Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

30 квітня 2015 року звернулися до суду із заявою, щодо якої 25 травня 2015 року були усунуті зазначені судом недоліки. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі [PERSON], [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є членами гаражно-будівельного кооперативу «Східний-Авто-1». У позові зазначено, що у 1990 році ГБК «Східний-Авто-1» була виділена земельна ділянка по вулиці Київській в місті Маріуполі для будівництва гаражів. У 1993 році членами кооперативу, в тому числі і позивачами, за власний кошт було завершено будівництво гаражів у відповідності з архітектурно-плановим завданням, яке видавалося у 1991 році. Рішенням виконкому [PERSON] міської ради № 297/12 від 17 жовтня 2012 року було дозволено міському комунальному підприємству «[PERSON] бюро технічної інвентаризації» видати правовстановлювальні документи свідоцтво про право власності на гаражі у кількості 78 на імя членів кооперативу, в тому числі і позивачів. Позивачі вказують, що копії вказаного рішення отримав голова кооперативу [PERSON] та в супереч закону відразу не віддав їх, посилаючись на комплексне оформлення правовстановлювальних документів. Копії рішення виконкому та технічні паспорти на гаражі він віддав кожному з позивачів у 2013 році, тобто тоді, коли законодавчо був змінений порядок оформлення права власності. Ці дії [PERSON] позивачі вважають шахрайськими. Вважають, що користуючись гаражами більше 24-х років та земельними ділянками під ними, на підставі ст.14 Конституції України, ст. ст. 41, 121 ЗК України мають право на оформлення у власність землі та гаражів, збудованих на ній. На підставі вказаних обставин просять визнати дії голови ГБК «Східний-Авто-1» [PERSON] незаконними та такими, що потягли за собою протиправне рішення виконкому, на підставі якого були приватизовані незаконні будівлі на дахах гаражів, що позбавило позивачів можливості оформити право власності. Також просили визнати їх законними власниками збудованих ними гаражів та землі, а саме: [PERSON] гараж № 78 площею 29,6 кв.м; [PERSON] гараж № 67 площею 36,8 кв.м; [PERSON] гараж № 77 площею 32,3 кв.м; [PERSON] гараж № 75 площею 23,5 кв.м; [PERSON] гараж № 56 площею 25,4 кв.м. Також позивачі просили зобовязати реєстраційну службу видати їм сертифікати на право власності на гаражі та землю. У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали. Позивачка [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог, при цьому конкретизувати, які дії голови кооперативу [PERSON] є протиправними, не змогла, а саме, не змогла зазначити, яке протиправне рішення виконкому потягли за собою дії відповідача. Також позивачка не змогла зазначити, чому саме [PERSON] міську раду вона вважає відповідачем. У своїх поясненнях вона також зазначала, що вона, як ініціативна особа, займається спірним питанням. Коли та у який спосіб [PERSON] отримав рішення виконкому № 297/12 від 17 жовтня 2012 року, чи звертався він до БТІ для виконання цього рішення, їй не відомо. До реєстраційної служби вона разом з іншими позивачами звернулася у період розгляду справи. До інших органів, що вирішують питання прийняття будівлі до експлуатації, про виділення громадянам земельної ділянки вона не зверталася. Про те, що земельна ділянка перебуває у користуванні ГБК «Східний-Авто-1» їй відомо і саме з цих підстав вважає, що як член кооперативу вона має право, що суд визнав за нею право власності як на гараж, так і на земельну ділянку під гаражем. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявився, подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Позивачі [PERSON], [PERSON], представник позивача [PERSON] наполягали на задоволенні позовних вимог, але конкретизувати їх не змогли. Зазначили, що їх питанням здебільшого займається [PERSON], а тому вони підтримують її позицію. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, подав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та за присутності представника. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти позову заперечувала. Зазначила, що [PERSON] є головою ГБК «Східний-Авто-1». Дійсно, рішенням виконкому [PERSON] міської ради № 297/12 від 17 жовтня 2012 року було дозволено міському комунальному підприємству «[PERSON] бюро технічної інвентаризації» видати правовстановлювальні документи свідоцтво про право власності на гаражі у кількості 78 в місті Маріуполі по вулиці Київській 51б на імя членів кооперативу ГБК «Східний-Авто-1». Як слідує із вказаного рішення, у 2012 році кожен член кооперативу звертався до виконкому [PERSON] міської ради із заявою про видачу правовстановлюючих документів, в тому числі позивачі та сам [PERSON] як член кооперативу. Отримавши зазначене рішення, [PERSON] як член кооперативу та як його голова у 2012 році звернувся до БТІ для виконання такого рішення. До 01 січня 2013 року рішення не було виконано через відсутність ГБК «Східний-Авто-1» в словнику вилиць, провулків, спілок та кооперативів міста Маріуполя в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно Міністерства юстиції України. Вказані обставини підтверджуються листом МКП «[PERSON] бюро технічної інвентаризації» від 22 березня 2013 року. Таким чином, позовні вимоги щодо визнання якихось дій [PERSON] є необґрунтованими. [PERSON] так само як і позивачі не отримав свідоцтво про право власності на належний йому гараж. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON] проти позову заперечував. Зазначив, що позов взагалі не містить вимог до [PERSON] міської ради. Якщо йдеться мова про невиконання рішення виконкому [PERSON] міської ради № 297/12 від 17 жовтня 2012 року, то слід звернути увагу, що це рішення приймав виконком ради, який є самостійною юридичною особою, а не [PERSON] міська рада. Що стосуються вимог про визнання права власності на землю, то законодавством передбачена чітка процедура передачі землі у власність, яку позивачі навіть не розпочинали. Також звернув увагу суду на той факт, що земельна ділянка площею 0,61га перебуває у користуванні ГБК «Східний-Авто-1». Не зважаючи на заперечення представника [PERSON] міської ради та розяснення судом положень ст. 33 ЦПК України, позивачі не подавали клопотання про заміну відповідача або про залучення іншої особи як співвідповідача. Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і запереч, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Так, позивачі просять визнати дії голови ГБК «Східний-Авто-1» [PERSON] незаконними та такими, що потягли за собою протиправне рішення виконкому, на підставі якого були приватизовані незаконні будівлі на дахах гаражів, що позбавило позивачів можливості оформити право власності. Вирішуючи вказані вимоги, суд виходить з наступного. Позивачі вказують, що протиправні дії відповідача [PERSON] потягли за собою протиправне рішення виконкому, при цьому ні у позові, ні в подальшому у судовому засіданні позивачі не зазначили, які саме дії [PERSON] призвели до прийняття якого рішення виконкому. Суд не вправі самостійно обирати предмет спору. Що стосується позиції позивачів про протиправність дій [PERSON] щодо затягування оформлення правовстановлюючих документів на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради № 297/12 від 17 жовтня 2012 року, то представлені представником відповідача документи свідчать про те, що відповідач як член кооперативу та його голова вчасно звернувся до МКП «[PERSON] бюро технічної інвентаризації» з питанням виконання рішення, однак, рішення не було виконано з інших причин, а не з вини відповідача [PERSON] За таких обставин та у відповідності з вимогами ст. ст. 11, 60 ЦПК України вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, позивачі просили визнати їх законними власниками збудованих ними гаражів та землі, а саме: [PERSON] гараж № 78 площею 29,6 кв.м; [PERSON] гараж № 67 площею 36,8 кв.м; [PERSON] гараж № 77 площею 32,3 кв.м; [PERSON] гараж № 75 площею 23,5 кв.м; [PERSON] гараж № 56 площею 25,4 кв.м. Також позивачі просили зобовязати реєстраційну службу видати їм сертифікати на право власності на гаражі та землю. За цими позовними вимогами відповідачем, на думку позивачів, є [PERSON] міська рада. Позивачі вважають, що право власності на збудовані гаражі має бути визнано судом на підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради № 297/12 від 17 жовтня 2012 року, так як рішення до теперішнього часу не є виконаним. Положеннями ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту реєстрації. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою статті 331 ЦК України не передбачено. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року № 6-318цс15. За таких обставин позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. При вирішенні позовних вимог про визнання за позивачами права власності на землю, суд виходить з наступного. Правовими підставами для задоволення позовних вимог позивачі вказують ст. 14 Конституції України, ст. ст. 41, 119, 121 ЗК України. Стаття 14 Конституції України визначає, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Рішенням виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів від 02 лютого 1993 року № 43/14 за гаражно-будівельним кооперативом «Східний-Авто-1» були закріплені земельні ділянки для будівництва підземних гаражів. Згідно з положеннями ст. 41 ЗК України житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Аналогічні положення були закріплені у ст. 66 ЗК України, що діяв на час прийняття рішення виконкомом [PERSON] міської ради народних депутатів від 02 лютого 1993 року № 43/14. За даними Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців гаражно-будівельний кооператив «Східний-Авто-1» з 11 липня 1990 року є юридичною особою. Позивачі не заперечують того факту, що до теперішнього часу ГБК «Східний-Авто-1» є користувачем земельної ділянки, кооперативом сплачується земельний податок. Стаття 119 ЗК України, на яку посилаються позивачі, передбачає підстави набуття права на земельну ділянку за давністю користування (набувальна давність). Так, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Також позивачі посилаються на ст. 121 ЗК України, яка передбачає норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам Ці норми закону не можуть бути застосовані до позовних вимог позивачів, так як частки земельної ділянки, на яких розташовані збудовані позивачами гаражі, перебуваються у законному користуванні ГБК «Східний-Авто-1», позивачі тривалий час користуються цими ділянками як члени кооперативу, а тому правила набувальної давності не можуть бути застосовані. Крім того, позивачі до визначеного законом органу з питанням про передачу у власність певної земельної ділянки не зверталися, а суд не є повноважним органом з цього питання. За таких підстав і ці позовні вимоги задоволенню не підгають. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed