Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

4 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивач зазначає, що він є власником квартири по [ADDRESS]. В його квартирі з 26.12.2015 року, зареєстрований відповідач [PERSON], але за місцем реєстрації ніколи не проживав. Зареєструвався він з метою отримати новий паспорт. В даний час позивач не може отримати субсидії на оплату комунальних послуг, оскільки в квартирі зареєстрована особа, яка фактично не проживає в цій квартирі. Знятися з реєстрації відповідач добровільно не бажає. Про те, що [PERSON] не проживає за адресою реєстрації стверджується актом перевірки Радехівської міської ради Львівської області, а також можуть ствердити свідки. Просить винести рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщення в квартирі [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві. Просив постановити рішення про задоволення позовних вимог, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Згідно ч.9 ст.74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, в якому особа проживає постійно, переважно або тимчасово, водночас має значення зареєстроване місце проживання особи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, відповідно до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України, що підтверджується оголошенням через засоби масової інформації, а саме газету «Високий Замок», а тому, згідно з ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача, на підставі наявних доказів з чим погодився позивач в судовому засіданні (а.с.31). Суд, вислухавши пояснення позивача та свідків, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов необхідно задовольнити, виходячи із наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Суд встановив, що [PERSON], на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS], що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №864505 (а.с.6). В будинку значаться зареєстрованими [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою №4528 від 1.11.2016 року, виданою Комунальним підприємством «Радехівське міське водоканалізаційне господарство» (а.с.5). Згідно акту комісійної перевірки №357 від 1.11.2016 року за адресою [ADDRESS], зареєстрований [PERSON] [INFO], але за місцем реєстрації не проживає (а.с.7). Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду підтвердили, що відповідач [PERSON], більше 20 років в квартирі за адресою [ADDRESS], не проживає. За змістом ст.ст. 64, 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Доказів про поважність причин його відсутності у вказаній квартирі судом не здобуто, як і не встановлено, що позивач чинив відповідачу перешкоди в користуванні жилим приміщенням. Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Приймаючи до уваги вищенаведене, ті обставини, що відповідач більше шести місяців квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], без поважних причин не користується, суд в сукупності всіх обставин по справі, з врахуванням ст.24,41 Конституції, робить висновки про те, що відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а відтак позовні вимоги визнати такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved