Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

30 травня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до ТОВ ЖК «Нові Жуляни» про стягнення пені за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Позовні вимоги мотивує тим, що 29 січня 2018 року між нею та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Крюківщина» (перейменовано на ТОВ «ЖК «Нові Жуляни») було укладено договір №50/В1-1 купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого продавець (ТОВ ЖК «Нові Жуляни ») продає, а покупець ( [PERSON] ) купує майнові права на об`єкт нерухомості у вигляді квартири, спорудження якої здійснює відповідач, а саме квартира за [ADDRESS] . Позивачем здійснено повну оплату майнових прав згідно умов договору у розмірі 627 529, 50 грн., тоді як відповідач у термін, обумовлений договором - 19 березня 2018 року, будівництво будинку не завершив, відповідно в експлуатацію його не введено. За таких обставин, позивач вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню пеня за прострочення виконання умов договору та відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., у зв`язку з чим звернувся до суду із відповідним позовом. Ухвалою від 05 липня 2019 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження. Представники позивача у судовому засіданні, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання повідомлений належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи доказами, встановив. Судом встановлено, що 29 січня 2018 року між [PERSON] та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «Крюківщина» (перейменовано на ТОВ «ЖК «Нові Жуляни») укладено Договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру №50 /В1-1 Відповідно до п. 1.1. Договору Відповідач зобов`язався передати у власність Позивача, а Позивач зобов`язався прийняти у власність майнові права на Квартиру [ADDRESS] та оплатити Ціну таких прав в порядку та на умовах, визначених Договором. Позивач виконав своє зобов`язання та сплатив на розрахунковий рахунок Відповідача, повну Ціну майнових прав на Квартиру в розмірі 627 529,50 грн. Таким чином позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав. Умовами п.2.4. Договору визначено, що орієнтовний строк готовності Об`єкта будівництва до експлуатації - 19 березня 2018 року. Однак, станом на день подання Позовної заяви, Об`єкт будівництва не готовий, в експлуатацію не введений, що являється грубим порушенням умов Договору зі сторони Відповідача. Таким чином з боку відповідача має місце невиконання умов Договору №50/В1-1. Як вбачається із вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За умовами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 7.1. Договору, у випадках невиконання або неналежного виконання зобов`язань за даним Договором, винна Сторона відшкодовує потерпілій Стороні всі збитки, спричинені такими її винними діями (бездіяльністю) згідно чинного законодавства. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За умовами ч. 2 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. При цьому, статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд приходить до висновку про його правильність та законність, а відтак сума пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 202 692,03 грн. Разом з тим, згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (пункт 9 вказаної Постанови). Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності. Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин допущення відповідачем протиправної бездіяльності, якою начебто спричинено моральну шкоду, наявності причинно-наслідкового зв`язку між, як вважає позивач, завданою йому моральною шкодою та допущеною з боку відповідача бездіяльністю, яка це спричинила. Крім того, позивачем не зазначено у чому саме полягає моральна шкода, а також не доведено завдання йому цієї шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, у частині стягнення пені на користь позивача у розмірі 202 692,03 грн., у частині стягнення моральної шкоди суд відмовляє, оскільки позивачем не доведено завдання їй моральної шкоди з боку відповідача. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в дохід держави суми судового збору у розмірі 2026,92 грн.

Outcome: partial