Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

30.04.2020 до суду надійшов позов Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, за підписом заступника директора Департаменту служб - начальника Служби у справах дітей по Київському району Матвіїва В.В., у якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , призначити опікуном [PERSON] , [INFO] , над малолітньою [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог, представник позивача посилається на те, що мати малолітньої, [PERSON] , померла [INFO] . Батько дитини, [PERSON] , з дитиною не проживає. Шлюб між батьками, [PERSON] та [PERSON] , розірвано відповідно до рішення Київського районного суду від 05 12.2014. З батька, [PERSON] , стягнуто аліменти на утримання дитини. За повідомленнями Харківської спеціалізованої школи № 66 Харківської міської ради від 17.10.2019, 22.11.2019 малолітня учениця [PERSON] після смерті матері залишилась проживати з співмешканцем матері, [PERSON] . Батько [PERSON] долею дитини не цікавився, школу не відвідував, з вчителями та класним керівником не спілкувався, батьківські збори не відвідував. Класний керівник жодного разу його не бачила. 12.11.2019 до структурного підрозділу Департаменту служб з`явився батько малолітньої, [PERSON] , який надав нотаріально засвідчену заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав та пояснив, що з дитиною не спілкується понад три роки, аліменти на утримання дочки не сплачує, участі у вихованні не приймає, бачився з дитиною рік потому. Ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , відповідно до ч. 1 п.2 ст.164 Сімейного кодексу України. Враховуючи, що на даний час [PERSON] фактично не має законного представника, Департамент служб звертається до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] та встановлення опіки. [PERSON] влаштована на тимчасове проживання та виховання до своєї хрещеної матері, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Брат малолітньої, [PERSON] , постійно мешкає у Сполучених штатах Америки, не планує повертатися та брати сестру під опіку. Дідусь, [PERSON] , також не має наміру взяти під опіку онуку. На даний час [PERSON] повністю забезпечує утримання, оздоровлення та повноцінний розвиток малолітньої. Між дитиною та [PERSON] склались теплі, довірливі відносини. Чоловік та син [PERSON] не заперечують проти проживання малолітньої спільно з ними під опікою [PERSON] [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, як кандидат у опікуни/піклувальники. Житлово - побутові умови проживання [PERSON] відповідають санітарно - гігієнічним вимогам. Для фізичного та розумового розвитку дитини створені необхідні умови. За даними Департаменту інформатизації МВС [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалась, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Згідно з висновком про стан здоров`я від 13.02.2020 [PERSON] протипоказань для призначення її опікуном не має. [PERSON] працює у TOB « Дебант Україна» на посаді начальника дільниці порізки. За місцем роботи характеризується позитивно. З правовими аспектами щодо встановлення опіки [PERSON] ознайомлена. Відповідно до довідки, виданої Харківським обласним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ХОДА від 16.12.2019 [PERSON] пройшла курс підготовки кандидатів в опікуни, усиновлювачі та рекомендована для виключення до єдиного банку даних потенційних опікунів. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2019 справу передано для розгляду судді Чередник В.Є. Ухвалою суду від 13.01.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. У підготовче засідання представник позивача не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява [PERSON] , посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. та зареєстрована в реєстрі за №1857, відповідно до якої [PERSON] добровільно відмовляється від батьківських прав у відношенні його доньки - [PERSON] , [INFO] , і висловлює свою згоду на позбавлення його батьківських прав. Третя особа у підготовче засідання не з`явилась, подала заяву про проведення розгляу справи без її участі, позовні вимоги підтримує, наслідки відомі. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, враховуючи, що позивачем та третьою особою подані до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності сторін. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Положенням ст..206 ЦПК України визначено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні фактичні обставини. [INFO] народилась [PERSON] , про що 03.01.2013 складено відповідний актовий запис №08 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.4, 5). Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 05.12.2014 розірвано шлюб між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , зареєстрований 22 грудня 2007 року у Київському відділу реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №985. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO] в сумі 650 гривень, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.10.2014р. до досягнення дитини повноліття. Мати дитини, [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с.13). Батько дитини, [PERSON] , вихованням та утриманням дитини не займається. Відповідно до наданої Харківською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів №66 Харківської міської ради довідки, батько [PERSON] - [PERSON] у період авчального року (2019/2020) школу не відвідував, з вчителями та класним керівником не спілкувався, батьківських зборів не відвідував. Класний керівник жодного разу його не бачила (а.с.17). Відповідно до посвідчененої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. та зареєстрованої в реєстрі за №1857 заяви від 12.11.2019, [PERSON] добровільно відмовляється від батьківських прав у відношенні його доньки - [PERSON] , [INFO] , і висловлює свою згоду на позбавлення його батьківських прав (і усиновлення його дитини в майбутньому згідно чинного законодавства). [PERSON] розуміє, що його дитина може бути усиновлена, що він не може відмінити цю згоду після судового рішення, яке підтвердить цю відмову, або якимось іншим чином припинить його батьківські права на його дитину (а.с.19). Брат малолітньої, [PERSON] та дідусь [PERSON] не мають наміру брати дитину під опіку. Малолітня [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з [PERSON] , яка створила для дитини необхідні умови для всебічного розвитку, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання. [PERSON] може виконувати обов`язки опікуна, з правовими аспектами щодо встановлення опіки ознайомлена. [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Це однокімнатна квартира зі всіма зручностями, обладнана всіма необхідними меблями, побутовою технікою. Для дитини облаштовано окреме спальне місце, письмовий стіл, шафа для одягу. За даними довідки Департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ [PERSON] на території України станом на 16.12.2019 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Згідно висновку про стан здоров`я від 13.02.2020 [PERSON] протипоказань для призначення її опікуном не має. [PERSON] повністю забезпечує утримання, оздоровлення та повноцінний розвиток малолітньої. Між дитиною та [PERSON] склались теплі, довірливі відносини. Чоловік та син [PERSON] не заперечують проти проживання малолітньої спільно з ними під опікою [PERSON] . Малолітня [PERSON] , [INFO] , не заперечує проти призначення [PERSON] її опікуном, про що складено відповідний акт. Питання щодо доцільності встановлення опіки над малолітньою [PERSON] та призначення [PERSON] її опікуном, було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст.19 СК України). Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок від 14.04.2020 №03-22/487/20 про доцільність встановлення опіки та відповідність його інтересам дитини (а.с.20-21). Згідно даного висновку Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, у разі позбавлення батьківських прав [PERSON] , вважає за доцільне встановити опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] , та призначити [PERSON] її опікуном. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Згідно ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно ст..6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст.. 243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавлених батьківського піклування. Відповідно до ч. 3 ст. 243 СК України, опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом, у випадках, передбачених Цивільним Кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 244 СК України, опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України. Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав та встановлення опіки над [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст..141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved