Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

30.09.2016р. уточнивши позов [PERSON] просить: 1.виселити [PERSON] з належного їй житлового будинку в с. Довгалівка Балаклійського району Харківської області по вул. Лімонта б. 17 без надання іншого житлового приміщення, 2.позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням у вказаному будинку. В обґрунтування позову посилаються на те, що відповідач без її дозволу зареєструвався у вказаному будинку, вона на може вселитися до будинку, а відповідач не звільняє житло. Але далі зазначає, що життя разом з відповідачем стало нестерпним, він зловживає алкоголем, влаштовує сварки та бійки, вчиняє відносно неї та сім'ї фізичне та психологічне насильство. Це робить неможливим проживання її сім'ї разом з відповідачем в одному будинку. Неодноразово скаржилася на поведінку відповідача до міліції та поліції, однак це очікуваного результату не дало. Також відповідач не приймає участі в утриманні будинку, оплаті комунальних послуг. Також зазначається, що відповідач є колишнім співмешканцем доньки позивача, не будучи членом сім'ї позивача, оскільки не проживав з нею однією сім'єю, тому не має права на проживання в будинку, просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном. Ще посилається на норму ст. 169 ЖК УРСР - у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (а.с. 44-46). Представник позивача в порядку ч. 2 ст. 158 ЦПК України просив розглянути справу за їхньої відсутності (а.с. 36, 47). Представник відповідача в порядку ч. 2 ст. 158 ЦПК України просив розглянути справу за їхньої відсутності (а.с. 37-38, 48). Представник відповідача надав письмові заперечення, відповідно до яких позов не визнають. Вказує, що відповідач протягом майже 6-ти років, до початку 2015р. перебував у фактичних шлюбних відносинах з дочкою позивача і проживали у вказаному будинку позивача. Відповідач зареєструвався в будинку зі згоди його власниці-позивача. Відповідач за власні кошти купував будівельні матеріали, робив ремонт в будинку. Вказує, що іншого житла відповідач не має (а.с. 49-54). Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є одноосібною власницею житлового будинку в с. Довгалівка Балаклійського району Харківської області по вул. Лімонта б. 17 на підставі договору дарування від 13.09.2003р., зареєстрованого в Балаклійському БТІ 06.11.2003р. (а.с. 5, 15-16). Місце проживання відповідача [PERSON] зареєстрованого за тією ж адресою, в належному позивачу житловому будинку в с. Довгалівка Балаклійського району Харківської області по вул. Лімонта б. 17, з 25 січня 2013 року (а.с. 21). Довід позивача про реєстрацію відповідача в її будинку без її дозволу перебуває по за межами даного розгляду. Позивач не позбавлена права окремо оскаржити процедуру реєстрації місця проживання відповідача. На даний час суду не надано належних доказів незаконності реєстрації відповідача за вказаною адресою або її скасування. Право на житло є одним з найважливіших соціально-економічних прав громадян. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Згідно вимог ч.ч. 4-5 ст. 9 ЖК УРСР,\~ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як в порядку, передбачених законом. 25 січня 2013 року, з дня реєстрації місця проживання, відповідач набув право на проживання у житловому будинку позивача. Власник житлового будинку з 2003 року не змінювався, нею є позивач. Відповідач не є наймачем жилого приміщення в будинку, в розумінні ст. 169 ЖК УРСР, тому вказана норма не може бути підставою для його виселення. Припинення відносин співмешкання з дочкою власника будинку-позивача не позбавляє відповідача реєстрації місця його проживання і права на проживання у спірному житловому приміщенні. Таким чином, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Згідно до\~ст. 116 ЖК УРСР,\~якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку,\~а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними,\~виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто для застосування норм цієї статті і виселення без надання іншого житлового приміщення, правова норма вимагає наявності заходів попередження про наступне виселення через систематичні порушення правил співжиття необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сім'ї на підставі\~ст. 116 ЖК\~без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил\~ст. 59 ЦПК\~про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами. На підтвердження наявності підстав для виселення відповідача суду надані: oвисновок Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області від 25.02.2016р., з якого убачається, що 24.02.206р. позивач подала заяву відносно відповідача про те, що того ж дня за місцем проживання він кинув в стіну будинку пляшку з невідомою речовиною. Позивач була опитана, відповідач опитаним не був, його місцезнаходження не встановили. Перевірку припинено. Як убачається з цього висновку, він констатує лише факт звернення позивача до поліції із скаргою на відповідача. При цьому наявність події, про яку зазначила позивач, встановлено не було, вина відповідача у вчиненні цих дій встановлена не була. До адміністративної, кримінальної або іншої відповідальності відповідач за цим фактом не притягнутий, відповідного рішення, яке б набрало законної сили, суду не надано. Заходи попередження і впливу з боку поліції до відповідача застосовані не були (а.с. 6-7), oвисновок Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області від 29.02.2016р., з якого убачається, що 26.02.206р. позивач подала заяву відносно відповідача про те, що той за місцем проживання зберігає вогнепальну зброю та боєприпаси до неї. Позивач була опитана, відповідач вказані обставини спростовував. Перевірку припинено. Як убачається з цього висновку, він констатує лише факт звернення позивача до поліції із скаргою на відповідача. При цьому наявність події, про яку зазначила позивач, встановлено не було, вина відповідача у вчиненні цих дій встановлена не була. До адміністративної, кримінальної або іншої відповідальності відповідач за цим фактом не притягнутий, відповідного рішення, яке б набрало законної сили, суду не надано. Поліцією повідомлено про проведення з ним профілактичної бесіда та винесення протоколу офіційного застереження про неприпустимість вчинення протиправної поведінки. Однак доказів про проведення цієї профілактичної бесіди або ознайомлення з протоколом застереження суду не надано. За підтвердження доводів позивача були б підстави для притягнення відповідача до відповідальності, за іншого випадку це є укриттям правопорушення або злочину. Тому до цього повідомлення суд ставиться критично, так-як його зміст не підтверджується об'єктивними доказами (а.с. 8-9), oвисновок Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області від 19.03.2016р., з якого убачається, що 17.03.2016р. позивач подала заяву відносно відповідача про те, що той за місцем проживання систематично вчиняє з нею сварки в присутності неповнолітньої онуки. Зазначено про встановлення наявності неприязних відносин між позивачем і відповідачем, через що між ними постійно виникають конфлікти. Перевірку припинено. Як убачається з цього висновку, він констатує лише факт звернення позивача до поліції із скаргою на відповідача. При цьому наявність події, про яку зазначила позивач, встановлено не було, вина відповідача у вчиненні цих дій встановлена не була. До адміністративної, кримінальної або іншої відповідальності відповідач за цим фактом не притягнутий, відповідного рішення, яке б набрало законної сили, суду не надано. Поліцією повідомлено про проведення з ним профілактичної бесіда та винесення протоколу офіційного застереження про неприпустимість вчинення протиправної поведінки. Однак доказів про проведення цієї профілактичної бесіди або ознайомлення з протоколом застереження суду не надано. Тому до цього повідомлення суд ставиться критично, так-як його зміст не підтверджується об'єктивними доказами (а.с. 10-12), oза повідомленнями Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області від 19.05.2016р. позивач зверталася до поліції щодо дій відповідача 24, 25.02.2016р., 21.03.2016р., 21.04.2016р. Відповідачу винесено офіційне застереження про неприпустимість вчинення протиправної поведінки. Однак доказів винесення застереження суду не надано. Тому до цього повідомлення суд ставиться критично, так-як його зміст не підтверджується об'єктивними доказами, подія та вина відповідача не встановлені (а.с. 17). Згідно вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано беззаперечних доказів щодо наявності підстав для виселення [PERSON] відповідно до вимог ст. 116 ЖК УРСР, а саме в межах позовних вимог, порушенням ним правил співжиття, які роблять неможливим для інших проживання із ним в одному будинку,\~а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, а також самого вжиття та підставності цих заходів. Сама по собі наявність конфліктних відносин між сторонами не є підставою для виселення. Внаслідок відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed