Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

30 травня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, заявивши вимогу визнати за нею право власності, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], на земельну ділянку, яка розташована на території Великолазучинської сільської ради. Позовні вимоги обґрунтовані неможливістю в позасудовому порядку оформити прийняття спадщини через втрату оригіналу правовстановлюючого документу на дану земельну ділянку. Представником позивача направлена заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, про час та місце розгляду справи повідомлений, в судове засідання представника не направив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Справа розглянута за відсутності осіб, які беруть участь у справі, та без здійснення фіксації судового засідання звукозаписувальним технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов переконання про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1225 та 1268 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), належність спадщини спадкоємцю з часу відкриття спадщини незалежно від часу її прийняття, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статей 1258, 1261 та 1264 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а у другу чергу особи, які проживали із спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Позивач успадкувала за законом земельну ділянку площею 6,38 га, розташовану на території Великолазучинської сільської ради та призначену для товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті [PERSON], з яким проживала однією сімєю та який помер 07 квітня 2014 року, в свою чергу успадковану ним після смерті матері [PERSON], яка померла 22 січня 2009 року, що підтверджується: - архівною копією Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 800334, виданого 29 грудня 1999 р. Великолазучинською сільською радою Теофіпольського району (як дублікат замість серії І-ХМ № 008346) та зареєстрованим в Книзі записів державним актів на право приватної власності на землю за № 335, згідно якого [PERSON] являється власником земельної ділянки площею 6,38 га, переданої для товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великолазучинської сільської ради; - свідоцтвом про смерть серії І-БВ № 101497, виданим 23 січня 2009 р. Великолазучинською сільською радою Теофіпольського району Хмельницької області, відповідно до якого [PERSON] померла 23 січня 2009 року в с. Малий Лазучин Теофіпольського району; - витягом з погосподарських книг по господарству [PERSON] по вул. Шкільна, 2 в с. Малий Лазучин Теофіпольського району, наданого Великолазучинською сільською радою Теофіпольського району від 22 грудня 2014 року № 659, згідно якого на день смерті [PERSON] разом з нею проживав її син [PERSON] та його співжителька [PERSON], [INFO], а на день смерті самого [PERSON] разом з ним проживала його співжителька [PERSON]; - довідкою Теофіпольської державної нотаріальної контори від 13 квітня 2016 року № 402/02-14 про те, що в провадженні контори знаходиться спадкова справа за № 268/2011 року після смерті [PERSON], померлої 22 січня 2009 року, спадкоємцем за заповітом є [PERSON], інших спадкоємців немає; - свідоцтвом про смерть серії І-БВ № 221191, виданим 09 квітня 2014 р. виконавчим комітетом Великолазучинської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, відповідно до якого [PERSON] помер 09 квітня 2014 року в с. Малий Лазучин Теофіпольського району; - рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 11 грудня 2014 року, яким встановлено факт, що [PERSON], [INFO], проживала однією сімєю з [PERSON] з 1996 року по день його смерті 07 квітня 2014 року; - довідками Теофіпольської державної нотаріальної контори від 13 квітня 2016 р. № 402/02-14 та від 08 квітня 2016 р. № 385/02-14 про те, що єдиним спадкоємцем [PERSON] є [PERSON], а єдиним спадкоємцем [PERSON] є позивач [PERSON]. Як вбачається з довідки Теофіпольської державної нотаріальної контори від 23 грудня 2015 р. № 1571/02-14, підставою для відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] є відсутність правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку. Таким чином, дослідивши докази в їх сукупності, суд дійшов переконання, що позивач успадкувала після смерті [PERSON] земельну ділянку, яку він, в свою чергу успадкував після смерті своєї матері [PERSON], однак не має можливості офіційно оформити прийняття спадщини через відсутність правовстановлюючих документів на землю, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved