Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

30.05.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та після уточнення позовних вимог згідно заяви від 07.07.2014 року просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2011р. по 30.11.2011р. включно в сумі 4616 грн. 70 коп. та моральну шкоду в сумі 9233 грн. 40 коп. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на пропуск позивачем строку звернення до суду за захистом порушених трудових прав, передбаченого ст. 233 КЗпП України. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в серпні 2010 року позивач був призначений на посаду директора «Дитячо-юнацька спортивна школа «Олімпієць» згідно наказу від 16.08.2010 року № 26-к. В червні 2011 року позивача було звільнено з посади директора ДЮСШ згідно п. З ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу від 10.06.2011 року № 15-к. Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 05.12.2011 року позивач був поновлений на посаді директора «Дитячо-юнацька спортивна школа «Чемпіон». Наказом начальника відділу по фізичній культурі та спорту Чернігівської міської ради № 47-к від 28 листопада 2012 року позивач був поновлений на посаді директора «Дитячо-юнацька спортивна школа «Чемпіон» з 29 листопада 2012 року. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновленні на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В даному випадку таке рішення апеляційним судом Чернігівської області не приймалось. З наданого суду позивачем розрахунку (а.с. 31) вбачається, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2011 року по 30.11.2011 року становить 4616, 70 грн. Відповідачем не спростовано правильності наданого позивачем розрахунку середнього заробітку за вказаний вище період, розрахована позивачем сума не оспорювалася відповідачем за весь час розгляду справи судом, а тому з відповідача належить стягнути на користь позивача 4616 грн. 70 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.10.2011 року по 30.11.2011 року. Доводи відповідача про те, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 жовтня 2011 року, яке в частині залишене без змін рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 05 грудня 2011 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд не може прийняти до уваги, оскільки [PERSON] з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу звертався до відділу по фізичній культурі та спорту Чернігівської міської ради, який не був належним відповідачем у справі, оскільки в трудових відносинах [PERSON] перебував з Комунальним позашкільним навчальним закладом «Дитячо-юнацька спортивна школа «Чемпіон» Чернігівської міської ради. За змістом ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Середній заробіток за час вимушеного прогулу та час затримки виконання судового рішення є належною заробітною платою, а тому позивачем, з урахуванням приписів ст. 233 КЗпП України, не пропущений строк звернення до суду. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Звертаючись до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, позивач заявлені вимоги мотивував тим, що відповідач в добровільному порядку не сплатив середній заробіток за час вимушеного прогулу за жовтень - листопад 2011 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу за жовтень - листопад 2011 року відповідачем мала бути проведена не пізніше 01 грудня 2011 року, а оскільки позивача рішенням Апеляційного суду Чернігівської області 05.12.2011 року було поновлено на роботі, а тому з цього часу на протязі трьох місяців позивач мав звернутися до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, тобто позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом про стягнення моральної шкоди у зв'язку з порушенням його трудових прав. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Outcome: partial