Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

31.03.2016 заявник звернувся до суду з даною заявою, яку уточнила перед початком розгляду по суті і остаточно заявник просить ухвалити рішення та встановити факт народження дитини [PERSON] на тимчасово окупованій території України - АР Крим. Свою заяву заявник мотивує тим, що її дочка [PERSON] 06.08.2014 в м.Феодосія (АР Крим), яке розташовано на тимчасово окупованій території України, народила сина. З метою отримання дозволу на виїзд дитини з АР Крим батьки новонародженого хлопчика були змушені зареєструвати його народження у Феодосійському міському відділі записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, який підпорядкований російській окупаційній владі. Встановлення факту народження дитини необхідно для\~\~реєстрації та отримання свідоцтва про народження дитини, встановленого законодавством України зразка, але відділом ДРАЦС Корсунь-Шевченківського РУЮ у Черкаській області заявнику відмовлено у видачі такого свідоцтва, тому і подано до суду дану заяву. Враховуючи приписи ст.257-1 ЦПК України, а також прецедентну практику Європейського суду з прав людини та з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дана\~ заява\~ ухвалою судді від 31.03.2016 була\~призначена до невідкладного розгляду на 01.04.2016. В судове засідання заявник\~зявилась, заяву уточнила, уточнену заяву підтримала, просила задовольнити. Представник заінтересованої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського РУЮ в Черкаській областів судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи керівник вказаного відділу повідомлений, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи. Суд, заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що уточнена заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи у певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, в судовому засіданні встановлено, що\~заявник є бабою [PERSON], щодо встановлення факту народження якого подано заяву, а отже, враховуючи приписи ст.257-1 ЦПК України, заявник має право звертатись до суду із такою заявою. [PERSON] є сином дочки заявника ([PERSON]В.) та [PERSON], які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2012, у підтвердження чого надано копію свідоцтва про шлюб серії 1-СР №086504, виданого Селищенською сільрадою Корсунь-Шевченківського району Черкаської області 09.06.2012 (а.с. 4). Про народження [PERSON] у м. Феодосії Республіки Крим Феодосійським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим видано свідоцтво про народження від 24.09.2014 І-АЯ №509201, оригінал якого предявлено в судовому засіданні та копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.3). Вказане місце народження дитини є тимчасово окупованою територією України, визначеною Верховною Радою України у Законі України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відділ ДРАЦС Корсунь-Шевченківського РУЮ у Черкаській області 01.04.2016 відмовив заявнику у проведенні державної реєстрації народження онука, оскільки заявником у підтвердження факту народження дитини предявлено медичний документ, форма якого не відповідає формі, визначеній законодавством України. Відмова (№162/08-02-05-48) додана до заяви (а.с.14). Так, відповідно до ч.4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду. Пунктом 2 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24.12.2010 № 3307/5) , встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: медичне свідоцтво про народження (форма N ЮЗ/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 N 545 ( гі 150-06 ), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи.У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N 103-1/о (гі 151-06 ), форма якої затверджена наказом Міністерства здоров'я України від 08 серпня 2006 року N 545 (гі 150-06 ), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за ТМ 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебуванні дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я (9-2013-п), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року N 9. Отже, надане заявником свідоцтво про народження дитини, видане органом, що підпорядкований російській окупаційній владі, на яку, як на державу окупанта, відповідно до норм і принципів міжнародного права, покладено відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території України, що передбачено ч.3 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі Закон), не є документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація народження дитини в позасудовому порядку. Відповідно до ст.1 вказаного Закону тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Ст.4 цього Закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст. 9 зазначеного Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення звязків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону громадяни України мають право на вільний та безперешкодний вїзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону, у разі порушення його положень державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та керуються нормами міжнародного права з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Оскільки заявник не має можливості надати для реєстрації народження дитини документи встановленого законодавством України зразка, з метою захисту законних прав та інтересів заявника як громадянина України та народженої у її дочки дитини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає за можливе встановити факт народження дитини [PERSON], 06.08.2014 на території України. При поданні заяви до суду заявником було сплачено судовий збір у розмірі 551,20 грн. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою заяви у справах окремого провадження, якою є дана справа, справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, а саме: 275,60 грн. Тобто, заявник сплатила судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, на 275,60 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, різниця між сплаченою сумою судового збору і розміром судового збору, встановленого законом, повертається за клопотанням особи, яка його сплатила. Заявник в судовому засіданні звернулась із клопотанням про повернення їй зайво сплаченої суми судового збору, яке, враховуючи наведені норми закону, підлягає задоволенню. Також оскільки хоча\~\~заява і задовольняється, але\~\~витрати по даній\~\~справі\~\~у сумі 275,60 грн. покладаються на заявника, оскільки відповідно до ч.7 ст.235 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження, якою є дана справа, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом, а інше не встановлено.

Outcome: approved