Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

29 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрованого 18 травня 2013 року виконавчим комітетом Кузнецівської сільської ради Розівського району Запорізької області, відповідний актовий запис №01. Позивач вказав, що сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає одруження з відповідачем невдалим через подружню зраду, у зв`язку з чим з 10 травня 2018 року сторони проживають окремо. За таких обставин позивач вимушений був звернутися до суду із відповідним позовом, посилаючись на те, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу є неможливим. Ухвалою Розівського районного суду Запорізької області від 08 травня 2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті з повідомленням сторін без їх виклику (а.с.12). Позивач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.33), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавав. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.34), заяву із запереченням проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не подавала, правом подати відзив на позовну заяву не скористалася. Разом з тим, у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, представник відповідача [PERSON] адвокат Висота І.А., що діє на підставі ордеру від 20 травня 2020 року, вказала про те, що відповідачем визнаються позовні вимоги у повному обсязі посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння, у зв`язку з чим відповідач [PERSON] вважає, що подальше сімейне життя та збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а надання строку для примирення -недоцільним (а.с.35). Виходячи з положень ч.5 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з`ясувавши позицію сторін у справі, викладену кожним окремо в письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва\~ про шлюб вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 18 травня 2013 року у виконавчому комітеті Кузнецівської сільської ради Розівського району Запорізької області, про що 18 травня 2013 року складено відповідний актовий запис за №01 (а.с.5,23). Від даного шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.1,3,8,19,21,24,35). З письмових пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що спільне сімейне життя позивача з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння та подружню зраду, у зв`язку з чим з 10 травня 2018 року сторони припинили подружні стосунки, з вказаного часу сторони проживають окремо та вважають подальше спільне життя і збереження шлюбу між ними неможливим (а.с.1,19,35). Відповідач зазначені обставини у справі не оспорювала, фактично їх визнала, про що зазначила в заяві по суті справи, тому у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Згідно положень статті 111 Сімейного кодексу України (далі СК України) суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Сторони не виявили бажання зберегти подружні відносини, позивач [PERSON] не наполягав, а відповідач [PERSON] заперечувала проти надання подружжю строку для примирення (а.с.1,35). Спору про поділ спільного майна подружжя та про місце проживання дітей після розірвання шлюбу між сторонами на час розгляду даної справи немає. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. \~ \~ \~ \~ Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За такої сукупності обставин у справі суд дійшов висновку, що причини, які спонукали позивача [PERSON] на розірвання шлюбу, є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними є неможливим, воно суперечить інтересам кожного з подружжя. Відповідач [PERSON] як особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, в письмовій заяві, поданій її представником адвокатом Висота І. [PERSON] ., прохала після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу відповідачу [PERSON] залишити прізвище « [PERSON] ». Позивач [PERSON] є інвалідом І групи (а.с.6-7,25-26). Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп. Оскільки позов задоволено, то у відповідності з вимогами, передбаченими статтею 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: approved