Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

30\~вересня 2019\~року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача, в якому зазначив, що відповідач 01 листопада 2018 року позичив в нього на власні потреби 4640 доларів США та власноруч написав розписку про повернення боргу до 01 березня 2019 року, який не повертає до цього часу. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача борг в сумі 4640,00 доларів США., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1123,00 грн., а також витрати на правничу допомогу в розмірі 1000,00 грн. Позивач в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти заочного порядку розгляду справи (а.с.52). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.(а.с.45,51). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що 01 листопада 2018 року відповідач склав розписку, за якою взяв у борг у позивача 4640 доларів США. Зобов`язався повернути позику до 01 березня 2019 року. (а.с.36). Свої зобов`язання по поверненню позики відповідач не виконав, про що свідчить наявність у позивача боргового документа, зазначеної розписки відповідача. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Нормою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~статті 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Стаття 524 ЦК України, передбачає, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. У відповідності до частини 2 зазначеної статті, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Зазначене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц в якій зазначено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, надана позивачем розписка від 01 листопада 2018 року у розумінні ЦК України є договором позики. Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення боргу визначений сторонами в розписці, закінчився 01 березня 2019 року, однак відповідач суму коштів у розмірі 4640 доларів США, отриману в борг, позивачу не повернув до цього часу. Таким чином, враховуючи викладені обставини, суд доходить висновку, що відповідач не виконав зобов`язання перед позивачем належним чином, чим порушив зазначені норми закону та умови договору, а тому суму боргу, що становить 4640 доларів США, слід стягнути з нього на користь позивача. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору, в розмірі 1123 грн., а витрати на правничу допомогу, в розмірі 1000 грн. стягнення не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів їх здійснення.

Outcome: approved