Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

29 серпня 2016 року до Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого позивач зазначила, що їй та її чоловіку [PERSON] на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок з господарським будівлями і спорудами , за адресою : [ADDRESS] , в рівних частках, на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності . Крім того на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку їй та її чоловіку [PERSON] належить земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Вона була зареєстрована та постійно мешкала у спірному житловому будинку разом із чоловіком на момент його смерті, від спадщини не відмовлялась, а тому фактично прийняла спадщину. Зазначає, що П'ятою луганською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа після смерті її чоловіка. На даний час вона не має можливості оформити спадщину нотаріально, оскільки П'ята луганська державна нотаріальна контора через проведення АТО у місті Луганську була переміщена до міста Сєвєродонецька і відноситься до Другої сєвєродонецької державної нотаріальної контори, яка не може видати свідоцтво право на спадщину, оскільки всі незакінчені спадкові справи та архів П'ятої Луганської державної нотаріальної контори залишився за попереднім місцем розташування контори, на непідконтрольній українській владі території . Крім того зазначила, що інших спадкоємців після смерті її чоловіка [PERSON] немає. Оскільки у неї немає можливості оформити спадщину нотаріально просить визнати за нею право власності на ? частку житлового будинку з господарським та побутовими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,0596 га , які розташовані за адресою : [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], на підставі рішення суду. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, просила розглянути справу у її відсутність та відсутність позивача , про що зазначила у позовній заяві. Представник відповідача також не з'явився до суду, причину неявки суду не повідомив. Про розгляд справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення виклику на офіційному Веб- сайті Троїцького районного суду Луганської області та розміщення оголошення про час та дату судового засідання в газеті « Урядовий кур'єр». Суд, вивчивши та проаналізувавши надані до суду докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 6 ). Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] позивач [PERSON] та померлий [PERSON] є чоловіком та дружиною ( а.с.15 ). Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку від 15.06.2006 року позивачу [PERSON] та померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності , без визначення часток, належить земельна ділянка площею 0,0596 га, яка розташована за адресою : [ADDRESS] , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) . Даний факт також підтверджується наданою інформацією з Головного управління держгеокодастру у Луганській області ( а.с., а.с.14,53). Як вбачається з реєстраційного посвідчення від 23.02.1973 року домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано у Ворошиловградському бюро технічної інвентаризації на праві власності за [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках . Даний факт також підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок , станом на 09 серпня 1999 року ( а.с..а.с.10-13 ). Згідно копії витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі , дата видачі якого 06.04.2013 року, після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу у П'ятій луганській державній нотаріальній конторі ( а.с.16). З відповіді від 06.06.2016 року за № 327/01-16 , яка була надана позивачу [PERSON] Другою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 30.10.2012 року була заведена за № 137/2013 у П'ятій луганській державній нотаріальній конторі, яка переміщена відповідно до наказу Головного управління юстиції у Луганській області від 25.11.2014 року № 46-В до міста Сєвєродонецька. Отримання в Другій Сєвєродонецькій державній нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину у разі відкриття спадкової справи на території м. Луганськ до початку антитерористичної операції не є можливим, так як всі незакінчені спадкові справи та архів нотаріальної контори залишився за попередній місцем розташування контори, на непідконтрольній українській владі території та перевезення його до м. Сєвєродонецьк не є можливим. Друга Сєвєродонецька нотаріальна контора не має можливості ознайомитися з матеріалами спадкової справи та видати свідоцтво про право на спадщину , оскільки не можливо перевірити коло спадкоємців, які закликаються до спадщини ( а.с. 26). Позивач зазначила, що вона на день смерті чоловіка [PERSON] була зареєстрована та мешкала з ним за адресою : [ADDRESS], а тому фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, інших спадкоємців після смерті останнього немає, та що у П'ятій луганській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу після смерті чоловіка. Позивач та її представник вказують, що на даний час через проведення АТО позивач не має можливості оформити спадщину нотаріально, про що їм було надано відповідь Другою Сєвєродонецькою державною нотаріальною конторою 06.06.2016 року за № 327/01-16 . Будь-яких інших доказів на підтвердження викладених у позові обставин, позивачем та її представником до суду надано не було, клопотань про забезпечення доказів у процесі розгляду даної цивільної справи також не заявлялося. При цьому, відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. За своїм організаційно-правовим статусом судові органи не можуть здійснювати функції нотаріальної контори. Позивач та її представник посилаються у позові на те, що позивач не має змоги оформити спадщину у нотаріальному порядку, однак у матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса, вчинена у встановленому законом порядку, про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв'язку з чим викладені у позові обставини, за яких позивач не може оформити спадщину у нотаріальному порядку, не підтверджуються належними на те доказами. Суд зазначає, що сама по собі відповідь Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори від 06.06.2016 року за № 327/01-16, на яку посилається позивач та її представник як на підставу неможливості оформити спадщину нотаріально, не може бути розцінена як відмова нотаріуса у виданні свідоцтва про право власності на спадкове майно. Так, у Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснюється наступне: спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину; право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ( стаття 392 ЦК України) . Тобто свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. І лише у випадку наявності належним чином оформленої відмови нотаріуса у оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Також, із позовної заяви, не представляється можливим визначити належним чином коло спадкоємців після смерті [PERSON]. Таким чином, з огляду на безпідставність позовних вимог, оцінивши всі зібрані по справі докази у сукупності, суд прийшов до висновку, що обставини, на які посилається позивач та її представник як на підставу задоволення позову не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи та не ґрунтуються на законі, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed