Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

31.08.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів, в якому просить визнати припиненим договір поруки 07.09.2007 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] При цьому позивач посилається на те, що внаслідок одностороннього підвищення Банком 01.11.2008 року відсоткової ставки за кредитом з 12,96 % до 15 %, про що позивач не повідомлявся та на що не надав свою згоду, значно збільшився обсяг відповідальності позивача як поручителя за кредитним договором № OD42AN121500676 від 07.09.2007 року, у зв'язку із чим, змушений звернутися до суду із позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити. При цьому пояснив, що ним не пропущено строк позовної давності, оскільки про одностороннє підвищення 01.11.2008 року Банком відсоткової ставки йому стало відомо лише у 2015 році після отримання позовної заяви Банку, пред'явленої 02.06.2015 року, про стягнення заборгованості. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судовому засіданні підтримала надані письмові заперечення на позовну заяву та просить відмовити у задоволенні позову. При цьому представник Банку вказала, що згідно п. 2.3.1 Договору кредиту, Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, у зв'язку із тим, що ця умова є наслідком домовленості сторін, то поручитель завчасно надав свою згоду на таке збільшення відсотку. Крім того, представник вказала, що при укладанні договорів кредиту та поруки позичальник представляла поручителя як свого цивільного чоловіка, а тому представник вважає, що направлені Банком повідомлення на адресу як позичальника так і поручителя, свідчать що позивачу було достеменно відомо про збільшення банком відсоткової ставки. Також у ході судового засідання представник Банку заявила про пропущення позивачем строку позовної давності, так як зміна відсоткової ставки відбулася ще 01.11.2008 року. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 07.09.2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» /правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк»/ та [PERSON] було укладено кредитний договір № OD42AN121500676, згідно умов якого Банк зобовязується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 07.09.2007 року по 05.09.2014 року включно, у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 14\~835,12 дол. США /а.с. 8-12/. У судовому засіданні 01.03.2016 року за участю позивача та відповідача [PERSON], представником Банку було надано для огляду суду оригінал кредитного договору № OD42AN121500676 від 07.09.2007 року. З метою забезпечення виконання позичальником зобовязань по кредитному договору, 07.09.2007 року між ЗАТ КБ «Приват Банк» /правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк»/ та [PERSON] було укладено договір поруки /а.с. 13/. Згідно п. 4 вказаного договору, у випадку невиконання Боржником зобовязань за кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. З досліджених судом кредитного договору № OD42AN121500676 від 07.09.2007 року та договору поруки від 07.09.2007 року вбачається адреса поручителя [PERSON] [ADDRESS], а адреса поручителя [PERSON] м. Одеса, пр-т. [PERSON], 3, кв. 96. Суд критично оцінює пояснення представника відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» щодо проживання позивача та відповідача [PERSON] однією сім'єю, оскільки судом встановлено, що вони проживають за різними адресами; вказана обставина не визнається позивачем та відповідачем [PERSON], та у ході розгляду справи стороною Банку не надано жодних доказів на підтвердження вказаної обставини. Згідно дослідженого судом розрахунку заборгованості за договором № OD42AN121500676 від 07.09.2007 року станом на 20.05.2015 року, вбачається, що саме 01.11.2008 року змінилася процентна ставка за кредитним договором з 12,96 % до 15,00% /а.с. 14/. У ході розгляду справи судом досліджено відповідь ПАТ КБ «Приват Банк» від 02.11.2015 року на звернення позивача від 12.10.2015 року, з якої слідує, що відсоткова ставка за кредитним договором № OD42AN121500676 від 07.09.2007 року була збільшена 01.11.2008 року. Вказано, що згідно умов Договору та відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», [PERSON] було направлено лист /повідомлення/ щодо зміни відсоткової ставки за Договором. Зазначено, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» від 12.12.2008 року набрав чинності через 10 днів після його опублікування, а саме 09.01.2009 року. Оскільки, право банку збільшити проценту ставку шляхом надсилання відповідного повідомлення було реалізовано до набрання чинності вказаного Закону, то Банк діяв відповідно до умов укладеного договору та в рамках чинного законодавства. Дійсно, згідно п. 2.3.1 кредитного договору № OD42AN121500676 від 07.09.2007 року, Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом. При цьому, вказаним же п. 2.3.1 кредитного договору встановлено, що Банк надсилає позичальникові письмові повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу у чинність зміненої процентної ставки. Крім того, п. 13 договору поруки від 07.09.2007 року передбачено, що зміни і доповнення до цього Договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмову вигляді, шляхом укладання відповідної додаткової угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, підставою для припинення поруки в порядку ч. 1 ст. 559 ЦК України є сукупність двох умов внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін. Положеннями п. 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року передбачено, що обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте, якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Таким чином, враховуючи положення п. 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року, та проаналізувавши п. 2.3.1 кредитного договору та п. 13 договору поруки, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є правомірними та спростовують доводи представника Банку, викладені у запереченнях. Звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору (постанова Верховного суду України від 21.11.2012 року у справі № 6-134цс12). Крім того, відповідно до постанови Верховного суду України від 21.05.2012 року у справі № 6-69цс11, право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У ході розгляду справи представником відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» всупереч положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано жодних доказів на підтвердження виконання Банком п. 2.3.1 Кредитного договору щодо направлення позичальнику письмового повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу у чинність зміненої процентної ставки, не надано також жодних доказів направлення такого повідомлення і позивачу як поручителю, не надано доказів отримання таких письмових повідомлень ні позичальником, ні поручителем. А саме лише посилання працівника Банку у листі від 02.11.2015 року, та усні пояснення представника Банку у судовому засіданні, що ПАТ КБ «Приват Банк» згідно умов Договору та відповідно до п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», [PERSON] було направлено лист /повідомлення/ щодо зміни відсоткової ставки за Договором, суд не приймає до уваги, оскільки на підтвердження вказаної обставини Банком з дня пред'явлення позову [PERSON], а саме з 31.08.2015 року, не надано жодних письмових доказів. При цьому, суд враховує узагальнення Верховного Суду України практики застосування судами законодавства, яке регулює поруку як вид забезпечення виконання зобовязання від 26.12.2014 року, зокрема, що способом судового захисту є не вимога про припинення договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом повязане припинення поруки. Таким чином, у зв'язку із відсутністю доказів на підтвердження повідомлення [PERSON] про збільшення процентної ставки за кредитним договором, суд приходить до висновку, що банком в односторонньому порядку 01.11.2008 року збільшено розмір процентної ставки за кредитним договором без належного повідомлення позичальника та поручителя, внаслідок чого збільшився розмір відповідальності поручителя, що у ході розгляду справи не було спростовано ПАТ КБ «Приват Банк» належними доказами. Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Суд погоджується із поясненнями сторони позивача, що ним не пропущено строк позовної давності по даному позову, оскільки, як встановлено у судовому засіданні, позивачу на момент зміни Банком процентної ставки за кредитним договором не було відомо про таку істотну зміну умов договору, а стало відомо лише після пред'явлення Банком позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № OD42AN121500676 від 07.09.2007 року, про що зокрема, свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості станом на 20.05.2015 року, складений ПАТ КБ «Приват Банк». З урахування вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved