Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

29.07.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Новобузького районного суду через свого представника [PERSON] з позовом до відповідача Новобузької міської ради Миколаївської області, згідно з яким просив визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] його батька [PERSON] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , а також право власності з цих же підстав на земельну ділянку, площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування вищезазначеного житлового будинку. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що за життя його батько [PERSON] збудував вищевказаний житловий будинок. Проте, через те, що батько за життя так і не одержав необхідні правовстановлюючі документи, які б посвідчували його право власності на цей будинок та земельну ділянку для його обслуговування, позивач не має можливості прийняти цю спадщину після його смерті в органах нотаріату. Тому, посилаючись на неможливість вирішення вказаного питання в іншому порядку, позивач просив зважити на вказані обставини і задовольнити його позов. 09.08.2019 року провадження по даній справі було відкрито та призначено її до розгляду у загальному позовному провадженні. 02.09.2019 року у підготовчому судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав заяву про зміну предмету позовних вимог, які стосуються житлового будинку, в обґрунтування якої вказав, що після смерті його батька [PERSON] , що мала місце [INFO] , відкрилася спадщина, до складу якої, серед іншого майна, входив також і житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] , який його батько будував 2000-2003 роках згідно з чинним на той час законодавством, тобто маючи всі необхідні для такого будівництва дозволи. Однак, посилаючись на те, що його батько, завершивши будівництво вищевказаного будинку, за життя так і не вчинив необхідних дій для уведення будинку в експлуатацію, а з цим право власності на нього на своє ім`я не зареєстрував, а відтак, відповідний правовстановлюючий документ йому видано не було, просив ухвалити судове рішення про визнання за ним, як за спадкоємцем за законом, права забудовника вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Предмет і підстави позовних вимог стосовно земельної ділянки для обслуговування даного житлового будинку, залишені представником позивача без змін. В судове засідання представник позивача [PERSON] - [PERSON] не з`явився, надав суду письмову заяву про можливість розгляду справи без його участі, заявлений позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідач Новобузька міська рада Миколаївської області явку свого представника у судове засідання не забезпечила, направила до суду письмову заяву про можливість розгляду справи за відсутності представника міської ради. Позовні вимоги визнав і не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходе наступного висновку. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 23.08.1997 року між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений Новобузькою державною нотаріальною конторою Миколаївської області 23.08.1997 року за № 1-796, [PERSON] придбав у власність земельну ділянку, площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованої по [ADDRESS] (а.с.28). Згідно рішення виконкому Новобузької міської ради Миколаївської області від 23.03.2000 року за № 80, громадянину [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку, літньої кухні, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . При цьому зобов`язано [PERSON] замовити та отримати в місячний термін в районному відділі архітектури «Будівельний паспорт»; побудувати будинок згідно проекту протягом трьох років, а гараж - протягом півроку; після закінчення будівництва передати будинок з належними до нього будівлями і спорудами для прийому в експлуатацію державною технічною комісією (а.с.16-17). На підставі вказаного рішення [PERSON] 13.04.2000 року районним архітектором видано Будівельний паспорт № 1 на будівництво даного житлового будинку (а.с.19-20). Як видно з даних технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] , виданого 18.03.2011 року на ім`я [PERSON] Новобузькою філією ММ БТІ, [PERSON] у 2003 році завершив будівництвом згідно проекту житловий будинок, літню кухню, гараж та інші господарські будівлі та споруди за вищевказаною адресою (а.с.21-24). Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Втім, [PERSON] такі умови Закону та рішення виконкому Новобузької міської ради Миколаївської області від 23.03.2000 року за № 80, не виконав, будинок в експлуатацію не увів, і у віці 54 років [INFO] помер в м. Новий Буг Миколаївської області (а.с.14). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як видно з роз`яснень у пункті 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Сукупність досліджених при судовому розгляді справи доказів, вказує на те, що громадянином [PERSON] будівництво спірного житлового будинку проводилося не самочинно, а з дотриманням всіх необхідних, на той час, дозволів та погоджень місцевих органів виконавчої влади та органу місцевого самоврядування, а відтак до складу спадщини [PERSON] належить також віднести і набуте ним за життя право забудовника спірного житлового будинку. За приписами ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України (у редакції, діючій на момент отримання укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчуються державними актами. Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06.05.2009р. №439, перехід права власності на земельну ділянку, яке виникало на підставі правочину, до нового власника здійснювалося шляхом проставлення відповідних відміток на державному акті на землю як нотаріусом, який видавав відповідне свідоцтво про право на спадщину, так і органом, який здійснював державну реєстрацію права власності на цю земельну ділянку, тобто територіальним органом Держземагенства за місцем знаходження земельної ділянки. Досліджені при судовому розгляді справи письмові докази, свідчать про те, що [PERSON] за своє життя набув на законних підставах згідно договору купівлі-продажу від 23.08.1997 року, право власності на земельну ділянку, при цьому як за життя, так і після його смерті, це право ніким не оспорювалося, а відтак, внаслідок його смерті відкрилася спадщина в тому числі і на це нерухоме майно (земельну ділянку). Однак відсутність реєстрації такого права власності на ім`я спадкодавця згідно вимог ст. 125 ЗК України унеможливлює прийняття спадщини після його смерті спадкоємцем, яким є позивач, шляхом подачі ним заяви до нотаріальної контори, тому спадкові права останнього підлягають захисту в судовому порядку. Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи, позивач, являючись єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак державний нотаріус Новобузької державної нотаріальної контори Миколаївської області виніс постанову від 22.03.2019 року про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірні житловий будинок та земельну ділянку, оскільки: на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки спадкодавцем за життя не було одержано державний акт, а на житловий будинок, після завершення його будівництва [PERSON] не увів його в експлуатацію та не отримав необхідних правовстановлюючих документів (а.с. 11, 12, 13, 34). Згідно ч.4 ст.13, ч.4 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 392 ЦК України наголошено, що власник власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Аналізуючи вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують право позивача [PERSON] згідно вимог ч. 1 ст. 1261 ЦК України, як спадкоємця за законом після смерті [PERSON] , на успадкування належного спадкодавцеві права забудовника вищевказаного житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , а також право власності з цих підстав на земельну ділянку, площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування вищезазначеного житлового будинку. Вимоги щодо відшкодування судових витрат, понесених позивачем на оплату судового збору, останній не заявляв, а тому суд не вирішує питання про їх розподіл між сторонами.

Outcome: approved