Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

30.03.2020 [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з вищевказаним позовом до Савинцівської сільської ради про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] постійно проживали в житловому будинку [ADDRESS] . Домоволодіння віднесене до суспільної групи колгоспний двір, головою якого була [PERSON] , яка померла [INFO] [PERSON] була матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] . Після її смерті, відкрилася спадщина на все належне їй майно. Спадщину по закону прийняла її дочка, позивачка [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,8147 га з цільовим призначенням для ведені товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачі не можуть зареєструвати право власності кожен на 1/3 частину, яка їм належить як членам колгоспного двору оскільки право власності на вищезазначений будинок взагалі в ДКП «Миргородтехінвентаризація» не зареєстроване. Відтак, нотаріус відмовив позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва на 1/3 частину колгоспного двору, в порядку спадкування, яка належала [PERSON] в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа. В зв`язку з вказаними обставинами позивачі з метою захисту своїх прав звернулися до суду з даним позовом. В судове засідання позивачки [PERSON] , [PERSON] не з`явилася, будучи належним чином повідомленими про день та час судового розгляду справи. Від представника позивачок надійшло клопотання про проведення розгляду справи у її відсутність. На задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача Савинцівської сільської ради Миргородського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав (а.с. 60). Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Статтею 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо визнання права власності на домогосподарство віднесене до групи «колгоспний двір» та цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом 1/3 частки домогосподарства після смерті [PERSON] , які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно. Встановлено, що за даними погосподарського обліку по Савинцівській сільській раді будинок [ADDRESS] було віднесене до суспільної групи господарства «колгоспний двір». Це підтверджується випискою з погосподарської книги № 1 села [PERSON] за 01.01.1991 - 1995 роки (а.с. 27, 28). В домогосподарстві проживали і були зареєстровані: [PERSON] - голова двору; [PERSON] - дочка; [PERSON] - онука. Рішенням № 5 виконавчого комітету Савинцівської сільської ради від 26.03.1997 (протокол № 3) «Про оформлення прав власності на будинки, що розташовані в селі Савинці», вирішено оформити право приватної власності на будинок по [ADDRESS] , за [PERSON] на 1/3 частку, за [PERSON] на 1/3 частку, за [PERSON] на 1/3 частку (а.с. 26). 10.11.2001 [PERSON] уклала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.18). Право власності на будинок не було зареєстровано в ДКП «Миргородтехінвентаризація». На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності». [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.19). Спадщину по закону після [PERSON] прийняла її дочка, позивачка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,8147 га для ведені товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 21). Державний реєстратор прав на нерухоме майно [PERSON] відмовила у державній реєстрації права власності на житловий будинок в [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується рішеннями про відмову реєстрації прав та їх обтяжень № 51527530 від 10.03.2020, № 51374274 від 28.02.2020 (а.с.33,34). Підставою для відмови зазначила наступне: не поданий документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, головою домогосподарства зазначена [PERSON] ; розбіжності в площі об`єкта нерухомого майна у виписці з погосподарської книги та технічному паспорті. Відповідно до довідки від 03.01.2020 земельна ділянка за адресою [ADDRESS] не приватизована (а.с.35). Постановою нотаріуса від 25.02.2020 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частину житлового будинку в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на частину спадкового майна виданого на ім`я спадкодавця (а.с.32). 27.12.2019 у ДКП «Миргородтехінвентаризація» була проведена інвентаризація будинковолодіння за адресою [ADDRESS] та виготовлений технічний паспорт. Всі будівлі збудовані у період з 1968 року по 1973 рік (а.с. 29-31). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке зберіглося. З викладеного вище слідує, що майно колгоспного двору на праві спільної сумісної власності, частки якого є рівними, належало [PERSON] в розмірі 1/3 частини, [PERSON] в розмірі 1/3 частини, [PERSON] в розмірі 1/3 частини. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли цивільні правовідносини щодо визнання права власності на домогосподарство віднесене до групи «колгоспний двір» та цивільні правовідносини щодо спадкування, зокрема, щодо спадкування за законом 1/3 частки домогосподарства після смерті [PERSON] , які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно. Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності. Оскільки на час постановлення рішення [PERSON] померла, визнати право власності померлої неможливо. Згідно ст.1220 ЦК України, внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на майно колгоспного двору та цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно, зокрема, за законом та регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права власності. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів і вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності позивачкам П`ятниці [PERSON] , [PERSON] та спадкодавцю [PERSON] на праві сумісної власності житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] , частки яких становлять по 1/3 підтверджений. Відтак 1/3 частка спадкодавця [PERSON] входить до складу спадщини після її смерті. Позивач [PERSON] є спадкоємцем по закону майна, яке належало померлій матері [PERSON] , вчинила дії по прийняттю спадщини, і прийняла її у виді земельної ділянки розміром 1,8147 га. Відтак вона набула право на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування. Це право відповідачем не оспорюється, а отже підстав для визнання спадщини відумерлою немає. Оскільки право позивачів на оформлення їх прав на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами порушено, то воно підлягає судовому захисту. Позовні вимоги не суперечить закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає до задоволення. Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України, позивачі не заявляють вимогу про відшкодування судових витрат, тому судові витрати понесені позивачами при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на їх користь.

Outcome: approved