Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

30 листопада 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] помер її батько, [PERSON]. Спадщину після смерті останнього прийняла його дружина, [PERSON]. [INFO] остання померла. За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно. До складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], ввійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] у с. Річки Білопільського району Сумської області. Вказує, що своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначене вище домоволодіння їй відмовлено у зв'язку з тим, що за життя спадкодавець не отримав правовстановлюючих документів на нього. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] просить визнати за нею у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Ухвалою від 03 грудня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а. с. 28-29). Ухвалою від 28 грудня 2018 року підготовче засідання закінчене. Справу призначено до розгляду по суті (а. с. 47-48) У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує (а. с. 61). Представник відповідача - Річківської сільської ради Білопільського району Сумської області у судове засідання не з'явився. Сільський голова надіслав листа про розгляд справи у відсутність їх представника, проти позову не заперечують (а. с. 84). Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Сумській області у судове засідання не з'явився. Завідувач держнотконтори Ковальова Л. Б. надіслала листа про розгляд справи без участі їх представника. При ухваленні рішення покладаються на розсуд суду (а. с. 73). У зв'язку з неявкою сторін, третьої особи суд розглядає справу без їх участі, на підставі наявних доказів, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв'язку, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] в с. Річки Білопільського району Сумської області помер батько позивача - [PERSON] (а. с. 4-11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої ввійшов житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Річки, [ADDRESS], який за даними погосподарського обліку Річківської сільської ради побудований останнім у 1959 році (а. с. 15). Згідно з довідкою Річківської сільської ради від 04 червня 2018 року [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON]. Заповіт від імені померлого виконавчим комітетом Річківської сільської ради не посвідчувався (а. с. 13, 71). Спадкова справа після [PERSON], який помер [INFO] не заводилася, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 05 грудня 2018 року (а. с. 37). Крім того з матеріалів справи вбачається, що [INFO] у с. Річки Білопільського району Сумської області померла мати позивача - [PERSON] (а. с. 25, 55). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Річківської сільської ради 26 липня 1991 року, зареєстрованого у реєстрі за №168, остання заповіла все своє майно [PERSON] (а. с. 16, 25). Згідно з довідкою сільської ради від 04 червня 2018 року [PERSON] постійно і на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала у [ADDRESS]. Заповіт від імені померлої, посвідчений виконавчим комітетом Річківської сільської ради 26 липня 1991 року за №168, реєстраційний номер у Спадковому реєстрі 44357434, не змінювався та не відмінявся (а. с. 14, 71). 22 травня 1998 року Білопільською районною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] заведено спадкову справу №161 після померлої [INFO] [PERSON], яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за №478783 та позивачу видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, зокрема на право на земельну частку (пай) на території Річківської сільської ради, площею 2,97 в умовних кадастрових гектарах, яка належала спадкодавцю на підставі сертифікату серії [NUMBER], виданого Білопільською РДА 03 лютого 1997 року (а. с. 74-78). Згідно з положеннями з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON], спадкоємство здійснювалося за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом мало місце, коли і оскільки воно не було змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнавався день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. При спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги були в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦПК УРСР). За змістом ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин міг залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів домашнього вжитку) одній або кільком особам як тим, що входили, так і тим, що не входили до кола спадкоємців за законом. Визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР). Таким чином, враховуючи встановлені фактичні обставини справи та виходячи з вищенаведених положень законодавства, суд приходить до висновку, що [PERSON] фактично прийняла спадщину законом після свого чоловіка [PERSON], який помер [INFO], шляхом постійного проживання з останнім на день смерті але юридично не оформила. Надалі [PERSON] прийняла спадщину після померлої [INFO] матері, [PERSON], подавши нотаріусу відповідну заяву, та є єдиною спадкоємицею останньої за заповітом і набула право на спадщину з моменту її відкриття. За даними Філіалу Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця КП Сумське міське бюро технічної інвентаризації від 19 червня 2018 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Річки, [ADDRESS], за фізичною чи юридичною особою не зареєстровано (а. с. 17). Відповідно до висновку та довідки КП «Білопільське районне архітектурно-планове бюро» від 19 листопада 2018 року житловий будинок з прибудовою і тамбуром, що знаходяться за вказаною вище адресою, зведені з дотриманням архітектурних, санітарних і протипожежних норм та правил, знаходяться в межах земельної ділянки, не виходять за червону лінію вулиці, а також не знаходяться на суміжних земельних ділянках (а. с. 18). Частиною 3 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 4 вказаної норми Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56. Вказаним нормативним актом передбачалася державна реєстрація (інвентаризація) будинків і домоволодінь у межах міст та селищ, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, фактично записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що батько позивача, [PERSON], який помер [INFO], набув право власності на домоволодіння, що знаходиться за адресою: Сумська область, Білопільський район, с. Річки, [ADDRESS], у порядку, який був передбачений законодавством, що діяло на момент виникнення цього права. У подальшому спадщину після смерті останнього фактично прийняла його дружина -[PERSON], яка померла [INFO], але юридично не оформила. В той же час нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на вказане домовлодіння у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього (а. с. 24). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з нормами ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, враховуючи наведені вище фактичні обставини справи та положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved