Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

31.10.2018 [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є одноосібним власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування. Відповідач по справі [PERSON] є його колишньою дружиною. На даний час [PERSON] хоч і зареєстрована в будинку, який йому належить на праві власності, однак фактично в ньому не проживає більше двох років. Після розірвання шлюбу відповідач, приблизно в липні 2016 року, в силу припинення шлюбних відносин та виникнення між ними взаємної неприязні забрала із житлового будинку усі свої речі та пішла жити окремо. Будучи відсутньою за місцем реєстрації відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має, житлом не користується. У зв`язку з тим, що відповідач в добровільному порядку не знялася з реєстрації, тому просить в судовому порядку визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася, причину неявки не повідомила, відзиву на позов не подала. За таких обставин розгляд справи проводиться заочно у відсутності відповідача [PERSON] , проти чого позивач не заперечив. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.05.2017, виданого приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Скобало Р.В., житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору дарування від 15.05.2017. Як вбачається із довідки про склад сім`ї, виданою Терновицькою сільською радою Яворівського району Львівської області №1340 від 25.10.2018 відповідач по справі [PERSON] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . З актів обстеження житлового будинку [ADDRESS] від 15.01.2018, 24.10.2018, 10.12.2019, 15.01.2020 вбачається, що [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою [ADDRESS] , проте не проживає за місцем реєстрації. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням майном, хоч би ці порушення не були пов`язані із позбавленням володіння. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом, відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS] як член сім`ї власника. На даний час відповідач проживає за іншою адресою, житлом не користується, а відтак втратила право на користування житловим приміщенням. Оскільки на даний час відсутня будь-яка домовленість між власником та відповідачем на право користування житловим приміщенням, відповідач в добровільному порядку знятись з реєстрації наміру не виявила, тому суд вважає, що відповідача [PERSON] слід визнати такою, що втратила право на користування житлом. За таких обставин суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] .

Outcome: approved