Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

30 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з 15 лютого 2014 року, та стягнення на її користь з відповідача аліменти на утримання доньки, [INFO], у розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказує на фактичне припинення подружжям шлюбних відносин з травня 2014 року та подальше проживання за різними адресами. Шлюб існує формально, та породжує для позивача ряд негативних наслідків, підстави для примирення відсутні. Після розірвання шлюбу бажає залишитипрізвище «[PERSON]». Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] року народження, котра проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні, відповідач записаний батьком дитини, інвалідом не являється, інших утриманців не має, але матеріальної допомоги в добровільному порядку на її утримання не надає. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку виконання судового доручення про вручення [PERSON] документів Катайським районним судом Курганської області Російської Федерації відповідно до вимог Конвенції про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам 1993 року /ас.21-36 /, причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми для встановлення фактів та зі згоди позивача ухвалити рішення відповідно до положень статей 158, 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, думку прокурора, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 ЦПК України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що сторони з 15 лютого 2014 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом записів актів цивільного стану адміністрації Катайського району Курганської області Російської Федерації, актовий запис за № 10 від 15.02.2014, в сім'ї [INFO] року народилася донька [PERSON], і її батьком записаний [PERSON], дитина проживає з матір'ю в [ADDRESS] та знаходиться на повному її утриманні /копії ас.3-4, ас.5/. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 21, 24, 56, 110 - 113, 115, 141, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України /далі СК України/. Так, відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Отже, суд знаходить, що у суді знайшло свого підтвердження формальність шлюбних відносин, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; з часу знаходження позовної заяви в суді примирення не відбулося, доводи позивача відповідачем не спростовані, тому позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Спір про майно та визначення місця проживання неповнолітньої дитини судом не вирішувалось. Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили. Підстави для зміни прізвища одній із сторін у справі при державній реєстрації розірвання шлюбу відсутні. Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та про ставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 181,182,184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років - з 01.05.2016 становить 1228 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років - не менше 368,40 грн. / 30 % від 1228 грн./. Отже, оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем і потребує коштів на утримання, відповідач записаний батьком неповнолітньої дитини, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця. При цьому, відповідачем не надано суду доказів щодо його стану здоров'я, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги статей 10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Суд розглядає справу у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статей 60, 137 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову з 30 березня 2016 року. Відповідно до статті 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому, суд стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір за позовну заяву про розірвання шлюбу в розмірі 551 грн. 20 коп. та 551 грн. 20 коп. в доход Державного бюджету України за позовну вимогу про стягнення аліментів на дитину.

Outcome: approved