Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

7 грудня 2016 року, [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд, надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO] на в`їзд та виїзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області та територію Республіки Білорусь, Російської Федерації, Німеччини, Польщі, Туреччини, Єгипту, Італії, Угорщини у її супроводі, як матері дитини без згоди та супроводу батька [PERSON] строком на три роки, мотивуючи це тим, що вона є громадянкою України та внутрішньо переміщеною особою згідно довідки Овідіопольської РДА від 15.12.2016 р. № 5125000919, зі своїм чоловіком - відповідачем, який постійно проживає в Луганській області, в с. Успенка, і не приймає участі у вихованні та утриманні своєї доньки, вона знаходиться у стані розлучення і жодних стосунків з ним не підтримує, що ускладнює виїзд та в`їзд їхньої малолітньої доньки за межі України без нотаріально посвідченого дозволу батька. В судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, особисто під підпис, причини неявки суду не повідомила, однак надіслала на адресу суду письмову заяву, в якій повністю підтримала свій позов, який просила задовольнити та на підставі ст. 158 ч. 2 ЦПК України, слухати справу за її відсутністю (а.с. 21,22). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, надіславши до суду свою письмову заяву, в якій позов визнав повністю, просив його задовольнити та у зв'язку зі знаходженням за межами України, просив слухати справу за його відсутністю (а.с. 23-26). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 7 ст. 6 СК України - дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана ВРУ. Згідно із ст. 53 Конституції України - повна середня освіта є обов'язковою. Держава забезпечує доступність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах, розвиток дошкільної повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання, надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Частинами 1,2 статті 27, статтею 29 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої ВРУ 27.02.1991 р. передбачено - держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Освіта дитини має бути спрямована на розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі, виховання поваги до прав людини та основних свобод, а також принципів, проголошених у Статуті ООН, виховання поваги до батьків дитини, її культурної самобутності, мови і національних цінностей країни, в якій дитина проживає, країни її походження та до цивілізацій, відмінних від її власної, підготовку дитини до свідомого життя у вільному суспільстві в дусі розуміння, миру, терпимості, рівноправності, чоловіків і жінок та дружби між усіма народами, етнічними, національними і релігійними групами, а також особами з корінного населення, виховання поваги до навколишньої природи. Відповідно до ч. 1 ст. 155, ст. 150 СК України - батьки зобов'язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, а здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські прав - не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду та з України та в`їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди батьків - виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із п. 3 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою КМУ № 57 від 27.01.1995 р. - виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-го віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18- го віку. Пунктами 17,18 «Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини» передбачено, що проїзний документ дитини, за наявності заперечень одного з батьків може бути оформлений на підставі рішення суду. Згідно з п. 5.1.1 Наказу СБУ від 22.01.2015 р. № 27ог «Про затвердження тимчасового порядку контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення Донецької та Луганської областей» - виїзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57. Відповідно до п. 5.1.2 Тимчасового Порядку - виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» особи (осіб) у супроводі якої (яких) громадян України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з неконтрольованої території та дозволом фізичної особи. Суд встановив, що шлюб між сторонами був офіційно укладений Артемівським ВДРАЦС Реєстраційної служби Луганського МУЮ у Луганській області 12.03.2011 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно 10.04.2015 р. ВДРАЦС Реєстраційної служби Чернігівського МУЮ, в якому у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.07.2011 р. ,в якому батьком дитини записаний відповідач (а.с. 7,8). З матеріалів позову вбачається, що позивачка є громадянкою України та внутрішньо переміщеною особою згідно довідки Овідіопольської РДА від 15.12.2016 р. № 5125000919, зі своїм чоловіком - відповідачем, який постійно проживає в Луганській області, в с. Успенка, і не приймає участі у вихованні та утриманні своєї доньки, вона знаходиться у стані розлучення і жодних стосунків з ним не підтримує, що ускладнює виїзд та в`їзд їхньої малолітньої доньки за межі України без нотаріально посвідченого дозволу батька (а.с. 6). При чому, позивачка самостійно матеріально утримує та піклується про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток своєї доньки, на відміну від відповідача, а позов обґрунтований тим, що на непідконтрольній Україні території проживають бабуся та дідусь позивачки, у яких в останній час погіршився стан здоров`я через їхній похилий вік, і до яких позивачці необхідно періодично приїжджати та провідувати, що неможливо зробити без нотаріально посвідченої згоди батька дитини, яку неможливо отримати з підстав описаних вище. З урахуванням вищевказаних обставин справи, суд дійшов висновку, що виїзд малолітньої доньки сторін разом із матір`ю відповідає інтересам дитини та сімейним обставинам, а тому суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved