overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

29 жовтня 2013 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява в якій позивач вказав, що 26 березня 2011 року [PERSON], [INFO], передав у власність [PERSON], 1951 р.н., грошові кошти у сумі 15 000 доларів США, що станом на 26 березня 2011 року по курсу НБУ складало 120 000 гривень, які відповідач зобов'язався повернути до 26 березня 2012 року, що підтверджується власноручною розпискою. Відповідач своїх зобов'язань по поверненню боргу не виконав. В зв'язку з чим просить суд стягнути з [PERSON], 1951 р.н., на користь позивача [PERSON], [INFO], за договором позики (розпискою) борг у сумі 120 000 грн. з урахуванням встановленого за весь час прострочення трьох відсотків від простроченої суми, що разом складає 5 700 грн., суму судового збору у розмірі 1 200 грн. В судовому засіданні позивач підтримав свою позовну заяву та просив задовольнити її в повному обсязі. Відповідач повторно до суду не з»явився, хоча був повідомлений своєчасно, належним чином причини не явки суду не відомі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає можливим задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Так судом встановлено, що 26 березня 2011 року [PERSON], [INFO], передав у власність, а [PERSON], 1951 р.н., прийняв у власність грошові кошти у сумі 15 000 доларів США, що станом на 26 березня 2011 року по курсу НБУ складало 120 000 гривень, які відповідач зобов'язався повернути до 26 березня 2012 року, що підтверджується власноручною розпискою. Відповідач своїх зобов'язань по поверненню боргу не виконав. Позивач [PERSON] надав розрахунок заборгованості за весь час прострочення суми боргу від 3-х % річних від простроченої суми у розмірі 5 700 грн., розрахунок заборгованості судом перевірений та складений вірно. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

29 жовтня 2013 року на адресу Ворошиловського районного суду м. Донецька надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач посилається на наступні обставини. 30.07.2008 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0401/0708/64-084 (далі Договір), згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 22376,00 дол. США з розрахунку 12.5 % річних за користування кредитом на строк з 30.07.2008 до 29.07.2015 року. 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON]). Таким чином,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

29 жовтня 2013 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Дочірнього підприємства «Агрофірма «Шахтар» Орендного підприємства «Шахта ім.. [PERSON]» про визнання недійсним договору оренди землі. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

29 жовтня 2013 року позивачі звернулась до суду з позовом до [PERSON], просили про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] дійсним. У судове засідання сторони не з'явились. Позивачі подали до суду заяви, в яких просили про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують. Відповідач згідно наданої заяви просила про розгляд справи у її відсутність, позов визнає. Згідно наданої до суду заяви. Третя особа не заперечувала проти задоволення позову. Суд ухвалив розглядати справу у відсутність сторін, оскільки в справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд встановив наступне. 17 січня 2002 року між [PERSON] та [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на товарній біржі «Нерухомість-Південь» укладено договір № 5431 купівлі-продажу квартири [ADDRESS], відповідно до якого відповідач продала, а позивач купила квартиру [ADDRESS] (а.с. 12). Раніше даний об'єкт нерухомого майна належав відповідачу на підставі «Договору купівлі-продажу квартири» № 988 від 26.12.1997 року, виданого зареєстрованого на універсальній товарній біржі «Віконт-Т» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 988 від 26.12.1997 року, зареєстрованого в МБТІ, реєстр № 17850 від 29.12.1997 року. Сторони по угоді виконали всі суттєві умови договору, відповідно до якого відповідач передав у власність позивачу квартиру [ADDRESS], а позивачка в свою чергу передала відповідачам 1700 грн. В подальшому сторони, виконавши договір, ухилилися від нотаріального посвідчення. В силу ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

29 жовтня 2013 року позивач пред'явила суду позов до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 19 травня 2007 року в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 999. В обґрунтування своїх вимог зазначала про те, що від спільного шлюбу у них є донька [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з позивачем не склалося. З 06 травня 2013 року шлюбні відносини між подружжям припинилося, коли відповідач намагався вчинити бійку з батьком позивачки. 19 травня 2013 року відповідач наніс легкі тілесні ушкодження матері позивачки та за цим фактом відкрито кримінальне провадження. Протягом останнього часу відповідач неодноразово влаштовував бійки з батьками позивачки, крім цього також неодноразово погрожував викрасти їхню спільну дитину. В зв'язку з цим вона звернулася до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Додатково пояснила, що термін, який дав суд сторонам на примирення не дав бажаного результату, відповідач веде себе по відношенню до позивачки та її батьків асоціально та провокує постійні сварки та бійки. Розірвання шлюбу буде повністю відповідати їх інтересам та інтересам їх дитини. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вказав, що не погоджується на розірвання шлюбу, оскільки хоче зберегти сім`ю. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, з'ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні було встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Однак термін, який надав суд для примирення сторонам не дав бажаного результату, оскільки відповідач не зробив належних висновків зі своєї поведінки та продовжує влаштовувати сварки та бійки з позивачкою та її батьками. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

29 жовтня 2014 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 16.02.2011 р. між ним та [PERSON] укладено кредитний договір № 004-14544-160211, за яким боржнику відкрито кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн з лімітом в 7 200 грн. Вказали, що боржник порушила свої зобов'язання по договору і станом на 10 вересня 2014 р. існує заборгованість в сумі 7 743,46 грн, яку просили стягнути, а також судові витрати у справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, але у резолютивній частині позовної заяви (п. 4), просив позов задовольнити, а справу розглянути за його відсутності. Не заперечував проти постановлення судом рішення в заочному порядку. Відповідач будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи за місцем реєстрації, у судове засідання без поважних причин двічі, 12.11.2014 р. і 01.12.2014 р. не з'явилася. Про причини неявки суду не повідомила. Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, а в силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту положень ст. 1054 ЦК випливає, що банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених кредитним договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 16 лютого 2011 р. між Банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 004-14544-160211, за яким боржнику відкрито кредитну лінію на загальну суму 30 000 грн і встановлено її ліміт в розмірі 7 200 грн, з процентною ставкою за користування кредитом відповідно до Правил та тарифів Банку. Судом з'ясовано, що відповідач користувалася наданою їй Банком кредитною лінією. У період з 22 лютого 2011 р. по 30 червня 2011 р. зняла з карткового рахунку 8 430 грн, а з 14 березня 2011 р. по 17 квітня 2012 р. погасила лише 5 972 грн. У подальшому виплати припинила. Отже, свої зобов'язання щодо укладеного договору по поверненню боргу відповідач не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 10 вересня 2014 р. складає - 7 743,46 грн, що складається з тіла кредиту. Виходячи з того, що відповідач не з'явилася до судового засідання, а отже ухиляється від надання доказів, що спростовують вимоги позивача, то суд вважає нарахований борг безспірним. За таких обставин, наявні правові підстави щодо стягнення у безспірному порядку з відповідача заборгованості за кредитним договором.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

29 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 листопада 1999 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу спільних дітей вони не мають. Спільне життя продовжувалось до вересня 2013 року після чого сторони перестали спілкуватись через те, що вони мають різні погляди на життя у зв'язку з чим в сім'ї виникали сварки та бійки. Зараз позивач проживає з іншою жінкою і має намір створити нову сім'ю. Примирення між ними неможливе. Позивач просить задовольнити позовні вимоги та розірвати шлюб. Позивач надав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити (а.с. 16). Відповідач надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила розірвати шлюб (а.с. 15). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 листопада 1999 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] актовий запис № 422 (а.с. 4). Відповідно до довідки виданої головою територіальної ради ж/м Чаплі, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Дані правовідносини регулюються СК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не відповідало б інтересам одного із них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Шлюбні стосунки між сторонами припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Заходів до примирення сторони не бажають приймати. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені та більше не відновлювалися, суд дійшов висновку про те, що сім'я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

29 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано, що 11 лютого 1995 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №82 від 17 лютого 1995 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з літа 2014 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не з'явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 11 лютого 1995 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №82 від 17 лютого 1995 року (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.5,6). Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час не має. В сім'ї позивача та відповідача подружні відносини припинені з літа 2014 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

29 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]. про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 29 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між ним та відповідачкою, актовий запис № 519. [PERSON] посилався на те, що від шлюбу з відповідачкою дітей не мають, він та відповідачка з травня 2014 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, в зв'язку з різницею у віці, постійними сварками, різними поглядами на життя, в зв'язку з чим, він повернувся до своєї першої дружини, з якою має спільну дитину, він втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про місце, дату і час розгляду справи повідомлена, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 29 грудня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 519. Встановлено, що сторони не мають неповнолітніх дітей. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини з травня 2014 року, не ведуть спільне господарство, позивач втратив почуття любові та поваги до дружини, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

29 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною віку повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з 2008 року знаходилась з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Від подружніх відносин сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Шлюбні відносини між подружжям припинилися, відповідач відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який проживає з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні, тому [PERSON] вимушена була звернутись до суду з даним позовом. В наданій суду письмовій заяві позивачка [PERSON] підтримала заявлений позов та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в наданій суду письмовій заяві просить суд розглянути справу без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, взявши до уваги позицію позивачки та відповідача, вивчивши письмові докази по справі, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 2008 року позивачка знаходилась з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах Від подружніх відносин сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач згідно свідоцтва про народження (л.с. 7), виданого Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом № 175. Як зазначила позивачка і проти чого не заперечував відповідач, шлюбні відносини між подружжям фактично припинилися і відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання сина, який проживає з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні, тому [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язок з утримання неповнолітньої дитини покладається як на матір, так і на батька дитини, як вбачається з письмової заяви відповідача (л.с. 13) він позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 жовтня 2014 року і до досягнення дитиною віку повноліття, тому суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved