Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

29 грудня 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до ПрАТ «СК «Брокбізнес», [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної смертю особи. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що 23.12.2015 року [PERSON], керуючи автомобілем марки «Mazda» на пр. Кірова в м. Дніпропетровську скоїв наїзд на сина позивачів, [PERSON], у результаті якого останній загинув. Вину [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК), встановлено не було. Вартість послуг, пов'язаних з похованням сина, склала 17 010,92 грн. Відповідні витрати страхова компанія, яка застрахувала цивільно-правову відповідальність власника автомобіля марки «Mazda», не відшкодовує. У зв'язку з тим, що добровільно відшкодувати шкоду відповідачі відмовляються, позивачі звернулися до суду з позовом про стягнення з ПрАТ «СК «Брокбізнес» на їх користь компенсації моральної шкоди в сумі 16 536,00 грн., стягнення у солідарному порядку з відповідачів компенсації витрат на поховання в сумі 17 010,92 грн., стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації заподіяної моральної шкоди в сумі 211 732,00 грн., стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації заподіяної моральної шкоди в сумі 211 732,00 грн. (а.с.а.с. 1 - 6). 20 березня 2017 року суд своєю ухвалою залишив без розгляду позов у частині вимог, висунутих ПрАТ «СК «Брокбізнес». Того ж дня суд постановив ухвалу про залишення без розгляду позову у частині вимог про стягнення з [PERSON] витрат на поховання в сумі 17 010,92 грн. У судовому засіданні [PERSON], представник позивачів підтримали заявлені вимоги у повному обсязі. Відповідач до суду не з'явився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.12.2015 року, біля 2153 год., на пр. Кірова в м. Дніпропетровську, біля будинку №59, відповідач, рухаючись (керуючи) на автомобілі марки «Mazda» (реєстраційний [NUMBER]), скоїв наїзд на сина позивачів - [PERSON], який від отриманих травм загинув (а.с.а.с. 9 - 14, 17, 62). Згідно з висновком Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради від 13.01.2016 року №2620/6-Е (а.с.а.с. 15, 16): -смерть потерпілого настала від сумісної тупої травми тіла у вигляді переломів кісток тіла та розривів внутрішніх органів, яка ускладнилася розвитком шоку; -при судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі з трупа потерпілого метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аміловий спирти не виявлені. 31 серпня 2016 року постановою слідчого відділу слідчого управління Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області кримінальне провадження №12015040000001195, відкрите за фактом дорожньо-транспортної пригоди, було закрите у зв'язку з відсутністю у діях відповідача складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК (а.с.а.с. 10 - 13). 09 листопада 2016 року ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська постанову слідчого відділу слідчого управління Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області від 31.08.2016 року було скасовано (а.с. 14). Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з пунктом 9 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності зі статтею 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами, встановленими частиною 1 статті 1167 ЦК, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала цю шкоду, при наявності її вини. Частиною 2 статті 1167 ЦК передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Факт завдання моральної шкоди, яка полягає в моральних стражданнях через смерть сина, встановлено судом, а тому суд доходить висновку про те, що, незалежно від відсутності вини, відповідач як безпосередній заподіювач шкоди має компенсувати таку шкоду. Ураховуючи викладене, суд вважає, що позивачам як батькам загиблого дійсно було заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв'язку із смертю близької людини. При цьому суд вважає, що смерть сина суб'єктивно сприймалась позивачами як психотравмувальна, їх страждання виразилися у відчутті тривоги, страху за своїх близьких та пригніченості, які виникли незалежно від їх волевиявлення, і ці страждання обумовлені саме смертю сина. Суд вважає обґрунтованим розмір компенсації заподіяної позивачам моральної шкоди, який базується на конкретному судовому рішенні - постанові Верховного Суду України №50287858 від 02.09.2015 року (справа №6-576цс15), яка відповідно до статті 3607 ЦПК є обов'язковою для суду. Разом з цим, при задоволенні немайнових вимог у повному обсязі суд також бере до уваги те, що смерть сина - є смертю близької людини і непоправна за своєю суттю. Приймаючи до уваги положення наведених вище норм та співвідношуючи їх із встановленими фактами, ураховуючи ступінь моральних страждань, суд вважає, що суму компенсації за завдану моральну шкоду визначено позивачами вірно. У порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь держави також слід стягнути судові витрати в сумі 1 600,00 грн.

Outcome: approved