Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

29.09.2005 позивач звернувся в суд з цим позовом, в якому просила ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк, два місця, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті 09.04.2005 [PERSON]. Позов аргументувала тим, що 09.04.2005 померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з земельної ділянки розташованої на території [PERSON] сільської ради Жмеринського району. Чоловіка і дітей у померлої не було, на час відкриття спадщини з нею ніхто не проживав та не був зареєстрований. Позивач доглядала за померлою [PERSON] до дня її смерті, після чого провела поховання, та всі витрати повязані з похованням взяла на себе. При звернені до нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] в звязку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач строк звернення до нотаріальної контори пропустила з поважних причин, адже не є родичем померлої і до 2017 року не знала про заповіт, складений 12.05.2003 ше за життя на неї [PERSON]. 09.11.2017 позивач через канцелярію суду надала заяву, я якій просила її позов задовольнити, а справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] сільська рада надала до суду заяву, в якій позов визнала, справу просила розглянути у відсутність її предстаника. Суд вважає, що оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, відповідач позов визнав повністю і визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус розяснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 № 7 в абзаці 6 п.24 розяснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобовязана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Суд при ухваленні цього рішення враховує правові позиції, викладені у висновках Верховного Суду України у справах №6-1320цс17, №6-496цс17. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12.06.2009 № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [PERSON] 09.04.2005 р. померла в с. Новоселиця Жмеринського району (а.с.4), яка відповідно до заповіту від 12.05.2003 заповідала все своє майно позивачу [PERSON]. Заповіт станом на 12.06.2017 не змінювався та не відмінявся (а.с.5). Згідно довідки виконавчого комітету сільської ради, на час відкриття спадщини з [PERSON] ніхто не проживав та не був зареєстрований (а.с.10), поховала останню та взяла на себе всі витрати повязані з похованням [PERSON] (а.с.9). За [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) рахується земельна ділянка площею 2,67 га, яка знаходиться на території [PERSON] сілської ради Жмеринського району Вінницької області (а.с.11). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.08.2016 № 1409/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину на майно, яке залишилось після смерті [PERSON], в звязку з пропуском шестимісячного строку звернення з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини та відсутності доказів спільного проживання з спадкодавцем (а.с.6). Позивач в позовній заяві зазначає, що строк для прийняття спадщини вона пропустила з поважних причин. Як вбачається із витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину); витягу зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON]. Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню.

Outcome: approved