Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

29 грудня 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 29.09.2001 року уклала шлюб з відповідачем. Але життя між ними не склалось, подружні стосунки фактично припинено, так як відповідач зловживає спиртними напоями, бешкетує, піднімає руку на позивачку, виганяє її з дому з дітьми, через що вона неодноразово зверталась до міліції. З цих підстав збереження шлюбу вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Від шлюбу сторони мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Оскільки діти проживають разом з нею, то позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/2 частини його заробітку щомісячно на утримання трьох дітей, до досягнення дітьми повноліття. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримала в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи, будь-яких пояснень, заперечень проти позову або заяв відповідачем не подано. В звязку з неявкою відповідача, ненаданням ним будь-яких пояснень та заперечень щодо позову, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В звязку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 29.09.2001 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 1194, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 5). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх обєктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обовязок збереження сімї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення. Оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, позивачка наполягає на розірванні шлюбу і не згодна на примирення в звязку з неправомірною поведінкою відповідача відносно неї, а відповідач не зявився до суду і не надав будь-яких пояснень по суті позову, що свідчить про його байдуже ставлення до шлюбу, то суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6,7,8). З копії свідоцтв про народження дітей вбачається, що батьком дітей є [PERSON], про що зроблені відповідні актові записи (а.с. 6,7,8). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на його утримання, тому із [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей.\~\~\~ Ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або в твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров'я, і має об'єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач суду не надав. Тому суд вважає, що вимога позивача в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей підлягає задоволенню у розмірі 1/2 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В даному випадку позов подано до суду 29 грудня 2016 року. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та в зв'язку\~\~із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved