Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

29 січня 2015 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 6 815,81 євро, 156,30 євро як відсотки за договором вкладу, 3% річних у розмірі 52,10 євро та суму інфляційних втрат у розмірі 13 490,42 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 листопада 2013 року між сторонами був укладений договір за яким позивач вніс на депозитний рахунок 7 000,00 євро на строк з 18.11.2013 року по 23.11.2014 року. Позивач зазначає, що він 21.11.2014 року повідомив Банк про бажання повернути вклад та небажання продовжувати термін дії договору. Частина коштів була повернута позивачу, але на час звернення до суду з позовом на рахунку залишалось 6 815,81 євро. Так як кошти не повернуті, позивач просить стягнути проценти за період з 24.11.2014 року до моменту повернення коштів, з посиланням на Постанову Верховного Суду України від 25.12.2013 року по справі №6-140цс13. З посиланням на Постанову Верховного Суду України від 29.05.2013 року по справі №6-39цс13 позивач просить стягнути 3 проценти річних та індекс інфляції до дня фактичного повернення коштів. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання про відкладення слухання справи на тій підставі, що Банк не має можливості забезпечити явку представника в судове засідання. Так як це вже була друга неявка представника відповідача, будь-яких доказів на підтвердження того, що представник з поважних причин не може з'явитись в судове засідання суду надано не було, суд встановив неповажність причин неявки представника відповідача в судове засідання та продовжив розгляд справи в його відсутність. Крім того, до суду надійшли заперечення представника відповідача на заявлені вимоги в яких вони заперечують щодо заявлених вимог та просять відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що дійсно між сторонами був укладений зазначений договір, на виконання умов договору відповідач частково виплатив кошти, але належним чином свої зобов'язання вони не змогли виконати на тій підставі, що існує заборона Національного Банку України щодо обмеження суми видачі коштів клієнтам. На рахунку позивача на вимогу станом на 16.03.2015 року є сума 6 815,81 євро. Як зазначає представник відповідача, відсутні законом передбачені підстави для нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Представник позивача та позивач не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши позивача, її представника, врахувавши заперечення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 18.11.2013 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Вкладник) був укладений договір-заява №34852/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в іноземній валюті за умовами якого, Вкладник вніс, а Банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] в сумі 7 000,00 євро на строк з 18.11.2013 року по 23.11.2014 року у порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у Публічному акціонерному товаристві «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Основні умови), які затверджені згідно з внутрішніми процедурами Банку та розміщені для ознайомлення на інформаційних стендах в приміщеннях установ Банку та оприлюднені на офіційному сайті Банку за електронною адресою www.fcbank.com.ua (п.1 Договору-заяви). За вказаний термін користування коштами Вкладнику нараховуються проценти в розмірі 9% річних. Нарахування процентів здійснюється Банком у порядку, визначеному п.4.1.3 Основних умов. Нараховані проценти зараховуються Вкладнику на рахунок, відкритий у Банку [NUMBER] (п.2 Договору-заяви). На підтвердження виконання умов договору в частині внесення коштів позивачем надана квитанція від 18.11.2013 року на суму 7 000,00 Євро. Після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору-заяви, Вклад повертається Вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов (п.6 Договору-заяви). Як зазначено в п.9 Договору-заяви, Вкладник підписанням цього Договору-заяви усвідомлює та погоджується з тим, що Основні умови разом з цим Договором-заявою складають договір банківського вкладу та є його невід'ємними частинами. Також Вкладник підписанням цього Договору-заяви підтверджує факт ознайомлення з Основними умовами, чинними на дату підписання Банком та Вкладником цього Договору-заяви, погоджується з положеннями Основних умов у повному обсязі, бере на себе права та обов'язки, що визначені Основними умовами, та безумовно зобов'язується їх виконувати. Як вбачається Договір-заява підписана сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з визначеними умовами. Як пояснив позивач, він в усному порядку 24.11.2014 року повідомив Банк про ту обставину, що він не буде продовжувати дію договору та бажає отримати кошти вкладу. З виписки по особовому рахунку вбачається, що [PERSON] отримував частково кошти з рахунку на вимогу (на який була перерахована сума депозитного вкладу разом з відсотками) після закінчення дії Договору-заяви. 11.12.2014 року позивач направив по пошті до Банку заяву в якій просив повернути суму вкладу в розмірі 6 815,81 євро одним платежем готівкою через касу банку. В судовому засіданні позивач та його представник не надали суду доказів, що зазначений лист був отриманий банківською установою. Інших доказів на підтвердження звернення до Банку з проханням повернути кошти позивач суду не надав. З довідки, яка надана представником відповідача та виписки по особовому рахунку вбачається, що станом на 16.03.2015 року та 25.03.2015 року на рахунку позивача є сума вкладу 6 815,81 євро. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до положень ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. В судовому засіданні позивач не заперечував, що він отримував відсотки за користування коштами. Отже, так як з діючих норм законодавства вбачається, що вкладник за договором банківського вкладу, в силу ст.ст.1060, 1061 ЦК України, вправі вимагати від банку повернення здійсненого вкладу разом з нарахованими процентами в будь-який момент, а банк, отримавши відповідну вимогу, повинен видати вклад у повному обсязі. Банк не виконав вимогу позивача та не повернув суму вкладу та нараховані відсотки, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму вкладу в розмірі 6 815,81 євро (згідно нарахувань банківської установи). Пунктом 5.1 Основних умов передбачено, що у випадку закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, та умовами якого не передбачено можливості продовження строку розміщення Строкового вкладу після закінчення строку розміщення Строкового вкладу, визначеного у Договорі-заяві, кошти з Строкового вкладного рахунку повертаються Вкладникові шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а дія Договору припиняється. Як вбачається з матеріалів справи, в день закінчення дії Договору кошти були перераховані на рахунок на вимогу, який передбачає нарахування відсотків в розмірі 0,0001% річних. Як на підставу нарахування процентів у розмірі 9% річних, 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України позивач посилається на Постанови Верховного Суду України від 25.12.2013 року по справі №6-140цс13 та від 29.05.2013 року по справі №6-39цс13. Проте суд не може погодитись із посиланням позивача, так як позивач не довів суду, що Банк не надає позивачу можливості розпорядитись коштами, які перераховані на рахунок на вимогу. Крім того, діючим законодавством не передбачено нарахування індексу інфляції на іноземну валюту. А тому суд не вбачає законом передбачених підстав для нарахування процентів 9% річних, 3 процентів річних та індексу інфляції. Крім того, на підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial