Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

30.07.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати звільненому працівнику, вказавши, що він з 22.11.2004 по 07.07.2017 року працював на ПАТ «Азот». 07.07.2017 року позивач був звільнений з ПАТ «Азот» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення відповідачем не було проведено з ним розрахунок, а саме не виплачено в повному обсязі заробітну плату. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2018 року з ПАТ «Азот» на його користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 51761,24 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 506202,20 грн. та судовий збір в сумі 5184,84 грн. Позивач вказував, що лише після звернення до державної виконавчої служби, а саме 08.05.2019 року ПАТ «Азот» було виплачено йому стягнуті рішенням суду кошти. На думку позивача відповідач має сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 14.11.2018 року по 06.05.2019 рік в сумі 172704,28 гривень. А тому просив стягнути з ПАТ «Азот» на його користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 14.11.2018 року по 06.05.2019 рік в сумі 172704,28 гривень та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1727,04 гривень. Ухвалою від 02.08.2019 року позов [PERSON] до ПАТ «Азот» прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. В судове засідання представник позивача - адвокат Поставничий Р.В. надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив позов [PERSON] задоволити, справу розглянути без його участі. У відповіді на відзив представник позивача - адвокат Поставничий Р.В. вказував, що відповідачем до свого відзиву не надано доказів того, що ПАТ «Азот» вживало заходи для мінімізації порушення права позивача на оплату праці, крім того під час розгляду численних справ в судах, та зокрема і справи №711/7723/18, було встановлено можливість відповідача виплачувати заробітну плату. Заперечував щодо застосування судом співмірності при стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки на його переконання слід керуватись судовою практикою Верховного Суду щодо можливості зменшення суми середнього заробітку за весь час затримки невиплаченої заробітної плати за 2016-2018 роки. Зауважував, що виплата заробітної плати [PERSON] була здійснена після звернення до державної виконавчої служби, а не завдяки зусиллям відповідача. Також зазначив, що позивач не має заперечень щодо стягнення суми середнього заробітку з відрахуванням обов`язкових платежів передбачених законом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоч був належно повідомлений про день та час судового засідання, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача ПАТ «Азот» в судове засідання не з`явився, хоч був належно повідомлений про день та час судового засідання, причини неявки суду невідомі. У відзиві від 23.08.2019 року ПАТ «Азот» позов [PERSON] не визнало повністю. При цьому посилалося на те, що 06.05.2019 року ПАТ «Азот» було здійснено повний розрахунок по заробітній платів та середньому заробітку згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2018 у справі №711/7723/18. Також вказували, що невиплата належних позивачу сум при звільненні сталась не з вини ПАТ «Азот», а через відсутність об`єктивної можливості здійснити таку виплату. З урахуванням співмірності вважають, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути суттєво зменшеним. Крім того у разі задоволення позовних вимог [PERSON] , сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню на суму податку на доходи фізичних осіб та військового збору, які ПАТ «Азот» повинен буде сплатити до бюджету. З урахуванням викладеного ПАТ «Азот» просило повністю відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог. Суд, вивчивши заяви сторін по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2018 року у цивільній справі №711/7723/18 за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, встановлено, що: - При звільненні позивача з ним не було проведено остаточного розрахунку з виплати заробітної плати у зв`язку з чим утворилась заборгованість з виплати заробітної плати. Згідно довідки ПАТ «Азот» від 30.10.2018 року № 696 заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 26.10.2018 року складає: 51761 грн. 24 коп.; - Середня заробітна плата позивача [PERSON] за останні два місяці які передували звільненню складає 1488 грн. 83 коп., що стверджується довідкою ПАТ «Азот» від 30.10.2018 року вих. №697.; Рішенням суду від 14.11.2018 року стягнуто із ПАТ «Азот» на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату в сумі 51761 грн. 24 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 506202 грн. 20 коп., з відрахуванням при виплаті всіх обов`язкових податків та платежів, судовий збір в розмірі 5184 грн. 84 коп. та на користь держави - в розмірі 394 грн. 80 коп. Рішення суду від 14.11.2018 року набрало законної сили. На підставі рішення суду від 14.11.2018 у справі №711/7723/18 Придніпровським районним судом м. Черкаси 20.12.2018 року було видано [PERSON] виконавчий лист. 08.05.2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Черкаській області Вельган О.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (ВП №58016154) за виконавчим листом у справі №711/7723/18 виданим 20.12.2018 року в зв`язку з повним фактичним виконанням. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. В ст. 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. ПАТ «Азот» не заперечувало, що заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] була виплачена 06.05.2019 року. Наявність провини ПАТ «Азот» у несвоєчасній виплаті заробітної плати [PERSON] встановлена рішенням суду від 14.11.2018 у справі №711/7723/18. Оскільки ПАТ «Азот» не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований, а також наявність/відсутність інших банківських рахунків, тому доводи відповідача про неможливість здійснення повного розрахунку із [PERSON] в день його звільнення суд не приймає. Виходячи з правової позиції ВСУ, висловленої в постанові від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17, - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за вест час затримки по день фактичного розрахунку. А тому суд не приймає до уваги заперечення ПАТ «Азот» щодо зменшення суми середнього заробітку входячи із співмірності суми боргу та позовних вимог [PERSON] . За таких обставин стягненню з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.11.2018 року по 06.05.2019 року (в межах заявлених позовних вимог). Відповідно до положень статей 12 і 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. У позові [PERSON] наведено розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.11.2018 року по 06.05.2019 року. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.112018 року по 06.05.2019 року суд виходить з наступного. Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2018 року середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 1488,83 гривні. За період з 14.11.2018 року по 06.05.2019 року пройшло 116 робочих днів, а саме листопад 2018 року - 12 робочих днів; грудень 2018 року - 20 робочих днів; січень 2019 року - 21 робочий день; лютий 2019 року - 20 робочих днів; березень 2019 року - 20 робочих днів; квітень 2019 року - 21 робочий день; травень 2019 року - 2 робочих дні. При визначенні кількості робочих днів суд виходить із п`ятиденного робочого тижня [PERSON] та даних викладених у Роз`ясненні Мінсоцполітики України з розрахунку норм тривалості робочого часу на 2018 та 2019 роки. Отже розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.11.2018 року по 06.05.2019 року становить 172704,28 гривень (із розрахунку 1488,83 грн. х 116 днів). Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] в сумі 1488,83 грн. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов`язкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.11.2018 року по 06.05.2019 в сумі 172704,28 гривень (в межах заявлених позовних вимог) на користь [PERSON] необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов`язкових платежів передбачених законодавством України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при звернення до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1727,04 гривень, що підтверджується квитанцією №27646853-1 від 30.07.2019 року. Вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі задоволені в повному обсязі, а тому до стягнення з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягає 1727,04 гривень понесених ним судових витрат. На підставі ст. 47, 115-117 КЗпП України,

Outcome: approved