Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

29 жовтня 2020 року позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 05.02.2018 між ним та [PERSON] було укладено договір позики у відповідності до якого він передав [PERSON] грошову позику у розмірі 960 доларів США зі строком повернення 05.12.2018. Позики була надання для особистих потреб. Грошові кошти у розмірі 960 доларів були передані [PERSON] у момент підписання розписки. Відповідно до вказаного договору позики відповідач взяла на себе додаткове зобов`язання сплатити позикодавцю за кожний місяць з дня отримання позички до повного погашення боргу 5% від суми позички. Однак після того, як [PERSON] підписала з ним вищезазначений договір позики грошових коштів, отримала власноручно 960 доларів США, написавши відповідну розписку і таким чином погодилася з усіма умовами угоди, по завершенню наступного місяця з дня підписання такої угоди відмовилася виконувати вимоги договору. Станом на 06.10.2020 сума позики у розмірі 59980,80 грн. не повернута. Всього сума заборгованості [PERSON] перед ним за розпискою від 05.02.2018 станом на 06.10.2020 складає 2112,00 доларів США, що еквівалентно 59980,80 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості у розмірі 2112,00 доларів США, що еквівалентно 59980,80 грн., яка складається із суми боргу у розмірі 960,00 доларів США та процентів у розмірі 1152,00 доларів США. 06 листопада 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника позивача до початку судового засідання через канцелярію суду надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Від відповідача [PERSON] через канцелярію суду надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію представника позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. За даним договором, 05 лютого 2018 року,\~\~ [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти на загальну суму 960 доларів США у борг, які зобов`язувалася повернути. Відповідно до вказаного договору позики, [PERSON] взяла на себе додаткове зобов`язання сплатити позикодавцю 60% річних від суми позики до її погашення. Згідно п.1.2.1 договору позики, відсотки сплачуються щомісячно, 05 числа до дня повернення позики. Відповідно до п.2.1, п.2.2 договору, позика повертається частинами у сумі не менше 100 доларів США на один календарний місяць. Про часткове повернення позики, позикодавець на вимогу позичальника, робить відмітку на розписці або видає розписку про отримання коштів. Аналогічний порядок застосовується і по фіксації виплати процентів. Згідно п.2.3 після повернення усієї суми позики, позикодавець має повернути позичальнику розписку. На підтвердження укладання договору позики, а також засвідчення отримання грошових коштів, позивач надав суду договір позики від 05 лютого 2018 року та розписку про отримання вказаних грошових коштів від 05 лютого 2018 року, оригінали яких було долучено до матеріалів справи (а.с.4, 11). Відповідно до\~ст.192 Цивільного кодексу України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені ст.193, ч. 4 ст.524 ЦК України,\~Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»,\~Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу або, як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству (позиція Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц). Відповідно до\~ст.524 Цивільного кодексу України\~зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, при цьому сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Згідно ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч.1\~ст.509 Цивільного кодексу України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч.1\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно, ставляться. Згідно ч.1\~ст.626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до ч.1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договором позики встановлено кінцевий термін повернення всієї суми позики до 05 грудня 2018 року. В силу\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на положення ч.ч.1,2\~ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч.1\~ст.1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено факт укладання між сторонами договору позики та отримання відповідачем грошових коштів у сумі 960 доларів США. При цьому судом виявлено справжню правову природу розписки, складеної відповідачем, як боргового документу на підтвердження укладання договору та реального отримання грошових коштів. Судом також встановлено, жодні істотні умови договору позики відповідачем не оспорювалися та станом на час звернення до суду із вказаним позовом, відповідачем взяті на себе зобов`язання не виконано. Приходячи до висновку про задоволення позовних вимог, суд також враховує той факт, що укладання спірного договору позики та їх виконання не впливає та не порушує прав третіх осіб. \~Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 2112,00\~доларів США,\~що у\~гривневому еквіваленті\~по курсу,\~встановленому НБУ\~на 06.10.2020\~(1\~долар США\~=\~28,40\~грн.),\~становить 59980,80\~грн.,\~яка складається\~із суми\~боргу у\~розмірі 960,00 доларів США та процентів у розмірі 1152,00 доларів США. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved