Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

5 травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] та [PERSON], яка змінила своє прізвище на [PERSON], з вимогами: встановити факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON]; визнати об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] наступне майно: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за [PERSON]; автомобіль марки «FORD» модель 2010 року, № кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], зареєстрований на праві власності за [PERSON]; банківський вклад на суму 30 000 грн. згідно договору банківського вкладу від 26.12.2013 р., укладеного між [PERSON] та відділенням ПАТ «ПриватБанк»; визнати за [PERSON] право власності: на ? частину двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартістю 12 500 грн.; на ? частину автомобіля марки «FORD» модель 2010 року, № кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], вартістю 69 900 грн.; ? частину банківського вкладу на суму 30 000 грн. згідно договору банківського вкладу від 26.12.2013 р., укладеного між [PERSON] та відділенням ПАТ «ПриватБанк», вартістю 15 000 грн.. Позов обгрунтовувала тим, що з серпня 2008 року і до смерті [PERSON], яка настала [INFO], вона відкрито проживала з ним однією сім'єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, у них був спільний бюджет, вони вели спільне господарство, мали спільний побут, спільно відпочивали, разом робили покупки, вирішували всі життєві питання. Проживали в квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Про їх сімейні стосунки було відомо всім родичам, друзям. Разом відвідували її та його родичів, допомагали її та його дітям від попередніх шлюбів. Під час їх спільного проживання однією сім'єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу було придбано зазначене майно, у зв'язку з чим воно є їх спільною сумісною власністю. Однак після смерті [PERSON] його діти, - відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають намір успадкувати все зазначене майно. У зв'язку з цим для захисту своїх прав вона звернулася до суду з цим позовом. Ухвалою від 20 червня 2014 року до участі у справі як третіх осіб без самостійних вимог судом було залучено інших спадкоємців першої черги померлого [PERSON] - [PERSON] та [PERSON]. Позивач та її представник суду пояснили, що відносини позивачки та [PERSON] вважають сімейними, оскільки вони спільно проживали у його та її квартирах, вели спільне господарство, мали спільний побут, у зв'язку з чим придбане за час спільного проживання спірне майно є їх спільною сумісною власністю. Відповідачі [PERSON], [PERSON], їх представник та представник третьої особи [PERSON] позов не визнали і суду пояснили, що їх батько [PERSON] однією сім'єю з [PERSON] як чоловік та жінка не проживав. Вони дійсно підтримували відносини між собою, ходили один до одного, зустрічались, спільно проводили час, спільно їздили відпочивати. Однак у кожного була своя квартира і постійно ніхто з них у квартирі іншого не проживав. Квартиру за адресою: [ADDRESS] батько купив після розірвання шлюбу з їх матір'ю ще до знайомства з [PERSON]. В той час він зустрічався з іншою жінкою. Квартиру купив за рахунок коштівё отриманих за свою частку у приватизованій ними квартирі після її продажу та за рахунок банківського кредиту, який він повернув за рахунок своєї зарплати та пенсії. Перший внесок за автомобіль заплатив за рахунок отриманої вихідної допомоги при звільненні з роботи у 2010 році, а решту за рахунок отриманого ним банківського кредиту, який він також повернув за рахунок отримуваної пенсії. Депозитний вклад у банку вніс за рахунок отримуваної ним пенсії. У спірній квартирі [PERSON] бувала періодично, однак постійно там не проживала, її речей там не було. Оскільки [PERSON] і [PERSON] постійно спільно не проживали як чоловік і жінка, а лише періодично зустрічалися, спільного господарства не вели, то вони вважають, що їх відносини не були сімейними, у зв'язку з чим права на зазначене майно позивачка не має. Третя особа [PERSON] до суду не з'явилася, у зв'язку з чим за згодою сторін та їх представників суд розглянув справу за її відсутності. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] і [PERSON] близько шести років до його смерті проживали разом то в Чернігівському кварталі, то в Київському кварталі. Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] у 2007 році купив квартиру в Київському кварталі, для чого він йому позичив 5000 доларів США, які той повернув через 2 роки. Влітку 2008 року [PERSON] познайомився з [PERSON] і вони почали разом проживати як чоловік та жінка у цій квартирі. Потім [PERSON] купив автомобіль, на що він також йому позичив 5000 доларів США, які він повернув. Свідок [PERSON] показав, що починаючи з 2008 року часто бачив разом [PERSON] та [PERSON]. Практично кожні вихідні [PERSON] приходила до [PERSON] у Київський квартал. Зустрічав їх також разом в Чернігівському кварталі. Років три назад [PERSON] купив автомобіль, яким вони з [PERSON] спільно користувалися. Зі слів [PERSON] вони збиралися одружитися. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] і [PERSON] з 2008 року стали жити разом як чоловік та жінка. Були завжди разом, спільно гуляли на вулиці. Жили як у Чернігівському, так і в Київському кварталі. Купили автомобіль, яким спільно користувалися. Збиралися одружитися. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] і [PERSON] познайомились у серпні 2008 року і з того часу проживали разом як чоловік та жінка, про що говорив сам [PERSON]. Купили машину, скрізь ходили разом. Часто бачила їх у Київському кварталі. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] купив квартиру у Київському кварталі, коли зустрічався з [PERSON]. Кредит за квартиру виплачував разом з [PERSON], що відомо з їх розмов. Вони жили як сім'я, чоловік та жінка, в Київському кварталі. Там бачила речі та одяг [PERSON]. Їздили разом відпочивати, до родичів. Хотіли одружитися, продати квартиру в Чернігівському кварталі та жити в Київському. [PERSON] говорив, що на гроші [PERSON] вони живуть, а його гроші платять за кредит. За кредит розрахувалися приблизно за рік. Свідок [PERSON] суду показав, що з [PERSON] був у дружніх відносинах. Коли той розлучився з дружиною, то купив квартиру у Київському кварталі. Він жив сам, ніякої жінки, в т.ч. позивачки, а також жіночих речей у нього в квартирі він не бачив. Одружуватись він не збирався. Розмови між ними про відносини з жінками були лише загального характеру. Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] у 2006-2007 р. купив квартиру у Київському кварталі, він йому допомагав заселятися. Позивачку вперше побачив на похороні [PERSON]. Раніше її з ним ніколи не бачив. У його квартирі жіночих речей не було. Він ніколи не говорив, що у нього є жінка, що він бажає створити сім'ю. Свідок [PERSON] показав, що з [PERSON] був знайомий з 1996-1997 року, спілкувався з ним. Ходив до нього в гості у квартиру в Київському кварталі в основному у вихідні дні. [PERSON] завжди був сам, жив один. Про його відносини з позивачкою йому нічого не відомо. Він її не знає і ніколи не бачив. Жіночих речей у квартирі [PERSON], його спальні, ванній кімнаті не було. У 2012 році він купив автомобіль, виплачував кредит. Свідок [PERSON] показав, що [PERSON] знає давно, він був колишнім чоловіком його сестри і з ним він часто спілкувався. Після розірвання шлюбу з його сестрою [PERSON] купив у кредит двокімнатну квартиру в буд. [ADDRESS], де він допомагав йому робити ремонт. [PERSON] говорив, що у нього є жінка в Чернігівському кварталі. Разом з тим він говорив, що одружуватися більше не хоче. [PERSON] разом з позивачкою бачив на вулиці 2-3 рази. Останній раз був у квартирі [PERSON] у 2009 році. Жіночих речей у квартирі не бачив. Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, з'ясувавши обставини справи та визначивши відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що [PERSON], [INFO], з 30 липня 1979 року перебував у шлюбі з [PERSON], який було розірвано згідно актового запису про розірвання шлюбу від 4 липня 2001 року, що підтверджено наданими копіями відповідних свідоцтв (а.с. 216-217). Під час їх шлюбу народилося троє дітей: [PERSON], [PERSON], яка у зв'язку з укладенням шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON], що підтверджено наданими копіями свідоцтв про народження (а.с. 218-219), а також [PERSON], що не заперечується сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно наданої копії свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] у віці 56 років (а.с.13). 4 квітня 2014 року Славутицькою міською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу після смерті [PERSON], що підтверджено копією витягу з про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.137). Його спадкоємцями за законом першої черги є мати [PERSON], син [PERSON], - треті особи по справі, син [PERSON] та дочка [PERSON], - відповідачі по справі, що не заперечується сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 19 січня 2007 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр № 198, зареєстрованого 19.01.2007 р. в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно ВП «Бюро технічної інвентаризації», [PERSON] купив у [PERSON] квартиру номер [ADDRESS]. Вказана квартира складається з двох кімнат, загальною площею 52,3 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м.. Продаж вчинено за 150416,00 грн., з яких 24166,00 грн. покупець сплачує продавцю при підписанні цього договору, а решту суми - 126250,00 грн. він зобов'язаний сплатити продавцю в термін не пізніше 23.01.2007 р.. Зазначені обставини підтверджено копіями договору купівлі-продажу, витягу з Державного реєстру правочинів, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, заявою продавця про підтвердження повного розрахунку покупця, копією технічного паспорту на квартиру (а.с.138, 139, 140, 142, 146-147, 148). Інвентаризаційна вартість квартири становить 177154,00 грн., що підтверджено копією оцінювального акта квартири [ADDRESS] від 18.11.2011 р. (а.с. 147). 26 січня 2007 року у цій квартирі було зареєстровано місце проживання [PERSON], відкрито особовий рахунок споживача житлово-комунальних послуг, що підтверджено довідкою ф. 3 та копією особового рахунку, наданого КП ЖКЦ (а.с.188, 209). Між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і [PERSON] було укладено кредитний договір №014/2326/74/53575 від 19.01.2007 р. про надання кредиту на суму 25000 доларів США на 120 місяців, що підтверджено наданою копією додатку до кредитного договору - Графіка погашення кредиту (а.с.127-128). Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ними було укладено договір іпотеки від 19 січня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 3, предметом якого була квартира за адресою: [ADDRESS], що підтверджено наданою копією договору іпотеки з відміткою нотаріуса від 11 вересня 2009 року про зняття заборони відчуження нерухомого майна у зв'язку з припиненням іпотечного договору (а.с. 134-136). Згідно особистих відміток [PERSON] у Графіку погашення кредиту від 19.01.2007 р. на суму 25000 доларів США, кредит він повністю погасив 22.07.2009 р. (а.с.127-128). У серпні 2008 року [PERSON] познайомився з [PERSON], [INFO], - позивачкою по справі, що не оспорюється сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. [PERSON] раніше перебувала у шлюбі з [PERSON], який розірвано 2 серпня 1995 року, що підтверджено наданою копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.184). Згідно відмітки у паспорті [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-9). Як видно зі змісту наданої копії довідки ПП «Магр-Авто», 03.12.2010 р. [PERSON] придбав автомобіль в автосалоні «Магр-Авто» марки FORD моделі FOCUS 2010 року виробництва, ціна якого складає 139800 грн.. Автомобіль був придбаний із залученням кредитних коштів банку ПАТ «Плюс Банк». Власний внесок за автомобіль складає 60000 грн. (а.с. 22). Згідно видаткової накладної від 3 грудня 2010 року [PERSON] отримав від постачальника ПП «Магр-Авто» автомобіль Ford Focus MCA 58732 вартістю 139800,00 грн. (а.с.112). Згідно акту прийому-передачі до договору купівлі-продажу № UA 26 30/10 від 11 грудня 2010 року ПП «Магр-Авто» передано, а [PERSON] прийнято автомобіль Focus, кузов № [NUMBER] (а.с.124). 3 грудня 2010 року автомобіль FORD FOCUS, 2010 року виробництва, д.н.з. [NUMBER], було зареєстровано за [PERSON], що підтверджено копією листа начальника центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Славутича, а також наданою копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого ВРЕР з обслуговування м. Славутича (а.с. 23, 197). Як видно з наданих копій нарядів-замовлень, квитанцій, накладних, прибуткових касових ордерів [PERSON] замовляв та оплачував установку додаткового обладнання, технічне обслуговування та ремонт автомобіля (а.с.113-121, 133). 13 липня 2011 року реєстраційним підрозділом видано тимчасовий реєстраційний талон на автомобіль FORD FOCUS, реєстраційний номер [NUMBER], дійсний до 14.07.2014 р., на ім'я [PERSON], що підтверджено наданою копією тимчасового реєстраційного талона [NUMBER] (а.с.122-123). Згідно наданих копій квитанцій Приват-Банку за період з 29.12.2010 р. по 30.04.2012 р. [PERSON] на погашення кредиту від 07.12.2010 р. внесено платежів на загальну суму 106446,51 грн. (а.с.129-132). 26 грудня 2013 року [PERSON] і ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали договір №SAMDNWFD0070045528900 «Вклад «ДЕПОЗИТ ПЛЮС», а також додаткову угоду до цього договору про внесення депозитного вкладу на суму 30000,00 грн. на строк 366 днів до 26.12.2014 р. включно з нарахуванням процентів по ставці 18% річних (а.с.125,126). Як видно з наданих позивачкою фотографій з позначками за період з жовтня 2008 року по 27.12.2013 р., вони з [PERSON] спілкувалися, зустрічалися з родичами з обох сторін, спільно перебували на відпочинку, вона користувалася його автомобілем (а.с.97-111). Не оспорюється сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, та обставина, що [PERSON] помер у квартирі [PERSON]. Згідно наданих позивачкою копій актів про надання послуг, товарних чеків та фіскальних чеків, рахунків сплачено за послуги та товари, необхідні для поховання та поминального обряду, грошей на загальну 11813,27 грн.. Не оспорюється сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі те, що [PERSON] отримала державну допомогу на поховання [PERSON] у розмірі його двомісячної пенсії. Не заперечується позивачкою та її представником та обставина, що участь у похованні [PERSON] та оплаті окремих пов'язаних з цим послуг брали також відповідачі. Згідно наданих сторонами, а також витребуваних судом за їх клопотанням довідок [PERSON] перебуває на обліку в УПФУ в м. Славутичі і отримує пенсію за віком у такому розмірі: з серпня 2008 року по липень 2010 року включно - всього 35479,99 грн.; з серпня 2010 року по липень 2012 року - всього 68373,02 грн.; з серпня 2012 року по березень 2014 року - всього 67929,94 грн. (а.с.24-26). Крім того, вона має постійне місце роботи у ДП «Чорнобильський спецкомбінат», де їй виплачено такі доходи: за листопад-грудень 2008 року - всього 3849,77 грн.; за 2009 рік - всього 30633,15 грн.; за 2010 рік - всього 41312,37 грн.; за 2011 рік - всього 49701,83 грн.; за 2012 рік - всього 65051,55 грн.; за 2013 рік - всього 62172,53 грн.; за січень-квітень 2014 року - всього 22828,40 грн. (а.с.27-33). [PERSON] мав постійне місце роботи у ДСП «ЧАЕС», звідки звільнений 22.10.2010 р.. Його дохід за місцем роботи становив: за 2006 рік - 61255,70 грн.; за 2007 рік - 74681,61 грн.; за 2008 рік - 72277,17 грн.; за 2009 рік - 98276,35 грн.; за 2010 рік - 174168,04 грн. (а.с.192, 193-194). Крім того, він перебував на обліку в УПФУ в м. Славутичі і отримував пенсію за віком в таких розмірах: з жовтня 2006 року по грудень 2007 року - всього 38975,72 грн.; з січня 2008 року по грудень 2009 року - всього 118543,74 грн.; з січня 2010 року по грудень 2011 року - всього 191770,12 грн.; з січня 2012 року по грудень 2013 року - всього 210384,99 грн.; за січень-березень 2014 року - всього 27156,51 грн. (а.с.211-215). Згідно копії особового рахунку споживача комунальних послуг по [ADDRESS] на 1 мешканця нараховувалися і сплачувалися комунальні послуги, заборгованості до березня 2014 року не було (а.с.209). Згідно листа та довідки ЗП м. Славутича Чернігівського району електромереж ПАТ «Чернігівобленерго» за період з квітня 2011 року по грудень 2011 року по вказаній квартирі спожито1586 кВтг електроенергії та сплачено 247,26 грн.; за 2012 рік - 2134 кВтг та сплачено 328,35 грн.; за 2013 рік - 1775 кВтг та сплачено 273,34 грн.; за січень-березень 2014 року - 459 кВтг та сплачено 47,93 грн.. Платежі проводились [PERSON] (а.с.190, 191). Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. За змістом ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, необхідно встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що встановлені ч. 2 ст. 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються лише зареєстрованих шлюбів. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 20 лютого 2012 року по справі № 6-97цс11, прийнятій за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка відповідно до приписів ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Норма статті 74 Сімейного кодексу України має на меті захист майнових прав та економічних інтересів одного з фактичного подружжя від порушень, в першу чергу, з боку іншого з них. Як встановлено судом, позивач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] у період з серпня 2008 року по день його смерті - [INFO] спілкувалися між собою, підтримували особисті стосунки, відвідували один одного, зустрічались у різних місцях, в т.ч. за місцем постійного проживання кожного з них, познайомилися з родичами іншого з них, періодично спільно проводили вільний час, відпочивали. Такі відносини самі по собі не є сім'єю у розумінні ст. 3 СК України і не породжують наслідків, передбачених ст. 74 цього Кодексу, оскільки вони не були усталеними і такими, що притаманні подружжю. Надані суду докази свідчать про те, що зазначені особи спільно не проживали, тобто не мали спільного постійного місця проживання, не мали постійного спільного побуту і не мали взаємних прав та обов'язків, що притаманно подружжю. Так, судом встановлено, що спірна квартира була придбана спадкодавцем [PERSON] 19 січня 2007 року, тобто ще до знайомства з [PERSON], частково за рахунок коштівё отриманих за свою частку у приватизованій спільно з колишніми членами його сім'ї квартирі після її продажу та за рахунок отриманого ним банківського кредиту, який ним повернуто у липні 2009 року. Спірний автомобіль було придбано [PERSON] у грудні 2010 року, тобто після повернення попереднього кредиту на купівлю квартири та після знайомства з [PERSON], однак також за рахунок його власних коштів. Так, перший внесок за автомобіль у розмірі 60000 грн. ним сплачено за рахунок отриманої вихідної допомоги при звільненні з роботи у 2010 році, а решта - за рахунок отриманого ним банківського кредиту, який він також особисто повернув повністю у грудні 2011 року. Через два роки після повернення кредиту на купівлю автомобіля [PERSON] у грудні 2013 року було укладено договір «Вклад «Депозит плюс» з ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно якого ним внесено вклад на суму 30000 грн.. Ці обставини підтверджені наданими доказами, зокрема довідками про доходи [PERSON] за місцем роботи та за місцем виплати пенсії, сукупний розмір яких цілком достатній для самостійного виконання ним своїх фінансових зобов'язань на почергове придбання спірного майна. Як видно з наданих доказів, [PERSON] в повному обсязі виконував свої зобов'язання по оплаті житлово-комунальних послуг на утримання спірної квартири, оплати електроенергії, по утриманню, ремонту та обслуговуванню спірного автомобіля. Належних та переконливих доказів спільного проживання, спільного побуту, ведення спільного господарства, тобто об'єднання своїх зусиль, доходів і витрат, що може свідчити про наявність взаємних прав та обов'язків, позивачем та її представником суду не надано. Витрати, пов'язані із спілкуванням, зустрічами, спільним проведенням вільного часу, відпочинком не мали обов'язкового характеру, були потрібні для задоволення особистих потреб і самі по собі не свідчать про наявність прав та обов'язків, притаманних подружжю. Передача [PERSON] в тимчасове користування [PERSON] спірного автомобіля є реалізацією права власника на розпорядження своєю власністю відповідно до ст. 319 СК України і не свідчить про виникнення права спільної власності. Організацію поховання [PERSON], який помер у квартирі [PERSON] та здійснення нею відповідних витрат [PERSON] взяла на себе добровільно і у зв'язку з цим отримала державну допомогу на поховання, яка відповідно до ст. 53 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплачується особам, які здійснили поховання пенсіонера, у розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті і не пов'язується з родинними чи сімейними відносинами з померлим. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про спільне проживання позивачки та спадкодавця однією сім'єю як чоловіка та жінки є їх суб'єктивною оцінкою спірних відносин, яка суперечить дійсним обставинам справи та положенням закону, які регулюють ці відносини. Взаємне небажання зареєструвати шлюб за відсутності для цього перешкод об'єктивного характеру може свідчити про уникнення обов'язків, притаманних подружжю та створення сім'ї. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Цього обов'язку позивач та її представник не виконали, позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON], наявності порушення права позивачки, що виникає з цього факту, не довели, у зв'язку з чим підстав для задоволення позову в повному обсязі немає. Згідно правил ст. 88 ЦПК України у випадку залишення позову без задоволення судові витрати позивачеві не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed