Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

31.03.2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Улянівської сільської ради про визнання за ним в порядку спадкування за заповітом права власності на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 13.08.2002 року померла [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшла вищезазначена квартира, що належала заповідачу. Дану квартиру [PERSON] за життя заповідала йому (позивачу) згідно заповіту складеного 30.07.2002 року. Однак при складанні заповіту була допущена помилка в зазначені номеру будинку, в якому розташована квартира, і замість вірного номеру 14 був помилково зазначений номер 13. Дана помилка призвела до того, що нотаріальний орган 17.03.2016 року відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину в частині квартири. Посилаючись на неможливість оформлення своїх спадкових прав в нотаріальному порядку, позивач просив визнати за ним право власності на квартиру в судовому порядку. Ухвалою суду від 17.05.2016 року до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON]. В судове засідання сторони і їх представники, а також третя особа не з'явилися. При цьому представник позивача подав письмову заяву про підтримання позовних вимог; представник відповідача подав письмову заяву про визнання позову; третя особа подала письмову заяву про відсутність заперечень проти позову. Одночасно всі зазначені особи клопотали про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. [PERSON] на підставі типової угоди про купівлю-продаж будинку садибного типу з надвірними будівлями 05.01.1992 року за 1345 крб. придбала у радгоспу ім. Тельмана квартиру, загальною площею 28 кв.м., в т.ч. жилою площею 19 кв. м., що складається з 2-х кімнат в [ADDRESS]. (а.с. 9) Оціночна вартість даної квартири на день розгляду позову становить 63460 грн. (а.с. 14) 30.07.2002 року [PERSON] склала заповіт, яким належну їй квартиру [ADDRESS] заповідала позивачеві. (а.с. 28) 13.08.2002 року [PERSON] померла у віці 77 років в с. Улянівка Миколаївського району Миколаївської області. (а.с. 27) 24.01.2003 року згідно з правилами ст. 549 ч. 1 п. 2 ЦК УРСР позивач подав до Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (а.с. 26) Однак, 17.03.2016 року державний нотаріус виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в частині квартири через неподання позивачем відомостей та документів необхідних для вчинення нотаріальної дії. (а.с. 13) Проаналізувавши встановлені по справі обставини і визначені відповідно до них правовідносини суд виходить з такого. Досліджені докази свідчать, що позивач після смерті [PERSON] від права на спадкування з підстав визначених ст. 528 ЦК УРСР (що діяв на час смерті заповідача) не усунений. Позивач також не подавав заяву про відмову від спадщини, а спадщина після смерті [PERSON] до сьогоднішнього дня відумерлою не визнана. Складений заповідачем заповіт не скасований, не визнаний недійсним та є чинним. Судом також встановлена правовірність набуття заповідачем права власності саме на квартиру [ADDRESS], що випливає з договору купівлі-продажу і ґрунтується на ст. ст. 86, 100, 128 ЦК УРСР (який діяв на час укладання угоди). Таким чином, в силу ст. 534 ЦК УРСР позивач успадкував квартиру [ADDRESS], яка належала спадкодавцю [PERSON] на момент відкриття спадщини. Згідно ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заява відповідача про визнання позову, яка подана до суду, не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, за викладених обставин позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на квартиру є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved