Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

9 серпня 2017 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач, разом - сторони) про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1 300 грн. щомісячно від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтований такими обставинами. Рішенням суду від 12 червня 2017 р. шлюб сторін розірвано. У колишнього подружжя є дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. З 2012 р. за домовленістю сторін відповідач надавав позивачу кошти на утримання дитини в сумі 1 000 грн., а з січня 2017 р. ця сума добровільно була збільшена відповідачем до 1 300 грн. Проте відповідач як до, так і після розлучення, постійно залякує позивача, що не буде сплачувати кошти, недбало ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, не запропонував укласти договір про забезпечення умов життя дитини, розмір аліментів та його участь у додаткових витратах на дитину. Дохід відповідача має мінливий характер, частину заробітної плати він одержує «в конверті», а тому встановлення аліментів у твердій грошовій сумі є найбільш доцільним. Позивач [PERSON] подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] подав письмові пояснення на позов. Визнаючи вимоги позивача про стягнення з нього аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1 300 грн., пояснив, що з лютого 2012 р. вони з позивачем проживають окремо. Він ніколи не відмовлявся від утримання дитини і щомісяця перераховував 1 000 грн., а також купував для дитини продукти, одяг та взуття. З січня 2017 його виплати на утримання дитини зросли до 1 300 грн. У вересні 2017 р. він змушений був звільнитися з роботи, але незважаючи на брак коштів, все одно у вересні перерахував позивачу 1 300 грн. Посилаючись на неодноразові випадки витрачання позивачем наданих ним коштів на власні потреби, відповідач просив при розгляді справи врахувати можливість контролю з його боку всіх витрат, що здійснює позивач за рахунок коштів, наданих на утримання дитини. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши надані сторонами письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2008 р. [INFO] у подружжя народилася дочка [PERSON] (а.с. 3). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 червня 2017 р. шлюб сторін розірвано (а.с. 20). Судом встановлено, що сторони припинили шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання ще задовго до розірвання шлюбу, при цьому дочка залишилася з матір'ю. Ст. 180 Сімейного кодексу України покладає на батьків обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ч. 1 ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Сторони визнають, що відповідач добровільно надає кошти на утримання дитини. Однак враховуючи бажання позивача отримати судове рішення про стягнення аліментів та фактичне визнання відповідачем позову, суд вбачає підстави для вирішення цього спору. За приписом ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що наразі [PERSON] не працює і перебуває на обліку у центрі зайнятості. Наведена обставина свідчить про нерегулярний і мінливий дохід відповідача, що відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України є підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже ураховуючи визнання відповідачем розміру заявлених до нього вимог, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1 300 грн. На підставі статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Водночас з наданого відповідачем платіжного доручення вбачається, що 15 вересня 2017 р. він перерахував позивачу кошти на утримання дитини за серпень 2017 р. в сумі 1 300 грн. За таких обставин суд вбачає підстави для присудження аліментів не від дня подачі позову, а лише з 1 вересня 2017 р. Відповідно до статті 186 Сімейного кодексу України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відтак прохання відповідача про надання йому судом можливості контролювати всі витрати, що здійснює позивач за рахунок аліментів, не ґрунтується на законі. Оскільки позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до положень частини 3 статті 88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial