Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

29 липня 2015 року позивач [PERSON] акціонерне товариство «[PERSON] банк «Надра» (далі ПАТ КБ «Надра») звернулося з позовом до [PERSON], [PERSON] (далі відповідачі) з вимогою про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує невиконанням відповідачем [PERSON] належним чином взятих на себе зобовязань визначених кредитним договором № 36-05/06/09/11/304/2008/092 від 29 серпня 2008 року, оскільки він в обумовлені договором строки щомісячні платежі не здійснює. При цьому, з метою належного виконання кредитного договору позивачем з відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого остання зобовязувалася солідарно відповідати в повному обсязі перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору. Враховуючи наведене позивач просив стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 36-05/06/09/11/304/2008/092 від 29 серпня 2008 року в розмірі 34\~194,51 доларів США. Представник позивача в судове засідання не зявився, в позовній заяві (а.с.4) просив у разі неявки представника позивача в судове засідання, проводити розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце його проведення повідомлена у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що позов заявлений передчасно, а сума позову є необґрунтованою. Зокрема, отримавши кредит, позичальник сумлінно виконував умови кредитного договору, вчасно сплачував щомісячні платежі, однак у 2014 році в країні почалися суттєві коливання курсу гривні до долару США в бік знецінення національної валюти, внаслідок чого у відповідача почалися фінансові труднощі з оплатою даного кредиту, у звязку із чим відповідач в березні 2015 року повідомив позивача, що перебуває у скрутному фінансовому становищі та не має можливості сплачувати кредит, просив банк піти на поступки та надати кредитні канікули, що передбачено пунктом 4.4.2. кредитного договору, проте банк жодним чином не відреагував на таке клопотання. Також, відповідач та його представник вважають необґрунтованим розрахунок заборгованості, оскільки встановлення банком комісії за розрахунки, які вимушений був оплатити позичальник є порушенням пункту 1.2. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а тому комісія в сумі 1260 доларів США підлягає виключенню з тіла кредиту, а заборгованість позичальника перерахунку. Крім того, під час укладення кредитного договору банк не надав позичальнику детальний розпис сукупної вартості кредиту, також до кредитного договору не був доданий графік платежів, внаслідок чого відповідач не зміг обєктивно зважити всі фінансові ризики та переоцінив власні фінансові можливості, уклавши з банком кредитний договір. Проте, позичальник вирішив одноразово скористатися відстроченням сплати платежів по поверненню кредиту у відповідності до пункту 4.4.2. кредитного договору на термін з 25 квітня 2015 по 24 квітня 2016 року включно, про що листом повідомив позивача. Виходячи з наведеного відповідач [PERSON] та його представник вважають, що позов є передчасним, у звязку із чим просили відмовити в його задоволенні. Судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 29 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі ВАТ КБ «Надра») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 36-05/06/09/11/304/2008/092 (а.с.18-22) відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 36260.00 (тридцять шість тисяч двісті шістдесят) доларів США. Кредитні кошти надано строком до 25 серпня 2028 року (пункт 1.4. договору). Згідно із пунктом 1.2. вказаного договору цільовим використанням кредиту є проведення розрахунків по договору купівлі-продажу житла, витрати повязані з оформленням кредиту та оплата комісії за розрахунки. Отримання коштів в сумі обумовленій кредитним договором відповідачами не оспорювалось та підтверджується заявою на видачу готівки № 636 (а.с.28), заявою від 29 серпня 2008 року (а.с.29). Також, з метою належного виконання [PERSON] умов вище вказаного кредитного договору 29 серпня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 36-05/06/09/11/304/2008/092 (а.с.23), виходячи з умов якого остання зобов'язалися солідарно відповідати в повному обсязі перед банком за виконання позичальником умов кредитного договору. З пояснень відповідача [PERSON] та матеріалів справи вбачається, що він в установлені терміни перестав сплачувати грошові суми по кредитному договору. Внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, розрахунок якої надав позивач (а.с.5-7). Так, згідно вказаного розрахунку розмір заборгованості [PERSON] перед позивачем станом на 11 травня 2015 року складає 34 194,51 доларів США (тридцять чотири тисячі сто девяносто чотири долари 51 цент), що в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 11 травня 2015 року становить 708\~594 грн. 37 коп. (сімсот вісім тисяч пятсот девяносто чотири гривні 37 копійок). З яких: заборгованість за кредитом 32\~144, 40 доларів США (тридцять дві тисячі сто сорок чотири долари 40 центів) (гривневий еквівалент 666 111 грн. 04 коп. (шістсот шістдесят шість тисяч сто одинадцять гривень 04 копійки); заборгованість за відсотками - 1748,99 доларів США (одна тисяча сімсот сорок вісім доларів 99 центів) (гривневий еквівалент 36243 грн. 38 коп. (тридцять шість тисяч двісті сорок три гривні 38 копійок); пеня за прострочення сплати кредиту - 301, 12 доларів США (триста один долар 12 центів) (гривневий еквівалент 6\~239 гривень 95 коп. (шість тисяч двісті тридцять девять гривень 95 копійок). Також, позивачем надано суду: розрахунок заборгованості станом на 01 жовтня 2015 року (а.с.105-107) згідно із яким загальний розмір заборгованості складає 36\~043, 65 доларів США (тридцять шість тисяч сорок три долари 65 центів); графік платежів до кредитного договору (а.с.86-91); поточний звіт за операціями по рахунку (а.с.92-94) та виписка про рух коштів (а.с.95-104). Відповідачем [PERSON] в обґрунтування своїх заперечень надано власний розрахунок заборгованості (а.с.121) відповідно до якого прострочена заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 26 жовтня 2015 року складає 0 (нуль) доларів США. Листом від 16 вересня 2015 року (а.с.59-60) підтверджується звернення відповідача [PERSON] до позивача з повідомленням про відстрочку сплати платежів за кредитним договором. Згідно витягу із статуту (а.с.16) ПАТ КБ «Надра» є правонаступником ВАТ КБ «Надра», а свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи (а.с.14), підтверджується, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Виходячи з рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №113 від 05 червня 2015 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» (а.с.13) у ПАТ КБ «Надра» розпочалась процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку. З встановленого випливають наступні висновки. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 629 ЦК, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно із статтею 526 ЦК зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а в статті 530 ЦК вказується, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно полягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 525 ЦК забороняє односторонню відмову від зобовязання або односторонню зміну його умов. В свою чергу, частина друга статті 1050 ЦК надає право позивачу достроково вимагати повернення коштів в разі прострочення повренення чергової частни кредиту, що має місце в даних кокнретних правовідносинах. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що в порушення вимог Закону, відповідач [PERSON] в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобовязань, в установлені строки заборговані суми не повернув. Його доводи про те, що він вирішив скористатись відстроченням сплати платежів по поверненню кредиту у відповідності до пункту 4.4.2. договору суд відхиляє, оскільки з відповідним повідомленням [PERSON] звернувся 16 вересня 2015 року (а.с.59-60), тобто після виникнення у нього заборгованості (порушення ним зобовязання) та звернення позивачем до суду за захистом своїх прав. При цьому, згідно із пунктом 4.4.5. кредитного договору (а.с.21) скористатися відстрочками вказаними в пунктах 4.4.2., 4.4.3. цього договору, можливо тільки у разі відсутності поточної простроченої заборгованості. Також, суд знаходить необґрунтованими заперечення про те, що під час укладення кредитного договору банк не надав позичальнику детальний розпис сукупної вартості кредиту, а до кредитного договору не був доданий графік платежів, внаслідок чого відповідач не зміг обєктивно зважити всі фінансові ризики та переоцінив власні фінансові можливості, уклавши з банком кредитний договір, оскільки згідно пояснень відповідача [PERSON] при підписанні кредитного договору він не мав зауважень щодо його змісту, який був йому зрозумілим, при цьому порядок погашення платежів чітко узгоджений сторонами в розділі 3 кредитного договору (а.с.18-19). Крім того, всі посилання відповідача на порушення Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту є довільним тлумаченням правових норм та не спростовують позовні вимоги. Зокрема, вказані Правила регулюють правовідносини між сторонами, які виникли під час укладення договорів про надання споживчих кредитів (пункти 1.1., 1.2. Правил). А згідно із пунктом 23 статі 1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Де продукція це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19 статті 1 вказаного Закону). Проте, в даних конкретних правовідносинах має місце надання кредиту з метою придбання житла, що не має ознак споживчого кредиту. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог до відповідача [PERSON] суд враховує, що відповідно до статті 553 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Стаття 554 ЦК передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, враховуючи правовідносини, що склались між сторонами, умови договору поруки (а.с.23) суд знаходить обґрунтованими вимоги позивача до відповідача [PERSON] Відповідно до статей 10, 60 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, наданий позивачем розрахунок заборгованості (а.с.5-7) є обґрунтованим та відповідає матеріалам справи, при цьому розрахунок відповідача [PERSON] (а.с.118) його не спростовує та не може бути підставою для відмови в задоволенні позову. Інших доказів, які б підтверджували належне виконання відповідачами зобовязань або які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі суду надані не були. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Проте, позивач в позовній заяві просить стягнути суму заборгованості станом на 11 травня 2015 року в доларах США. Але, згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша статті 192 ЦК). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII „Про зовнішньоекономічну діяльність, Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР „Про систему валютного регулювання і валютного контролю. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 02 липня 2014 року по справі № 6-79цс14, висновки якого відповідно до статті 360-7 ЦПК є обовязковими. Виходячи з викладеного сума заборгованості підлягає стягненню в гривневому еквіваленті. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року\~№ 3674-VI (в редакції від 28 березня 2015 року), яка діяла на момент звернення до суду із позовом позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 22 частини першої статті 5 вказаного Закону. При цьому, виходячи із ціни позову сума, яка підлягала сплаті при зверненні до суду становить 3654 грн. 00 коп. (три тисячі шістсот пятдесят чотири гривні 00 копійок), а тому з врахуванням положень частини третьої статті 88 ЦПК відшкодуванню відповідачами підлягає сума пропорційно до розміру задоволених позовних вимог до кожного з них, при цьому солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Outcome: approved