Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

29 березня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до Біловежівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області (далі відповідач) з вимогою про визнання прав власності. Позов обґрунтувала тим, що 07 вересня 2013 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, в обсяг спадкового майна входить житловий будинок з надвірними будівлями. Позивач є спадкоємцем за заповітом після померлої та прийняла спадщину відповідно до чинного законодавства. Враховуючи те, що правовстановлюючий документ на житловий будинок та надвірні будівлі не видавався, позивач не може оформити право власності на вказане будинковолодіння. У судове засідання сторони не зявилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-БП № 205001 (а.с.26) [PERSON] померла 07 вересня 2013 року. Померла [PERSON] мала право на будинковолодіння № 24 по вул. Набережній с. Біловежі Перші, Бахмацького району Чернігівської області. Так, технічним паспортом на будинок № 24 по вул. Набережній с. Біловежі Перші, Бахмацького району Чернігівської області (а.с.9-13) підтверджується, що дане будинковолодіння збудоване у 1958-1959 роках на відведеній в законному порядку земельній ділянці, його інвентаризаційна вартість становить 71 922 гривні. 14 серпня 2012 року [PERSON] заповіла все своє майно позивачу, що підтверджується заповітом, який посвідчено державним нотаріусом Лебединської районної державної нотаріальної контори Сумської області (а.с.27). Позивач не може оформити право власності на спірне будинковолодіння, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Лебединського міського нотаріального округу Сумської області [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31 жовтня 2015 року № 1792/02-31 (а.с.7). З встановленого випливають наступні висновки. На підставі статей 1216; 1217; 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 15, 16, 20 ЦК та статтями 3, 4 ЦПК передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Окрім іншого, згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування: „у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, суд бере до уваги особливість забудови спірного будинку. Зокрема, частиною четвертою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV (далі Закон від 1 липня 2004 року № 1952-IV) передбачено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. При цьому, необхідно зазначити, що державна реєстрація права власності на житлові будинки на час виникнення спірних правовідносин регулювалася підзаконними нормативними актами, такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року та Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, відповідно до пункту 62 якої підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Виходячи з наведених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права до часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому, при вирішенні даного спору щодо визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування суд оцінює записи у погосподарській книзі, з яких вбачається, що спірний будинок належав спадкодавцеві у сукупності з іншими представленими суду доказами, зокрема, технічним паспортом на спірний будинок. Отже, враховуючи, що позивач прийняла спадщину в установленому законом порядку після померлої матері, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказане будинковолодіння в нотаріальній конторі не може, у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок та надвірні будівлі не видавався, право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Спір про право власності на зазначений жилий будинок з надвірними будівлями підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права власності на житловий будинок та надвірні будівлі не порушує права та законні інтереси інших осіб.

Outcome: approved