Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

29 грудня 2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. За результатами автоматичного розподілу справа передана для розгляду судді Приморського районного суду міста Одеси Чернявській Л.М. Ухвалою від 21 січня 2019 року відкрито провадження у справі та встановлено порядок загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.17 липня 2019 року закрито підготовче провадження. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Факт не проживання відповідача у квартирі з 2017 року засвідчує відповідний акт. Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для неї перешкоди у вільному користування майном, оскільки вимушена нести додаткові витрати, пов`язані зі сплатою комунальних послуг, які нараховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. В судовому засіданні 22 жовтня 2019 року представник позивача підтримав позовні вимоги та надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви. В судовезасідання21 листопада 2019 року позивач та йогопредставник не з`явились,про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надав. Суд розглянув справу за відсутності сторін на підстави наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, допитавши свідка, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Так, позивачці належить в розмірі (1/3 - одна третя) частки за договором дарування від 18.10.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, Калінюком Р.Б та Витягом про реєстрацію права власності №8950718 від 15.11.2005 р.; в розмірі (1/3 - одна третя) частки згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 04.10.2004р., виданого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, Калінюком Р.Б та Витягом про реєстрацію права власності №6059182 від 28.12.2004р.; в розмірі (1/3 - одна третя) частки договором дарування від 12.11.2018р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колмаковою Н.В. та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №144966110 від 12.11.2018р. З 07.07.2000 року [PERSON] (син) зареєстрований в цій квартирі, про що свідчить довідка від 15.11.2018року за № 3227. З 2017 року відповідач [PERSON] в зазначеній квартири не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні, що підтверджується актом про не проживаннятапоясненнями свідка [PERSON] , якого допитано в судовому засіданні 22.10.2019 року. Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житловому приміщені створює для позивачки перешкоди у вільному користуванні майном, оскільки вимушена нести додаткові витрати, пов`язані зі сплатою комунальних послуг, які нараховуються залежно від зареєстрованих за адресою осіб. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування жилим приміщенням (про позбавлення права користування жилим приміщенням). Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ївласникажитлавтрачає право на користуванняцимжитлом у разівідсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщоінше не встановленодомовленістюміж ним і власникомжитлаабо законом. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше одного року з 2017 року, на даний час, реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачці повністю реалізувати своє право власності на належне на праві приватної власності майно. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю. Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. Положення статті 317 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК України та 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Отже, реєстрація відповідача в квартирі, яка є приватною власністю позивачки, створює перешкоди у користуванні останньою своїм майном, що є прямим порушенням статті 319 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, сплачена позивачем при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved