Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

31.03.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вказаним позовом, в обґрунтування якого, послалася на таке: вона є власницею ? частки приватизованої квартири [ADDRESS]. Іншими співвласниками в рівних частках є відповідач, [PERSON] та [PERSON], які там і зареєстровані. Крім вказаних осіб також зареєстровані в квартирі її неповнолітні онуки [PERSON] та [PERSON], а також чоловік [PERSON]. В 2000 році її син - відповідач [PERSON] зібрав всі свої особисті речі та покинув житло і з того часу не проживає та не навідується, житлом не цікавиться. Житло залишив добровільно, а комунальні платежі нараховуються і на нього, проте, він їх не оплачує і вони лягають тягарем на інших мешканців квартири. Вважає, що в порядку ч.2 ст. 405 ЦК України може ставити питання про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою. Позивачка до судового засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позову наполягає, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до судового засідання двічі не прибув, хоча судом повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду справи без його участі не надав, як і не надав судові заперечень проти позову. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, отримавши згоду сторони позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав, визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив такі факти і відповідні до них правовідносини: позивачка [PERSON] є власницею в ? частці жилої квартири [ADDRESS]. Іншими співвласниками в рівних частках є син-відповідач [PERSON], дочка [PERSON] та дочка [PERSON] (а.с.7), які там і зареєстровані. Крім вказаних осіб також зареєстровані в квартирі її неповнолітні онуки [PERSON] та [PERSON], а також чоловік [PERSON] (а.с.9-10) З викладеного позивачкою у позовній заяві вбачається, що [PERSON] залишив квартиру з усіма своїми речами у 2000 року та не проживає в ній. Вказаний факт знаходить своє підтвердження і в Акті від 25.03.2015 року, складеному працівниками КП «Жилсервіс», що [PERSON] не проживає в [ADDRESS] більше 15-ти років (а.с.8). Дійсно, відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна та зобов'язана довести судові ті обставини, на які вона посилається, як на підтвердження своїх вимог або підтвердження своїх заперечень. На думку суду, відповідач, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності причин відсутності на спірній житловій площі понад 1 рік, не довів своєї правоти. Натомість, позивачка повністю підтвердила обґрунтованість своєї позиції. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Крім того, на відповідача нараховуються комунальні платежі, які лягають тягарем на позивача та наявних членів її родини. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved