Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

30 червня 2017 року, [PERSON] звернулася до суду з названим позовом, в якому зазначила, що [INFO] року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та після смерті її батька, ніхто до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, але її брат [PERSON], постійно проживав разом із батьком однією сім'єю, а тому, в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняв зазначену вище спадщину після смерті батька. [INFO] року помер брат позивачки [PERSON], і після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після смерті брата, позивачка своєчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті брата їй було відмовлено нотаріусом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок. З наведених підстав позивачка просила суд, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом, після смерті її брата [PERSON], померлого [INFO] року на спадкове майно у виді житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій позов підтримала повністю та про розгляд справи у її відсутність (а.с. 29). Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю та проханням про розгляд справи у його відсутності (а.с. 28). Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10, 11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Приписами статті 61 ЦПК України передбачено - обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, що померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкоємство здійснюється за законом або заповітом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення його померлим. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1297 ЦК України передбачено - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. У відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та набрав чинності з дня його офіційного опублікування - не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема : індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію, а відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 р. - документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. - реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу : а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих, бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам. Пунктом 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Суд встановив і це підтверджується матеріалами справи, що [INFO]. помер батько позивачки [PERSON] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.03.2011 р., і після смерті якого відкрилась спадщина у виді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7,9,19-23). Після смерті батька позивачки [PERSON]., ніхто до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався, але брат позивачки [PERSON] прийняв спадщину, як такий, що постійно проживав разом із батьком однією сім'єю в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. [INFO] року помер брат позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.06.2014 р. і після його відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Після смерті брата[PERSON], позивачка своєчасно звернулася до приватного нотаріуса Овідіопольського районного нотаріального округу Мірошниченко Н.М. із заявою про прийняття спадщини. При цьому відповідач [PERSON] (син спадкодавця) відмовився від спадщини на користь позивачки (а.с. 31). Однак, приватний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, посилаючись на те, що на спадковий будинок відсутній належним чином оформлений правовстановлюючий документ. І для вирішення даного питання їй було рекомендовано звернутися до суду (а.с. 4). Згідно довідки Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області за вих. №№ 719,720 від 30.06.2017 р., [PERSON], померлий [INFO]., проживав та був зареєстрований в [ADDRESS], з 10.06.1977 р. по день смерті, і спільно з ним проживав, вів спільне господарство та був зареєстрований син - [PERSON] (а.с. 10-11). Згідно довідки Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області за вих. №№ 721, 722 від 30.06.2017 р., [PERSON], померлий [INFO], проживав та був зареєстрований в [ADDRESS], з 18.12.1991 р. по день смерті, і спільно з ним проживав, вів спільне господарство та був зареєстрований син - [PERSON] (а.с. 14-15). Згідно рішення Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області № 64-VІІ від 23.12.2015 р., [ADDRESS] (а.с. 18). Відповідно до довідки Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області за вих. № 168 від 09.02.2016 р., згідно погосподарської книги [NUMBER], особовий рахунок [NUMBER], будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], значився за [PERSON], померлим [INFO]. (а.с. 10). Відповідно до довідки Дальницької сільської ради Овідіопольського району Одеської області за вих. № 169 від 09.02.2016 р., за будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS], значилась земельна ділянка, загальною площею 0,43 га, та знаходилась у фактичному користуванні [PERSON], померлого [INFO]. (а.с. 11). Згідно технічного паспорту на спадковий будинок від 03.08.2016 р. - спадковий житловий будинок був побудований у 1967 р. (а.с. 19-23). Аналізуючи приписи норм вищевказаного законодавства та статті 1218 ЦК України, суд дійшов висновку - до складу спадщини входять лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем - не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого. Таким чином, суд вважає, що спадкодавець [PERSON], померлий [INFO]. у відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - за життя набув право власності на нерухоме майно у виді вищевказаного житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], і відповідно його син [PERSON], померлий [INFO] прийняв спадщину, як такий, що постійно проживав разом із батьком однією сім'єю в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а тому, позивачка, на користь якої від прийняття вказаної спадщини відмовився син померлого (племінник позивачки) [PERSON], як єдина спадкоємця, після смерті свого брата, має право на спадкування вищевказаного нерухомого майна, а тому вказаний позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з урахуванням визнання позову відповідачем.

Outcome: approved