Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

31 липня 2020 року позивачка звернулася до суду з відповідним позовом до відповідачки у якому зазначила, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , яка залишила на її ім`я заповіт на земельну ділянку. Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 06 листопада 2017 року їй було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Однак постановою Миколаївського апеляційного суду зазначене рішення було скасоване, однак роз`яснено про можливість подання аналогічної позовної заяви до належного відповідача. Вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини через необізнаність про наявність заповіту, тяжке матеріальне становище та недостатню обізнаність в юридичних питаннях. Їй не було повідомлено про наявність заповіту, про його існування вона дізналася лише 03 січня 2017 року під час зміни реєстрації місця проживання. Посилаючись на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини позивачка просила суд визначити їй додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини. Позивачка в судове засідання не з`явилась, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог заперечувала. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що сторони є внучками [PERSON] (а.с.24,25-27). За життя, а саме 25 жовтня 2000 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області Резніченко В.І., зареєстрований у реєстрі за № 191 за яким належні їй право на земельну частку (пай) та майновий пай заповіла відповідачці ( а.с.21). Пізніше, а саме 17 листопада 2003 року [PERSON] склала новий заповіт, посвідчений секретарем Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, за яким належну їй земельну ділянку площею 4,94 га в межах згідно з планом, на території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області заповіла позивачці ( а.с.5,22). [INFO] [PERSON] померла у с.Висунськ Березнегуватського району Миколаївської області, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 27 червня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березнегуватського районного управління юстиції Миколаївської області ( а.с.4). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,95 га розташовану на території Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, що належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-МК №023348 виданого 29 грудня 2001 року на підставі рішення 21 сесії 23 скликання Висунської сільської ради народних депутатів від 28 грудня 2001 року та майновий пай, в КСП ім.Леніна с.Висунськ Березнегуватський район Миколаївська область ( а.с.6,36). З довідки виконавчого комітету Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області № 1748 від 21.10.2015 року убачається, що [PERSON] з вересня 1976 року по день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою [ADDRESS] , разом з нею проживали та були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не були її родичами ( а.с.27 на звороті). З копії спадкової справи № 43/2017 зареєстрованої в книзі обліку і реєстрації спадкових справ 18 вересня 2017 року за № 112 убачається, що із заявами про прийняття спадщини 18 вересня 2017 року звернулася відповідачка, якій 18 липня 2020 року приватним нотаріусом Березнегуватського районного нотаріального округу були видані свідоцтва про право на спадщину за законом як на майновий пай так і на земельні ділянки (а.с.36-43). Сину померлої [PERSON] - [PERSON] рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 12 грудня 2019 року було відмовлено у задоволенні позовної заяви про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.57-59). Позивачці заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 06 листопада 2017 року було задоволено позовну заяву та визначено їй додатковий строк у три місяці, з моменту набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.47). 05 березня 2018 року позивачка подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] . Однак постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року заочне рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 06 листопада 2017 року було скасоване та ухвалене нове про відмову позивачці у визначені їй додаткового строку для прийняття спадщини. Одночасно в мотивувальній частині рішення суду [PERSON] було роз`яснено про право звернутися до суду з аналогічним позовом до належного відповідача (а.с.8-10). Відповідно до статті 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. За положеннями ст..1223 ЦК України право на спадкування за заповітом мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь - який час скасувати заповіт, а також скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з положеннями статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачка зазначила, що про існування заповіту вона дізналася лише у січні 2017 року при реєстрації місця проживання, тобто після спливу шестимісячного строку встановленого для подання заяви про прийняття спадщини, до 2017 року вона проживала у Київській області, крім цього їй не повідомляли про наявність заповіту. Зазначені доводи узгоджуються з доказами наявними в матеріалах справи, а саме з довідкою виданою відділом освіти, молоді та спорту Яготинської районної державної адміністрації 21.03.2019 року № 385 з якої слідує, що на момент смерті заповідача позивачка не проживала разом з нею, оскільки постійно працювала в Київській області. Реєстрація місця її проживання у с.Висунськ Березнегуватського району Миколаївської області була здійснена 04 січня 2017 року та того ж дня у Висунській сільській раді Березнегуватського району Миколаївської області вона отримала дублікат заповіту [PERSON] складений 17 листопада 2003 року зареєстрований у реєстрі за № 372 ( а.с.5,11-12). Крім цього нотаріусом їй було повідомлено про заведення спадкової справи після смерті [PERSON] в той час коли вона вже звернулася до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини ( а.с.32). Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. З огляду на викладене вище, суд доходить висновку про поважність причин пропуску позивачкою строку для прийняття спадщини, оскільки наявні у справі докази підтверджують обставини, що вона була необізнана про наявність заповіту, складеного на її користь, а спадкова справа після смерті спадкодавиці була заведена вже після звернення її до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, крім цього ні секретарем Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області, як посадовою особою органу місцевого самоврядування уповноваженою на вчинення нотаріальних дій, ні нотаріусом не вчинялись дії по повідомленню спадкоємця за заповітом про відкриття спадщини. Таким чином, позовні вимоги позивачки є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved