overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

31.12.2013 позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що згідно рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04.11.2011 він виплачує на користь відповідачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно. В даний час він є безробітним, перебуває на обліку по безробіттю в Ямпільському РЦЗ. Крім того, змінився його сімейний стан, 31.05.2013 року він одружився та [INFO] в нього народилася донька [PERSON]. У зв'язку з цим, він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі по 600 грн. щомісячно, оскільки перебуває у скрутному матеріальному становищі, його дружина не працює, на утриманні малолітня дитина. Тому просив суд змінити розмір аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] з твердої суми 600 грн. на місяць на 1/4 частину всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позові наполягав. Відповідачка позов не визнала, посилаючись на те, що відповідач навмисно не працює, з листопада 2012 року не сплачує аліменти, в зв'язку з чим виникла значна заборгованість. Дитина хворіє, потребує значних витрат на лікування, та грошей, які вона заробляє, не вистачає на утримання дитини. Вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Судом встановлено, що позивач згідно рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04.11.2011 виплачує на користь відповідачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 600 грн. щомісячно. Після прийняття рішення у позивача суттєво змінився сімейний та матеріальний стан. Так, згідно довідки Ямпільського РЦЗ Вінницької області, позивач з 04.06.2013 року перебуває на обліку як безробітний (а.с.10). 31.05.2013 року він уклав шлюб з [PERSON], про що виконкомом Великокісницької сільської ради Ямпільського району Вінницької області складено відповідний актовий запис №4 (а.с.7). [INFO] в них народилася донька [PERSON] (а.с.8). У відповідачки також змінився матеріальний стан, вона працевлаштувалася, отримує заробітну плату, проживає з співмешканцем. З урахуванням вищезазначеного суд вважає необхідним змінити розмір аліментів, виплачуваних позивачем на користь відповідачки на утримання сина [PERSON], [INFO], з твердої суми 600 грн. на місяць на 1/4 частину його доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст.192 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-02 00:00:00

31.12.2013 року до Новоград-Волинського міськрайонного суду звернулися позивачі [PERSON] та [PERSON] з позовом до [PERSON] про виселення. Свої вимоги обґрунтовують тим, що їм на праві власності належать 55/100 ідеальних частин будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Інші 45/100 частин належать доньці та зятеві відповідача. Відповідач [PERSON] проживає у їхній частині будинку, самовільно залишити житлову площу відмовляється. Тому, вони змушені звернутися із цим позовом про її виселення з їхньої частини будинку. У судовому засіданні позивач, [PERSON], позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив виселити [PERSON] з їхнього будинку. Представник відповідача, [PERSON], заперечила проти задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON], яка являється співвласником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], також заперечила проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши позивача, [PERSON], представника відповідача, [PERSON], третю особу [PERSON], дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, дійшов наступного висновку. Встановлено, що згідно Договору дарування від 24.12.2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивачам на праві власності належать 55/100 ідеальних часток житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-11). Згідно позовної заяви інші 45/100 ідеальних частин будинку належать третій особі [PERSON], що було також підтверджено нею у судовому засіданні. З пояснень сторін та третьої особи випливає, що частки будинку, який належить позивачам [PERSON], [PERSON] та третій особі [PERSON] на праві спільної часткової власності, в натурі не виділялись. Вищевказані пояснення також підтверджуються відсутністю доказів у справі, що свідчили б про виділ в натурі часток будинку кожному співвласнику. Третя особа, [PERSON], вимогу про виселення з її будинку [PERSON] не заявляла, навпаки, у судовому засіданні не заперечила проти проживання відповідача, [PERSON], яка являється її матір'ю, у будинку, 45/100 ідеальних частин якого належить їй. Крім цього, є безпідставними посилання позивачів на самоправне заняття спірного будинку відповідачем [PERSON] Із будинкової книги, заведеної 23.06.1982 року № 385, вбачається, що [PERSON] зареєстрована у будинку [ADDRESS] з 12.12.1986 року (а.с. 35-39). Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Ч. 4 ст. 358 ЦК України зазначає, що якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Однак, із досліджених доказів у засіданні та пояснень учасників судового розгляду встановлено, що такий договір між співвласниками не укладався. Крім цього, на підставі ст. 364 ЦК України, яка передбачає виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, сторонами не було проведено такого виділу.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

31.12.2013 року позивач звернулась до суду з даним позовом з проханням розірвати шлюб, укладений між ними 11 серпня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київської області, актовий запис № 324 від 11.08.2012 року. Обґрунтовуючи тим, що вони зареєстрували шлюб 11.08.2012 року і проживали до листопада 2012 року. Від даного шлюбу дітей не мають. Спільне життя не слалося оскільки виникали постійні сварки при вирішенні побутових питань, небажання відповідача турбуватись про благополуччя та матеріальне забезпечення родини, дані обставини звели нанівець почуття любові та взаємоповаги. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, та суперечить її інтересам. У звязку з тим, що відповідач відмовляється розірвати шлюб у органах РАЦС, позивач вимушена звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. В судове засідання позивач не зявилася, до початку розгляду справи представник позивача надав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив задовольнити та слухати справу у їх відсутність. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, письмових заяв чи заперечень до суду не направив. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами склалися сімейні правовідносини щодо припинення шлюбу, які врегульовуються ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1, 112 Сімейного кодексу України. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 11 серпня 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київської області, актовий запис № 324 ( а.с. 5), від шлюбу у них дітей немає. Сторони подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, позивач не бажає поновлювати шлюбні відносини, вважає, що примирення між ними неможливе. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

31.12.2013 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про стягнення оплати за комунальні послуги, в якому вона посилається на те, що відповідачі є батьками неповнолітнього [PERSON], який є співвласником квартири, на утримання якої позивачем були сплачені комунальні платежі. Позивач у судове засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні позову наполягає. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі. Проти позову не заперечує. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали по справі встановив такі факти та відповідні до них правовідносини: На підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 25.11.2006 року (а.с. 7) позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та неповнолітній [PERSON] є співвласниками, по 1/3 частки кожний, квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі статтею 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 360 ЦК України, співвласники, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов'язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Згідно із квитанціями та розрахунками, копії яких містяться у матеріалах справи, позивачем за останні три роки за утримання квартири було сплачено 3515 грн. 92 коп., які складаються з оплати за обслуговування будинку та прибудинкової території, та з оплати за газопостачання. Частка, яка підлягає сплаті неповнолітнім [PERSON] складає: 3515, 92 / 3 = 1171грн. 98 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 177 СК України, батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Зважаючи на те, що неповнолітній [PERSON] є співвласником спірної квартири, то, відповідно до діючого законодавства, його батьки, відповідачі по справі, зобов'язані брати участь у витратах на утримання належного їхній дитині майна. Враховуючи вищевикладене суд доходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

31.12.2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі по тексту - позивач) звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач-2) про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені у сумі 212 054,69 грн. 04.08.2014 року від представника позивача - Васильєвої К.В., надійшла до суду заява про залишення позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені без розгляду у зв'язку із тим, що 29.07.2014 року [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором № 11347043000 виконала у повному обсязі. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 207 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду. Згідно із статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, суд зобов'язаний залишити заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з відповідним клопотанням про залишення його позовної заяви без розгляду. Звернення із заявою про залишення заяви без розгляду робить неможливим вирішення спору, навіть якщо на цьому наполягає відповідач. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про задоволення заяви представника позивача та залишення позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені без розгляду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

31.12.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача аліменти, на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи свої вимоги тим, що дитина проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні, а відповідач добровільно відмовляється надавати допомогу на її утримання. В судове засідання [PERSON] не з'явилась, надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, доводів на обґрунтування своїх заперечень проти позову не надав. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач в своїй письмовій заяві проти цього не заперечувала. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2005 року, якій було розірвано заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 серпня 2014 року /а.с.3/. Від шлюбу сторони мають стна - [PERSON], [INFO] /а.с.2/. Згідно наданої довідки М.Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області за № 1116 від 26.12.2014 року, позивачка разом з сином [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже суд вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини слід стягнути аліменти у розмірі заявленому позивачкою. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

31.12.2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, яким просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 23.05.2013року у Крукеницькій сільській раді Мостиського району Львівської області за актовим записом №4. Власні позовні вимоги мотивує тим, що від самого початку їхнього подружнього життя шлюб був невдалим. Після народження дитини, вона (позивачка) дуже захворіла, перебувала на стаціонарному лікуванні, на що потрібні були значні кошти, які надавали лише її батьки, оскільки відповідач жодних коштів на утримання сім'ї не надавав. В їхній сім'ї були постійні сварки та конфлікти, так як у них абсолютно різні погляди на життя. На даний час їхній шлюб існує лише формально, як подружжя вони тривалий час разом не проживають, оскільки втратили один до одного почуття любові та взаємоповаги. Крім того вказує, що на сьогоднішній день у неї є інша сім'я. Зазначає, що у шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишиться проживати з нею. Після розірвання шлюбу має намір залишити прізвище «[PERSON]». Позовні вимоги позивачкою в судовому засіданні підтримано. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.130, 174 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні попереднього судового засідання. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстровано 23.05.2013 року Крукеницькою сільською радою Мостиського району Львівської області за актовим записом №04. У даному шлюбі у них народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO]. Між сторонами відсутні почуття любові та взаємоповаги. У сім'ї часто виникають сварки та сімейні скандали, які негативно впливають на виховання дитини. Подружжя вже тривалий час разом не проживають та жодних шлюбних стосунків не підтримують, шлюб існує лише формально. Позивачка несе моральні страждання, тому наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою. Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін та наявними у справі письмовими доказами: оригіналом свідоцтва про шлюб між сторонами серії [NUMBER] від 23.05.2013 року та копією свідоцтва про народження дитини - [PERSON]. При таких обставинах, суд прийшов до переконання, що сім'я сторін розпалась остаточно і зберегти її не можливо. Сторони згідні на розірвання шлюбу, збереження якого суперечить інтересам кожного з подружжя та дитини, а тому згідно з ст.112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

31.12.2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача аліменти, на утримання доньки - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до повноліття дитини. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що дитини проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні, а відповідач добровільно відмовляється надавати допомогу на їх утримання. Позивач в судовому засіданні підтримала позов та просила його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження /а.с.3/ відповідач, [PERSON], записаний батьком [PERSON], [INFO] і тому відповідач повинен приймати участь в утриманні доньки до досягнення нею повноліття. Згідно наданої довідки з виконкому Олишівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області за № 1549 від 30.12.2015 року, [PERSON], 2015 р.н., зареєстрована та проживає разом з матір'ю по [ADDRESS] /а.с.8/. Відповідно до довідки про доходи ТОВ «Мастербуд», вбачається, що відповідач працює в товаристві та займає посаду підсобного робітника, за травень-жовтень 2015 року отримав 25520.20 грн заробітної плати /а.с.7/. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дітей не досягнуто, а отже суд вважає, що з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки слід стягнути аліменти. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини і відповідача, обставини даної справи і вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

31.12.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що їхня з відповідачем сім'я розпалася через несумісність характерів та різні погляди на життя. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Збереження сім'ї позивачка вважає неможливим. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]». В судове засідання позивачка не з'явилася, проте завчасно подала заяву до суду, згідно з якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу та просить суд розглянути справу за її відсутності (а.с.13). Відповідач не з'явився до суду також, проте відповідно до адресованої суду письмової заяви позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд розглянути справу за його відсутності (а.с.14). Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені [PERSON] вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, шлюб між [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) та [PERSON] був зареєстрований 15.01.2013 року, про що виконавчим комітетом Заїздської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області складено відповідний актовий запис за №01 (а.с.5). Зі свідоцтва про народження (а.с.6) вбачається, що від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.112 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність у них неповнолітньої дитини, та зважаючи на те, що згідно з письмовими заявами сторін позивачка наполягає на розлученні, а відповідач не заперечує проти нього, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб - розірванню. Також відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Оскільки у позовній заяві [PERSON] просить залишити їй прізвище, отримане нею після укладення шлюбу, то після розірвання шлюбу суд вважає за можливе залишити позивачці прізвище «[PERSON]». На підставі ст.ст.110-114 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved