Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

29 березня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі. Обґрунтовуючи свій позов [PERSON] вказав, що він працював у відповідача електрослюсарем 3-го розряду з повним робочим днем під землею. Відповідно до наказу № 124-к від 01.02.16 р. його звільнили за пунктом 7 статті 40 Кодексу законів про працю України. З цим наказом його у належний спосіб було ознайомлено лише 29.02.16 р., про що він зробив відповідний запис в журналі ознайомлення з наказами. Звільнення відбулось, як обґрунтовано в наказі, внаслідок появлення на робочому місці у нетверезому стані 26 січня 2016 року. Не погоджуючись з підставами звільнення, зазначаючи, що його того дня викликали в порушення трудового законодавства на роботу, оскільки згідно графіку у нього був вихідний, після чого шляхом обману змусили пройти обстеження за допомогою алкотестера, вказуючи, що потім він направився додому і до нього питань не було, далі, 28 та 29 січня 2016 року, він за графіком працював, а 01 лютого 2016 року - знаходився у відпустці, під час якої дізнався про звільнення, яке було проведене без згоди профспілки, просив: визнати незаконними дії відповідача щодо його звільнення за пунктом 7 статті 40 Кодексу законів про працю України; визнати незаконним наказ про звільнення № 124-к від 01.02.16 р.; зобов'язати відповідача поновити його на роботі та стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 49157,00 грн.; стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. та витрати з надання правової допомоги в сумі 3000,00 грн.. В судовому засіданні позивач позов підтримав, підтвердив обставини наведені в позові, додавши, що 26 січня 2016 року взагалі не вживав алкогольні напої. Представники позивача позов [PERSON] підтримали просили його задовольнити. При цьому [PERSON] суду зазначив, що на підприємствах ДТЕК відбувається безлад та війна з незалежними профспілками. Заперечував факт того, що первинна профспілкова організація незалежної профспілки міста Свердловська на ВП «Шахта «Червоний Партизан» ДП «Свердловськатрацит» не діє на підприємстві відповідача, вважав звільнення незаконним насамперед через те, що воно не було погоджено із зазначеною профспілкою. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову [PERSON], суду надав пояснення, аналогічні письмовим запереченням, вважав, що профспілка, членом якої є позивач не легалізована на підприємстві, тому при звільненні не потрібно було погоджень з цією профспілковою організацією. Представник третьої особи підтвердив факт, що позивач є членом їхньої профспілки, також він пояснив, що їхня профспілка працює на підприємстві відповідача разом з профспілкою працівників вугільної промисловості, однак саме їхня профспілкова організація переслідується, що призводить до звільнень людей з роботи. Вислухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. З пояснень позивача, а також з наданих ним матеріалів (його трудової книжки, наказу про звільнення), чого не оспорювалось стороною відповідача, судом встановлено, що позивач 07 липня 2002 року був прийнятий на роботу електрослюсарем 3-го розряду з повним робочим днем під землею до Державного відкритого акціонерного товариства «Шахта «Червоний партизан». 29 грудня 2011 року [PERSON] було переведено до відокремленого підрозділу «Шахта «Червоний Партизан» ТОВ «ДТЕК Свердловськантрацит». З 01 квітня 2013 року, після об'єднання ВП «Шахта «Червоний партизан», ВП «Шахта ім. Я.М. Свердлова» та ВП «ТОФ «Червонопратизанська» у відокремлений підрозділ «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердловськантрацит», продовжив роботу в ВП «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердолвськантрацит». 01 лютого 2016 року наказом по підприємству № 124-к позивач був звільнений з ВП «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердолвськантрацит» за пунктом 7 статті 40 Кодексу, а саме за появу 26 січня 2016 року на робочому місці у стані сп'яніння. Дане звільнення було проведене без попередньої згоди з профспілковими організаціями. Суд погоджується з доводами позивача, що це звільнення було проведено з порушенням вимог чинного трудового законодавства з огляду на таке. Відповідно до статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння. Частиною першою статті 43 цього ж Кодексу передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. В суді з представлених позивачем та його представниками документів про членство [PERSON] у профспілковій організації знайшов підтвердження факт, що позивач є членом первинної профспілкової організації незалежної профспілки міста Свердловська на ВП «Шахта «Червоний Партизан» ДП «Свердловськатрацит» (у вступній частині помилково вказано - первинна профспілкова організація НПГС ВП «Шахта «Червоний партизан» ДП «Свердловськантрацит»). Дана профспілкова організація діє з 2005 року, зареєстрована у відповідності до вимог Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», діяла та діє на ВП «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердолвськантрацит», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (а.с. 16) та документами, з яких вбачається, що ВП «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердолвськантрацит» до 2016 року погоджувало свої дії з первинною профспілковою організацію НПМС ВП «Шахта «Червоний партизан» ДП «Свердловськантрацит» (а.с. 135-137). Твердження представника відповідача стосовно того, що первинна профспілкова організація незалежної профспілки міста Свердловська на ВП «Шахта «Червоний Партизан» ДП «Свердловськатрацит», членом якої є [PERSON], не діє на ВП «Шахтоуправління Червонопартизанське» ТОВ «ДТЕК Свердолвськантрацит», тому що, з його слів, ця профспілка утворена на іншому підприємстві, суд не бере до уваги, оскільки ці твердження суперечать положенням Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», які не передбачають спеціальних процедур легалізації профспілки на підприємстві крім можливості укладення колективних договорів, що є правом профспілки (ст. 20 Закону). Крім того, вказані твердження представника відповідача суперечать рішенню Конституційного Суду України від 29 жовтня 1998 року № 14-рп, де суд зазначив, що згоду на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу надає лише професійна спілка, що діє на підприємстві, в установі, організації, членом якої є працівник і стосовно якого вирішується питання про звільнення, незалежно від того, чи брала ця профспілка участь в укладанні колективного договору, угоди За таких обставин, не вдаючись у подробиці підстав звільнення, саме по собі непогодження звільнення позивача за пунктом 7 статті 40 Кодексу законів про працю України з профспілкою, що фактично діє на підприємстві і членом якої він є, являється порушенням процедури звільнення, передбаченої статтею 43 цього Кодексу, що є прямим порушенням гарантованих Конституцією України прав [PERSON] на працю. Частиною першою статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У своїй позовній заяві позивач стверджує, що він ознайомився з наказом про звільнення лише 29 лютого 2016 року - після виходу з відпустки, про що на вимогу суду відповідач не надав відомостей, а також відомостей про вручення наказу (з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] його отримав), наполягаючи на тому, що позивач дізнався про звільнення 03.02.2016 р.. Суд вважає, що, в такому випадку, за відсутності відомостей про вручення наказу [PERSON], який подав позов 29 березня 2016 року (див. штемпель пошти - а.с. 19), не пропустив місячний строк на звернення з позовом про поновлення на роботі (ст. 241-1 КЗпП). Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Outcome: partial