Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

30 листопада 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , Української біржі нерухомості, у якому просить визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 04 грудня 1997 року між [PERSON] та відповідачами, визнати за позивачем право власності на спірну квартиру. В обґрунтування позову посилається на те, що його мати [PERSON] 14 грудня 1997 року придбала у відповідачів [PERSON] та [PERSON] , яка діяла за себе та за неповнолітню дочку, квартиру за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був посвідчений Українською товарною біржою нерухомості, без нотаріального посвідчення. Після укладення угоди мати позивача зареєструвала у Криворізькому БТІ право власності на квартиру на своє ім`я. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з вказаної квартири. За життя [PERSON] склала заповіт на користь позивача. У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса йому було відмовлено у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально. На теперішній час виникла необхідність у визнанні угоди дійсною, оскільки у інший спосіб позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права. Ухвалою суду від 01 грудня 2020 року позов залишено без руху, наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. 15 грудня 2020 року позивачем усунуто вказані в ухвалі від 01 грудня 2020 року недоліки. 21 грудня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 18 січня 2021 року. 18 січня 2021 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, підготовче засідання відкладено на 16 лютого 2021 року. Ухвалами суду від 16 лютого 2021 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог до Української біржі нерухомості про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на квартиру у порядку спадкування; закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті на 04 березня 2021 року. Ухвалою суду від 04 березня 2021 року судовий розгляд відкладений на 16 березня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідачів. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до частини 11\~статті 128 ЦПК України\~- шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області: https://court.gov.ua/unknown/sud0413), не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв та клопотань про розгляд справи без їх участі або про відкладення судового засідання від них на адресу суду не надходило. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачами також не поданий. Від третьої особи приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Січкар Б.В. надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, проти вимог позивача не заперечує. За викладених обставин, за наявності умов, передбачених ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, а також за згодою позивача, суд вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 04 грудня 1997 року [PERSON] , [PERSON] , діюча за себе та за свою неповнолітню дочку [PERSON] , (Продавець) та [PERSON] (Покупець) уклали договір купівлі-продажу, згідно умов якого Продавець продав, а Покупець купив квартиру [ADDRESS] (а.с. 6). У договір зазначено про те, що він зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» (Криворізька філія) та на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягає нотаріальному посвідченню. На підставі ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації у Криворізькому Бюро технічної інвентаризації (а.с. 6 зворотній бік). На зворотному боці договору зазначено, що 19 грудня 1997 року квартира [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] в реєстровій книзі під № 146п-146-146. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Покровським районним у м. Кривому Розі відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 10). За життя [PERSON] 09 січня 1997 року склала заповіт, у якому заповіла усе своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося [PERSON] (а.с. 13). 27 червня 2020 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Січкар Б.В. з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] (а.с. 52). Постановою нотаріуса від 12 жовтня 2020 року [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом до майна померлої [INFO] його матері [PERSON] , а саме квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що відсутній факт належності нерухомого майна спадкодавцеві, а саме належність [PERSON] вказаної квартири (а.с. 106). Відповідно до ст. 124 Конституції України,\~ст. 15 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. За змістом ст. ст.128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року, згідно ч. 2 якої - угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин України. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені\~наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Таким чином, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, оскільки згідно ст. ст. 242, 227 ЦК України (1963\~року)\~договір купівлі-продажу\~житлових квартир\~повинен бути\~нотаріально засвідчений,\~якщо хоча\~б одна\~зі сторін\~є громадянином,\~а недотримання\~даної вимоги\~тягне недійсність\~договору.\~Разом з\~тим,\~у відповідності\~зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом, право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР), а у відповідності до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається\~укладеним,\~якщо сторонами\~досягнуто згоди\~по всіх\~істотних умовах\~договору. Як убачається з положень укладеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони за договором - уклали даний договір, здійснили купівлю-продаж належного продавцю на праві власності нерухомого майна. [PERSON] , як покупцем, усі умови за договором виконані. Згідно з п. 4 вищевказаного договору об`єкт нерухомості проданий [PERSON] за 4400,00 гривень, які були повністю отримані продавцем від покупця до підписання договору. Доказів того, що сторони заперечували укладений договір, згідно до вимог ст. 237 ЦК України, суду не було надано, а тому, суд вважає укладений договір дійсним. Оскільки, [PERSON] повністю виконала умови договору купівлі-продажу, сплатила за придбане майно грошові кошти, фактично володіла об`єктом нерухомості, право власності на квартиру було зареєстровано за нею у встановленому на час спірних правовідносин порядку, угода купівлі-продажу не визнавалась недійсною, таким чином вона на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України «Про власність» набула право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володіла ним. Передбачених законом підстав для не визнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості в судовому порядку не має. Таким чином, суд вважає, що сторони в договорі домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу об`єкту нерухомості, факт повного виконання договору встановлений, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині визнання угоди дійсною підлягають задоволенню. Що стосується позову про визнання права власності на спірну квартиру у порядку спадкування суд виходить з наступного. Відповідно до п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З огляду на те, що право власності на спірну квартиру було зареєстровано за [PERSON] у встановленому законом, який діяв на час виникнення правовідносин, порядку, а також у зв`язку із задоволенням позову в частині визнання угоди дійсною, що усуває перешкоду для отримання свідоцтва про прийняття спадщини, суд вважає за необхідне відмовити у позові в частині визнання права на квартиру за позивачем у порядку спадкування, оскільки наявні усі умови для отримання ним свідоцтва у нотаріальній конторі. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача сплачений останнім судовий збір при подачі позову щодо позовної вимоги, яка задоволена судом, у розмірі по 420,40 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial