Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

31.08.2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи Філія №1 Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт», приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] дійсним. Позовні вимоги\~позивач мотивувала\~тим,\~що згідно\~з договором\~купівлі-продажу,\~зареєстрованим Філією №1 Біржи нерухомості «Едвайс-Консульт» 04.05.2001 року [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON]продали, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. Договір був повністю виконаний сторонами. Однак договір не був нотаріально посвідчений, оскільки в обумовлений час відповідачі до нотаріуса не зявилися, а їх нове місце проживання не відоме. 27.02.2018 року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина. Позивач у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса для прийняття спадщини за законом, але нотаріусом було відмовлено, оскільки договір купівлі-продажу від 04.05.2001 року не відповідає вимогам чинного законодавства. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із зазначеним позовом. До судового засідання позивач не зявилася, суду надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] до судового засідання не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позовних вимог не заперечувала. Відповідачі та представник третьої особи Філії №1 Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.05.2001 року на Філії №1 Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» між [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON]з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], без подальшого нотаріального посвідчення. В подальшому право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за [PERSON] у КП «Миколаївське міжміське Бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 16852 від 15.05.2001 року. 27.02.2018 року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті позивач звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але постановою нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі нерухомості «Єдвайс-Консульт» Філія №1 від 04.05.2001 року не відповідає вимогам чинного законодавства. При укладанні договору купівлі-продажу сторони керувались ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ, відповідно до якої, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Саме тому вважали, що договір купівлі-продажу квартири укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. Проте, у відповідності зі статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення зазначених правовідносин, зазначений вид договору повинен був бути оформлений в нотаріальному порядку. Згідно ст. 47 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови, всі зобовязання за договором купівлі-продажу сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу квартири і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. На сьогоднішній\~момент позивач\~не має\~можливості оформили\~спадщину після\~смерті батька [PERSON] в звязку з тим, що договір купівлі-продажу від 04.05.2001 року не відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони у письмовій формі погодили усі істотні умови договору купівлі-продажу та відбулося його повне або часткове виконання сторонами, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Факт здійснення сторонами своїх обовязків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою та відповідною реєстрацією. У відповідності до постанови №9 Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Отже, оскільки договір купівлі-продажу від 04.05.2001 року квартири [ADDRESS] було оформлено за існуючим в той час порядком, а також мала місце конкуренція норм права, можна зробити висновок, що сторони добросовісно помилялися щодо відсутності необхідності нотаріального посвідчення договору, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved