Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

29 травня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2014 року на користь відповідача на утримання малолітнього сина [PERSON] до розміру ? всіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня подачі заяви і до досягнення сином повноліття. На обгрунтування позовних вимог вказував про те, що на підставі рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2014 року він виплачує на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/3 частки від його заробітку. Його матеріальне становище змінилося. У звязку з погіршенням стану здоровя, його неодноразово було звільнено від служби через тимчасову непрацездатність, унаслідок якої поніс витрати на лікування, та деякий час не мав ніякого доходу. На даний час продовжує лікуватися. Зазначені обставини поставили його у скрутне матеріальне становище, він не має коштів для існування і не може дозволити собі найнеобхідніше, оскільки сплачуючи аліменти він віддав майже всю свою заробітну плату. В судовому засіданні позивач [PERSON] предявлений позов підтримав. Суду пояснив, що унаслідок негативного стану здоровя змушений лікуватися, на що витрачає значні кошти. Рішенням Зарічненської райдержадміністрації від 30 травня 2017 року йому було визначено порядок участі у вихованні його малолітнього сина, якого він тричі в червні 2017 року забирав до себе додому, поніс витрати на придбання дитині одягу. Відповідач в лютому 2017 року їздила на відпочинок до Єгипту. На даний час немає інших дітей, непрацездатних батьків, інших утриманців. Вважає, що сума коштів яка сплачується ним на утримання малолітньої дитини є завищеною, використовується відповідачем не за призначенням, а тому просить зменшити розмір аліментів до ? його заробітку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] предявлений позов не визнала. Суду пояснила, що малолітній син знаходиться на її утриманні, а розмір аліментів, які сплачує позивач є недостатнім для повноцінного утримання та виховання малолітнього сина. Розмір її доходу є значно меншим у порівнянні з розміром доходу позивача. Путівку до Єгипту їй подарували. Жодних коштів на її придбання вона не витратила. В задоволенні позову просила відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що сторони з 05 жовтня 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2013 року було розірвано (а.с.8). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження Серії І-ГЮ № 182710, виданого 16 квітня 2013 року (а.с.27). Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 30 грудня 2014 року, яке набрало законної сили 12 січня 2015 року, вирішено стягувати щомісячно, починаючи з 16 грудня 2014 року з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). У відповідності до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З прикладеної до позовної заяви довідки Зарічненського районного відділу ДВС від 26 травня 2017 року № 931/14.9-24 видно, що у позивача [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі 1/3 частки заробітку немає (а.с.7), що на переконання суду свідчить про спроможність позивача [PERSON] сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі. З досліджених в ході судового розгляду довідок про тимчасову непрацездатність позивача від 26 січня 2016 року, 16 травня 2016 року, 28 березня 2017 року, та 22 травня 2017 року видно, що в січні 2016 року позивач [PERSON] перебував на лікарняному упродовж пятнадцяти днів, в травні 2016 року упродовж девяти днів, в березні-квітні 2017 року упродовж девяти днів, в травні 2017 року упродовж семи днів (а.с.20-23). У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання в неї такого страхового випадку, як тимчасова непрацездатність внаслідок захворювання або травми, не повязаної з нещасним випадком на виробництві. Статтями 23 та 24 цього Закону визначено підстави для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності та розмір допомоги по тимчасовій непрацездатності. Позивачем не надано, а в матеріалах справи відсутні докази відмови позивачу у наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності у визначеному законом розмірі, як і не надано доказів понесених позивачем витрат на лікування, які поставили його в скрутне матеріальне становище. Навпаки, з матеріалів справи видно, що позивач [PERSON] працює в ГУНП в Рівненській області, за основною формою працевлаштування, обіймає посаду інспектора, та за період з січня по травень 2017 року, за винятком утримань та аліментів, сума його доходу становить 24750,68 грн. (а.с.30). Розпорядженням голови Зарічненської райдержадміністрації від 30 травня 2017 року № 130 визначено позивачу [PERSON] порядок участі у вихованні його малолітнього сина шляхом побачень та спілкування з ним щомісяця у визначені дні з 08 до 20 години: перший вівторок, третій четвер, перша та третя субота, друга та четверта неділя, а в разі робочого дня, на наступний день після вказаного, з правом забирання до свого постійного місця проживання та обовязковим поверненням до постійного фактичного місця проживання дитини (а.с.19). Суд не погоджується з доводами позивача про зменшення розміру аліментів з підстав визначення позивачу порядку участі у вихованні малолітнього сина, оскільки статтею 192 СК України розмір аліментів може бути згодом зменшено у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Визначення порядку участі позивача у вихованні дитини шляхом побачень та спілкування з нею упродовж шести днів на місяць з 08 до 20 год. є незначним, не змінює обовязку позивача сплачувати аліменти у визначеному за рішенням суду розмірі, та не є підставою для зменшення розміру аліментів, яка передбачена нормами Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що на утриманні відповідача [PERSON] перебуває її малолітній син [PERSON] В судовому засіданні позивач [PERSON] не заперечував, що немає інших дітей, на даний час неодружений, інших утриманців немає, стан здоровя дозволяє виконувати службові обовязки в органах національної поліції. Частиною 1 ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів\~про те, що у позивача суттєво змінилося майнове становище у бік погіршення, як і не містять доказів про те, що позивач [PERSON]\~неспроможний виплачувати аліменти на дитину в розмірі зазначеному в рішенні суду, відтак суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю. На підставі ст.ст. 180, 182, 184, 192 СК України,

Outcome: dismissed