Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

29.12.2020 АТ «Мегабанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, за якою просить стягнути з [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 62876,52 грн. за кредитними договорами № 54-089-850-2-17-Г від 16.06.2017 року та №55-089-170-К від 16.06.2017, а також судові витрати у розмірі 2102 грн. судового збору за подання позову. В обґрунтування позову банк вказав на те, що [PERSON] відповідно до зазначених договорів отримала від банка кредитні кошти, однак свої зобов`язання по сплаті кредиту належним чином не виконувала, а тому станом на 01.12.2020 має перед банком кредитну заборгованість на загальну суму 62876,52 грн., яку позивач просить стягнути в судовому порядку. У відзиві на позовну заяву представник відповідача визнав вимоги банку частково обґрунтованими. Зазначив, що за кредитним договором № 54-089-850-2-17-Г від 16.06.2017 неправомірно нарахована комісія по щомісячним платежам, вимога про стягнення 2,12 грн. процентів за період з 01.11.2020 по 30.11.2020 є необґрунтованою, оскільки проценти нараховані після закінчення строку кредитування, сума штрафу у розмірі 12612,11 грн. є завищеною, підлягає зменшенню до 3000 грн., однак ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки пред`явлена з пропуском строку позовної давності. Щодо заборгованості за кредитним договором № 55-089-170-К від 16.06.2017 вказав на те, що вимога про стягнення 4898,62 грн. процентів є частково обґрунтованою, банком неправомірно нараховані проценти після 15.06.2020, тобто вже після закінчення строку кредитування, за період до 31.12.2017 ця вимога задоволенню не підлягає за строком позовної давності, сума штрафу у розмірі 5981,86 грн. є завищеною, підлягає зменшенню до 2000 грн., але задоволенню не підлягає, оскільки пред`явлена з пропуском строку позовної давності. У відзиві представник відповідача заявив про застосування судом до позовних вимог строку позовної давності. Також представник відповідача надав заяву про зарахування до суми заборгованості по тілу кредиту сплачені відповідачем платежі, що не увійшли до розрахунку заборгованості позивача, але підтверджені доданими квитанціями банківського переказу: 2000 грн. за договором № 54-089-850-2-17-Г (платіж від 28.12.2020 на суму 1000 грн., платіж від 27.02.2021 на суму 1000 грн.); 2000 грн. за договором № 55-089-170-К (платіж від 28.12.2020 на суму 1000 грн., платіж від 27.02.2021 на суму 1000 грн.). Інші заяви по суті спору від сторін не надходити. Заходи забезпечення доказів та позову судом не вживалися. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, зазначив, що оскільки відповідач неналежно виконує свої обов`язки за отриманим кредитом, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами та витрати зі сплати судового збору. Позов підтримав в заявлених розмірах. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надав заяву про розгляд справи без їх участі у судовому засіданні, підтримав позицію щодо вирішення справи, викладену в письмовій заяві по суті справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить до таких висновків. 16.06.2017 між ПАТ «Мегабанк», правонаступником якого є АТ «Мегабанк», і [PERSON] укладено кредитний договір № 54-089-850-2-17-Г. Згідно з п.п. 1.1., 1.2. цього договору позивач надав відповідачу грошові кошти на споживчі цілі шляхом видачі грошових коштів готівкою з каси банку в сумі та на умовах визначених договором, які відповідач зобов`язався повернути позивачу, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з договором. Відповідно до п.п. 2.2., 2.3., 2.4. договору кредит надається відповідачу в сумі 2802,91 грн на строк з 16.06.2017 по 15.06.2020 включно, процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості -15 % річних. У п. 4.1. договору передбачено, що повернення кредиту та сплата процентів за користуванням ним здійснюється щомісячними ануїтет ними платежами передбаченими договором. Пунктом 2.9 договору установлено, що розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останього) та суму щомісячної комісійної винагороди, сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця і становить 1678,08 грн. Згідно з п. 3.2.1. договору відповідач зобов`язаний повернути одержаний кредит у повному обсязі до 16-00 год. 15.06.2020. Відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених умовах (п. 3.2.3. договору). У п. 3.3.5 договору сторони передбачили право банку вимагати повернення кредиту в повному обсязі, строк випали якого ще не настав, у разі затримання позичальником сплати щомісячного платежу та/або процентів щонайменше за один календарний місяць. Згідно з п. 6.3. договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та/або комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, позичальник кредитодавцеві штраф у розмірі 45 процентів від суми кредиту. Позивач обґрунтував підставу для примусового звернення судом з відповідача заборгованості за цим договором тим, що відповідач з 01.07.2017 порушує умови та строки сплати платежів за кредитом. