overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

29 січня 2015року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітню дитину зазначивши ,що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 28.11.2008 року . Від сумісного життя з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO]. У звязку з тим, що матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає , вона просить суд стягувати з аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісяця , починаючи з 16.02.2015 року до повноліття дитини ( позовні вимоги були уточнені ) . Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність , позов підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився , перебуває в місцях позбавлення волі , надав суду заяву з якої вбачається , що позовні вимоги він визнає в повному обсязі , просив розглянути справу у його відсутність Проаналізувавши матеріали справи, взявши до уваги заяви сторін , суд знаходить вимоги позивачки обґрунтованими і підлягаючими задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні , сторони з 28 .11.2008 року перебувають в шлюбі. Від сумісного життя вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні . Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей які потребують допомоги, а згідно зі ст.183 СК України розмір аліментів на утримання дітей може бути встановлений у твердій грошовій сумі , або в частці від заробітку. Оскільки дитина , що потребує допомоги , перебуває на утриманні позивачки, то відповідач зобов'язаний виплачувати на її утримання аліменти . Розмір аліментів які просить позивачка у розмірі 1/ 4 частини заробітку відповідача , суд вважає достатнім для забезпечення життєдіяльності дитини . Оскільки вимоги позивачки обґрунтовані, то суд їх задовольняє. Крім того, суд стягує з відповідача і судовий збір в доход держави, а згідно зі ст. 367 п.1 ЦПК України зазначене рішення підлягає негайному виконанню в розмірі стягнення платежів за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

29 січня 2015 року позивачка звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу вказуючи на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 04 жовтня 2005 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Сімейні стосунки між ними припинилися, сумісне господарство не ведеться понад рік. Шлюб фактично розпався, подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим. Посилаючись на викладені обставини позивачка просила шлюб розірвати. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд, на підставі п. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04 жовтня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER]. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 12 грудня 2005 року. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, сумісне господарство не ведеться. Шлюб фактично розпався. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

29 січня 2015 року позивачка звернулася до суду з цим позовом, та просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] вказувала, що вона є власницею вищевказаного житлового будинку на підставі договору дарування. Її син - відповідач [PERSON] зареєстрований разом із нею за цією адресою, однак в її будинку не проживає з 2011 року, участі в утриманні цього будинку не приймає, але з реєстраційного обліку за цією адресою не знявся, що змушує позивачку нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, тому вона, як власник вказаного будинку, просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування вказаним житловим будинком. Позивачка [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримала та просила справу розглянути у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що у справі є належні докази (а.с. 16), у зв'язку із чим судом допустив заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, в межах заявлених позовних вимог суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав, виданого Миколаївським міжміським буро технічної інвентаризації 06.03.2012 року, [PERSON] є власницею (на підставі договору дарування від 21.03.1997 року) житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 5). За даними адресно-довідкового бюро відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований у будинку позивачки по [ADDRESS] (а.с. 10), однак за даними акту про непроживання від 23.01.2015 року, за вказаною адресою не проживає з 2011 року (а.с. 4). Відповідно до вимог ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Проте відповідач не має права власності на вказаний житловий будинок або на його частку, у будинку не проживає більше року, не приймає участі в його утриманні чи сплаті комунальних послуг, проте його реєстрація за цією адресую змушує позивачку нести додаткові витрати зі сплати цих послуг, тому вимоги останньої законні та обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

29 січня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували 04.06.2011 року шлюб. Під час перебування в шлюбі дітей в сторін не було. На протязі всього часу, відносини між сторонами постійно погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до їх фактичного припинення. Крім того, відповідач постійно створює конфлікти, які призводять до постійних сварок. [PERSON] вимагає розірвати шлюб з [PERSON] В судовому засіданні позивач був відсутній, проте надав до суду заяву, відповідно до змісту якої позов підтримав, та прохає проводити судове засідання без його участі. Відповідач також була відсутня в судовому засіданні, хоча про дату, час і місце розгляду справи, була належним чином повідомлена, що підтверджується оголошенням про виклик до суду в газеті «Урядовий Курєр» №148 від 09.08.2016 року. Зі згоди позивача, суд розгляду справу в заочному порядку відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 04.06.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ №279313 від 26.01.2016 року. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінив прізвище на «Че». Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязанні спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно зі ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається зі змісту позову, причиною розпаду сімї є, те що сторони мають різні погляди на життя, що призвело до взаємного відчуження, яке згодом перетворилось на психологічну несумісність. При таких обставинах, суд вважає, що шлюб повинен бути розірваним, оскільки, суперечить інтересам позивача, який наполягає на розірванні шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

29 січня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб. Позов мотивовано, що 13 липня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 221. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з 08 грудня 2015 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає. В звязку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач та відповідач не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги позивач підтримав в повному обсязі, відповідач визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 13 липня 2013 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 221 (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.4). Спору про поділ майна, що є спільною власністю на даний час не має. Подружні відносини припинені з 08 грудня 2015 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони проживають за різними адресами. Враховуючи ці обставини суд вважає, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

29 січня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в квартирі [ADDRESS], зареєстрований, але фактично не проживає її брат [PERSON]. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] зазначає, що Відповідач зареєстрований та проживав у спірній квартирі, але з 2009 року добровільно припинив своє проживання у вказаному помешканні. Квартира [ADDRESS] є неприватизованою. Всі обов'язки, що витікають з договору найму утримання житлового приміщення покладені на Позивача і тільки вона несе витрати по його утриманню. Відповідач в свою чергу після припинення проживання в спірній квартирі, особистих речей у ній не має. Участі в утриманні житлового приміщення та оплаті житлово-комунальних послуг не приймає. На підставі викладеного, [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, заявила клопотання про допит свідків. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації. Свідки - [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що Відповідач являється братом [PERSON], у спірній квартирі з 2009 року не проживає, особистих речей в ній не має. Окрім цього, свідки зазначили, що в спірній квартирі проживають [PERSON] її чоловік та донька. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вирішив задовольнити позовні вимоги та постановити заочне рішення відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Судом встановлено, що відповідно до довідки форми №3 виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД №904 за №334 від 27.01.2016 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON], її дочка [PERSON], відповідач [PERSON], (а.с. 39). Як встановлено з матеріалів справи, відповідач з 2009 року по теперішній час в спірній квартирі не проживає, особистих речей не має, що підтверджується показами свідків, відповідними актами від 10.03.2014 року, 15.10.2014 року, 17.04.2015 року, 26.12.2015 року, 22.01.2016 року (а.с. 8-12). Комунальні платежі, та повне утримання житлового приміщення здійснює [PERSON] Згідно зі ст.ст. 71,72 ЖК України у разі відсутності без поважних причин в житловому приміщенні більше шести місяців наймача або членів його сім'ї в судовому порядку зазначені особи визнаються такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів та показів свідків, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а [PERSON] визнається таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

29 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить шлюб розірвати, посилаючись на обгрунтування викладені у позовній заяві. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. З'ясувавши позиції сторін, суд уважає за необхідне ухвалити рішення про розірвання шлюбу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім`я сторін розпалася остаточно і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного із них. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

29 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначає, що шлюб між ними укладений в 2009 році, мають одну малолітню дочку, 2010 року народження. Подружнє життя не склалось з причини несумісності поглядів на життя, тому припинили шлюбні стосунки. В суді позивачка доводи позову підтримує і пояснила, що не живуть як подружжя протягом року, строку для примирення просить не надавати. Відповідач з доводами позову погоджується, просить не надавати строк для примирення. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає можливим задовольнити позов. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони через непорозуміння між собою припинили подружні стосунки рік назад, ведення спільного господарства. Вказані обставини встановлені з пояснень сторін та доказів, доданих до позовної заяви - свідоцтва про шлюб та народження дитини. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані. Подальше сумісне життя сторін є неможливим і буде суперечити їх інтересам, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

29 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказуючи, що 16.01.2001р. померла її мати, [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина у виді Сертифікату на право на земельну частку (пай). У шестимісячний строк вона вступила в управління спадковим майном не звертаючись в нотаріальну контору, тому в даний час не має можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте голова Дзюньківської сільської ради [PERSON] надіслав до суду повідомлення про неможливість зявитися в судове засідання, просив розглянути справу у відсутності представника, не заперечував проти задоволення позовних вимог. З'ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Дані правовідносини у системному звязку регулюються: - ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном; - ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ст.1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 333, 548, 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) в передбачений шестимісячний строк позивачка прийняла спадщину, вступила в управління (володіння) спадковим майном, взяла в своє володіння сертифікат на право на земельну частку (пай). Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що після смерті матері, [PERSON] відкрилась спадщина у виді Сертифікату на право на земельну частку (пай), яку [PERSON] має намір успадкувати за законом, інших спадкоємців не має, то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право на земельну частку (пай).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

29 січня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, посилаючись на те, що заочним рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 08.10.2007 року з [PERSON] на її користь було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 141 гривень щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття доньки. На підставі вищевказаного рішення суду було видано виконавчий лист, який заявником було здано до ВДВС Шевченківського РУЮ Харківської області. На даний час [PERSON] не сплачує аліменти на утримання доньки, у звязку із чим заявник змушена була звернутися до ВДВС, однак було виявлено, що виконавчий лист відсутній. У судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримала та просила суд видати дублікат виконавчого листа, так як окрім доньки [PERSON], 20005 року народження, має на утриманні 8-ми місячну дитину, у звязку з чим має намір поновити стягнення аліментів з [PERSON] Представник заінтересованої особи - ВДВС Шевченківського РУЮ Харківської області, не заперечував проти заяви пояснивши, що так як Сергієнко здавала до ВДВС виконавчий лист в 2007 році, можливо була втрата виконавчого листа, так як електрона база була введена в відділі з 2008 року, в базі знищених матеріалів немає даних по виконавчому листу заявника. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення заінтересованої особи, дослідивши наявні докази, суд вважає заяву про видачу дублікату виконавчого листа - задовольнити. Згідно ст. 370 ЦПК України замість втраченого оригіналу виконавчого листа суд, який видав виконавчий лист, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат. Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 08.10.2007 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 141 гривень щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття доньки. Дане Рішення набрало законної сили і на його підставі було видано виконавчий лист, який було направлено заявником до відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції Харківської області. Протягом деякого часу боржник [PERSON] сплачував аліменти у вигляді поштових переводів через поштове відділення, проте згодом матеріальна допомога з його боку припинилася. При зверненні заявника до ВДВС Шевченківського РУЮ Харківської області було виявлено, що виконавчий лист відсутній. Положеннями ч. 2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач має право подати заяву про видачу дублікату виконавчого документа. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів та ін.), можуть бути предявлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Вищезазначені обставини дають суду підставу вважати, що оригінал виконавчого документу дійсно втрачено. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~29 січня 2016 року було проголошено судове рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яким частково задоволено позовні вимоги позивача. \~\~\~\~\~\~ \~\~При видачі копій рішення, було виявлено, що судом не вирішено питання про стягнення з відповідача на користь держави судового збору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не вирішено питання стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи викладене, вважаючи можливим на підставі ч.3 ст. 220 ЦПК України розгляд вказаного питання за відсутності сторін у справі, оскільки з*ясовано, що при ухваленні рішення судом, не було вирішено питання про стягнення судових витрат, суд, за власною ініціативою, вважає за необхідне винести додаткове рішення, яким вирішити зазначене питання та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved