Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

31 липня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що з 07 серпня 1999 року він перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя вони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти мешкають з матірю та знаходяться на її утриманні. З відповідачкою більше року шлюбних стосунків не підтримує, однією родиною не проживають, спільного господарства не ведуть. Вони втратили почуття любові та взаємопорозуміння. За наведених обставин їх шлюб носить лише формальний характер. За таких обставин позивач вважає, що їх сімя фактично розпалася, шлюбні відносини поновлені бути не можуть, збереження шлюбу та подальше спільне життя з відповідачкою вважає неможливим, а примирення недоцільним, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою [PERSON], який зареєстрований 07.08.1999 року виконавчим комітетом Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області, за актовим записом № 15. Ухвалою Василівського районного суду від 02 серпня 2017 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 10.08.2017 року за клопотанням відповідача [PERSON] провадження по справі зупинено, сторонам надано строк для примирення, терміном на два місяці (а.с.22). Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 09.10.2017 року відновлено провадження по справі та призначено судове засідання (а.с.27). Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 24.10.2017 року за клопотанням відповідача [PERSON] провадження по справі зупинено, сторонам надано строк для примирення, терміном на два місяці (а.с.36). Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 22.12.2017 року відновлено провадження по справі та призначено судове засідання (а.с.42). В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, проте суду надано заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю. На заявлених позовних вимогах [PERSON] наполягає та просить суд задовольнити його позов за підставами, викладеними у позовній заяві (а.с.20). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання 14.12.2017 року особисто судової повістки про виклик до суду, проте жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідачем суду не надано. Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України день вручення судової повістки під розписку, вважається днем вручення судової повістки. Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 07 серпня 1999 року виконавчим комітетом Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області, за актовим записом № 15, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.6). Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать свідоцтва про народження дітей, копії яких долучено до матеріалів справи (а.с.7, 8). Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду: зокрема, положеннями ст.ст.104 ч.2, 105 ч.3, 110 ч.1 Сімейного кодексу України (далі СК України). Частинами 3,4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Подружні стосунки між сторонами припинені по причині розбіжностей характерів та різних поглядів на життя, наявними конфліктами в родині, припинення шлюбних відносин, що в цілому призвело до втрати почуття любові та довіри один до одного, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Згідно ст.111 СК України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, сторони вважають неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобовязати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до статті 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх неповнолітньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи законодавчі норми, виходячи з принципів обєктивності, розумності, справедливості та доцільності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно та будь-яких підстав до її збереження судом не встановлено та відповідачкою не доведено. Крім того, оскільки позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням його до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Примушування до шлюбу не допускається. А тому, подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування позовних вимог [PERSON], суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений, оскільки факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача та порушує його особисті інтереси, що мають істотне значення, сторони тривалий час сумісно не проживають, наданий судом двічі строк для примирення подружжя позитивних результатів не мали, тому суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON]І позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved