Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

30 січня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики від 20 серпня 2019 року у розмірі 32 704 грн., з яких: сума основного боргу - 6 600 грн., неустойка - 16 104 грн., штраф - 10 000 грн., а також судові витрати. Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що 20 серпня 2009 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти у розмірі 6 600 грн., а відповідач взяв на себе зобов`язання повертати позику частинами, у терміни, узгоджені сторонами. Однак, станом на 15 січня 2020 року відповідач не здійснив жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за договором позики, у зв`язку із чим позивач просить стягнути заборгованість в судовому порядку. 30 січня 2020 року справу в порядку автоматизованого розподілу справ передано в провадження судді Шкірая М.І. 26 травня 2020 року справу в порядку повторного автоматизованого розподілу справ передано в провадження судді Чередніченко Н.П. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 27 травня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Станом на час судового розгляду від відповідача відзив на позов не надійшов, як і клопотань, заяв процесуального характеру. Судова повістка відповідачу направлялись за його зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, але повернулась до суду за закінченням терміну зберігання. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 20 серпня 2019 року між [PERSON] , як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, укладено договір позики грошових коштів, за умовами якого позикодавець передав, а позичальник прийняв гроші у сумі 6 600 грн., позичальник зобов`язувався повернути позику не пізніше 20 серпня 2020 року. Позика є безпроцентною. Повернення позиченої суми грошей повинно проходити в готівковій формі у місті Києві у наступному порядку: -в строк до 20 вересня 2019 року поверненню підлягає сума в розмірі 300 грн.; -в строк до 20 жовтня 2019 року поверненню підлягає сума в розмірі 300 грн.; -в строк до 20 листопада 2019 року поверненню підлягає сума в розмірі 300 грн.; -в строк до 20 грудня 2019 року поверненню підлягає сума в розмірі 300 грн.; -в строк до 20 січня 2020 року поверненню підлягає сума в розмірі 300 грн.; -в строк до 20 лютого 2020 року поверненню підлягає сума в розмірі 300 грн.; -в строк до 20 березня 2020 року поверненню підлягає сума в розмірі 300 грн.; -в строк до 20 квітня 2020 року поверненню підлягає сума в розмірі 300 грн.; -в строк до 20 травня 2020 року поверненню підлягає сума в розмірі 300 грн.; -в строк до 20 червня 2020 року поверненню підлягає сума в розмірі 300 грн.; -в строк до 20 липня 2020 року поверненню підлягає сума в розмірі 300 грн.; -в строк до 20 серпня 2020 року поверненню підлягає сума в розмірі 3 300 грн. За змістом пунктів 4-5 договору, у разі несвоєчасного повернення грошей згідно п. 2 договору більш ніж на два тижні, позичальник сплачує позикодавцю за кожен день прострочення неустойку у розмірі 50% від позиченої суми. За кожен факт прострочення платежу за договором більш ніж на два тижні позичальник сплачує позикодавцю додатково штраф у розмірі 10 000 грн. У разі прострочення позичальником більше ніж на один місяць будь-якої із сум повернення за графіком, позикодавець має право пред`явити цей договір до стягнення, в тому числі і за рахунок майна позичальника, та вимагати дострокового повернення суми позики. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що взяті на себе зобов`язання за договором позики від 20 серпня 2019 року, відповідач не виконав, жодного платежу в рахунок погашення заборгованості за договором не вчинив. Факт отримання грошових коштів у сумі 6 600 грн. відповідачем [PERSON] стверджується складеною ним особисто заявою 20.08.2019 року. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів законодавства. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що ані у термін, передбачений договором, ані в подальшому відповідач отримані у позику грошові кошти за договором позики від 20.08.2019 року позивачу не повернув. Виходячи із зазначеного вище, перевіривши розрахунок, наведений позивачем та не спростований відповідачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, суд надходить до висновку про те, що останній може бути покладений в основу судового рішення, і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 20.08.2019 року у розмірі 32 704 грн., з яких: сума основного боргу - 6 600 грн., неустойка згідно п. 4 договору позики - 16 104 грн., штраф згідно п. 4 договору позики- 10 000 грн. У порядку, передбаченому ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача піддягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved