Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

7 грудня 2015 року, [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною заявою, в якій просила суд, встановити факт належності [PERSON], померлому 18.06.2015 р. житлового будинку № 1а за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Мізікевича на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.07.1985 р. (реєстр. № 1062), зареєстрованого Білгород-Дністровським БТІ 28.09.1989 р. та записаного в реєстрову книгу під № 927, інвентарна справа № 1375, посилаючись на лист нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з різночитанням прізвища спадкодавця, вказаного у вказаному договорі купівлі-продажу як покупця «Сосідка», а в свідоцтві про смерть як «Сосідко», що не дає можливості встановити факт належності спадкового майна спадкодавцеві і відповідно видачі свідоцтва про право на спадщину. В судове засідання заявниця не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила, однак надіслала на адресу суду заяву, в якій повністю підтримав свою заяву та просила суд, з посиланням на ст. 158 ЦПК України, слухати справу за її відсутністю (а.с. 16,22). Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду заяви була повідомлена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки з викликом до суду, але надіслала на адресу суду свою заяву, в якій просила суд слухати справу за її відсутності (а.с. 18-21). Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно ст. 256 ч. 1 п. 6 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім.`я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім.`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті. Статтею 257 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобовязані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобовязаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу між заявницею та спадкодавцем серії І-ЖД № 403745 від 03.06.1978 р., прізвище спадкодавця вказане як «Сосідко» (а.с. 4). Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.07.1985 р. (реєстр. № 1062), зареєстрованого Білгород-Дністровським БТІ 28.09.1989 р. та записаного в реєстрову книгу під № 927, інвентарна справа № 1375 право власності на житловий будинок № 1а за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Мізікевича зареєстроване за [PERSON], прізвище якого у тексті договору вказане як «Сосідка» (а.с. 6-7). Спадкодавець [PERSON] помер 18.06.2015 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 412959 від 19.06.2015 р. (а.с. 5). Листом нотаріуса було відмовлено заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з різночитанням прізвища спадкодавця, вказаного у вказаному договорі купівлі-продажу як покупця «Сосідка», а в свідоцтві про смерть як «Сосідко», що не дає можливості встановити факт належності спадкового майна спадкодавцеві і відповідно видачі свідоцтва про право на спадщину, що стало підставою звернення до суду з даною заявою (а.с. 8). Таким чином, суд вважає встановленим і доведеним документально факт належності спадкодавцю [PERSON] правовстановлюючого документу - нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 04.07.1985 р. (реєстр. № 1062), зареєстрованого Білгород-Дністровським БТІ 28.09.1989 р. та записаного в реєстрову книгу під № 927, інвентарна справа № 1375, у звязку з чим, суд вважає, що в цій частині заяву слід задовольнити, однак в задоволенні заяви в частині встановлення факту належності померлому 18.06.2015 р. [PERSON] вищевказаного житлового будинку слід відмовити з огляду на приписи ст. 256 ЦПК України.

Outcome: partial