Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

29 вересня 2021 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 21.12.1999 по 01.12.2020 сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей, а саме повнолітня донька [PERSON] , [INFO] , та неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачем та перебувають на її утриманні після розірвання шлюбу. Старша донька [PERSON] продовжує навчання у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова на медичному факультеті за спеціальністю «медицина» з 01.09.2017 по 01.07.2023. У добровільному порядку сторони не можуть домовитись про спільне утримання дітей. Зважаючи на викладені вище обставини, позивач звернулася до суду із позовом. Сторони до судового засідання не з`явились, однак від них надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач позовні вимоги визнає. А тому суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, та, зважаючи на визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] у м. Вінниці народилась [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис №1982 від 29 серпня 2000 року відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 серпня 2000 року (а.с.10). У графі «батько» записано [PERSON] , а у графі «мати» - [PERSON] . Крім цього, [INFO] у м. Вінниці народилась [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №3404 від 10 вересня 2013 року згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10 вересня 2013 року (а.с.13). У графі «батько» записано [PERSON] , а у графі «мати» - [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] проживають разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи №21780 від 03.08.2017, №70088 від 23.09.2021, №70519 від 24.09.2021 (а.с.6, 14-15). При цьому [PERSON] досягла повноліття, однак продовжує навчання у Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова на медичному факультеті за спеціальністю «медицина» з 01.09.2017 по 01.07.2023 відповідно до довідки №05/1635 від 22.09.2021 (а.с.16). Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїм дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч.2 ст.200 СК України). Як визначено у п. 20 постанови Пленуму ВСУ №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Крім цього, положенням ч.1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначено зміст принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Зокрема, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Положенням ч.3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно з ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Положенням ч.1 ст. 182 СК України встановлено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд, при вирішенні даного спору враховує вказані вище норми права та встановлені у судовому засіданні фактичні обставини справи, а саме вік і стан здоров`я малолітньої [PERSON] та повнолітньої [PERSON] , їх звичайні потреби та відсутність самостійного доходу, а також особу відповідача, який являється молодою, фізично здоровою людиною працездатного віку, обов`язок та відповідальність батьків за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дітей, а також обов`язок батька дітей, який з ними не проживає дбати про здоров`я і матеріальний добробут, виходячи із їх найкращих інтересів. Крім цього, при визначенні розміру аліментів для малолітньої [PERSON] суд звертає увагу на мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак, суд вважає, що спільні діти сторін [PERSON] та [PERSON] (у зв`язку із навчанням) потребують матеріальної допомоги з боку відповідача, а останній має можливість надавати таку допомогу, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне. А тому, з огляду на вищевикладене та враховуючи визнання відповідачем позову у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що є достатні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави 1816 грн 00 коп судового збору, від сплати якого позивача звільнено за законом. Суд вважає за необхідне також допустити до негайного виконання дане судове рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць відповідно до ст.430 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved