Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

31 липня 2013 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить шлюб зареєстрований між ним та [PERSON], зареєстрований Снігурівським районним відділом ЗАГСу Миколаївської області 30 вересня 1995 року, розірвати. В обґрунтування позову вказував, що сімейне життя між сторонами не склалося, одруження виявилось невдалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу він вважає неможливим. Вказав, що шлюбні відносини між сторонами припинені, на даний час вони спільного господарства не ведуть, мешкають за окремими адресами. Ухвалою суду від 05 листопада 2013 року провадження у справі зупинено в зв'язку з наданням сторонам строку для примирення. 06 лютого 2014 року провадження у справі відновлено. В судове засідання позивач не з'явився, надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просила справу розглянути за її відсутності та залишити їй прізвище, яке вона набула під час державної реєстрації шлюбу. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30 вересня 1995 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Снігурівським районним відділом ЗАГСУ в Миколаївської області, про що зроблено актовий запис за №171 (а.с.3). Від шлюбу у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO] (а.с.4). Зі змісту позовної заяви вбачається, що спору щодо розподілу сумісного майна подружжя та місця проживання спільної дитини сторони не мають. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При ухваленні рішення судом також враховано, що сторонам надався строк для примирення 3 місяці, після сплину якого, сторони не примирились. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Відповідачем надано заяву про залишення їй прізвища, яке вона отримала при реєстрації шлюбу, а тому відповідно до статті 113 СК України, позивачу слід залишити прізвище, яке вона набула під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Outcome: approved