Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

29.09.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що їй належить будинок [ADDRESS] Право власності на будинок виникло у неї внаслідок укладеного 17.04.1999 року договору довічного утримання, а тому придбане за вказаним договором майно є її з чоловіком [PERSON] спільною сумісною власністю, в зв'язку з чим рішення у справі може вплинути на його право власності як співвласника вказаного будинку, а тому його залучено до участі у справі в якості третьої особи. Відповідач [PERSON] є її сином, який зареєстрований у належному їй на праві власності будинку. Однак, не дивлячись на свою реєстрацію у будинку, відповідач з дня реєстрації (14.10.2009 року) не проживає у ньому, а фактично проживає за іншою адресою, яка їй не відома. У будинку відсутні особисті речі сина. Відносини з ним вона не підтримує. Основною причиною по визнанню відповідача таким, що втратив право на проживання є та обставина, що через реєстрацію відповідача вона позбавлена можливості на власний розсуд розпоряджатися належним їй на праві власності майном та вимушена сплачувати за нього певні комунальні послуги, що робити їй досить важко. Крім того, в зв'язку з реєстрацією відповідача у її будинку, у неї почали вникати складнощі у оформленні субсидії, що є для неї вкрай необхідним, оскільки вона є особою пенсійного віку. Належним чином повідомлені учасники справи повторно в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Третя особа [PERSON] подав заяву, в якій просив задовольнити позов і не заперечував проти визнання його сина [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав, заперечень проти позову не подавав. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про дату, час і місце судового засідання у порядку, визначеному ЦПК України, не надав будь-яких заяв, у тому числі відзиву, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечувала позивачка. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Спірним є право користування житловим приміщенням у виді будинку [ADDRESS] власником якого є [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 17.04.1999 року, посвідченого Зміївською державною нотаріальною конторою, реєстр №1-846, реєстраційне посвідчення №1960 від 15.08.2000 року, технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду, складений Зміївським БТІ 03.02.1999 року, інвентарний номер 4474, реєстровий номер 21-1960 (а. с. 11, 12, 15-17). Згідно свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] та свідоцтва про народження [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.08.1973 року, їхнім сином є [PERSON], [INFO]. (а. с. 9, 10) Даними акту про факт не проживання особи, складеного 17.08.2017 року депутатом Зміївської міської ради [PERSON], у присутності свідків [PERSON], [PERSON], підтверджується, що [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] не проживає в зазначеному житловому приміщенні без поважних причин з моменту реєстрації, а саме з 14.10.2009 року. З вказаного часу до місця реєстрації для проживання не з'являвся і перешкод у користуванні будинком йому ніхто не чинив (а. с. 13). Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідністю зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом вказаних норм, разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Позивачкою надані докази того, що відповідач [PERSON] зареєстрований в належному їй житловому приміщенні, понад рік у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивачки витрати по сплаті судового збору (а. с. 1).

Outcome: approved