Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

29.12.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені [PERSON] Московської», в якому ставить питання про стягнення з відповідача на свою користь невиплаченої оплати за відпустку, додаткову щорічну відпустку, компенсацію вихідної допомоги на загальну суму 9687,48 грн. та невиплачену заробітну плату за червень 2014 року у розмірі 2662,80 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 101442,60 грн., та у відшкодування моральної шкоди 3000 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 26.07.2013 року був прийнятий на роботу до Товариства з додатковою відповідальністю «Орендного підприємства «Шахта імені [PERSON] Московської» та безперервно працював на підприємстві до серпня 2014 року гірничим майстром підземним. 31.08.2014 року його було звільнено у звязку із скороченням штату на підставі ч.1 ст.40КЗпП України з виплатою одноразової допомоги у розмірі середньомісячного заробітку. Проте, відповідач не провів з позивачем розрахунок всіх належних виплат при звільненні. У звязку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати, компенсацію вихідної допомоги, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію за моральну шкоду. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача до суду не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, суд приходить до наступного висновку. Щодо вимог позивача по стягненню заборгованості із заробітної плати та стягненню середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне. У відповідності до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У відповідності до п.32\~ \~Постанови пленуму ВСУ від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівників середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої\~ \~постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100\~ \~(із подальшими змінами та доповненнями). Так, згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом достовірно встановлено, що позивач 26.07.2013 року був прийнятий на роботу до Товариства з додатковою відповідальністю «Орендного підприємства «Шахта імені [PERSON] Московської» та безперервно працював на підприємстві до серпня 2014 року гірничим майстром підземним. 31.08.2014 року його було звільнено у звязку із скороченням штату на підставі ч.1 ст. 40КЗпП України з виплатою одноразової допомоги у розмірі середньомісячного заробітку (а.с. 5, 6-7). У відповідності до матеріалів справи, позивачу при звільненні було надано відповідачем розрахункові листки за червень 2014 року та за серпень 2014 року з нарахуванням компенсацій та оплати відпустки у розмірі 3203,31 грн. та вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати 6484,17 грн. Позивачем зазначено, що за червень 2014 року нараховано заробітну плату у розмірі 5162,80 грн., та фактично виплачено 2500 грн., борг становить 2662,80 грн., проте суд зазначає, що заборгованість у розмірі 2662,80 грн. стягненню з відповідача не підлягає, оскільки дана обставина не доведена у судовому засіданні, та не підтверджена матеріалами справи. Тобто, при звільненні позивачу не сплачено заробітну плату з компенсаційними витратами на загальну суму 9687,48 грн.(а.с. 8). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У відповідності до п.32\~ \~Постанови пленуму ВСУ від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівників середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої\~ \~постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100\~ \~(із подальшими змінами та доповненнями). Так, згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності до матеріалів справи, середньоденна заробітна плата позивача становить 158,41 грн. (а.с. 21). Отже, вираховуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, судом взятий період з 31.08.2014 року по 02.03.2016 року включно, який становить 381 робочих днів при пятиденному робочому тижні (2014 рік серпень 1, вересень 22, жовтень 23, листопад 20, грудень 23; 2015 рік січень 20, лютий 20, березень 21, квітень 21, травень 18, червень 20, липень 23, серпень 20, вересень 22, жовтень 21, листопад -21, грудень 23, 2016 рік січень 19, лютий 21, березень - 2), а отже середній заробіток складає 60354,21 грн. з розрахунку 158,41 грн. помножити на 381 робочі дні дорівнює 60354,21 грн. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом. Оскільки позивачем взятий період для розрахунку з 31.08.2014 року по 29.12.2015 року включно, у той час як до винесення рішення позивачем заявлені вимоги уточнені не були, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток у розмірі 53384,17 грн. (із розрахунку 337 робочих днів х158,41 грн.). Отже на користь [PERSON] слід стягнути 9687,48 грн. заборгованості по заробітній платі із компенсаційними виплатами та 53384,17 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, суд у частині заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн. зазначає наступне. Згідно ч.1\~ \~ст.237-1 КЗпП України\~ \~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 1 п.13\~ \~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року\~ \~«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплатою йому належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що діями відповідача, які полягали у незаконному непроведенні розрахунків, позивачу було завдано моральної шкоди. Разом з тим, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. є завищеною. З урахуванням ступеня порушення звичних життєвих зв'язків,

Outcome: partial