Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

30 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та виключення запису про позивача як батька з актового запису про народження дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 06 серпня 2013 року зареєстрував шлюб з [PERSON] (дошлюбне прізвище Хоролець) [PERSON]. До реєстрації шлюбу 27 липня 2013 року відповідач народила Сина [PERSON]. Враховуючи те, що позивач вважав себе батьком дитини за його заявою 06 серпня 2013 року його записано батьком дитини при реєстрації її народження. Сімейні відносини між сторонами не склались через різні погляди на життя, з червня 2016 року сторони подружні стосунки не підтримують. Крім того у позивача склались сумніви відносно його біологічного батьківства стосовно [PERSON]. За результатами генетичного дослідження проведеного в січні 2017 року встановлено, що вірогідність його батьківства відносно [PERSON] становить 0 відсотків. Ознайомившись з висновок дослідження відповідач підтвердила, що позивач не є батьком її дитини. Враховуючі вищевказані обставини, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду. В судове засідання позивач не зявився, уповноважив на представлення своїх інтересів адвоката [PERSON] Представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві. Судові витрати у справі просив віднести на рахунок позивача відповідно до позиції останнього виловленої в позовній заяві. Відповідач позов визнала в повному обсязі та пояснила, що на час зачаття дитини окрім позивача продовжувала підтримувати інтимні стосунки з іншим чоловіком. Завагітнівши сподівалась, що батьком дитини є позивач. Про те, що чоловік не є батьком дитини почала здогадуватись лише у 2016 році. На вищевказаному ґрунті відносини між нею та позивачем погіршились та з червня 2016 року подружжя проживає окремо один від одного, спільного домогосподарства не веде. Після розірвання шлюбу відповідач просила залишити їй дошлюбне прізвище «Хоролець». Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволення виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (дошлюбне прізвище Хоролець) [PERSON] 06 серпня 2013 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КЕ № 103948, виданим у день реєстрації шлюбу відділом ДРАЦС Шишацького РУЮ Полтавської області, актовий запис № 23 (а.с.7). З пояснень сторін вбачається, що оскільки вони на систематичній основі підтримували дошлюбні інтимні стосунки та з жовтня 2012 року проживали разом, позивач [PERSON] вважав себе батьком дитини, яку 27 липня 2013 року народила відповідач [PERSON] (на той час Хоролець) О.О. 06 серпня 2013 року проведена реєстрація народження дитини [PERSON], [INFO] та в актовому записі про народження дитини № 25 за заявою [PERSON] внесені відомості про нього як батька дитини. Вказаний факт підтверджується доводами сторін та копією свідоцтва про народження серії І-КЕ № 181740, виданим 06 серпня 2013 року відділом ДРАЦС Шишацького РУЮ Полтавської області (а.с.10). Сторонами підтверджується, що відносини між ними не склались через різницю у поглядах на життя, в тому числі через сварки з приводу батьківства дитини. На протязі останніх 7-ми місяців сторони спільно не проживають, ведуть домогосподарство окремо один від одного, спільного сімейного бюджету не мають, а отже шлюб має формальний характер. Майнових претензій сторони один до одного не висловлюють. З наведених позивачем у позовній заяві пояснень вбачається, що в процесі підростання сина [PERSON] він почав виявляти сумній у своєму біологічному батьківстві по відношенню до дитини в звязку з чим в приватному порядку звернувся до компанії «Медикал Геномикс Україна» для проведення генотипоскопичного дослідження. Згідно висновку вказаної компанії про біологічне батьківство № MGT 415 від 11 січня 2017 року імовірність біологічного батьківства [PERSON] у відношенні дитини [PERSON] дорівнюється 0% (а.с.11-12). Про те, що позивач [PERSON] не є батьком [PERSON] підтвердила в судовому засіданні і відповідач [PERSON], яка пояснила, що саме на час зачаття дитини підтримувала інтимні стосунки з іншим чоловіком. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За змістом ст.ст. 54, 55 СК України базовою засадою побудови сімейних відносин є рівність чоловіка і жінки, взаємні почуття любові і поваги, взаємодопомоги і підтримки. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б волі та інтересам щонайменше одного з них, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині розірвання шлюбу. Враховуючи те, що відповідач виявила бажати змінити прізвище на дошлюбне, суд,

Outcome: approved