Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

30 травня 2019 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом про визнання за ним права власності на кооперативну квартиру. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 03 березня 1996 року згідно ордеру № 016667 йому була надана двокімнатна квартира [ADDRESS] . Пайовий внесок за квартиру був виплачений ним у повному обсязі, про що була видана довідка від 05.11.2018 року № 37 ОСБЖБ «Добробут». Після виготовлення технічної документації на квартиру, на теперішній час виникла необхідність в оформленні документів на квартиру, у зв`язку з чим він звернувся до юридичного департаменту Маріупольської міської ради, але йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру та запропоновано звернутися до суду. Просив суд визнати за ним право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] . У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , яка діє на підставі довіреності, не з`явилися, надавши суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ОСБЖБ «Добробут» у судове засідання також не з`явився, від голови правління надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року), державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положення ст.328 Цивільного кодексу України (в редакції від 16 січня 2003 року) передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 128 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. В п. п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру. З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. Так, з ордеру № 016667 від 03 березня 1996 року вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Виконкому Жданівської міської ради народних депутатів від 28 червня 1996 року № 4 та списків ЖБК «Орджонікідзевський-144», було надано двокімнатну квартиру [ADDRESS] житловою площею 27,5 кв.м. на родину з трьох осіб, у тому числі на дружину - [PERSON] , та доньку - [PERSON] . Згідно технічного паспорту від 10 жовтня 2018 року, виданого на ім`я [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальна площа даної квартири складає 45,5 кв. м., а житлова площа дорівнює 27,5 кв. м. Як вбачається з довідки від 05 листопада 2018 року за № 37 за підписом голови правління житловим будинком ОСБЖБ «Добробут», який є правонаступником ЖБК «Орджонікідзевський-144» [PERSON] , [PERSON] є членом ОСБЖБ «Добробут» на підставі рішення Виконкому Маріупольської міської ради № 5 від 18 січня 2007 року. Фактична вартість кооперативної квартири становить 5690,00 руб. Пайовий внесок виплачено [PERSON] у 1995 році в повному обсязі. Житловий будинок [ADDRESS] введений в експлуатацію у 1983 році, житловий будинок зведений по проекту 464-Д-84. На підставі дослідження перелічених письмових доказів, суд вважає, що у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] правомірно свого часу набув право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] , оскільки вказана квартира була надана йому у користування на підставі ордеру, а у подальшому позивачем як членом ЖБК «Орджонікідзевський-144», було проведено повну виплату пайових внесків за зазначену кооперативну квартиру. Суд зауважує, що виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції від 2004 року. Водночас, суд звертає увагу, що лише на підставі «Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, «Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджених Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, передбачалось оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування членам житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески. Враховуючи перелічені норми, суд дійшов висновку, що на момент набуття права власності [PERSON] на кооперативну квартиру, законодавством не була передбачена як видача свідоцтва про право власності на кооперативну квартиру, так і обов`язкова державна реєстрація права власності на таку квартиру. Однак з 1995 року законодавець передбачив процедуру оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна для членів житлово-будівельного кооперативу, які повністю внесли свої пайові внески, шляхом отримання свідоцтва про право власності від місцевих органів державної виконавчої влади, місцевого самоврядування та реєстрацію їх в бюро технічної інвентаризації. Враховуючи наведені норми та зважаючи, що саме на підставі ордеру на вселення позивач [PERSON] отримав від Виконавчого комітету місцевої ради право на користування спірною кооперативною квартирою, а у подальшому не отримав свідоцтва про право власності на це майно та не зареєстрував його в Маріупольському БТІ, таким чином існує спір щодо підтвердження права власності позивача на вказану квартиру. За змістом ст. 392 ЦК України в редакції від 2003 року, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивача існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами його права власності на кооперативну квартиру, набутого ним свого часу правомірно. На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом визнання за [PERSON] права власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] , внаслідок проведення ним сплати пайових внесків за вказану квартиру.

Outcome: approved