Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

30 березня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування, в якому зазначила, що 01 березня 2011 року помер [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку, розташованого по вул.Краснодарська, 14 в м.Костянтинівка Донецької області, грошових вкладів з належними процентами, що зберігаються в Ощадбанку, та недоодержаної пенсії за березень 2011 року. На грошові вклади з належними процентами, що зберігаються в Ощадбанку, та недоодержану пенсія за березень 2011 року позивачу [PERSON] державною нотаріальною конторою 24 квітня 2012 року було видано свідоцтво про право на спадщину. Позивач [PERSON] для оформлення спадкових прав на будинок звернулась до державного реєстратора, який 16 жовтня 2014 року рішенням № 16514072 відмовив у державній реєстрації права власності в звязку із зверненням неналежної особи. Крім того перепоною в оформленні спадкових прав на будинок стала наявність окрім заповіту на усі права та обовязки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, на імя позивача [PERSON], складеного 17 січня 1997 року, нотаріально посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 49, заповіту на імя [PERSON] на будинок з усіма надвірними будівлями. [PERSON] помер 05 жовтня 2010 року, не прийнявши належним чином спадщину, оскільки помер раніше ніж спадкодавець. До свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що було видане не імя позивача [PERSON], не було включено будинок із надвірними будівлями, оскільки будинок не було належним чином зареєстровано спадкодавцем. Відповідно до договору від 16 квітня 1969 року [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок по вул..Краснодарській, 14 з усіма надвірними будівлями, право спільної сумісної власності було зареєстровано БТІ м.Костянтинівка. [PERSON] померла 18 червня 1994 року. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2014 року було встановлено, що [PERSON], який помер 11 березня 2011 року був чоловіком [PERSON], яка померла 18 червня 1994 року. Померлий [PERSON] після смерті дружини був єдиним господарем усього будинку, фактично вступив в управління, проте належним чином не оформив свої спадкові права. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2015 року встановлено факт сумісного проживання [PERSON] з померлим [PERSON] однією сімю більше пяти років до часу відкриття спадщини. Позивач фактично прийняла спадщину та просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в м. Костянтинівка Донецької області, вул.Краснодарська, 14. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги та просила суд позов задовольнити, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, прийняття рішення залишаючи на розсуд суду (а.с.29). Зясувавши позицію сторін, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 01 березня 2011 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-НО № 533711, виданим відділом ДРАЦС по м.Костянтинівці [PERSON] МРУЮ у Донецькій області (а.с.8). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку, розташованого по вул.Краснодарська, 14 в м.Костянтинівка Донецької області, належного йому на підставі договору купівлі-продажу від 16 квітня 1969 року, нотаріально посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 1-216 (а.с.10), грошових вкладів з належними процентами, що зберігаються в Ощадбанку, та недоодержаної пенсія за березень 2011 року. На грошові вклади з належними процентами, що зберігаються в Ощадбанку, та недоодержану пенсія за березень 2011 року позивачу [PERSON] державною нотаріальною конторою 24 квітня 2012 року було видано свідоцтво про право на спадщину (а.с.6). Позивач [PERSON] для оформлення спадкових прав на будинок звернулась до державного реєстратора, який 16 жовтня 2014 року рішенням № 16514072 відмовив у державній реєстрації права власності в звязку із зверненням неналежної особи (а.с.13). 05 листопада 2015 року позивачу [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с.4) щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок в звязку з ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів на будинок та документів щодо реєстрації права власності на нього. Крім того перепоною в оформленні спадкових прав на будинок стала наявність окрім заповіту на усі права та обовязки,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, на імя позивача [PERSON], складеного 17 січня 1997 року, нотаріально посвідченого та зареєстрованого в реєстрі за № 49 (а.с.5), заповіту на імя [PERSON] на будинок з усіма надвірними будівлями, що стало відомо позивачу з відповіді [PERSON] державної нотаріальної контори від 14 квітня 2015 року (а.с.38). [PERSON] помер 05 жовтня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЕД № 256981, виданим відділом РАЦС Первомайського міського управління юстиції Луганської області (а.с.9), не прийнявши належним чином спадщину, оскільки помер раніше ніж спадкодавець. До свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що було видане не імя позивача [PERSON], не було включено будинок із надвірними будівлями, оскільки будинок не було належним чином зареєстровано спадкодавцем. Відповідно до договору від 16 квітня 1969 року [PERSON] та [PERSON] придбали житловий будинок по вул..Краснодарській, 14 з усіма надвірними будівлями, право спільної сумісної власності було зареєстровано БТІ м.Костянтинівка (а.с.10, 33). [PERSON] померла 18 червня 1994 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 300000, виданим відділом РАГС [PERSON] міськвиконкому Донецької області (а.с.7). Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13 червня 2014 року було встановлено, що [PERSON], який помер 11 березня 2011 року був чоловіком [PERSON], яка померла 18 червня 1994 року (а.с.11). Померлий [PERSON] після смерті дружини був єдиним господарем усього будинку, фактично вступив в управління, проте належним чином не оформив свої спадкові права. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 30 липня 2015 року встановлено факт сумісного проживання [PERSON] з померлим [PERSON] однією сімю більше пяти років до часу відкриття спадщини (а.с.12). Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З листа [PERSON] державної нотаріальної контори № 508/02-14 від 18 квітня 2016 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 43607751 від 15 квітня 2016 року вбачається, що в провадженні контори спадкової справи щодо майна померлого 01 березня 2011 року [PERSON] є спадкова справа, яку заведено 31 травня 2011 року за заявою про прийняття спадщини за законом та за заповітом від [PERSON], свідоцтво про право на спадщину видане 24 квітня 2012 року на недоодержану пенсію за березень 2011 року, грошові вклади з належними процентами, що зберігаються в Ощадбанку (а.с.25-26). Відповідно до статті 316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з нормами статті 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 2 ст. 41 Конституції України передбачено, що право власності набувається в порядку, визначеному законом. Але закон, крім судового, інших шляхів набуття права власності в даному випадку не передбачає. Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відповідно ст. 346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті власника. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1223 ЦК України визначає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. На підставі викладеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню визнанню права власності на житловий будинок № 14 по вул. Краснодарській в м. Костянтинівка Донецької області з надвірними будівлями за позивачем [PERSON] після померлого [PERSON]

Outcome: approved