Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

30 січня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що відповідач належним чином не бере участі у матеріальному утриманні їх сумісної дитини - сина [PERSON], чим порушує його права на достатній рівень життя. Позивачка [PERSON] надала суду заяву про підтримку заявлених позовних вимог та розгляд справи за її відсутністю. З тексту позовної заяви убачається, що з 01 липня 2013 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від сумісного проживання вони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. З відповідачем вони припинили шлюбні стосунки, мешкають за різними адресами, мають окремий бюджет та не ведуть сумісне господарство. Син проживає разом з нею, повністю знаходиться на її утриманні, відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Домовленості з відповідачем про спосіб виконання його обов'язку по матеріальному забезпеченню сина не досягнуто. Посилаючись на наведені обставини, позивачка [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини усіх видів його доходів, але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з*явився та подав письмову заяву, в якій зазначив, що позов [PERSON] визнає в повному обсязі, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина, на утримання якого він матеріальної допомоги добровільно не надає. Просив справу розглянути за його відсутністю. Третя особа - [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи у судове засідання не з*явилась та подала письмову заяву, в якій зазначила, що позов [PERSON] не визнає в повному обсязі. При вирішення питання щодо визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню на утримання неповнолітньої дитини, покладалась на розсуд суду. Просила справу розглянути за її відсутністю. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України ), установив наступне. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01 липня 2013 року у виконкомі Криничанської селищної ради Совєтського району м.Макіївки Донецької області, актовий запис № 20. Від спільного проживання подружжя має неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO], який проживає з матір*ю і на утримання якого відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає. Сімейні стосунки між [PERSON] та [PERSON] припинені, сторони проживають за різними адресами, не ведуть сумісне господарство та мають окремий бюджет. Батько дитини - [PERSON] проживає окремо від малолітньої дитини і на її утримання у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу. Відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований токарем відокремленого підрозділу «Макіївський МРЗ» державного підприємства «Макіїввугілля», що підтверджено відповідною довідкою підприємства. Розмір його заробітної плати за шість місяців, яка підлягає видачі, становить 20783,14 грн. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по втримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України й ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований, працює токарем відокремленого підрозділу «Макіївський МРЗ» державного підприємства «Макіїввугілля», де стабільно отримує заробітну плату, він фізично здоровий, проживає окремо від сім*ї. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов до висновку, що [PERSON] належним чином не виконує у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з її утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя, а тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини, майновий і сімейний стан відповідача та визначає аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у відсотковому співвідношенні - у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) його батька - [PERSON]. Відповідно до положень частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до статей 81, 88 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць згідно із положеннями статті 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved