Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

31 січня 2020 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат - Горяшко Л.В. звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , належної [PERSON] , померлому [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на початку 1990 року вона від радгоспу «Новокаховський» с. Плодове Херсонська область за ордером отримала в користування двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 48,6 кв.м., яку в 1993 році приватизувала, про що 26 січня 1994 року виконавчим комітетом Таврійської міської ради Херсонської області видано свідоцтва про право власності на житло, за яким зазначена квартира перейшла і спільну сумісну власність в рівних долях їй та членом її родини: [PERSON] , [PERSON] . З часу отримання квартири в користування, вона та [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина. [INFO] [PERSON] помер, який на день смерті був зареєстрований разом із нею за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим в січня 2020 року вона звернулась до приватного нотаріуса з заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в чому їй було відмовлено, оскільки на час відкриття спадщини - [INFO] року діяв Цивільний Кодекс Української РСР у редакції 1963 року, відповідно до якого вона не входила до кола спадкоємців померлого [PERSON] . Проте, з часу отримання зазначеної квартири і по теперішній час вона продовжує проживати в квартирі [ADDRESS] , добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується всією квартирою, постійно робить поточний та капітальний ремонт, підтримує чистоту і порядок, оплачує комунальні платежі, тобто добросовісно заволоділа майном - 1/3 частиною квартири [ADDRESS] і продовжує відкрито, безперервно нею володіти, в зв`язку з чим просила суд визнати на нею право власності на вказане майно за набувальною давністю. 04 лютого 2020 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із призначення підготовчого судового засідання. 29 травня 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились у адресованій суду заяві просили справу розглядати у їх відсутність, позов підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача Таврійської міської ради Херсонської області в судове засідання не з`явився у адресованій суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства України. [PERSON] в судове засідання не з`явилась у адресованій суду заяві просила розгляд справи проводити у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд, вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність сторін на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що відповідно до розпорядження виконавчого комітету Таврійської міської Ради народних депутатів м. Нової Каховки Херсонської області №9р-к від 26 січня 1994 року, за заявою наймача [PERSON] , на підставі ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», квартиру, розташовану по [ADDRESS] передано їй у приватну власність. Згідно зазначеного розпорядження, 26 січня 1994 року виконавчим комітетом Таврійської міської Ради народних депутатів, видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , яка на праві приватної спільної (сумісної) власності належить [PERSON] та членам її родини в рівних долях: [PERSON] , [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , видане 26 грудня 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Нової Каховки. З довідки про реєстрацію місця проживання №17-66/591 від 23 листопада 2019 року вбачається, що разом з [PERSON] на день його смерті були зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . 28 січня 2020 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, в чому їй було відмовлено, як вбачається з листа приватного нотаріуса Новокаховського міського нотаріального округу Іваніщенко С.І., вих. №01/16/29 від 31 січня 2020 року, оскільки на час відкриття спадщини - [INFO] року діяв Цивільний Кодекс Української РСР у редакції 1963 року, відповідно до якого вона не входила до кола спадкоємців померлого [PERSON] . З копії спадкової справи №46/1998 заведеної Новокаховською державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що донька [PERSON] , який помер [INFO] та відповідачка по справі [PERSON] , 13 липня 1998 року отримала нотаріальне посвідчене свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на спадкове майно, яке складається з автомобілю марки М-2140. Інших свідоцтв про право на спадщину не видавалось. Відповідно до довідки №421 виданої 07 лютого 2020 року ТОВ «Херсонрегіонгаз»; акту звіряння розрахунків за електроенергію станом на 14 лютого 2020 року, складеного між постачальником ТОВ Херсонська обласна ЕК» та споживачем [PERSON] ; довідки виданої КП «Міський водоканал» станом на 01 лютого 2020 року; довідки виданої КП Таврійський водоканал» станом 05 лютого 2020 року; довідки виданої КП «Комунальний сервіс» станом на 05 лютого 2020 року; довідки виданої КП «Таврійське ЖЕУ» станом на 01 лютого 2020 року заборгованість [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з оплати комунальних послуг відсутня. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Статтею 328 Цивільного кодексу України, передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Відповідно до аб. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не передбачено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти чужим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду ( стаття 214 ЦПК України). Таким чином, зміст статті 344 ЦК України встановлює, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено, що відповідає висновками викладеним у Постанові Верховного Суду України від 25 червня 2018 року у справі №293/312/15-ц. Отже, аналізуючи норми чинного законодавства та встановленні по справі обставини, враховуючи визнання відповідачами позову, а також, що 1/3 частка квартири [ADDRESS] , належна [PERSON] , померлому [INFO] , спадкоємцем після смерті якого є відповідачка по справі [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину за законом в цій частині не отримувала, тобто на зазначене спадкове майно не претендує, позивач по справі [PERSON] в свою чергу добросовісно заволоділа зазначеним майном, як співвласник та співмешканка померлого [PERSON] , якою відкрито, безперервно та безтитульно володіла, суд, у відповідності до ст. 344 ЦК України, визнає за позивачкою права власності на 1/3 частку зазначеного нерухомого майно в порядку набувальної давності, задовольнивши позовну заяву в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved