) на керування транспортним засобом цієї категорії. При цьому, під іншою особою розуміється будь-яка третя особа, яка внаслідок добровільних дій страхувальника (експлуатанта) мала можливість користуватись застрахованим транспортним засобом та/або отримала ключі від цього транспортного засобу або їх аналог. Відповідно до п. 2.2 Розділу 2 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати у своїй присутності керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, а також особі, яка навчається водінню транспортним засобом. Як вбачається з матеріалів справи, громадянин Туреччини [PERSON] мав при собі посвідчення водія категорії «В» та нотаріально посвідчену довіреність про право керування транспортним засобом (т. 1 а.с. 62-63, 144-150). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами підтверджується відповідним посвідченням. На території України діють національні і міжнародні посвідчення на право керування транспортними засобами, що відповідають Конвенції про дорожній рух. Порядок видачі посвідчення водія встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія і допуску громадян до керування транспортними засобами». Згідно зі ст. 30 вказаної постанови особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія або посвідчення водія іноземної держави, що відповідає міжнародним вимогам Міжнародної Конвенції Про дорожній рух від 8 листопада 1968 року, записи в якому виконані або про дубльовані літерами латинського алфавіту. Особам, які тимчасово перебувають на території України, обмін їх посвідчень водія на українське посвідчення водія не проводиться. Відповідно до п. b ч. 2 ст. 41 Міжнародної Конвенції про дорожній рух від 8 листопада 1968 року, яка ратифікована 29 квітня 1974 року Указом Президії Верховної Ради СРСР «Договаривающиеся Стороны будут признавать любое национальное водительское удостоверение, соответствующее предписаниям Приложения 6 к настоящей Конвенции». Виходячи із системного аналізу наведеного положення, в Конвенції не йдеться про обов'язковість відповідності посвідчення водія міжнародному зразку, щоб водійське посвідчення визнавалось дійсним на території України. Отже, згідно законодавства України, іноземні посвідчення водія, що відповідають вимогам Міжнародної Конвенції про дорожній рух (1968 р.), дійсні на території України тільки у разі керування транспортними засобами при здійсненні туристичних поїздок, міжнародних перевезень вантажів, відряджень строком до одного року. Належних та допустимих доказів на підтвердження постійного проживання громадянина Туреччини [PERSON] на території України відповідачем суду не надало. Крім того, з ксерокопії паспорту громадянина Туреччини [PERSON] вбачається, що українська віза йому була відкрита строком на один рік (т. 1 а.с. 62, 144-148). Відтак, посвідчення водія громадянина Туреччини [PERSON] є відповідним посвідченням на право керування транспортним засобом. При цьому, слід зазначити, що відносно громадянина Туреччини [PERSON] було складено адміністративний протокол Серії АО № 166452 від 3 вересня 2008 року за ст. 124 КУпАП (т. 2 а.с. 65-66). Разом з тим, адміністративного протоколу за ст. 126 КУпАП « Керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред'явила їх для перевірки» відносно громадянина Туреччини [PERSON] працівниками автомобільної інспекції не складався, та відповідно постанова за таке правопорушення не виносилась. Тобто громадянин Туреччини [PERSON] за керування автомобілем без водійського посвідчення не піддавався адміністративній відповідальності. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд дійшов висновку, що громадянин Туреччини [PERSON] керував застрахованим автомобілем на законних підставах. Тому, подія, яка мала місце 3 вересня 2008 року за участю автомобіля «Subaru Tribeca», номерний знак [NUMBER], є страховим випадком і ПрАТ «Український Страховий Дім» зобов'язаний виплатити за цим страховим випадком страхове відшкодування в розмірі 49 851 грн. 86 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. З урахуванням положень п. 8.6 договору страхування останнім строком виплати страхового відшкодування було 29 жовтня 2008 року. Згідно з п. 14.1 договору страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне проведення виплати страхового відшкодування шляхом сплати отримувачу цього відшкодування пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла протягом періоду прострочки, від суми заборгованості за кожен день прострочки. Оскільки договір є обов'язковим для виконання сторонами відповідно до ст. 629 ЦК України та перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, згідно з яким за період з 1 липня 2009 року по 1 липня 2010 року пеня становить 10 158 грн. 50 коп., суд дійшов висновку про стягнення з відповідача зазначеного розміру пені за прострочення виплати страхового відшкодування. Що стосується доводів представника відповідача про застосування строку позовної давності до пені, то такі доводи є безпідставними, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Ч. 1 ст. 267 ЦК України визначається, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Оскільки позов [PERSON] пред'явлено 1 липня 2010 року, а пеню останній просить стягнути за період з 1 липня 2009 року по 1 липня 2010 року, тобто за останній рік перед зверненням до суду з позовом, та, враховуючи, що пеня нараховується постійно до моменту повного виконання грошового зобов'язання, то суд дійшов висновку, що строк позовної давності щодо цих вимог є не пропущеним. Тому, позовні вимоги щодо стягнення пені за останній рік перед зверненням до суду із позовом у розмірі 10 158 грн. 50 коп. підлягають задоволенню. Крім того, 18 вересня 2008 року за участю автомобіля «Subaru Tribeca», номерний знак [NUMBER], сталася друга дорожньо-транспортна пригода (т. 2 а.с. 99-108). 22 вересня 2008 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Український Страховий Дім» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (т. 2 а.с. 96-98). Вказана дорожньо-транспортна пригода відповідно до умов договору страхування, визнана відповідачем страховим випадком. Згідно страхового акту № НТ-08/831/Кв/1 від 8 жовтня 2008 року розмір страхового відшкодування позивачу за цим страховим випадком становить 1 950 грн. (т. 1 а.с. 161). Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Разом з тим, відповідачем не було виплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 1 950 грн. З урахуванням наведеного, того, що відповідач у визначений договором строк не здійснив виплату страхового відшкодування, суд дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення пені за період з 1 липня 2009 року по 1 липня 2010 року в розмірі 402 грн. 70 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того 1 жовтня 2008 року за участю автомобіля «Subaru Tribeca», номерний знак [NUMBER], сталася третя дорожньо-транспортна пригода (т. 2 а.с. 112-118). 3 жовтня 2008 року [PERSON] звернувся до відповідача ПрАТ «Український Страховий Дім» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (т. 2 а.с. 109-111). Вказана дорожньо-транспортна пригода відповідно до умов договору страхування визнана відповідачем страховим випадком. Відповідно до страхового акту № НТ-08/831/Кв/2 від 24 жовтня 2008 року розмір страхового відшкодування за цим страховим випадком становить 11 195 грн. 29 коп. (т. 1 а.с. 166). Разом з тим, відповідачем не було виплачено позивачу страхове відшкодування у зазначеному розмірі. Оскільки відповідач у визначений договором строк не здійснив виплату страхового відшкодування, суд дійшов висновку, що вимоги щодо стягнення пені за період з 1 липня 2009 року по 1 липня 2010 року у розмірі 2 304 грн. 13 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 5 671 грн. 49 коп. та інфляційних втрат у розмірі 11 654 грн. 47 коп. за період з 7 липня 2009 року по 6 липня 2012 року, то вказані вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, вказане зазначається і в п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, то за таке прострочення останній повинен сплатити 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача індексу інфляційних втрат у розмірі 11 654 грн. 47 коп. та 3% річних у розмірі 5 671 грн. 49 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд повністю погоджується з розрахунком інфляційних втрат та 3% річних, обрахованих позивачем. Окрім того, судом встановлено, що договір добровільного страхування наземних транспортних засобів НТ-08 № 831Кв укладений сторонами на користь третьої особи - Відділення № 73 філії ВАТ КБ «Надра», яке є вигодонабувачем. Відповідно до ч. 2 ст. 985 ЦК України страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача). Договір страхування, укладений сторонами відповідно до положень ст.ст. 985, 636 ЦК України є договором на користь третьої особи, оскільки за цим договором боржник (в даному випадку страховик) зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи (тобто банку), яка встановлена або не встановлена у договорі. Отже, виплата страхового відшкодування повинна здійснюватись на користь вигодонабувача - ПАТ КБ «Надра», враховуючи, що Відділення № 73 філії ПАТ КБ «Надра» не є юридичною особою. Крім того, відповідно до ч. 2 - ч. 4 ст. 636 ЦК України виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. З моменту вираження третьою особою наміру скористатися своїм правом сторони не можуть розірвати або змінити договір без згоди третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. При цьому, слід зазначити, що судом неодноразово направлялись судові повітки третій особі ПАТ КБ «Надра» для виклику до судового засідання, направлялись запити, а також виносилась ухвала про забезпечення доказів для з'ясування позиції банку як вигодонабувача за договором страхування щодо позовних вимог (т. 3 а.с. 115, 117, 122, 130-131, 137, 139, 141-144, 146-149, 153-156). Проте все це залишено третьою особою без належного реагування, що свідчить про пасивність їх позиції щодо пред'явлених позовних вимог. Самостійних вимог на предмет спору банк, як вигодонабувач, не пред'явив. Разом з цим, в матеріалах справи міститься лист, відповідно до якого третя особа просить перерахувати страхове відшкодування на їх користь (т. 2 а.с. 30). Проте, в матеріалах справи міститься і інший лист представника ПАТ КБ «Надра», який датований 20 березня 2013 року, у якому зазначено, що банк не заявляє самостійних вимог щодо виплати страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (т. 3 а.с. 17-18). Таке ж зазначалось представником ПАТ КБ «Надра» і в судовому засіданні в Апеляційному суді м. Києва 20 березня 2013 року. У зв'язку з поганим відтворенням технічного запису судового засідання, суд першої інстанції не зміг переконатись в дійсності заяви представника банку відносно того, що банк не заявляє самостійних вимог щодо виплати страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до закону договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього. При розгляді таких справ суди повинні враховувати положення статей 636, 985 ЦК України, статтю 3 Закону України «Про страхування», і у разі якщо буде встановлено, що вигодонабувач відмовився від пред'явлення позову до страховика або сума страхової виплати більша, ніж має отримати вигодонабувач, страхувальник/потерпілий не позбавлений права на пред'явлення позову про виплату страхового відшкодування на свою користь на загальних підставах. З урахуванням наведеного, наявності останнього листа представника ПАТ КБ «Надра» від 20 березня 2013 року, неможливості відтворення технічного запису судового засідання Апеляційного суду м. Києва 20 березня 2013 року, повне ігнорування запитів, судових повісток та ухвали суду про забезпечення доказів для з'ясування позиції банку як вигодонабувача за договором страхування щодо позовних вимог, суд дійшов висновку про те, що банк відмовився від права, наданого йому на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів НТ-08 № 831Кв на отримання страхового відшкодування. А тому, відповідно до ч. 4 ст. 636 ЦК України, згідно з якою, якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору, страхове відшкодування, пеня, 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 556,57 доларів США, нарахованої йому ПАТ КБ «Надра» за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором внаслідок несвоєчасного виконання зобов'язань ПрАТ «Український Страховий Дім» за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів НТ-08 № 831Кв, то суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні, оскільки спірні правовідносини виникли між учасниками судового процесу на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів НТ-08 № 831Кв, а вказаним договором не передбачено таке відшкодування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ПрАТ «Український Страховий Дім» на користь [PERSON] страхового відшкодування на загальну суму в розмірі 62 997 грн. 15 коп. (49 851 грн. 96 коп. + 1 950 грн. + 11 195 грн. 29 коп.) , пені за прострочення зобов'язання у розмірі 12 865 грн. 33 коп. (10 158 грн. 50 коп. + 402 грн. 70 коп. + 2 304 грн. 13 коп.), 3% річних від простроченої суми у розмірі 5 671 грн. 49 коп., інфляційних збитків в розмірі 11 654 грн. 47 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 79 ЦПК України у редакції, що діяла станом на день звернення з позовом, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на інформаційно-технічне забезпечення. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позову на загальну суму , то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 027 грн. 87 коп. (т. 1 а.с. 1, 2, т. 2 а.с. 127) у відшкодування судових витрат. Враховуючи викладене,

Outcome: partial