Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

31.07.2015 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що він є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане Органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва 20.12.1999 р. (розпорядження № 2261). Власниками інших частин вказаної квартири є його мати - відповідачка [PERSON] та його сестра - відповідачка [PERSON], кожній з яких належить на праві власності по 1/3 частини квартири. На час звернення до суду з позовом оригінал правовстановлюючого документу, який посвідчує його право власності на спірне майно - свідоцтво про право власності на житло від 20.12.1999 р., - знаходиться у відповідачів. Відповідачі відмовляються добровільно надати йому зазначений оригінал свідоцтва, чим перешкоджають розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Зокрема, він має намір укласти в інтересах своєї дитини договір дарування 1/3 частини спірної квартири. З наведених підстав, просить зобов'язати відповідачів надати йому оригінал правовстановлюючого документа на квартиру [ADDRESS], а саме свідоцтво про право власності на житло від 20.12.1999 р., виданого Органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва (розпорядження № 2261). В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, вказував, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, згідно закону здійснюється за згодою всіх співвласників. При цьому, позивач уникає питань пов'язаних з відносинами з відповідачами, з якими стосунки у нього не складаються, так як він постійно вчиняє конфліктні ситуації. Відповідачі пропонували йому продати належну частину квартири їм, однак позивач відповіді на зазначену пропозицію не надав. Крім того, в провадженні Солом'янського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом позивача до відповідачів про визначення порядку користування житловим приміщенням, що свідчить про наміри позивача ввести суд в оману щодо своїх дій по відношенню до його власності, за яку він не бажає сплачувати послуги, у зв'язку із судовими процесами. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях кожному. Правовстановлюючим документом, який посвідчує право власності на дану квартиру є свідоцтво про право власності на житло, видане згідно з розпорядженням органу приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва від 20.12.1999 №2261. Правовідносини, які склались між сторонами за своєю правовою природою підпадають під правове регулювання глави 26 розділу І книги третьої Цивільного кодексу України. Загальні засади правового регулювання даних правовідносин визначено Конституцією України. Так, ст. 33 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до ст.ст. 316, 317 ЦК, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 355 ЦК, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК, Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частино першою ст. 358 ЦК визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ст. 362 ЦК, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Положеннями ст. 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що оригінал правовстановлюючого документу на спільне майно знаходиться у відповідачів [PERSON], [PERSON] Позивач звертався до відповідачів з вимогою надати оригінал вказаного документу, в тому числі шляхом направлення письмового повідомлення, однак на час розгляду справи дана вимога не виконана. Враховуючи зазначені обставини, суд погоджується з доводами позивача, що ненадання йому оригіналу правовстановлюючого обмежує його право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності визначене ст. 362 ЦК. Що стосується доводів представника відповідача, то суд вважає, що зазначені доводи не мають правового значення для вирішення спору по суті та ґрунтуються на припущеннях, що суперечить положенням ч. 4 ст. 60 ЦПК. Таким чином, виходячи із вищевикладеного, суд знаходить обґрунтованими вимоги позивача та приходить до висновку про наявність законних підстав для їх задоволення, у зв'язку з чим вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити.

Outcome: approved