Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

3 лютого 2017 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила та в остаточній редакції якого від 30.03.2017 р. просила суд, стягнути з відповідача, свого колишнього чоловіка, на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки Дайяни, [INFO], в розмірі ? частини усіх видів його місячного заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, у звязку із тим, що відповідач ухиляється від утримання дитини, та матеріальної допомоги добровільно не надає. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свій уточнений позов та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні частково заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмових запереченнях на позов, визнавши позов в частині сплати аліментів на доньку до досягнення нею повноліття, тобто до 29.06.2026 р. у розмірі 25 % від його місячного заробітку, у звязку із тим, що на теперішній час він не має постійного місця роботи та заробітку, крім цього у нього на утриманні знаходяться непрацездатні батьки, один з яких є інвалідом. Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали справи та додатково надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.\~\~\~\~\~ Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує : стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Одночасно, стаття 183 СК України зазначає частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із приписами ст. 184 СК України якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до Закону. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Суд встановив, що шлюб між позивачкою та відповідачем, в якому народилась донька Дайяна,\~[INFO], батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 111094 від 23.07.2008 р. був розірваний рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 15.04.2015 р. (а.с. 3,4). Судом було з`ясовано, що на сьогодні, відповідач офіційно ніде не працює, на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки, один з яких є інвалідом (а.с. 19-22). Також, суд приймає до уваги той факт, що відповідач в період з 04.06.2015 р. по 18.08.2016 р. сплачував аліменти в добровільному порядку через касу ПАТ «[PERSON] Аваль», що підтверджується відповідними квитанціями і не заперечувалось позивачкою. Однак, починаючи з 18.08.2016 р. і до сьогодні - відповідач припинив оплату аліментів (а.с. 33-39). У звязку з вищевикладеним, судом не приймаються до уваги твердження позивачки про відсутність з боку відповідача жодної матеріальної допомоги їхній малолітній доньці і які спростовуються наведеними квитанціями про сплату аліментів на дитину. З матеріалів позову вбачається, що подружжя не проживає разом, позивачка проживає разом із малолітньою донькою окремо від відповідача, дитина знаходиться на її утриманні, відповідач, в свою чергу, надавав своїй малолітній доньці\~ матеріальну допомогу на її утримання у вищевказані періоди, однак припинив виплату аліментів з 18.08.2016 р., і не приймає участі у вихованні дитини, з приводу чого у колишнього подружжя виникають суперечності, які належать розглядати в порядку іншого судочинства, а тому позов підлягає задоволенню, з урахуванням позовних вимог позивачки заявлених нею в порядку ст. 182 СК України.

Outcome: approved