Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

29 грудня 2020 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до Боярської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] в м. Пассейк штату Нью Джерсі США помер його батько [PERSON] , який з 1998 року проживав у США. На праві приватної власності померлому належала 1/3 будинку за адресою: [ADDRESS] та 1/3 земельної ділянки за цією ж адресою. 14 вересня 2020 року Києво-Святошинським районим судом було ухвалено рішення, яким визначено позивачу додатковий двомісячний строк з моменту набрання законної сили рішення суду для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] зазначає, що 28 жовтня звернувся до канцелярії Києво-Святошинського районного суду про видачу йому рішення від 14 вересня 2019 року про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яке набрало законної сили, проте на виданому канцелярією рішенні суду була відмітка про те, що рішення не набрало законної сили. Також у зв`язку із запровадження з 02 листопада 2020 року розпорядженням в.о. голови Києво-Святошинського районного суду Київської області суворих карантинних обмежень та перенесеним захворюванням, [PERSON] не зміг у визначений законом строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. На підставі вище наведеного [PERSON] просив суд визначити йому додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася [INFO] після смерті його батька [PERSON] . Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений, відзив до суду не надходив, причини його неявки суду невідомі. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 вересня 2020 року Справа №369/13166/19 позов [PERSON] до Боярської міської ради Київської області задоволено та визначено двомісячний строк з моменту набрання законної сили рішенням суду для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що на копії вказаного рішення міститься відмітка про те, що станом на 28 жовтня 2020 року дане рішення не набрало законної сили. Відповідно до розпорядження в.о. голови Києво-Святошинського районного суду Київської області №3 від 02 лютого 2020 року у зв`язку з підтвердженням у суддів та працівників апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області діагнозу COVID-19 були запроваджені суворі карантинні обмеження у період з 02 листопада 2020 року до 04 січня 2021 року. Відповідно до наданих суду медичних документів позивач дійсно проходив лікування та обстеження у медичних закладах у період 04 вересня 2020 року по 15 грудня 2020 року, що підтверджується копіями: направлення КНП КОР КОШВД від 04 вересня 2020 року, електронного направлення №6387615272963189 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги Києво-Святошинської районної ради» від 23 вересня 2020 року, довідки Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» від 30 вересня 2020 року, звіту про результати дослідження крові Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» від 12 жовтня 2020 року, листка непрацездатності серії АДЯ №176127 у період з 17 листопада 2020 року по 20 листопада 2020 року, копій з медичної картки ЦРЛ Києво-Святошиського районну та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія АВ №1056719 від 15 грудня 2020 року. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). За приписами ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини, як джерело права. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 13 Конвенції визнається право на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява від 10 лютого 2010 року № 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v.), серія A,303-A, п. 29). Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] обґрунтовує пропуск строку із заявою про прийняття спадщини тим, що 28 жовтня звернувся до канцелярії Києво-Святошинського районного суду про видачу йому рішення від 14 вересня 2019 року про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, яке набрало законної сили, проте на виданому канцелярією рішенні суду була відмітка про те, що рішення не набрало законної сили. Також у зв`язку із запровадження з 02 листопада 2020 року розпорядженням в.о. голови Києво-Святошинського районного суду Київської області суворих карантинних обмежень та перенесеним захворюванням, [PERSON] не зміг у визначений законом строк звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що причини пропуску позивачем строку для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки пов`язані з об`єктивними, непереборними та значущими перешкодами для вчинення цих дій. Оскільки, позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, а також враховуючи той факт, що у відповідача відсутні заперечення з приводу заявлених позивачем позовних вимог тому суд дійшов висновку, про можливість надати позивачу додатковий строк для прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved