Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

30 липня 2018 року [PERSON] звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якому просив визнати недійсним договір купівлі- продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладений 18 серпня 2017 року з огляду на його фіктивність. В обґрунтуванні зазначив, що договір укладено під час дії арешту вказаного домоволодіння на підставі ухвали про забезпечення позову. Реальні наслідки не настали, [PERSON] та [PERSON] продовжують проживати у домоволодінні. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області Хайдарової І.О. від 06 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2019 р., головуючим у справі визначена суддя Ус О.В. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.02.2019 р. справу прийнято до провадження судді Ус О.В. та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.04.2019 р. відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачів адвоката Діяментовича Д.Г. про зупинення провадження у справі; в підготовчому засіданні оголошено перерву; витребувано у Приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Горохової Ніни Вікторови належним чином завірену копію договору купівлі-продажу, серія та номер 424, виданий 18.08.2017 року щодо продажу [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] . Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17 липня 2019 року закрите підготовче провадження, справа призначена до судового розгляду на 04.12.2019 р. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі та дав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідачів позов не визнав, вказував на його передчасність, оскільки вважає, що вимоги у справі, за яким було постановлено ухвалу про забезпечення позову є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, відповідачам не було відомо про накладення арешту. Арешт домоволодіння існує. Договір не був фіктивним. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. 25 липня 2017 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області в забезпечення позову у справі № 766/140/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків вжито до набрання рішенням суду законної сили, заходи забезпечення позову в межах позовних вимог в сумі 1410000,00 грн., шляхом накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] . Відповідно до частини дев`ятої та десятої статті 153 ЦПК України (в чинній на час розгляду справи редакції) ухвала про забезпечення позову виконується негайно, а її оскарження за ч.10 ст. 153 ЦПК України, на відміну від ухвали про скасування цього забезпечення, не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи (постанова Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9). Відомості про отримання відповідачами [PERSON] , [PERSON] копії ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 25.07.2017 р. відсутні В той же час, відповідачі [PERSON] , [PERSON] були освідченні про наявність цивільної справи № 766/140/17 в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області та з матеріалами вказаної справи ознайомилися 07 липня 2017 року (арк. справи 8-10). Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачам [PERSON] , [PERSON] було достовірно відомо, що в провадженні суду перебуває цивільна справа про стягнення з них 1млн.410 тис. грн. 18 серпня 2017 року між [PERSON] , як продавцем та [PERSON] , як покупцем укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , який посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Гороховою Н.В., та зареєстровано в реєстрі за № 424. Після чого, приватний нотаріус зареєстрував право власності [PERSON] на вказане майно, номер запису № 21946547 (арк. справи 40, 92-93). За таких обставин, [PERSON] відчужила належне їй на праві приватної власності майно на користь [PERSON] під час дії заборони відчуження цього майна, накладеної ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області та з матеріалами вказаної справи ознайомилися 07 липня 2017 року. На час розгляду справи в суді відповідачі [PERSON] та [PERSON] проживають домоволодінні [ADDRESS] , що не оспорюється відповідачами та підтверджується отриманням ними поштової кореспонденціїза вказаню вище адресою. Зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою для визнання недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України), які не були стороною правочину, на час розгляду справи судом не мають права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендують на те, щоб майно в натурі було передано їм у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. З урахуванням особливостей мети забезпечення позову заява про забезпечення позову розглядається судом у день її надходження, копія ухвали про забезпечення позову надсилається заявнику та заінтересованим особам негайно після її постановлення, відповідна ухвала суду виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, і крім того, навіть оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи (стаття 153 ЦПК України). Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України). Тому той факт, що встановлені судом в ухвалі обмеження не були зареєстровані у відповідному державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України № 1952-ІV від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сам по собі не може бути підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право вільно розпоряджатися нерухомим майном, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 25 травня 2016 року № 6-605цс16, від 24 травня 2017 року №6-640цс17 та від 18 січня 2017 року №6-2552цс16. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. [PERSON] є відповідачем в іншій цивільній справі про стягнення на користь [PERSON] з неї та [PERSON] на відшкодування майнової шкоди 1млн.410 тис. грн., вказана обставина підтверджує укладення нею спірного договору купівлі-продажу житлового будинку лише для вигляду після пред`явлення вказаного вище позову, без мети реального виконання договору, переслідуючи при цьому справжню мету - унеможливити звернення стягнення на спірне домоволодіння у разі задоволення судом позову [PERSON] у справі № 766/140/17. Отже, проаналізувавши досліджені та ретельно перевірені під час судового засідання докази, суд дійшов висновку про наявність підстав вважати порушеними права [PERSON] укладенням оспорюваного правочину через його фіктивність, а тому вимоги про визнання недійсним вказаного договору підлягають задоволенню. Оскільки відповідач [PERSON] не є стороною договору купівлі продажу житлового будинку [ADDRESS] , укладеного 18 серпня 2017 року, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову відносно [PERSON] . На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору при поданні позовної заяви в розмірі 704,80 грн. покладаються на відповідачів [PERSON] , [PERSON] пропорційно. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Повний текст складено 09.12.2019 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial