Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

31.08.2020 року представник [PERSON] , адвокат Бойко А.В. звернулася до суду з позовом до [PERSON] третя особа: Другий Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про зняття арешту з нерухомого майна, в якому просила зняти арешт з нерухомого майна, а саме: квартири за адресою [ADDRESS] , накладений на підставі постанови державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС у м.Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) від 23.07.2020 р. в межах виконавчого провадження № 54364210 (номер запису про обтяження 37451581), посилаючись на те, що постановою державного виконавця Крецул В.А. накладено арешт на майно [PERSON] , яка не є боржником у виконавчому провадженні №54364210. Як зазначає позивач, такі дії було вчинено помилково, оскільки державний виконавець вважав, що вказана квартира належить боржнику [PERSON] . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено вказану справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін на 01 жовтня 2020 року. 01.10.2020 року судове засідання було відкладене на 04.11.2020 року, у зв`язку з наданням відповідачем заяви про відкладення розгляду справи. 04.11.2020 року судове засідання відкладене на 10.11.2020 року у зв`язку з наданням відповідачем заяви про відкладення розгляду справи, у зв`язку зі станом здоров`я. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить розписка про отримання нею судової повістки. При цьому, відповідач, правом передбаченим 191 ЦПК України не скористалась, відзив на позовну заяву не подала, хоча була обізнана про розгляд справи, та мала таку можливість. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.3 ст. 223 ЦПК України, Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи викладене, згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 20 серпня 2013 року [PERSON] прийняла у власність квартиру на підставі Акту приймання-передачі квартири укладеного між [PERSON] та ДП «Дирекція Верстатобуд». 27.02.2017 року, [PERSON] зареєструвала право власності на квартиру в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 07 грудня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси по справі №522/2189/17 ухвалено рішення яким позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] задоволено частково, а саме: визнано поважними причини пропуску позивачами строку позовної давності, встановлено факт прийняття спадщини в рівних частках квартири за адресою [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 15 серпня 2013 року, визнано недійсною додаткову угоду від 16 серпня 2013 року, визнано незаконним та скасовано акт приймання-передачі від 20 серпня 2013 року, визначено порядок виконання рішення суду. 09.10.2019 року Одеським апеляційним судом у даній справі прийнято постанову, якою рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2018 року - без змін. В подальшому, на підставі вищезазначених судових рішень, [PERSON] зареєструвала за собою право власності на Ѕ частину квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . 06.05.2020 р. постановою Верховного Суду в складі колегії касаційного цивільного суду, рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасовано, в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] відмовлено в повному обсязі. Таким чином Верховний суд визнав правомірність права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Водночас, станом на 28.08.2020 року, згідно з довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, [PERSON] зазначена як власник Ѕ квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , яка фактично належить [PERSON] 23.07.2020 року Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС у м.Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) в межах виконавчого провадження №54364210, боржником в якому є [PERSON] , був накладений арешт на Ѕ частку квартири [ADDRESS] . Відповідна інформація про наявність арешту, також міститься й в довідці Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28.08.2020 року. Позивач зазначає, що вищевказану постанову було винесено у виконавчому провадженні, відкритому на підставі судового рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за користування кредитом. При цьому, позивач вказує, що вона, [PERSON] , не стороною правовідносин, які виникли між [PERSON] та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та тим паче не є, та не може бути боржником у вказаному виконавчому провадженні. Відповідно до ч.1,2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно арешт (обтяження) майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, водночас, коли потреба для застосування такого заходу відпала, суд вправі звільнити майно власника з-під арешту (обтяження). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У свою чергу відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Оскільки обтяження на майно, яке належить [PERSON] , накладено на майно особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, що знаходить своє підтвердження в матеріалах справи, суд вважає, що подальше вжиття вказаного обтяження суттєво порушує права позивача, та може в подальшому привести до позбавлення законного володільця майна його власності, без належних на те правових підстав. Таким чином, слід скасувати арешт з нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , який був накладений на підставі постанови державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС у м.Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) від 23.07.2020 р. в межах виконавчого провадження №54364210.

Outcome: approved