Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

31.08.2020р. до Калинівського районного суду Вінницької області звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на її користь суму боргу за договором позики в розмірі 126455,93грн., з яких: 57603,00грн./сума боргу; 51105,54грн./відсотки за користування коштами; 5165,00грн./три відсотки річних; 12582,39грн./інфляційні нарахування; 1264,56грн./судовий збір, а також витрати на правову допомогу в розмірі 1500,00грн. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 01.09.2016р. уклала договір позики у формі розписки із [PERSON] , за яким останній отримав від неї грошові кошти у розмірі 3100дол.США, які зобов`язався повернути до 01.09.2017р. без виплати відсотків, а в разі неповернення коштів в зазначений термін, зобов`язався виплачувати відсотки. Відповідачем станом на 27.08.2020р. повернуто суму позики в розмірі 1000дол.США, а відтак сума заборгованості становить 2100дол.США х 27,43грн. (за курсом Національного Банку України станом на 27.08.2020р.) = 57603,00грн. У зв`язку із порушенням взятих на себе зобов`язань, відповідач зобов`язаний сплатити відсотки за користування коштами в розмірі подвійної ставки НБУ за період з 01.09.2017р. по 27.08.2020р. в розмірі 51105,54грн.; три відсотки річних за період з 01.09.2017р. по 27.08.2020р. в розмірі 5165,00грн.; інфляційні нарахування за період з вересня 2017 року по серпень 2020 року в розмірі 12582,39грн., а також відшкодувати понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 1500,00грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2020р., вказаний позов переданий на розгляд судді Сєліну Є.В., який своєю ухвалою від 28.10.2020р. відкрив за ним провадження за правилами загального позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 08.12.2020р. закрите підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат ГОРІНА О.В. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку. Згідно письмового клопотання, яке наявне в матеріалах цивільної справи, адвокат Горіна О.В. просить справу розглянути за відсутності позивача, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Як вбачається з інформації Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області, викладеної в довідці № 1634 та направленої згідно листа за підписом головного спеціаліста центру Ломачевської Н.П. від 23.10.2020р. № 01-27-564, який надійшов на адресу Калинівського районного суду та зареєстрований в канцелярії за вх.№ 10050/20 від 28.10.2020р., відповідач [PERSON] , [INFO] , з 20.11.1992р. по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України, судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно з ч.4 ст.130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Частиною 3 ст.131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] неодноразово повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, про судові засідання в справі, які були призначені на 17.11.2020р., 08.12.2020р. (в ході підготовчого провадження), та 27.01.2021р., 16.02.2021р., 04.03.2021р. (в ході розгляду справи після закриття підготовчого провадження), шляхом направлення судових повісток за поштовою адресою: [ADDRESS] , зазначеною у позовній заяві та підтвердженою інформацією Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Калинівської міської ради Вінницької області, викладеної в довідці № 1634 та направленої згідно листа за підписом головного спеціаліста центру Ломачевської Н.П. від 23.10.2020р. № 01-27-564, що достеменно підтверджується конвертами, які повернулися на адресу суду з відмітками відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Жодних заяв про зміну місця проживання від відповідача на адресу суду не надходило. Таким чином, з огляду на вищенаведене, матеріалами справи доведено, що відповідач [PERSON] належним чином в передбаченому законом порядку повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду даної справи. Слід зауважити, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] . Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останнім не надано, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено. У протилежному випадку відкладення розгляду справи без відповідних об`єктивних підстав та пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя, може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи. Додатково суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. Так, Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) 07.07.1989р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). З урахуванням завдань цивільного судочинства та розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність відповідача [PERSON] . Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності існуючих умов, передбачених в ч.1 ст.280 ЦПК України, які підтверджені наявними в справі доказами, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, які містяться в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно приписів ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з приписів ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. З приписів ст.524 ЦК України вбачається, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З вказаного вбачається, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, разом з тим, сторони вправі визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству. Так, суду було надано оригінал розписки від 01.09.2016р., яка була досліджена судом та долучена до матеріалів справи. З вищевказаної розписки вбачається, що 01.09.2016р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якої [PERSON] отримав в борг 3100дол.США, терміном на один рік, з дня підписання даної розписки, без виплати відсотків. В разі неповернення коштів в зазначений термін, позичальник зобов`язується виплачувати відсотки згідно ставки НБУ. Дослідивши вказану розписку суд приходить до висновку, що вона є належним та допустимим доказом, що підтверджує отримання відповідачем грошових коштів у позивача. Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у суді відповідачем не заявлялось. Сумніви щодо того, що вказана розписка була написана не відповідачем, а іншою особою, у суду відсутні. А наявність на час розгляду справи оригіналу розписки від 01.09.2016р. у позивача [PERSON] свідчить про те, що отримані відповідачем [PERSON] грошові кошти у повному обсязі повернуті не були. Враховуючи вищенаведене, виходячи із наведеної позивачем у позовній заяві інформації про те, що відповідач [PERSON] станом на 27.08.2020р. повернув їй частину позики, а саме суму в розмірі 1000дол.США, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви в частині стягнення суми неповернутої частини позики у розмірі 57603,00грн. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-36цс14, з якою погодився Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 761/11028/14-ц. Як вбачається зі змісту наданої відповідачем розписки, укладений між сторонами договір позики не є безоплатним у розумінні норм частини другої статті 1048 ЦК України, у зв`язку з чим з відповідача підлягають стягненню проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки НБУ. Таким чином, оскільки розмір процентів в договорі позики сторонами не визначено, такий розмір повинен визначатися на рівні облікової ставки Національного банку України. З урахуванням викладеного, розмір відсотків за період з 01.09.2017р. по 12.06.2020р. становить 25552,77грн., які і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Натомість позивач провів розрахунок виходячи з подвійної облікової ставки Національного банку України, що не може бути застосовано з огляду на обставини справи, оскільки сторони в договорі позики таку ставку не визначали, а відтак з відповідача підлягають стягненню проценти за користування позикою виключно в розмірі облікової ставки Національного банку України. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Три проценти річних розраховуються наступним чином, 57603,00грн. (прострочена сума) х 1091 (кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня визначеного позивачем у позові, тобто період з 02.09.2017р. по 27.08.2020р.) х 3 /100 /365 = 5165,33грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. В листі Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97р., роз`яснено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Враховуючи вищенаведене, належним розрахунком заборгованості є добуток суми заборгованосі на індекси місячних періодів у які відповідна заборгованість не була погашена. Таким чином, розмір заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період з 02.09.2017р. по 27.08.2020р. складатиме 12582,39грн.: 102,0% х 101,2% х 100,9% х 101,0% х 101,5% х 100,9% х 101,1% х 100,8% х 100,0% х 100,0% х 99,3% х 100,0% х 101,9% х 101,7% х 101,4% х 100,8% х 101,0% х 100,5% х 100,9% х 101,0% х 100,7% х 99,5% х 99,4% х 99,7% х 100,7% х 100,7% х 100,1% х 99,8% х 100,2% х 99,7% х 100,8% х 100,8% х 100,3% х 100,2% х 99,4% х 57603,00грн. - 57603,00грн. = 12582,39грн., який підлягає стягненню з відповідача на рахунок позивача. З урахуванням викладеного, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 01.09.2016р. в розмірі 100903,49грн., з яких: 57603,00грн.(сума боргу); 25552,77грн.(відсотки за користування коштами); 5165,33грн.(три відсотки річних); 12582,39грн.(інфляційні нарахування). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір: у розмірі 1264,56грн. згідно квитанції № 50654 від 28.08.2020р. Так, позов був заявлений у сумі 126455,93грн., а задоволений на 100903,49грн. і судові витрати склали 1264,56грн., то ці витрати розподіляються у такий спосіб: 126455,93грн./100903,49грн.=1,25; 1264,56грн./1,25=1011,64грн. Оскільки рішення постановлене у цій частині проти відповідача, то він і сплачує дану суму, а частину витрат, що залишилася (252,92грн.), сплачує позивач, тому що вона буде пропорційна тій сумі, у якій позивачу відмовлено. За таких обставин, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1011,64грн. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із пунктом третім частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України і у разі часткового задоволення позову судові витрати щодо сплати професійної правничої допомоги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Врахувавши вищевикладене, суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1185,00грн., тобто пропорційно до задоволеної частини позовних вимог /1500грн. (витрати сплачені на надання професійної правничої допомоги) х 79 % (задоволені позовні вимоги у відсотковому співвідношенні) = 1185,00грн./. Виходячи із викладеного,

Outcome: partial