Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

29 жовтня 2018 року [PERSON] , громадянка України та яка мешкає на території України, звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований з [PERSON] 11 січня 1978 року Харбатовською сільською радою Качугського району Іркутської області. В обґрунтування позову позивач зазначає, що шлюбні стосунки між нею та відповідачем не склалися і були припинені, спільно не проживають та господарства не ведуть більше чотирьох років. Посилаючись на неможливість збереження їх шлюбу і примирення, позивач просить про його розірвання. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала. У разі задоволення позову та розірванні шлюбу, просила залишити їй прізвище « [PERSON] » (а.с. 16). Відповідач [PERSON] , який є громадянином Російської Федерації та мешкає на її території, до суду не прибув, однак від нього наявна заява, що посвідчена нотаріально, відповідно до якої відповідач згоден на розірвання шлюбу (а.с. 8). Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно наданих позивачем письмових доказів, зокрема свідоцтва про шлюб [NUMBER] , сторони зареєстрували шлюб 11 січня 1978 року, про що Харбатовською сільською радою Качугського району Іркутської області здійснено актовий запис за №1. Під час реєстрації шлюбу позивач - [PERSON] змінила прізвище з дошлюбного « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 7). Однак шлюбні стосунки між сторонами не склалися та вони фактично припинили шлюбні відносини, позивач наполягає на неможливості примирення. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб на території РФ, однак тривалий час проживали на території України, про що свідчать дані паспорта позивача, яка з 1982 року має постійне зареєстроване місце проживання на території України, яке не змінила до цього часу (а.с. 5). Вищевикладене означає, що розірвання шлюбу між сторонами буде здійснюватися на підставах і в порядку, передбачених Гл. 11 Сімейного кодексу України. На час розгляду справи про спір щодо розподілу спільного майна сторонами не заявлено. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що шлюб є вільним союзом між чоловіком та жінкою (ст.24 СК України), що позивач заперечує можливість примирення, то суд дійшов висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, а за такого шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved