Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

29 січня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому вказує, що [PERSON] є її рідною донькою та є матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] 11 червня 2013 року [PERSON] пішла отримувати соціальну допомогу на дітей, додому не повернулась. Її не було дві доби, хоча позивачка їй і телефонувала, і розшукувала її, запитувала у людей, чи не знають вони, де донька. З'ясувалося, що вона проживає зі своїм співмешканцем у нього вдома. На запитання позивачки, чи буде вона повертатися додому, відповідачка відмовилася, сказала, що буде проживати у свого співмешканця, дітей залишила у своєї матері - позивачки по справі, їм вона матеріальної допомоги не надає, повністю всі клопоти на утриманню та вихованню дітей несе позивач. Відповідачка дітьми зовсім не займалася, соціальну допомогу на дітей витрачає на власні потреби, участі у вихованні та розвитку дитини взагалі не приймає, не надає належної уваги, не цікавиться їх життям, не приходить до них відвідувати. Позивачка вказує, що зверталась до служби у справах дітей райдержадміністрації із заявою про те, що матір не приділяє належної уваги дітям. В призначений час на особистому прийомі було проведено бесіду із заявницею та матір'ю дітей щодо участі у вихованні та утриманні дітей, роз'яснено законодавство щодо прав та обов'язків батьків, сплановано подальшу роботу. Відповідачка відповіла, що не бажає займатися вихованням дітей та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Таким чином, [PERSON] самоусунулася від виконання своїх материнських обов'язків по відношенню до дітей. Позивачка просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] Також просила стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частина всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на мою користь на утримання дітей. У судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Петрова С.М., яка діє на підставі договору, позов підтримали, відповідачка до суду не з'явилась, надала засвідчену сільською радою заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечень проти позову від неї не надійшло. Представник Органу опіки та піклування Забегайло І.Г. також заперечень проти позову не мала, суду пояснила, що з матір'ю дітей було проведено неодноразово бесіди з питання необхідності піклування про своїх малолітніх дітей, однак належних результатів вони не дали, відповідач дітьми займатися не бажає, проживає разом зі своїм новим співмешканцем, дітей покинула у своєї матері - позивачки пор справі - [PERSON] Прокурор Гювелян В.А. також висловила свою думку щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з неї аліментів на їх утримання. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідачка є матір'ю малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначена обставина підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Діти зареєстровані та проживають фактично з [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї. Споріднення між нею та відповідачкою підтверджується документально. Згідно до висновку органу опіки та піклування, діти проживають з позивачем з літа 2013 року. Після проведеного дослідження умов проживання та проведеної роботи Орган опіки прийшов до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] [INFO], материнських прав у відношенні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України матір може бути позбавлена судом материнських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частина 3 цієї ж статті встановлює, що матір може бути позбавлений материнських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до роз'яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 р., позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Діти для повного і гармонійного розвитку їх особистості потребують любові і розуміння. Вони повинні, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідач своєю поведінкою не дотримується цього принципу. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. На утриманні позивачки, крім дітей відповідачки - її онуків, перебувають ще й її діти. Позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Вона зазначає, що має матеріальні труднощі в утриманні дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач є матір'ю-одиначкою, тому вимоги про стягнення аліментів позивач пред'являє лише до неї. В силу приписів ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст.ст. 155, 164, 165, 166, 180, 182 СК України,

Outcome: approved