Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

30 січня 2017 року до Словянського міськрайонного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 серпня 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від наведеного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У листопаді 2016 року шлюбні відносини між ними припинені внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Вважає, що спільне життя з відповідачем неможливе, просить розірвати шлюб. У судове засідання позивач не зявилася, але від неї надійшла заява, у якій вона позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить судове засідання провести без її участі, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Добронрав». У судове засідання відповідач не зявився, але надав суду заяву, у якій позовні вимоги визнає у повному обсязі. Просить судове засідання провести без його участі. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України ) установив наступне. [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 20 серпня 2005 року у виконкомі Хрестищенської сільської ради Словянського району Донецької області, актовий запис № 4 /а.с.12/. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.5/. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Як убачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] і [PERSON] у листопаді 2016 року припинили шлюбні відносини, не проживають однією сімєю і не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, між ними встановились неприязні взаємовідносини. Суд вважає, що за таких обставин надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті З СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Згідно з приписом ч.4\~ст.174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя [PERSON] і [PERSON] та збереження їх сімї неможливе і суперечить інтересам кожного з них, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі дружини, тому позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивачем документально підтверджено платіжним дорученням сплата при зверненні з позовом до суду судового збору в розмірі 640,00 грн., який відповідно до вимог статті 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved