Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

6 липня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, що заподіяно дорожньо-транспортною пригодою. В позові зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з участю сторін о 17 годині 15 хвилин 30 березня 2016 року на перехресті вулиць Чарівної та Бочарова в м. Запоріжжі, автомобіль позивача «AUDI 80», державний реєстраційний номер [NUMBER] , зазнав технічних ушкоджень. Винним у вчиненні порушень правил безпеки руху, що призвели до настання вказаних наслідків, визнаний відповідач на підставі постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2016 року, яка набрала законної сили. Вартість заподіяної автомобілю позивача шкоди відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження обчислюється сумою в 74399 грн. 30 коп., які позивач просить стягнути на його користь з відповідача. Внаслідок ушкодження майна, на відновлення якого у нього не вистачило грошей, настали негативні наслідки в організації його життєдіяльності, зумовлені неможливістю використовувати свій транспорт і, як наслідок, - зміною звичного способу його життя, відсутністю перспектив поновлення становища, що існувало, постійним емоційним дискомфортом. Вартість моральної шкоди позивач оцінює в 20000 грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, не з`явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, розгляд справи у його відсутність, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. За вказаних обставин суд у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України вирішує справу без участі позивача. Відповідач, належним чином повідомлений про судовий розгляд, до суду не з`явився, відзиву на позов, клопотання про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Вказані обставини зі згоди позивача, висловленої в його заяві, зумовили проведення заочного розгляду справи у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи, належним чином повідомленої про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, пояснень з приводу позову не надав, що в силу ст. 211, 223 ЦПК України зумовило судовий розгляд без участі представника страхової компанії. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що близько 17 години 15 хвилин 30 березня 2016 року на перехресті вулиць Чарівної та Бочарова в м. Запоріжжі, сталася дорожньо-транспортна пригода з участю сторін. Відповідача за порушення пункту 16.6 «Правил дорожнього руху України», які перебувають у прямому причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди, визнано винуватим за ст. 124 КУпАП і піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в сумі 340 грн. на підставі постанови судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2016 року, яка набрала законної сили (а. с. 3). Внаслідок вказаної пригоди автомобіль під керуванням позивача «AUDI 80», державний реєстраційний номер [NUMBER] , і транспортний засіб, яким керував відповідач, зазнали технічних ушкоджень. Вартість заподіяної автомобілю «AUDI 80», державний реєстраційний номер [NUMBER] , шкоди відповідно до звіту експертного автотоварознавчого дослідження становить 57257 грн. 48 коп. (а. с. 8). Згідно із ст. 1187 ЦК України шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а із змісту ст. 1188 ЦК України випливає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Загальні правила відшкодування шкоди встановлені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, яку спричинено неправомірними діями майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що спричинила її. Як випливає з роз`яснень п. 4 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особливості відшкодування шкоди особою, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, внормовані статтею 1194 ЦК України, відповідно до якої у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої застрахованою особою шкоди ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З наведеного положення цивільного законодавства випливає, що обов`язок особи, винної у вчиненні порушення правил дорожнього руху, що призвело до ушкодження предметів матеріального світу, відшкодовувати спричинену її діями шкоду настає лише у випадку недостатності страхового відшкодування, отриманого потерпілим від страховика. Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування перелічені в статі 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Правовий висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 31), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, тоді обсяг відповідальності страхувальника обмежується різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, висловлений в постанові Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц, і його зміст відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує суд при розв`язанні цього спору. Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вирішуючи позов, суд бере до уваги, що поданню позову до особи, винної у спричиненні шкоди, має передувати звернення потерпілого до особи, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди; покладення ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові внески, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд враховує такі обставини. Відповідальність [PERSON] застрахована приватним акціонерним товариством «Європейський страховий союз» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5191970 від 20.07.2015 року (а. с. 8). Як випливає із звернення до позивача третьої особи (а. с. 8), що поіменоване повідомленням про страхове відшкодування, [PERSON] належить страхове відшкодування в сумі 22718 грн. 28 коп., яке становить собою різницю між вартістю автомобіля до та після дорожньо-транспортної пригоди, оскільки витрати на відновлювальний ремонт автомобіля в сумі 74399 грн. 30 коп. перевищують вартість оцінюваного транспортного засобу до настання дорожньо-транспортної пригоди в сумі 57257 грн. 48 коп. Обчислена таким чином сума страхового відшкодування, як зазначено, становить 22718 грн. 28 коп. і отримана внаслідок віднімання від вартості транспортного засобу до аварії в сумі 57257 грн. 48 коп. його вартості після аварії в сумі 33539 грн. 20 коп. за вирахуванням франшизи в сумі 1000 грн. (57257 грн. 48 коп. - 33539 грн. 20 коп. - 1000 грн.). Означене повідомлення містить вимогу надати письмову згоду щодо розміру вказаного страхового відшкодування шляхом надіслання листа з посиланням на реквізити рахунку для перерахування страхового відшкодування. Розмір страхового відшкодування, як випливає з матеріалів справи, позивач не оспорив, тому з урахуванням наведених положень закону про відповідальність застрахованої особи присудженню з відповідача на користь позивача підлягає різниця між фактичним розміром шкоди в сумі 57257 грн. 48 коп. і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) в сумі 22718 грн. 78 коп. в розмірі 34539 грн. 20 коп. Позивач не зазначає, чи отримав він нараховану йому суму страхового відшкодування, проте з урахуванням наведених положень законодавства і встановлених судом обставин справи підстав для покладення на відповідача вартості суми страхового відшкодування, яка належить позивачу від страхової компанії, немає, а стягнення означеної суми можливо внаслідок розв`язання правовідносин між страховиком і особою, що зазнала шкоди від дій страхувальника. Вирішуючи позов про стягнення моральної шкоди, суд знаходить його обґрунтованим, зумовленим психологічними стражданнями особи через протиправне ушкодження майна, яке негативно відбилося на звичному засобі життя потерпілого та його емоційному стані, і при розв`язанні питання про розмір шкоди, яку належить стягнути, виходить з положень ст. 23 ЦК України, згідно із якою розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень п. 16 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання про розмір морального відшкодування, суд враховує, що позивач є молодою людиною, яка в силу віку і стану здоров`я здатна протягом нетривалого часу поновити порушені спосіб та ритм життєдіяльності, і вважає, що сума в 3000 грн. буде домірною глибині емоційних страждань потерпілого і зможе забезпечити поновлення втраченого емоційного комфорту. Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства судовий збір, сплачений позивачем, підлягає присудженню йому з відповідача, пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial