Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

30 березня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 30 квітня 2018 року між сторонами був укладений договір безвідсоткової позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 77000,00 грн під розписку. За вказаним договором позики відповідач мав повернути позику протягом 24 місяців з дня підписання договору частинами не менше ніж 3200,00 грн кожного місяці до 30 квітня 2020 року. Після передачі коштів відповідач виконував свої зобов`язання за договором та частково повернув позику. Однак з часом [PERSON] перестав сплачувати, не відповідав на дзвінки, почав уникати зустрічей. Відповідачем залишилась невиплаченою сума заборгованості у розмірі 27 803,04 грн. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 25.03.2021 вимоги позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено у повному обсязі. Станом на 30.03.2021 відповідач не виконав свої зобов`язання, передбачені договором позики та встановлені рішенням суду. Посилаючись на вищезазначені обставини, умови договору позики та норми ЦК України позивач просить стягнути з відповідача на його користь: 25718,00 грн - суму неустойки, 763,25 грн - 3% річних, 1612,58 грн - суму інфляційних втрат та судові витрати. Ухвалою судді від 30.04.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 08.06.2021, яке було неодноразово відкладене, останнього разу на 13.09.2021. У судове засідання позивач не з`явився, 13.09.2021 до суду надійшло клопотання, у якому він просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 49). Представниця позивача у судове засідання не з`явилася, 22.07.2021 до суду надійшла заява, у якій вона просила справу слухати за її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі (а.с. 36) У судове засідання 08.06.2021, 28.07.2021 та 13.09.2021 відповідач не з`явився, повідомлявся належним чином (а.с. 35, 42, 49). Відзиву на позовну заяву в порядку, передбаченому ЦПК України, не подав, будь-яких заяв чи клопотань від сторони відповідача щодо розгляду справи до суду не надходило. Отже, за письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280-281 ЦПК України. У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов [PERSON] про стягнення неустойки, 3 відсотків річних та інфляційних втратпідлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30.04.2018 [PERSON] надав [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 77000,00 грн, що підтверджується договором позики (безвідсоткової) від 30.04.2018 та розпискою до договору позики від 30.04.2018 (а.с. 6-7, 8). За умовами п. 2.2. вказаного договору позики (безвідсоткової) від 30.04.2018, повернення зазначеної у договорі суми позики може відбуватися протягом 24 місяців з дня підписання даного договору частинами (в розстрочку) не менше ніж по 3200,00 грн кожного місяця - до квітня 2020 року. Зазначена сума безпроцентної позики може бути повернута позичальником достроково. На виконання умов договору позики, [PERSON] здійснював виплати з метою погашення заборгованості. За період з 01.05.2018 по 28.11.2019 відповідач частково погасив заборгованість перед [PERSON] - на суму 49196,96 грн, що підтверджується розпискою [PERSON] (а.с. 9). Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 25.03.2021, яке набрало законної сили 05.05.2021, вимоги позовної [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено у повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 30.04.2018 у сумі 27803,04 грн (а.с. 10,40). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦПК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Нормами ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Як визначено ч. 1 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). Пунктом 3.1. Договору позики (безвідсоткової) від 30.04.2018 передбачено, що у випадку неповернення зазначеної в п. 1 суми позики (77000, грн) в зазначений у п. 2.2. строк (до 04.2020), позичальник сплачує неустойку у розмірі 0,1% від суми позики за кожний день прострочення до дня її повернення позикодавцю (а.с. 6-7). Станом на дату звернення до суду з даним позовом (30.03.2021) сума неустойки за період з 01.05.2020 по 30.03.2021 становить 25718,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦПК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу Частиною 2 статті 625 ЦПК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем [PERSON] 3% річних від простроченої суми боргу 27803,04 грн за період з 01.05.2020 по 30.03.2021визначено в сумі 763,25 грн. Крім того, суд приймає до уваги розрахунок індексу інфляції за час прострочення виконання зобов`язання, наведений у позовній заяві, сума якого становить 1612,59 грн. Суд приймає до уваги розрахунок неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, оскільки він узгоджується з нормами закону та матеріалами справи в їх сукупності, та не суперечить їм. Таким чином, зв`язку з невиконанням обов`язків позичальника у відповідача [PERSON] виникла заборгованість у сумі 28093,83 грн, яка складається з: 25718,00 грн - суми неустойки, 763,25 грн - 3% річних та 1612,58 грн - суми інфляційних втрат. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. Порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України. З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконує свої зобов`язання за договором позики від 30.04.2018, не виконує рішення суду від 25.03.2021 та добровільно не погашає суму заборгованості, у зв`язку з чим позов [PERSON] про стягнення неустойки, 3 відсотків річних та інфляційних втратпідлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції про сплату судового збору № 0.0.2070666624.1 від 30.03.2021 встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн (а.с. 1). Враховуючи вищезазначене, та у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі [PERSON] в розмірі 908,00 грн на користь позивача. За змістом п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Так, 05.03.2021 між позивачем [PERSON] та адвокатом Гордієнко Наталією Віталіївною укладена угода № 16 з метою аналізу ситуації, складання позовної заяви про стягнення неустойки, 3% річних та інфляційних втрат (далі - Угода). Розмір оплати за Угодою становить фіксована ціна - 1500,00 грн (а.с. 11). 05 березня 2021 року [PERSON] перерахував Гордієнко Н.В. грошові кошти у сумі 1500,00 грн, що підтверджується квитанцією № 0.0.2040910523.1 (а.с. 12). Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Отже, суд вважає доведеними та обґрунтованими судові витрати на професійну правничу допомогу позивача [PERSON] в сумі 1500,00 грн, у зв`язку з чим з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: approved