Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

30 серпня 2017 року [PERSON] звернулася до Пологівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування належною їй, позивачу, квартирою. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу є власником квартири №61, розташованої у м.Пологи Запорізької області по вул.Східна,10. Відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, шлюб між сторонами розірвано 24 вересня 2009 року. Відповідач [PERSON] зареєстрований у належній позивачу квартирі, проте з квітня 2009 року в ній не проживає, не використовує квартиру позивача за цільовим призначенням більш ніж вісім років, не сплачує комунальні послуги, його речей у квартирі нема, однак в добровільному порядку з реєстрації в цій квартирі він не знявся. На теперішній час відповідач проживає десь на західній Україні, але точне місце його знаходження позивачу по справі не відоме. Позивач просить постановити судове рішення, яким усунути перешкоди у користуванні належною їй квартирою шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі №61, розташованій по вул.Східна,10 у м.Пологи Запорізької області. У судовому засіданні позивач підтримала позовній вимоги і просила задовольнити їх з зазначених у позові підстав. При цьому суду пояснила, що відповідач [PERSON] з квітня 2009 року не проживає у належній їй квартирі №61, розташованій по вул.Східна,10 у м.Пологи Запорізької області. Зараз він проживає десь на західній Україні, але його адреси позивач не знає. Реєстрація відповідача у її квартирі перешкоджає їй в отриманні субсидії. Позивач судові витрати, яких вона зазнала у справі, просила не стягувати з відповідача на свою користь. Представник позивача за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON], просив задовольнити їх з зазначених у позові підстав. Відповідач у справі, місце реєстрації якого за адресою, зазначеною в позові, підтверджено відповіддю Пологівської міської ради Запорізької області на запит суду в порядку ст.122 ЦПК України (а.с.12), викликався в судові засідання рекомендованою поштою. Поштові відправлення на імя відповідача повернулися без вручення адресату з позначкою листоноші «за закінченням терміну зберігання» (а.с.15). У звязку з зазначеним суд відповідно до вимог частин 4 і 9 статті 74 ЦПК України здійснив виклик відповідача у судові засідання на 20 жовтня 2017 року і на 06 листопада 2017 року через оголошення у газеті «Урядовий курєр» №192 (6061) від 12 жовтня 2017 року (а.с.24). Відповідач після оприлюднення оголошення про його виклик у судові засідання в суд не явився, про причину неявки суд не повідомив, з заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи в його відсутність до суду не звертався. З зазначених підстав суд розглядає справу у відсутність відповідача за наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає у [INFO], тобто в одному будинку з позивачем у справі. Вона знає родину [PERSON]. [PERSON] з 2009 року проживає у квартирі, яка розташована на 4-му поверсі в її, свідка, будинку, разом зі своїм неповнолітнім сином. До 2009 року в цій квартирі з позивачем і сином проживав чоловік [PERSON] [PERSON], однак з 2009 року вона, свідок, [PERSON] у квартирі позивача не бачила. Не бачила вона, свідок, [PERSON] і в місті Пологи з 2009 року. Де він зараз проживає, вона, свідок, не знає. Вона, свідок, як мешканка одного будинку інколи буває у квартирі позивача, проте вона у цій квартирі речей [PERSON] не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює разом з [PERSON], тому її родину знає, інколи буває у гостях у [PERSON] Їй, свідку, відомо, що після розлучення у 2009 році колишній чоловік [PERSON] [PERSON] у квартирі позивачки не проживає, він виїхав з м.Пологи і живе в іншому місті, а можливо і і в іншій області. Вона, свідок, допомагала позивачу робити у квартирі по вул.Східна у м.Пологи ремонт, речей відповідача там нема. Суд, вислухав у судовому засіданні позивача і її представника, свідків, дослідивши письмові докази і дав оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З пояснень у судовому засіданні позивача судом встановлено, що її родове прізвище [PERSON]. З копії паспортних даних позивача на а.с.4,зворот судом встановлено, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 09 серпня 2003 року. Згідно копії договору купівлі-продажу квартири, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і посвідченого приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 05 вересня 2003 року за реєстровим номером 1941, [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). З копії [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1516665, сформованого 18 вересня 2003 року, судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири №61, розташованої за адресою: Запорізька область, м.Пологи, вул.Східна, буд.10 (а.с.6). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №89 від 24 вересня 2009 року. Після реєстрації розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище «Зайцева» (а.с.7) Згідно копії довідки №7358, виданої виконавчим комітетом Пологівської міської ради Запорізької області 29 серпня 2017 року, колишній чоловік [PERSON] [PERSON] зареєстрований у [INFO] (а.с.8). З пояснень у судовому засіданні позивача і свідчень свідків [PERSON] і [PERSON] судом встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим у квартирі позивача, після розірвання шлюбу з позивачкою у справі з 2009 року не проживає в квартирі, належній [PERSON] Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, оскільки відповідач не є власником квартири, не проживає в ній більше восьми останніх років, після розірвання шлюбу у 2009 році перестав бути членом сімї власника квартира позивача [PERSON], витрати по утриманню квартири [PERSON] не несе, комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що реєстрація відповідача в квартирі позивача порушує право останньої як власника квартири. Таким чином, у звязку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved