Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

30.05.2016 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 25 316,30 грн. за кредитним договором б/н від 20.09.2011 року та судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.09.2011 року відповідач отримав кредит у позивача в розмірі 2\~600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4. «Умов та правил надання банківських послуг» кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком Договір. Свої зобовязання позивач виконав у повному обсязі, а відповідач порушив свої зобовязання, в звязку з чим на 30.04.2016 року має заборгованість у сумі 25\~316,30 грн., яка складається: 2\~480,59 грн. заборгованість за кредитом, 17\~953,98 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3\~200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6 «Умов та правил надання банківських послуг», а саме: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1\~181,73 грн. штраф (процентна складова). Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, надав заяву в якій позов підтримав повністю і просив його задовольнити, а справу просить слухати у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, а його представник [PERSON] надала заяву, в якій вказала, що просить справу розглядати без неї та відповідача. Також представником відповідача були надані заперечення проти позовної заяви, в яких зазначено, що позовні вимоги не підтримує, просила відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. В запереченнях проти позовної заяви представником відповідача [PERSON] було зазначено, що істотними умовами кредитного договору відповідно до чинного законодавства є умови про предмет, ціну, строк його дії, детальний розпис загальної вартості кредиту, дати видачі кредиту, або, якщо кредит видається частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту, право дострокового повернення кредиту, річна відсоткова ставка за кредитом, графіку погашення кредиту, що позивачем зроблено не було, чим було порушено умови, визначені у «Правилах надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» та Закон України «Про захист прав споживачів». Позивачем не було надано жодного документу, належним чином оформленого, який би розкривав всі операції по даному рахунку, а «Умови та правила надання банківських послуг» не містять підпису відповідача, що свідчить про те, що вона не була ознайомлена з ними. В «Анкеті-Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку» ніякого кредитного ліміту встановлено не було та не було визначено, який вид карти було видано, отже анкета-заява містить лише інформаційних характер. Вимоги щодо стягнення штрафу, пені та комісії вважає надуманими позивачем, оскільки ніде не визначено їх розмір та порядок нарахування. Щодо нарахованих відсотків вважає, що вони складають непропорційно велику суму, тобто є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків, та вказує, що відповідно до ч.1 ст.61 Конституції України та ч.3 ст.509 ЦК України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Також зазначає, що перевіривши розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, встановила, що він зроблений невірно, що призвело до завищення кінцевих сум. Також заявляє про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки позивач звернувся з позовом лише у червні 2016 року, хоча про порушення відповідачем зобовязань позивач дізнався ще наприкінці 2012 року, тобто позивач навмисно створив штучну велику заборгованість. В додаткових письмових запереченнях зазначає, що строк дії кредитного ліміту закінчився 20.09.2012р., а значить саме з 21.09.2012р. розпочався перебіг позовної давності для позивача. Так як за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання. Отже, слід дійти висновку про те, що позовна давність за вимогами позивача про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Просить відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 20.09.2011 року відповідач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із анкетою-заявою про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», та погодився, що вказана заява разом із Памяткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. В анкеті-заяві про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг» на яку посилається позивач не зазначено жодного встановленого кредитного ліміту на будь-який тип платіжної карти, так як і не зазначено жодної базової відсоткової ставки за користування кредитним лімітом. Із копії анкети-заяви та позову видно, що кредитний договір 20.09.2011 року укладала [PERSON], до неї ж предявлено і позов, а із копії свідоцтва про шлюб видно, що остання 27.06.2015 року зареєструвала шлюб і після реєстрацій їй присвоєно прізвище «Коркіна». З розрахунку заборгованості (відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги), наданого позивачем, за вказаним договором вбачається, що станом на 30.04.2016р. відповідач має перед позивачем заборгованість на загальну суму 25 316,30 грн., до якої входять заборгованість за кредитом в сумі 2 480,59 грн., за процентами 17 953,98 грн., з пені та комісії 3 200,00 грн. штрафи 500,00 грн. (фіксована частина) + 1 181,73 грн. (процентна складова). Суд вважає, що «Умови та правила надання банківських послуг», надані позивачем з позовною заявою неможливо застосувати до відповідача, оскільки їх екземпляр, який доданий до позову, не містить підпису відповідача, а інших належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що Умови та правила діяли в цій редакції та саме їх розумів відповідач, підписуючи Анкету-Заяву, позивач до суду не надав. Суд погоджується, що перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Отже, оскільки, як вказав представник відповідача, погашення кредиту повинне було здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання відповідачем цього зобовязання. Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 30.09.2015 року у справі № 6-154цс15. Згідно ізст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд знаходить, що копією анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та розрахунком заборгованості позивача підтверджено отримання відповідачем кредиту у позивача, а тому позовні вимоги в частині стягнення 2 480,59 грн. заборгованості за кредитом, а також штрафів: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1 181,73 грн. штраф (процентна складова) підлягають задоволенню в силу ст. ст. 526, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України\~. Суд погоджується з розрахунком заборгованості станом на 30.04.2016р., зробленого відповідачем в якому ін виходив з даних, наданих позивачем і що кінцеві суми в розрахунку заборгованості позивача є невірними, а тому до стягнення підлягають проценти за користування кредитом у розмірі 2\~036,91 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. З розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що розмежування пені та комісії відсутнє, в зв'язку з чим не можливо визначити розмір пені, яку просить стягнути позивач та спосіб її нарахування, а також неможливо визначити розмір комісії, яку просить стягнути позивач, а тому в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за пенею та комісією слід відмовити, стягнувши штраф передбачений Умовами спірного кредитного договору. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягнути понесені ним витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial