Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

29 січня 2021 року до Дарницького районного суду містаКиєва в порядку окремого провадження надійшла спільна заява [PERSON] , [PERSON] про розірвання шлюбу. Заява обгрунтована наступним. 31 серпня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу заявники мають двох дітей. На даний час шлюбні відносини між заявниками фактично припинені, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, спору щодо поділу майна та місця проживання дітей не мають, а тому просять суд розірвати шлюб за їх спільною згодою. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 753/2137/21 між суддями від 1 лютого 2021 року головуючим суддею обрано Шаповалову К.В. Фактично справу було передано судді 02 лютого 2021 року. Ухвалою суду від 02 лютого 2021 року заява була залишена без руху, а заявникам надано строк для усунення недоліків. На виконання вищевказаної ухвали 10 березня 2021 року заявником [PERSON] було подано заяву(вх.16141) про усунення недоліків. Ухвалою суду від 15 березня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 15 квітня 2021 року на 10 год. 00 хв. В судове засідання заявники не з`явилися. Заявник [PERSON] 15 квітня 2021 року подав до суду заяву (вх. №26140), в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, вимоги заяви про розірвання шлюбу підтримав. Заявниця [PERSON] 15 квітня 2021 року також подала до суду заяву (вх. №26141) в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, вимоги заяви про розірвання шлюбу підтримала. Відповідно до частини третьої статті 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка (частини 3, 4 статті 56 СК України). Частиною третьою статті 109 СК України зазначено, що суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Водночас, відповідно до статті 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. При цьому, згідно роз`яснень, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб», розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (стаття 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Проаналізувавши обставини справи у сукупності, суд доходить до наступного висновку. Встановлено, що 31 серпня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1225, серія [NUMBER] (а.с. 13). Від шлюбу подружжя має спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане відділом державної реєстрації актів громадянського стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 583, серія [NUMBER] (а.с. 15) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3041, серія [NUMBER] (а.с. 14). Як вказали заявники, подружнє життя між ними не склалось, у зв`язку із різними поглядами на вирішення побутових питань та проблем, шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують, при цьому зберегти сім`ю та відновити свої стосунки заявники не бажають, примирення між подружжям неможливе. Між [PERSON] , [PERSON] досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільних дітей, про що свідчать договори від 03 січня 2020 року про визначення місця проживання дітей та участі батьків у їх вихованні (а.с. 16-19) та про сплату аліментів на утримання дітей (а.с. 20-23). Суд вважає обґрунтованими причини, що спонукали заявників на розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими і суперечить їх інтересам, що в силу частини другої статті. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved