Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

30.05.2017 р. заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, заінтересована особа: Надвірнянський районний відділ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. В обгрунтування заяви посилається на те, що 08.05.2017 року в м. Донецьку померла його дружина [PERSON]. Причина смерті обширний інсульт головного мозку. Однак отримати свідоцтво про смерть дружини неможливо, оскільки вона померла на тимчасово окупованій території. Надвірнянським районним відділом ДРАЦС йому відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті дружини по тій причині, що ним не предявлено документ, який би був підставою для державної реєстрації смерті, передбачений розділом 5 п.1 Правил державної реєстрації смерті в Україні. Встановлення факту смерті необхідне йому для реєстрації смерті дружини [PERSON]. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених в заяві та просить суд постановити рішення, яким встановити факт, що [PERSON], [INFO], місце народження: с. Бірючек, Красногвардійського району, Білгородської області, померла 08.05.2017 року в м. Донецьк, Україна. Представник заінтересованої особи Надвірнянського районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області в судове засідання не зявився, однак від них поступила заява, в якій просять справу розглядати у відсутності представника, не заперечують проти задоволення заяви [PERSON] Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного висновку. Згідно положень ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Заявник по справі [PERSON] проживав в шлюбі з [PERSON] (д.п. Завгородня) [PERSON], [INFO], зареєстрованому 21.09.1968 року в Куйбишевському відділ актів громадянського стану м. Донецька, актовий запис № 381, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 4). 08.05.2017 року в м. Донецьк померла дружина заявника [PERSON]. Причина смерті обширний інсульт головного мозку (а.с. 5). 25.05.2017 року Надвірнянським районним відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області відмовлено заявниці у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], [INFO], оскільки заявником для підтвердження факту смерті [PERSON] не предявлено документ встановленого зразка, який був би підставою для державної реєстрації смерті особи, що слідує з копії відмови відділу ДРАЦС № 5/13.7-06-21 від 25.05.2017 року (а.с. 7). Заявник надав до суду копію свідоцтва про смерть [PERSON], [INFO], яка померла 08.05.2017 року в Київському районі м. Донецька, що є тимчасово окупованою територією (а.с. 5). Згідно довідки від 28.05.2015 р. № 2318/4853 [PERSON] постійно проживав в [INFO], і перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції в м. Пологи, вул. Дружби 60, Запорізької області (а.с. 16). На даний час тимчасово проживає у своєї сестри [PERSON] за адресою: смт. Делятин, вул. Лугівська 37, Надвірнянського району, Івано-Франківської області. При розгляді даної справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. В Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2016 року № 9-1130/0/4 «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» вказується на те, що у порядку ст. 257-1 ЦПК України мають розглядатися заяви про встановлення факту народження або смерті як на території Автономної Республіки Крим, так і на території населених пунктів Донецької та Луганської областей, визначених у розпорядженні КМ України від 07.11.2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Згідно додатку 1 до вказаного розпорядження КМ України, місто Донецьк віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Крім того розяснено, що документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Як зазначено у вказаному вище Інформаційному листі, такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведене, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, беруться до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Отже, з врахуванням наведеного суд вважає за можливе встановити факт смерті [PERSON], [INFO], яка померла 08.05.2017 року в м. Донецьк,Україна оскільки встановлення цього факту необхідно заявнику для реєстрації смерті дружини [PERSON], та реалізації його прав.

Outcome: approved