Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

30 липня 2015 року позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № MRC0GK00500005, згідно умов якого позивач зобовязався надати відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 19957,99 доларів США на термін до 26.05.2020 року, а відповідач [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами. Згідно кредитного договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором відповідач [PERSON] сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач свої зобовязання за договором виконав, надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 19957,99 доларів США. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконав. У звязку з чим станом на 09.06.2015 року має заборгованість у розмірі 2523,13 доларів США. В забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідачам була направлена письмова вимога про повернення кредиту із зазначенням невиконаних зобовязань, проте вимога залишилась без задоволення. В подальшому позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 04.02.2016 року у розмірі 336,67 доларів США, що за курсом 25,69 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.02.2016 року складає 8651,87 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 281,52 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 7,69 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 45,50 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 1,96 доларів США. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 336,67 доларів США. Не заперечувала проти того факту, що відповідачем на виконання умов кредитного договору було сплачено 19.11.2015 року 2626 доларів США, які були розподілені за п.3.3 Кредитного договору, а саме кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування втрат/збитків банку згідно пп.2.2.11 цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі простроченої комісії по кредиту, далі простроченої винагороди, потім прострочених відсотків, далі простроченої заборгованості за кредитом, частина сум, що залишилась ( ут.ч. надана позичальником понад щомісячного платежу) направляється на погашення заборгованості за кредитом (якщо інше не передбачено п.6.2), далі- комісії, потім винагороди, відсотків, далі- кредиту. Остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати, зазначеної в п.1.1 договору. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті винагороди, комісії, відсотків, а/або частини кредиту до останнього дня періоду сплати, вони вважаються простроченими. Також суду пояснила, що на час надання відповідачу довідки про відсутність заборгованості на 15.12.2015 року не існувала поточної заборгованості, проте станом на 20.12.2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором внаслідок невиконання умов кредитного договору зі сторони відповідачів. Просила суд задовольнити позовні вимоги. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача [PERSON] [PERSON], що діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на довідку, видану ПАТ КБ «Приватбанк» про відсутність у [PERSON] заборгованості за кредитним договором станом на 15.12.2015 року. При цьому суду пояснив, що коли відповідач сплачував заборгованість за кредитом, йому не було надано повний розрахунок за кредитним договором. Робітник банку йому повідомив яку суму необхідно заплатити за даним договором, тому він сплатив саме вказану суму.Просив суд відмовити у задоволені позову. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволенню позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 27 травня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № MRC0GK00500005, відповідно до якого банк надав позичальникові кредит в сумі 19957,99 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1 % на місяць на суму залишку за кредитом, та з кінцевим терміном повернення до 26 травня 2020 року, а [PERSON] зобовязався повернути кредит згідно встановленого графіку, сплатити відсотки за користування кредитом, в порядку й на умовах, встановлених кредитним договором. Крім цього за невиконання позичальником зобовязань, передбачених кредитним договором, банк має право вимагати від відповідача дострокового повернення всього кредиту разом із розрахованими до сплати процентами. Судом також було встановлено, що 27 травня 2005 року для забезпечення виконання умов кредитного договору № MRC0GK00500005 від 27 травня 2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки № MRC0GK00500005, відповідно до умов якого поручитель [PERSON] зобовязалася солідарно нести відповідальність перед банком за виконання зобовязань позичальником [PERSON] за кредитним договором № MRC0GK00500005 від 25 травня 2005 року щодо повернення суми кредиту в розмірі 19957,99 доларів США до 26 травня 2020 року, сплати відсотків за користування кредитом, щомісячного надання грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків, комісії та пені. Відповідно до п.3. 3 Кредитного договору кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування втрат/збитків банку згідно пп.2.2.11 цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі простроченої комісії по кредиту, далі простроченої винагороди, потім прострочених відсотків, далі простроченої заборгованості за кредитом, частина сум, що залишилась ( ут.ч. надана позичальником понад щомісячного платежу) направляється на погашення заборгованості за кредитом (якщо інше не передбачено п.6.2), далі- комісії, потім винагороди, відсотків, далі- кредиту. Остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати, зазначеної в п.1.1 договору. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті винагороди, комісії, відсотків, а/або частини кредиту до останнього дня періоду сплати, вони вважаються простроченими 19.11.2015 року відповідачами було сплачено за кредитним договором 2626 доларів США(а.с.39),які були розподілені відповідно до п.3.3 Кредитного договору. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого представниками ПАТ КБ «Приватбанк», вбачається, що станом на 04 лютого 2016 року [PERSON] має заборгованість за кредитним договором від 27 травня 2005 року перед позивачем у розмірі 336,67 доларів США, що за курсом 25,69 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.02.2016 року складає 8651,87 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом 281,52 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 7,69 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 45,50 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 1,96 доларів США. Факт наявності заборгованості у позичальника у вказаному за розрахунком позивача розмірі підтверджується умовами кредитного договору від 25 травня 2005 року з відповідними додатками до нього, укладеними між банком та [PERSON] На підставі встановлених у судовому засіданні обставин суд дійшов висновку, що [PERSON] неналежним чином виконував зобовязання за кредитним договором, внаслідок чого у позичальника утворилась заборгованість перед банком у загальному розмірі 336,67 доларів США. Також суд зазначає, що внаслідок ухилення позичальника від виконання покладених на [PERSON] обовязків поручитель [PERSON] несе солідарну відповідальність разом із позичальником перед позивачем щодо погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідачам 22.06.2015 року за вих.№30.1.0.0/2-031направлялося повідомлення з вимогою про повернення заборгованості за кредитом, проте зазначена вимога залишилась без задоволення. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодав-ства. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визна¬чених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. На підставі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими озна-ками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йо-му позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. ч. 2, 3 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. 14 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», в статті 2 якого зазначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. У п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання цього Закону 30 жовтня 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1053-р, яким було затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з п. 20 ч. 1 цього Розпорядження м. Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Проте 05 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження №1079-р про зупинення дії Розпорядження від 30 жовтня 2014 року № 1053-р, яке в подальшому постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року було визнано не чинним (справа № 826/18330/14). Згідно зі ст. 1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом», район проведення антитерористичної операції - це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. За наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року №33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено м. Маріуполь Маріупольської міської ради. Згідно даних Орджонікідзевського РВ у м.Маріуполя ГУ ДМС України в Донецькій області відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO]. Відповідно до статті 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки на теперішній час м. Маріуполь згідно затвердженого переліку є територією, де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідачів [PERSON] та [PERSON] і звільняє їх від обов'язку по оплаті пені на користь ПАТ «Приват Банк», з урахуванням положень ст.5 ЦК України та ст. 58 Конституції України. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» про стягнення з відповідачів пені у розмірі 1,96 доларів США не підлягають задоволенню. Враховуючи той факт, що суду не було надано належних доказів щодо належного виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, то суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про солідарне стягнення з відповідачів підлягають задоволенню за виключенням нарахованої пені у розмірі 1,96 доларів США, внаслідок чого з відповідачів у солідарному порядку на користь ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 281,52 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 7,69 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 45,50 доларів США, а всього сумі 334,71 доларів США, що за курсом 25,69 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.02.2016 року складає 8598,70 гривень. При цьому суд при вирішенні спору не приймає до уваги надану представником відповідача копію довідки, виданої ПАТ КБ «Приватбанк» про відсутність у [PERSON] заборгованості перед банком станом на 15.12.2015 року в обґрунтування заперечень проти позову, оскільки в даній довідці вказано про відсутність поточної заборгованості за кредитом та не вказано про те, що дія кредитного договору закінчено у звязку з повним виконанням умов кредитного договору, що було б підставою для визначення відсутності заборгованості за кредитним договором та відмови у задоволені даного позову. Крім того представником позивача було надано пояснення щодо видачі та змісту даної довідки а також природи утворення заборгованості за кредитним договором та порядку розподілення грошових коштів у сумі 2626 доларів США, які були сплачені позивачами 19.11.2015 року на виконання умов кредитного договору, та які не були спростовані представником відповідача у судовому засіданні, тому суд приймає до уваги при вирішені спору по суті пояснення представника позивача про утворення заборгованості за кредитним договором та розрахунок заборгованості за кредитним договором, який не був спростований представником відповідача у судовому засіданні. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Як встановлено ст.79 ЦПК України до судових витрат належить судовий збір. Таким чином, суд вважає, що з відповідачі підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 гривень, по 121,80 гривень з кожного.

Outcome: partial