Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

30 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи це тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2009 року, від якого сторони мають одну неповнолітню дитину. Позивачка вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на спільне сімейне життя, відсутність взаєморозуміння, тривале окреме проживання. Сімейні стосунки припинені та більше не поновлювались, а тому подальше перебування у шлюбі з [PERSON] неможливе. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні на розірванні шлюбу наполягала, повідомила про неможливість примирення сторін. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 128, п. п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день вручення\~судової повістки\~під розпискуабо день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається з повідомлення Департаменту реєстрації Харківської міської ради № 4418/0/282-20 від 02 грудня 2020 року та довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 02 грудня 2020 року № 12-0005137-2020, місце реєстрації [PERSON] зазначене у [ADDRESS] . Надіслана [PERSON] судова повістка на 18 січня 2021 року повернулася до суду із повідомленням про причини повернення «за зазначеною адресою адресат відсутній». Судову повістку на 25 лютого 2021 року [PERSON] отримав, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення з підписом [PERSON] .. За таких обставин суд вважає, що [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У відповідності до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою позивачки вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду, про що суд виніс відповідну ухвалу 25 лютого 2021 року без видалення до нарадчої кімнати. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Припинення шлюбу визначено главою 11 Сімейного кодексу України. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за доцільне застосувати в даному випадку вимоги вказаної глави з урахуванням заявлених вимог та наявності у сторін неповнолітньої дитини. Згідно вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вправі постановити рішення про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 20 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ізяславського районного управління юстиції Хмельницької області актовим записом № 142, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 20 вересня 2009 року, копія якого додана до матеріалів справи. Від цього шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого додана до матеріалів справи. Позивачка у судовому засіданні повідомила, що дитина проживає з матір`ю [PERSON] , спір про місце проживання дитини відсутній. Позивачка у судовому засіданні вказала, що сімейні стосунки між сторонами припинені приблизно у 2013 року та більше не поновлювались. Відповідач жодних заперечень проти вказаної обставини суду не подав. Також, судом встановлено, що фактично підстав вважати можливим збереження сім`ї немає, шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, що у судовому засіданні підтвердила позивачка, чого не спростував відповідач. Намірів на відновлення сімейних стосунків позивачка не має, визнає ту обставину, що сторони різні за характером люди з різними поглядами на життя, внаслідок чого між ними склались неприязні відносини. Жодних заперечень цього відповідач суду не подав. Суд враховує, що відповідно до ч. 1\~ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України\~встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Зважаючи на відсутність будь-яких підстав для примирення сторін, що подружжя фактично припинило шлюбні стосунки, враховуючи категоричну позицію позивачки про необхідність розірвання шлюбних відносин, та позицію відповідача про повне визнання позовних вимог, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, оскільки подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та інтересам їх неповнолітньої дитини.

Outcome: approved