Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

31 серпня 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності понад один рік з припиненням реєстрації в житловому будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтував тим, що 19 квітня 2013 року в належному йому житловому будинку він зареєстрував свого зятя [PERSON] З 2014 року відповідач у вказаному житловому будинку не проживає. В квітні 2017 року відповідача було заарештовано та згідно ухвали Камінь-Каширського районного суду від 19 травня 2017 року направлено до місця відбування покарання в порядку, встановленому для осіб, засуджених до позбавлення волі. В добровільному порядку відповідач не бажає зніматися з реєстрації в житловому будинку позивача. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад один рік з припиненням реєстрації в житловому будинку, що знаходиться по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги з мотивів, викладених у заяві, підтримав повністю. Вважає, що підстав для реєстрації відповідача за вищевказаною адресою немає. Відповідач [PERSON] у поданій до суду заяві позовні вимоги визнав повністю. Заслухавши пояснення позивача, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення частково. Згідно з ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про право власності на житловий будинок від 23 лютого 1988 року (а.с. 7) встановлено, що власником житлового будинку [ADDRESS] є позивач [PERSON]. З будинкової книги для прописки громадян, проживаючих у вищевказаному будинку (а.с. 5-6), довідки Раково-Ліської сільської ради Камінь-Каширського району № 361 від 29 серпня 2017 року (а.с. 13), вбачається, що за даною адресою з 19 квітня 2013 року зареєстрований [PERSON], про що свідчить штамп про реєстрацію. Разом з тим, із вказаної вище довідки Раково-Ліської сільської ради Камінь-Каширського району встановлено, що в дійсності [PERSON] за даною адресою не проживає із січня 2014 року. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] без поважних причин більше року не проживає в житловому будинку [ADDRESS], що він власне й підтвердив у поданій заяві, тому є всі підстави визнати його таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи, що зняття з реєстрації місця проживання особи відбувається на підставі відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, його механізм чітко врегульований нормами діючого законодавства, тому суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині припинення реєстрації [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS], оскільки в даному випадку права позивача не порушені. Задовольняючи позов, суд у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в розмірі 640 грн.

Outcome: partial