Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

2 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності частку у розмірі 1/2 у житловому будинку з будівлями і господарськими спорудами [ADDRESS] Радехівського району Львівської області. В заяві зазначає, що батькові позивача [PERSON] на праві особистої приватної власності належав житловий будинок [ADDRESS] Львівської області. Дане нерухоме майно дісталося йому в порядку спадкування по смерті [INFO] року батька [PERSON]. [INFO] року помер [PERSON]. Рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2013 року у справі № 1317/124/12 (провадження № 22-ц/783/4938/13) апеляційну скаргу представника позивача [PERSON], [PERSON] задоволено, ухвалено нове рішення, яким визнано недійсним заповіт від імені [PERSON], посвідченого секретарем Нивицької сільської ради 20 серпня 1998 року, скасовано свідоцтво про право на спадщину серії АВІ № 210268, виданого 11 січня 2000 року державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори Луців І.П. та реєстраційне посвідчення від 2 лютого 2000 року серії БТІ 0041145, яке видане Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації на житловий будинок по [ADDRESS] Львівської області. Та обставина, що позивач після смерті свого батька [PERSON] прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном підтверджується рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2013 року. У зв»язку з визнанням недійсним заповіту, свідоцтва про право на спадщину за заповітом та реєстраційного посвідчення, спадкування належного [PERSON] нерухомого майна повинно відбуватися за законом, позивач та відповідач є єдиними спадкоємцями першої черги. Вважає, що на підставі ч.1 ст.529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого, тому просив постановити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на частку у розмірі 1/2 у житловому будинку з будівлями і господарськими спорудами [ADDRESS] Львівської області. В процесі розгляду справи судом залучено до участі в справі в якості третіх осіб Нивицьку сільську раду, [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві, просив постановити рішення про задоволення позовних вимог. Представник позивача звертав увагу суду на те, що оскільки колгоспний двір належав [PERSON] на праві особистої власності, що підтверджується свідоцтвом від 12.02.1990 року, успадкувати його майно міг лише його син [PERSON] - батько позивача, відтак є всі підстави визнання за позивачем право власності на 1/2 частку у житловому будинку з будівлями і господарськими спорудами [ADDRESS] Радехівського району Львівської області. Також просив врахувати, що стороною відповідача у даній справі не оспорюється, що сторона відповідача успадковує майно на загальних підставах після смерті чоловіка, а як член колгоспного двору, що було перевірено судом апеляційної інстанції при розгляді попередньої справи. Представник відповідача [PERSON] він же представник третіх осіб [PERSON], [PERSON], проти позовних вимог заперечив, просив постановити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вказане будинковолодіння відноситься до колгоспного двору, [PERSON] та [PERSON] були прийняті головою колгоспного двору [PERSON] у 1978 році до членів колгоспного двору, який знаходився на [ADDRESS] у с.Нивиці. На вказані правовідносини поширюються норми ст.120, 123 ЦК УРСР, а тому у позивача не виникло право на спадкування у даному майні. Представник третьої особи -голова Нивицької сільради Гавор Ю.І. в судовому засіданні 11 серпня 2015 року позовні вимоги доручив суду на його розгляд, оскільки він не компетентний в такій справі. [PERSON] був головою двору, що підтверджується записами в погосподарських книгах та рішенням №9 від 13 лютого 1990 року та двір відносився до колгоспного двору. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, заперечення представника відповідача, врахувавши пояснення третьої особи, перевіривши матеріали справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд робить висновки про те, що у позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд встановив, що 20 серпня 1998 року [PERSON] склав заповіт на користь дружини [PERSON], який посвідчено секретарем Нивицької сільської ради Радехівського району Львівської області, зареєстровано в реєстрі за №20, при цьому особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. [INFO] року [PERSON] помер.11 січня 2000 року державний нотаріус Радехівської державної нотаріальної контори Луців І.П. видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно на користь [PERSON], після смерті спадкодавця. На підставі вказаного свідоцтва 2 лютого 2000 року Червоноградським МБТІ видало реєстраційне посвідчення серії БТІ 004145 (а.с.116-118 справа №2/451/9/13 ). Рішенням апеляційного суду Львівської області від 17 грудня 2013 року задоволено позовні вимоги [PERSON], визнано недійсним заповіт від імені [PERSON], посвідченого секретарем Нивицької сільської ради 20 серпня 1998 року, скасовано свідоцтво про право на спадщину серії АВІ № 210268, виданого 11 січня 2000 року державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори Луців І.П. та реєстраційне посвідчення від 2 лютого 2000 року серії БТІ 0041145, яке видане Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації на житловий будинок по [ADDRESS] Радехівського району Львівської області (а.с.9-11). Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном (а.с.10) Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10,212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч.2 ст.545 ЦК УРСР якщо заповіт визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах. Згідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до останнього абзацу п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УPCP, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Як вбачається із свідоцтва про право власності на будівлю від 21 лютого 1990 року, виданого виконавчим комітетом Радехівської районної ради народних депутатів, будинковолодіння [ADDRESS] Радехівського району Львівської області належало колгоспному двору, головою якого був [PERSON] (а.с.91). Вказане також підтверджується довідкою виконкому Нивицької сільської ради Радехівського району №975 від 1999 року, з якої вбачається, що згідно з записами з погосподарської книги №1, господарство [PERSON] відносилося до колгоспного двору (а.с.106). За правилами ст.ст. 120,123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України «Про власність», кожен з членів колгоспного двору мав рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору. Суд встановив, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були [PERSON] ( голова двору), [PERSON] (дружина голови двору), [PERSON] (син голови двору) та [PERSON] (невістка голови двору), які були прийняті головою колгоспного двору [PERSON] у колгоспний двір у 1978 році і проживали у ньому [PERSON] до дня смерті [INFO] року та [PERSON] по сьогоднішній день. Іх частки у колгоспному дворі були рівними, тобто кожному із них належало по 1/4 частині, як членам колишнього колгоспного двору. Згідно ст.123 ЦК УРСР частка члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його з складу двору без утворення нового двору (вихід); про утворенні з одного двору двох і більше дворів; при зверненні стягнення по особистих зобов»язаннях членів двору. Будь -яких рішень щодо виділу з колгоспного двору, поділу колгоспного двору суду не подано і таких не встановлено в судовому засіданні, наявність двох будинкових книг на будинковолодіння №24 чи №26, не є доказом того, що відбувся поділ колгоспного двору (а.с.125-131 справа №2/451/9/13). Що стосується наявності двох погосподарських книг, то із копій їх обкладинок видно, що погосподарська книга №1 на 1991 р., 1992 р., 1993 р., 1994 р., 1995 р. є продовженням по господарської книги №1 на 1986 р., 1987 р., 1988 р., 1989 р., 1990 р. (а.с.186-197). [PERSON] - голова колгоспного двору помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] (а.с.103). Відповідно до частини 1 статті 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майно. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вказане свідчить про те, що після смерті [PERSON], його 1/4 частки успадкували дружина [PERSON] та син [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а відповідно їх частки збільшилися та стали по 3/8 частки кожного ( 1/4 + (1/4 : 2)). [INFO] року померла [PERSON], про що книзі реєстрації актів про смерть зроблено актовий запис за №20 (а.с.111 зворот). Після її смерті, 3/8 її частки успадкував син [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном у зв»язку з чим його частка збільшилася до 3/4 частки (3/8 частки [PERSON] + 3/8 частки його). [INFO] року помирає [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.102 зворот). Після його смерті залишилося 3/4 його частки у колгоспному дворі, та крім цього, 1/4 частка належала відповідачу по справі [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [PERSON] - позивач, після смерті свого батька [PERSON] прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки із своєю сім»єю з 1995 року зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] Відповідно до норм цивільного законодавства УРСР, а так само і до чинного законодавства спадщиною є перехід прав та обов'язків від особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Враховуючи те, що згідно з ч. 1 ст.529 ЦК УРСР [PERSON]- дружина та [PERSON]- син, як спадкоємці першої черги за законом, успадкували 3/4 частки [PERSON] в рівних частках, то право власності у кожного з них виникло у та повинно бути в рівних частках по 3/8 (3/4:2) частки за кожним. У зв»язку з тим, що станом на 15.04.1991 року у відповідача [PERSON] була 1/4 частка у колгоспному двору, успадкувавши 3/8 частки після смерті чоловіка, її частка відповідно збільшилася до 5/8 ( 1/4 + (3/4: 2)) частки члена колишнього колгоспного двору. У відповідності до вимог ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Узагальнюючи наведене, суд робить висновки про те, що будиноковолодіння [ADDRESS] Радехівського району, належало колгоспному двору, головою якого був [PERSON], на спадкування часток колгоспного двору поширюються норми ЦК УРСР, а тому позовні вимоги необхідно задовольнити частково, визнати за [PERSON] право власності на частку у розмірі 3/8 у житловому будинку з будівлями і господарськими спорудами, який розташований у [ADDRESS]

Outcome: partial