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за даним договором позивачем пред`явлена вимога про стягнення кредитного боргу станом на 01.12.2020 на загальну суму 37041,39 грн., яка структурно складається з: 24427,16 грн. тіла кредиту; 2,12 грн. несплачених процентів за період з 01.11.2020 по 30.11.2020; 12612,11 грн. штрафу згідно з п. 6.3. договору. Крім цього, 16.06.2017 сторони уклали кредитний договір № 55-089-170-К про відкриття рахунку, видачу та обслуговування платіжних карток МПС з відкриттям кредитної лінії. Цим договором сторонами визначені такі умови кредитування відповідача. Позивач відкриває відповідачу поточний рахунок № [NUMBER] (картрахунок) в гривні на підставі отриманої від клієнта заяви-анкети встановленого зразка, видає платіжну картку міжнародної платіжної системи (картка), здійснює обслуговування картрахунку клієнта та надає кредитні кошти (встановлює ліміт кредитної лінії) в сумі та на умовах визначених договором (п. 1.1. договору). Відповідно до п. 1.2. договору банк зобов`язується приймати та зараховувати на картрахунок, відкритий відповідачу, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження відповідача про перерахування і видачу відповідних сум з картрахунку та проведення інших операцій за цим рахунком відповідно до законодавства України. Пунктом 1.3. договору встановлено, що картка використовується відповідачем для отримання/внесення готівкових коштів, оплати товарів і послуг, а також з метою здійснення інших банківських операцій, передбачених чинним законодавством України і не пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності. Пунктом 2.2. договору між сторонами узгоджені такі умови кредитування: розмір ліміту кредитної лінії становить 15000 грн.; пільговий період для нарахування процентів по заборгованості, що виникла внаслідок здійснення операцій в торгово-сервісних мережах - 55 днів; процентна ставка за користування кредитною лінією по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах у пільговий період (до 55 днів) з дати першого зняття коштів (фіксована) - 0,01 % річних; процентна ставка за користування кредитною лінією по операціям, які здійснені в торгово-сервісних мережах (фіксована) - 40 % річних; процентна ставка за користування кредитною лінією по операціям зняття готівки в термінальних пристроях - РОS-термінал, банкомат (фіксована) - 38 % річних; процентна ставка за користування кредитом у разі прострочення заборгованості за договором - 40 % річних (п. 4.5. додатку № 1 до договору). Згідно з п. 4.4. додатку № 1 до договору установлений обов`язків мінімальний платіж (обов`язкове внесення до 25 числа місяця наступного за місяцем виникнення заборгованості) у розмірі 7 % від суми заборгованості. Відповідно з умовами п.п. 2.2.8., 2.2.9. договору визначено дату встановлення ліміту кредитної лінії - 16.06.2017 та кінцевий строк до якого має бути погашена заборгованість за кредитною лінією у повному обсязі - до 10-00 год. 15.06.2020. У п. 4.1.1. договору передбачено, що клієнт зобов`язується на умовах, визначених договором повністю повернути кредитні кошти (у разі користування ними), сплатити передбачені договором проценти, неустойку, при використанні ліміту кредитної лінії мінімальний обов`язків платіж та інші платежі. Згідно з п. 5.2. договору, п. 4.6. додатку № 1 до договору клієнт сплачує банку штраф у разі порушення строків сплати обов`язкового платежу (в т.ч. сплати не в повному обсязі) більше ніж на 90 календарних днів поспіль - у розмірі 40 процентів від використаного ліміту. Позивач обґрунтував підставу для примусового звернення судом з відповідача заборгованості за цим договором тим, що відповідачем не були виконані умови повернення кревних коштів, починаючи з 18.04.2018 відповідачу було перенесено заборгованість у розмірі 14954,65 грн. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості за даним договором позивачем пред`явлена вимога про стягнення кредитного боргу станом на 01.12.2020 на загальну суму 25835,13 грн., яка структурно складається з: 14954,65 грн. тіла кредиту (залишок кредиту); 4898,62 грн. несплачених процентів за період з 31.10.2017 по 30.11.2020; 5981,86 грн. штрафу згідно з п. 5.2. договору, п. 4.6. додатку № 1 до договору п. 6.3. договору. Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. У ч. 2 ст. 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). З представлених сторонами суду позицій щодо вирішення спору у заявах по суті справи та з наданих ними доказів суд вбачає безспірним факт того, що позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти, натомість відповідачем були порушені умови кредитування за даними договорами. Відповідач визнає заборгованість по тілу кредиту, а тому дані обставини додаткового доказуванню не потребують. Водночас з розрахунку заборгованості та з виписок з особового рахунку відповідача слідує, що розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту у розмірі 24427,16 грн. за договором № 54-089-850-2-17-Г та у розмірі 14954,65 грн. за договором № 55-089-170-К обраховано позивачем станом на 30.11.2020. Відповідач надав суду докази, які підтверджують, що ним після 30.11.2020 було здійснено часткове погашення по тілу кредиту у сумі по 2000 грн. за кожним договором окремо. Згідно з квитанціями № 0.0.1959182733.1 від 28.12.2020 та № 0.0.2033415666.1 від 27.02.2021 відповідач здійснив два платежі на суму 1000 грн. (разом 2000 грн.) на погашення заборгованості за договором № 54-089-850-2-17-Г. Квитанціями № 0.0.1959184202.1 від 28.12.2020 та № 0.0.2033416577.1 від 27.02.2021 на суму 1000 грн. кожна підтверджується факт погашення відповідачем заборгованості за договором № 55-089-170-К на загальну суму 2000 грн. Вказані обставини дають суду підстави зарахувати ці платежі відповідача в заборгованість по тілу кредиту, з урахуванням чого суд вважає доведеними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 22427,16 грн. за договором № 54-089-850-2-17-Г (24427,16 грн.-2000 грн.) та у розмірі 12954,65 грн. за договором № 55-089-170-К (14954,65 грн.-2000 грн.). Доводи сторони відповідача щодо неправомірності нарахування комісії по щомісячним платежам не знайшли свого підтвердження, бо такі умови визначені договорами й при цьому до розрахунку включені додатково не були. Суд також вважає, що у позивача були підстави для нарахування неустойки відповідачу у вигляді фіксованого штрафу, що випливає із приведених вище умов кредитних договорів. Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом цієї норми закону суд має право у випадку виникнення спору з приводу розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінивши розмір заборгованості та розмір штрафних санкцій (неустойки), зменшити її розмір у тому випадку, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, тобто зменшити розмір штрафних санкцій (неустойки) через її неспівмірність із розміром основного зобов`язання. На переконання суду, суми штрафів є неспівмірними з розміром основного зобов`язання, що дає суду підстави згідно ст.ст. 3, ч. 3 ст. 551 ЦК України їх зменшити та визначити в розмірі 3000 грн. за договором № 54-089-850-2-17-Г та в розмірі 2000 грн. за договором № 55-089-170-К. Суд також враховує, що позивач не надав заперечень щодо зменшення суми штрафів, про що було заявлено стороною відповідача у відзиві. Що стосується вимог позивача про стягнення процентів, то суд погоджується з позицією сторони відповідача про їх необґрунтованість. У даному питанні суд виходить з таких міркувань. Сторони погодили виконання зобов`язання щодо погашення кредиту та сплату процентів за його користування у вигляді періодичних платежів. У межах строку кредитування з моменту укладення кредитного договору позичальник повинен, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця відповідно до графіка погашення кредиту. Починаючи з дня, наступного після закінчення строку дії кредитного договору, відповідач мав обов`язок, незалежно від пред`явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з умовами договору, графіку платежів, розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту строк кредитування за договорами № 54-089-850-2-17-Г та № 55-089-170-К закінчився 15.06.2020, після якого нарахування процентів не може вважатися правомірним. Умовами договорів не передбачено нарахування процентів після закінчення строку кредитування. З урахуванням наведеного, вимогу позивача про стягнення з відповідача 2,12 грн. несплачених процентів за період з 01.11.2020 по 30.11.2020 за договором № 54-089-850-2-17-Г суд вважає необґрунтованою, оскільки проценти нараховані після закінчення строку кредитування (15.06.2020), що суперечить умовам договору та вимогам чинного законодавства України. З цих же підстав позивач безпідставно нарахував заборгованість по процентам за договором № 55-089-170-К у розмірі 4898,62 грн. за період з 31.10.2017 по 30.11.2020. При цьому, суд зазначає, що матеріали справи щодо даного кредитного договору не містять розрахунку заборгованості по процентам з детальним описом їх нарахування за указаний період прострочення, а відтак суд не має фактичної та юридичної можливості самостійно здійснити розрахунок цієї частини боргу, а також перевірити достовірність заявленого позивачем. За таких обставин суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за договором № 55-089-170-К у розмірі 4898,62 грн. за період з 31.10.2017 по 30.11.2020 недоведеною в цілому. У питанні про застосування до позовних вимог строку позовної давності, про що заявлено стороною відповідача, суд зазначає наступне. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За змістом позовної заяви та наявних у справі матеріалів слідує, що право у позивача на стягнення з відповідача штрафу виникло у зв`язку із порушенням ним умов погашення боргу черговим платежем, за яким послідувала заборгованість по кредиту із зазначенням дати початку зарахування банком прострочення та нарахування штрафу: 01.07.2017 за договором № 54-089-850-2-17-Г; 18.04.2018 за договором № 55-089-170-К. У ч. 1 ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належить, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частина або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом у постановах від 30.05.2018, справа № 161/20278/14-ц, від 11.09.2019, справа № 623/99/17. Аналіз наданих суду сторонами матеріалів указує на відсутність доказів того, що відповідач вчинив дії (в тому числі певні платежі), які б свідчили про визнання ним боргу в частині сплати штрафу, у розрахунку позивача такі відомості також відсутні, а отже строк позовної давності щодо стягнення штрафу перерваний не був. Позивач звернувся до суду з даною вимогою 29.12.2020, тобто після спливу установленого строку позовної давності в один рік, а отже з цієї підстави вона не підлягає задоволенню в цілому, тому суд в даній частині визнає обґрунтованою заяву сторони відповідача про застосування строку позовної давності. До іншої частини вимог суд не знаходить підстав застосувати строки позовної давності як підставу для відмови в позові. Перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочки виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12). Із наданих банком розрахунків установлено, що за кожним договором відповідач на протязі строку кредитування періодично здійснював платежі, які зараховані на погашення тіла кредиту, останній, до пред`явлення позову, був проведений 28.12.2020, тобто за правилами ч. 1 ст. 264 ЦК України строк позовної давності по тілу кредиту був перерваний неодноразово, а отже банк щодо цієї вимоги не допустив пропущення строку позовної давності, який становить три роки. Вимогу позивача про стягнення процентів суд визнав необґрунтованою по суті, що виключає застосування до неї строку позовної давності. Таким чином, з наведених вище мотивів суд визнає позов частково обґрунтованим та вважає необхідним задовольнити вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 22427,16 грн. за договором № 54-089-850-2-17-Г та у розмірі 12954,65 грн. за договором № 55-089-170-К, всього на суму 35381,81 грн., а в іншій частині вимог позов залишити без задоволення. Судові витрати сторін підлягають розподілу наступним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатив судовий збір за подання позову в розмірі 2102 грн., інші судові витрати сторонами не заявлялися. Розмір задоволених вимог від розміру заявлених вимог складає 56,3% (35381,81:62876,52х100). Позивачу підлягає компенсація сплаченого судового збору за рахунок відповідача пропорційно до задоволених вимог: 2102х56,3:100=1183,43 грн.

Outcome: partial