Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

30.09.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, мотивуючи свій позов тим, що за рішенням суду з нього на користь відповідачки були стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі 370 грн. на утримання на той час неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю. Наразі син досяг повноліття, проте за виконавчим листом № 2-391/11 державним виконавцем ВДВС Первомайського МРУЮ у Харківській області продовжується стягнення, а саме, заборгованості в сумі 3672,58 коп. станом на день звернення з цим позовом до суду. Проте, вважає, що цієї заборгованості не існує, адже станом на 01.04.2014 року таку заборгованість він повністю погасив безпосередньо синові, що підтверджується відповідними розписками. В судове засідання позивач не прибув, проте від його представника надана заява про розгляд справи без участі сторони позивача, на задоволенні позову наполягають, у разі неявки відповідачки не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Представник ВДВС також надав заяву про розгляд справи без нього, просив визначитися на свій розсуд. Відповідачка до суду не прибула, хоча судом повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надала, як і не надала заперечень проти позову. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, отримавши згоду сторони позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи неявку в судове засідання сторін, суд приймає рішення без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: за рішенням суду з відповідача на користь відповідачки були стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі 370 грн. на утримання на той час неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Зараз син досяг повноліття. Заборгованість за аліментами відповідно довідки державного виконавця на час подачі позову (30.09.2014 року) складає 3672,58 грн. (а.с.9). Від вказаної заборгованості позивач просить його звільнити, оскільки ще у квітні 2014 року повністю розрахувався по аліментах з на той час вже повнолітнім сином, на підтвердження чого надано копії розписок (а.с.10-11). З вказаною позицією позивача суд не може погодитися. Так, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Через несплату аліментів за рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області у справі № 632/3646/13-ц в провадженні № 2/632/65/14 від 30.04.2014 року (рішення набрало чинності) з позивача на користь відповідачки стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 10000 грн. станом на 01.08.2014 року. Заборгованість же за аліментами за довідкою державного виконавця станом на 30.09.2014 року (день ухвалення рішення) не змінилася та складає 3672,58 грн., яку [PERSON] не оспорював. Відповідно до ч.3 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Позивачем не наведено жодного доказу якогось тяжкого захворювання, яке б він мав у той час, за який виникла заборгованість. Більше того, сплату аліментів особисто вже повнолітньому синові в рахунок погашення заборгованості суд не може віднести до обставини, що має істотне значення. З цього приводу суд має зазначити, що аліменти це зобов'язання, а зобов'язання мають бути виконані належним чином і у повному обсязі. З настанням повноліття дитини, якщо заборгованість ще не погашена, обов'язок погасити цю заборгованість не зникає. Сплата аліментів безпосередньо неповнолітній дитині не є належним виконанням обов'язку, оскільки аліменти присуджені матері дитини, яка їх недотримувала до повноліття дитини і була змушена самотужки утримувати дитину у повному обсязі, тому право на отримання заборгованості виникає і є виключно саме у стягувачки за виконавчим листом і саме до повного погашення боргу за аліментами перед нею особисто. Враховуючи викладене, суд вважає позов необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. В порядку ст. 88 ЦПК України суд за позивачем залишає понесені останнім судові витрати.

Outcome: dismissed