Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

30.11.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що з 20.01.2012 року перебуває у шлюбі з відповідачкою, мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачкою не склалося, оскільки виявилося, що вони є зовсім різними людьми з протилежними поглядами на сімейні обовязки, через відсутність взаєморозуміння часто виникали спори. З листопада 2017 року спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. У підготовче судове засідання позивач направив заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутність, підтримує заявлені вимоги у повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні, у зв'язку з визнанням позову відповідачем. Відповідачка в підготовче судове засідання також направила заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнає. Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Судом встановлено. 01.12.2017 року на виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України (у редакції Закону від 18.03.2004 року № 1618-IV) судом направлено запит до відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб. 26 грудня 2017 року судом отримано відповідь на запит, у звязку з чим 27.12.2017 року суддя постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, яка направлена сторонам. З долучених до позовної заяви письмових доказів встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 січня 2012 року, який зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 21. Вказане підтверджено копією свідоцтво про шлюб серії 1-КИ № 216084 (а.с. 4). Від сумісного проживання сторони мають одну малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 5). З обґрунтувань позивача, які викладені в позовній заяві, встановлено, що сторони з 15 листопада 2017 року не підтримують шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть. Сімейне життя не склалося оскільки виявилося, що сторони є зовсім різними людьми з протилежними поглядами на сімейні обовязки, через відсутність взаєморозуміння виникали спори та сварки. Наведені обставини дають підстави суду зробити висновок про формальний характер шлюбу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін, тому позов про розірвання шлюбу слід задовольнити. Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вказане, на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 111, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved