Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

30.07.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Красноармійську Донецької області про відшкодування моральної шкоди посилаючись на те, що він з відповідачем знаходився у трудових відносинах з 05.02.2005 року до 07.06.2013 року, працюючи на посаді гірника очисного вибою, звільнившись за ст.40 п.2 КЗпП України у зв'язкою з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я. 24.02.2013 року він, працюючи в якості гірника очисного вибою, під час виконання наряду при пересуванні по конвеєрному хіднику №2 впав на стан конвеєру СП-326, внаслідок чого отримав травму голови. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24.02.2014 року нещасний випадок, що стався 24.02.2013 року о 23.40год. при виконанні трудових обов'язків на дільниці №5 ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» був визнаний таким, що пов'язаний з виробництвом і відповідачем йому був виданий акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 та акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії) від 16.05.2014 року за формою Н-5. В результаті нещасного випадку йому було спричинено середньо-тяжку черепну-мозкову травму - забій головного мозку 1-го ступеня з правосторонньою пірамідною недостатністю, розвитком посттравматичної енцефалопатії у вигляді синдрому внутрічерепної гіпертензії і він неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в лікарнях. Відповідно до Довідки МСЕК від 23.06.2014 року йому встановлено 3 групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності. Він вважає, що у зв'язку з ушкодженням здоров'я, яке він зазнав внаслідок нещасного випадку 24.02.2013 року у нього погіршилося здоров'я, що призвело до порушення особистих немайнових прав, порушена нормальна життєдіяльність, оскільки він постійно проходить лікування на що змушений витрачати немалі кошти, на теперішній час обмежений у виборі роботи, тому вважає, що йому спричинена моральна шкода, яку повинен сплатити відповідач у розмірі 50000,00грн., заподіяної професійним каліцтвом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, рішення по справі винести на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] з відповідачем ДП «ВК «Краснолиманська» знаходився у трудових відносинах з 05.02.2005 року до 07.06.2013 року, працюючи на посаді гірника очисного вибою, звільнившись за ст.40 п.2 КЗпП України у зв'язкою з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я (а.с.2-6). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 24.02.2014 року (а.с.24-25) нещасний випадок, що стався 24.02.2013 року о 23.40год. при виконанні трудових обов'язків на дільниці №5 ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» був визнаний таким, що пов'язаний з виробництвом і відповідачем був виданий позивачу [PERSON] акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом за формою Н-1 (а.с.7-9) та акт проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії) від 16.05.2014 року за формою Н-5 (а.с.10-12). В результаті нещасного випадку позивачу було спричинено середньо-тяжку черепну-мозкову травму - забій головного мозку 1-го ступеня з правосторонньою пірамідною недостатністю, розвитком посттравматичної енцефалопатії у вигляді синдрому внутрічерепної гіпертензії і він неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в лікарнях (а.с.13-15). Відповідно до Довідки МСЕК від 23.06.2014 року позивачу встановлено 3 групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності (а.с.16-17) Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Законом України «Про охорону праці», а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику «внаслідок ушкодження здоров'я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв'язку з нещасним випадком на виробництві позивачу [PERSON]. заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він був здоровою працездатною людиною, втратив 50% працездатності, йому встановлено 3 групу інвалідності, у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також роз'яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов'язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв'язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров'я позивача, те, що професійна працездатність в зв'язку з нещасним випадком на виробництві втрачена на 50% та встановлена 3 група інвалідності до 23.06.2015 року, тобто не безстроково, суд вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, виходячи з засад розумності та справедливості на користь позивача необхідно стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000.00 грн. Згідно до ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача ДП ВК «Краснолиманська» на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору - в розмірі 243,60грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial