Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

30 травня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. З позовної заяви поданої позивачем, вбачається, що 14 вересня 1991 року Крилосівською сільською радою народних депутатів Галицького району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб між сторонами. У шлюбі народилося двоє дітей: донька- [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO], які на даний час вже повнолітні. Сімейне життя не склалося по тій причині, що у них, як в подружжя відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя. Проживають окремо вже більше десяти років, стільки ж часу не ведуть спільне господарство. Оскільки шлюб їхній носить формальний характер, вважає збереження шлюбу недоречним, тому просить позовні вимоги задовольнити з викладених у позові підстав, та залишити за нею після розірвання шлюбу прізвище [PERSON]. В судове засідання [PERSON] не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду справи. Однак нею подано заяву через канцелярію суду, в якій вона просить позов задовольнити, розглядати справу у її відсутність. Відповідач, в судове засідання також не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, однак ним подано заяву про визнання позову, незаперечує щодо розірвання шлюбу і просить справу розглянути у його відсутність. У зв'язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч.3, ч.4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.09.1991 року Крилосівською сільською радою народних депутатів Галицького району Івано-Франківської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 8 (а.с.5), в якому народилося двоє дітей: дочка - донька- [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO], які на даний час вже повнолітні. Сімейне життя у подружжя не склалося по тій причині, що у них відсутнє взаєморозуміння, різні погляди на життя. Шлюбно-сімейні відносини припинилися, проживають окремо більше десяти років, спільне господарство не ведуть, сім'я розпалася остаточно. Згідно ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони не змогли зберегти сім'ю, а тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищенаведеного та ст.ст. 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved