Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

30.11.2020р. до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про визнання права власності та просить суд припинити право власності [PERSON] на 1/8 частину наступних транспортних засобів: автомобіля марки «HONDA», модель CR-VEX, 2003 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого Роздільнянським МРЕВ ДАІ ГУ-МВС України Одеської обл. 13.07.2004 р., який належав померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Роздільнянським МРЕВ ДАІ ГУ-МВС України Одеської області, 13.07.2004 р.; автомобіля марки «HONDA», 1997 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований Роздільнянським МРЕВ У ДАІ Одеської обл. 20.06.1998 р., який належав померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Роздільнянським МРЕВ УДАІ Одеської обл. 20.06.1998 р.; автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», модель 410, 1990 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 06.05.2011 р., який належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого РЕВ № 8 при УДАІ ГУМВС України в Одеській обл. 06.05.2011 року; автомобіля марки «111 CDI» на шасі «MERCEDES-BENZ VITO», 2008 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого РЕВ № 8 при УДАІ ГУМВС України в Одеській обл. 11.07.2012 р., який належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого РЕВ № 8 при УДАІ ГУМВС України в Одеській обл. 11.07.2012 р.; та визнати за нею право власності на 1/8 частину зазначених транспортних засобів. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що їй та її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] на праві власності належали: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою [ADDRESS] , а також автомобілі, які є предметом спору. Ѕ частина вказаного майна, належать їй на праві сумісної власності, як дружині, інша Ѕ частина майна належала її померлому чоловікові. [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після його смерті відкрилася спадщина та вона згодом отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину будинку та автомобілів та земельної ділянки, які належали чоловікові. Таким чином їй належить ѕ частини будинку та автомобілів, Ѕ частина земельної ділянки, а ј частина будинку та автомобілів належить її донькам [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з тим, що між нею та відповідачем не знайдено спільної мови у користуванні сумісним майном. При цьому спірний будинок та присадибна ділянка залишаються в спільній власності спадкоємців. Окрім того зазначила, що автомобілі за своєю природою є неподільними речами, доля відповідача в успадкованих автомобілях становить лише 1/8 частку, яка є незначною, а також враховуючи неможливість подальшого спільного користування авто, вважає що є всі підстави для припинення права власності відповідача на відповідну частку автомобілів. Відповідні обставили слугували підставою звернення до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, та проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлялася заздалегідь належним чином. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлялася заздалегідь належним чином. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст. ст. 280,281 ЦПК України, про що не заперечувала представник позивача. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача та відсутність будь-яких заперечень зі сторони відповідача, дослідивши письмові докази, допитавши свідків, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про задоволення заявленого позову виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.12.2016р. спадкоємцями майна [PERSON] , 1946 року народження, який помер [INFO] є його дружина [PERSON] на Ѕ частку у спадщині, у тому числі з урахуванням ј частки, від якої відмовилася дочка померлого [PERSON] ; його дочка [PERSON] на ј частку у спадщині; його дочка [PERSON] на ј частку у спадщині. Спадщина, на яку в указаних частках видане це свідоцтво складається з: Ѕ частки автомобіля марки «HONDA», модель CR-VEX, 2003 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого Роздільнянським МРЕВ ДАІ ГУ-МВС України Одеської обл. 13.07.2004 р., який належав померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Роздільнянським МРЕВ ДАІ ГУ-МВС України Одеської області, 13.07.2004 р.; Ѕ частки автомобіля марки «HONDA», 1997 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований Роздільнянським МРЕВ У ДАІ Одеської обл. 20.06.1998 р., який належав померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Роздільнянським МРЕВ УДАІ Одеської обл. 20.06.1998 р.; Ѕ частки автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», модель 410, 1990 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 06.05.2011 р., який належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого РЕВ № 8 при УДАІ ГУМВС України в Одеській обл. 06.05.2011 року; Ѕ частки автомобіля марки «111 CDI» на шасі «MERCEDES-BENZ VITO», 2008 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого РЕВ № 8 при УДАІ ГУМВС України в Одеській обл. 11.07.2012 р., який належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого РЕВ № 8 при УДАІ ГУМВС України в Одеській обл. 11.07.2012 р.. свідоцтво про право на спадщину на ј частку автомобілів та на Ѕ частку грошових вкладів з відповідними відсотками видано [PERSON] . Свідоцтво про прав на спадщину на 1/8 частку автомобілів та на ј частку грошових вкладів з відповідними відсотками ще не видано. Право власності на ј частку автомобілів підлягає державній реєстрації у відповідному територіального органі з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ. (а.с. 9) У відповідності до Свідоцтва про право власності від 29.12.2016р., [PERSON] є пережившою дружиною [PERSON] , який помер [INFO] , належить Ѕ частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частці посвідчується чим свідоцтвом, складається з: автомобіля марки «HONDA», модель CR-VEX, 2003 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого Роздільнянським МРЕВ ДАІ ГУ-МВС України Одеської обл. 13.07.2004 р., який належав померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Роздільнянським МРЕВ ДАІ ГУ-МВС України Одеської області, 13.07.2004 р.; автомобіля марки «HONDA», 1997 року випуску, кузов № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований Роздільнянським МРЕВ У ДАІ Одеської обл. 20.06.1998 р., який належав померлому [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого Роздільнянським МРЕВ УДАІ Одеської обл. 20.06.1998 р.; автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», модель 410, 1990 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 06.05.2011 р., який належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого РЕВ № 8 при УДАІ ГУМВС України в Одеській обл. 06.05.2011 року; автомобіля марки «111 CDI» на шасі «MERCEDES-BENZ VITO», 2008 року випуску, шасі (кузов) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого РЕВ № 8 при УДАІ ГУМВС України в Одеській обл. 11.07.2012 р., який належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого РЕВ № 8 при УДАІ ГУМВС України в Одеській обл. 11.07.2012 р. Право на Ѕ частку автомобілів підлягає державній реєстрації у відповідному територіальному органі з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ. (а.с. 10) Відповідно до звіту № 1510/20/3, № 1510/20/4, № 1510/20/2, № 1510/20/1, які складені 15.10.2020р. СПД « [PERSON] », визначено ринкову вартість автомобіля МВ410D, реєстраційний номер [NUMBER] , на дату оцінки становить 35020 грн.; автомобіля Honda 2.0i, реєстраційний номер [NUMBER] , на дату оцінки становить 51500 грн.; автомобіля MB Vito 111 CDi, реєстраційний номер [NUMBER] , на дату оцінки становить 123 600 грн.; автомобіля Honda CR-V EX, реєстраційний номер [NUMBER] , на дату оцінки становить 82400 грн. (а.с. 12,13,14,15). Також позивачами надано до суду квитанцію ?№ 0.0.2211480190.1 від 27.07.2021р., відповідно до якої на депозитний рахунок суду внесено в якості компенсації частини у спільній власності у справі № 496/5006/20 в розмірі 36565 грн. Відповідно до постанови Верховного Суду України у справі № 6-4цс14 від 19 лютого 2014 року, суд зазначає, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ№ 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною 1 ст. 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льонрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що частка відповідача у праві спільної часткової власності на спірні автомобілі, є незначною, спільне володіння і користування майном є неможливим та неподільними, тому є правові підстави для припинення права [PERSON] на 1/8 частки відповідних транспортних засобів. Суд виходить з того, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача. Відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під час розгляду іншої справи № 6-68 цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Депозитний рахунок суду, який відкритий в управлінні державної казначейської служби не є бюджетним рахунком, а є спеціальним реєстраційним рахунком для обліку депозитних сум. Кошти, які зараховуються на цей рахунок є власністю осіб, що їх внесли та підлягають поверненню або перерахуванню за призначенням із настанням відповідних умов. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже, на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем своїх зобов`язань перед відповідачем. Таким чином, судом встановлено, що частка відповідача у спільних авто є незначною, частка відповідача не може бути виділена в натурі, а саме дані автомобілі не можуть використовуватись сторонами спільно, істотного порушення прав відповідача у разі припинення права власності на його частку не вбачається. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог ст.365 ч.2 ЦК України позивачами на депозитний рахунок Малиновського районного суду м. Одеси було внесено суму відповідно до проведеної оцінки вартості майна на підставі звіту. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а грошові кошти у розмірі 36565 грн. як вартість 1/8 часток спірного майна, які були зараховані на депозитний рахунок суду, та підлягають виплаті відповідачу у зв`язку із задоволенням позовних вимог в частині припинення права спільної власності. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на те, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, а таке припинення права власності не завдасть істотної шкоди його інтересам, вартість частки внесена позивачами на депозитний рахунок суду, то суд вбачає наявність обставин, визначених п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, передбаченої п.4 ч.1 вказаної статті, а тому позов підлягає задоволенню із визнанням за позивачами права власності на компенсовану частку. В зв`язку з припиненням права власності відповідача на 1/8 частину спірних транспортних засобів з компенсацією їх вартості, за позивачем підлягає визнанню право власності на 1/8 частку відповідних авто. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного, ст.ст.15, 16, 328, 365 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 95, 263-265, 268, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд

Outcome: approved