Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

30 червня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05 травня 2008 року померла її мати [PERSON], після її смерті залишилась квартира № 57 у м. Дніпропетровську, вул. Плеханова (сучасна вул. Князя Володимира Великого), буд. 15А. Зазначена квартира знаходилась у спільній власності матері позивачки [PERSON] та батька позивачки [PERSON], які були зареєстровані та фактично проживали разом у цій квартирі по день смерті матері. Позивачці було відомо, що на день смерті матері її батьки перебували у шлюбі, тому вона вважала, що її батько як материн чоловік, який постійно проживав з нею на час її смерті, прийняв спадщину, і тому позивачка не зверталась із заявою про прийняття спадщини. Інших осіб, які б підпадали під право першої черги спадкування, у батька позивачки немає. Її батько, а також вищеназвана квартира перебували на утриманні позивачки. Батько позивачки [PERSON] помер 12 червня 2015 року, після його смерті позивачка звернулась до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори для оформлення права на спадщину. 20 травня 2016 року Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою було оформлене свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого позивачка визнана спадкоємицею [PERSON] та набула право на спадщину, яка складається з 1/2 частини квартири № 57 у м. Дніпропетровську на вул. Князя Володимира Великого, 15А. В процесі оформлення права на спадщину та підготовки необхідних для цього документів позивачка за місцем проживання батьків знайшла свідоцтво про розірвання шлюбу між її батьком [PERSON] та матірю [PERSON] від 10.10.1990 року, і лише тоді дізналася про їх розлучення. Для прийняття спадщини після смерті матері позивачка на початку червня 2016 року звернулась до Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори. Постановою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 16.06.2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] у звязку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини. Оскільки батьки позивачки продовжували до смерті матері проживати разом та не повідомляли позивачку про розірвання шлюбу, в неї не було сумнівів що батьки на день смерті матері перебували у шлюбі, в звязку з чим вважає, що пропуск нею строку для прийняття спадщини обумовлений обєктивними, поважними, незалежними від позивачки причинами. На підставі зазначеного, позивачка просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті 05 травня 2008 року її матері [PERSON], у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Заявою від 17.05.17 року позивачка збільшила позовні вимоги та просила, враховуючи стан її здоровя, а також інші сімейні та технічні причини, визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини у шість місяців. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] міська рада в судове засідання не зявився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Надав суду письмові заперечення, в яких заперечував проти позовних вимог. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступного висновку. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія ГД № 934862 та копією свідоцтва про укладення шлюбу серія І-КИ № 346688. Квартира, розташована за адресою [ADDRESS], належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 08.06.1994 року, виданого виконкомом [PERSON] міської ради народних депутатів. [PERSON] помер 12 червня 2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КИ № 637839. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.05.2016 року Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, [PERSON] є спадкоємицею майна [PERSON]. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 1/2 частини квартири № 57 у м. Дніпропетровську на вул. Князя Володимира Великого, 15А. [PERSON] померла 05 травня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КИ № 212562. На день смерті [PERSON] за адресою [ADDRESS] разом з нею був прописаний [PERSON] З 29.07.2015 року в квартирі ніхто не прописаний, що підтверджується довідкою КП «Жилсервіс-2» від 30.05.2015 року. [PERSON] і [PERSON] розірвали шлюбу 10 жовтня 1990 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Постановою Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 16.06.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] у звязку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю сумісної реєстрації разом із спадкодавицею за однією адресою. Згідно статті 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини, згідно до ч. 2 ст. 1220 Цивільного кодексу України, є день смерті особи. Судом встановлено, що позивачка не звернулася до нотаріального органу за отриманням свідоцтва про прийняття спадщини після смерті матері, оскільки вважала, що її батьки перебувають у шлюбі, тому її батько [PERSON] як чоловік померлої, який постійно проживав разом з нею на день смерті, прийняв спадщину. За ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Суд погоджується з доводами позивачки, що пропуск нею строку для прийняття спадщини обумовлений обєктивними, поважними, незалежними від позивачки причинами, оскільки вона керувалася тими обставинами, які були їй відомі на час смерті матері, і які обєктивно усували необхідність вчинення будь-яких додаткових дій для прийняття спадщини. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк для звернення з заявою про прийняття спадщини з поважної причини, а тому у суду є підстави для задоволення позовних вимог та визначення йому додаткового, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, строку. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача, оскільки він не навів жодних мотивів та доказів, з яких заперечує проти задоволення позовних вимог. Разом з тим, суд вважає, що підстави для задоволення вимог, викладених у заяві від 17.05.2017 року, а саме визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у шість місяців відсутні, оскільки позивачкою не надано ніяких доказів щодо стану здоровя та інших причин, які б заважали їй подати заяву про прийняття спадщини в двохмісячний строк, про надання якого вона просила у первісній позовній заяві. На підставі ст.ст. 1220, 1261, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: partial