Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

30.03.2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Таіс-Дістрибьюшн» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та після збільшення вимог просили стягнути 5572,16 грн. вартість зіпсованого товару та 114890,74 грн. за пошкодження автомобіля (а.с.92). В обгрунтування вимог позивач вказував на те, що 31.12.2015 року [PERSON], керуючи автомобілем ФИА на шасі ГАЗ 3309, реєстраційний номер [NUMBER], що знаходиться у тимчасовому платному користуванні товариства, перебуваючи у трудових відносинах та виконуючи трудові функції, приблизно о 13.00 годині, уникаючи зіткнення з іншим автомобілем не впорався з керуванням, в результаті чого перекинув автомобіль на лівий бік та завдав таким чином матеріальних збитків у розмірі 109318,58 грн. Крім того, в результаті вказаних дій було зіпсовано товар, який перевозився на вказаному автомобілі. В судовому засіданні представники позивача - [PERSON]В та [PERSON] підтримали позов та вказували на те, що відповідач при складені пояснень підтверджував обставини, визнав свою вину та зобовязувався відшкодувати завдану товариству шкоду. Представник відповідача - [PERSON] повністю заперечував проти позову посилаючись на те, що пригода не була зафіксована, поліцію ніхто не викликав, вина відповідача не доведена, позивачем не надано належних доказів, тому вважає що позов не обґрунтований. Службова записка з поясненнями [PERSON] написана під тиском, тому не може прийматися до уваги судом. Заслухавши учасників процесу, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 31.12.2015 року о 13.00 годині [PERSON], виконуючи свої трудові обовязки по розвезенню продукції, керуючи автомобілем ФИА на шасі ГАЗ 3309, реєстраційний номер [NUMBER], та рухаючись від села Гребеники в село Тростянець, не впорався з керуванням та допустив перекидання автомобіля на ліву сторону. В результаті вказаних обставин автомобіль отримав механічні пошкодження: деформація кабіни, деформація бампера, деформація кронштейна кабіни і лобового скла, деформація повітря-забірника, пошкодження лівої сторони будки. Вказані обставини були підтверджені і зазначені в службовій записці [PERSON] 12.01.2016 року (а.с.10). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснював, що він працює на підприємстві на посаді експедитора, 31.12.2015 року також знаходився з водієм [PERSON] в автомобілі, який не впорався з керуванням в результаті чого відбулося перекидання автомобіля. В автомобілі знаходилася алкогольна продукція, але не знає в якій кількості. Він зателефонував на підприємство і їх разом з автомобілем було доставлено до м.Одеси. Відповідно до договору найму від 03.12.2013 року, укладеного з власником [PERSON], автомобіль ФИАна шасі ГАЗ 3309, реєстраційний номер [NUMBER], знаходиться в платному користуванні товариства (а.с.20,22-25) . Як видно із звіту №0036-01-16, складеного оцінювачем [PERSON], вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля, склала 109318,58 грн. (а.с.26-31). [PERSON] на підставі трудового договору від 04.12.2015 року працював на підприємстві на посаді водія. Наявність повної матеріальної відповідальності [PERSON] підтверджується також договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 04.12.2015 року За змістом частини першої статті 3 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до п.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Стаття 135-1 КЗпП України встановлює, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо звязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету [PERSON] Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної [PERSON] Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24 . Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року № 14 розяснив, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобовязаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ч.1 ст.11 ЦПК України визначено суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з нормами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до вимог ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як визначено нормою ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що є підстави для стягнення з відповідача матеріальних збитків в розмірі 109318,58 грн., завданих [PERSON] з його вини при виконанні ним трудових обовязків, які були спричинені товариству в результаті пошкодження автомобіля. Згідно з нормами п.1 ч.1 ст.133 КЗпП України у відповідності з законодавством обмежену матеріальну відповідальність несуть працівники - за зіпсуття або знищення через недбалість матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, - у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. В такому ж розмірі працівники несуть матеріальну відповідальність за зіпсуття або знищення через недбалість інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування. Видача цінностей, перерахованих у пункті 1 частини першої статті 133 КЗпП, повинна бути оформлена документально і засвідчуватися підписом працівника. Що стосується збитків, завданих товариству в результаті зіпсування продукції, яка знаходилася в автомобілі, то суд на підставі представлених доказів прийшов до висновку, що вимога є необґрунтованою, оскільки розмір шкоди не підтверджується належними доказами, із наданих документів взагалі не вбачається отримання продукції, а ні водієм [PERSON], а ні експедитором [PERSON]. Отже, враховуючи висновок суду, підстав для стягнення з відповідача збитків за зіпсування продукції немає, тому в цій частині позов не підлягає задоволенню. Доводи представника відповідача про відсутність вини [PERSON] в завданні шкоди судом розглядаються критично, оскільки сам відповідач не заперечував в своїх поясненнях про обставини перекидання автомобіля, що сталося в результаті його дій, він не впорався з керуванням. Посилання на те, що оцінка вартості шкоди не може бути доказом по справі також не враховується судом, оскільки наданий звіт є письмовим доказом. В той же час, відповідачем не надано іншого доказу для спростування заявлених позивачем вимог, у звязку з чим судом відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України було надано оцінку представленим доказам. При цьому суд звертає увагу, що у оцінювача [PERSON] є кваліфікаційне посвідчення на підтвердження фахової підготовки з приводу оцінки транспортних засобів. Крім того, з відповідача відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1639,78 грн..

Outcome: partial