Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

29.07.2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, якою просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн щомісячно. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що за віком та станом здоров`я є непрацездатною та потребує значних витрат на лікування, на що повністю витрачає свої пенсійні виплати, фактично перебуваючи на утриманні свого сина та його родини. Відповідач [PERSON] є її донькою, яка до вступу у шлюб проживала з нею та перебувала на її утриманні. Однак, на даний час відповідач, ухиляється від своїх обов`язків по її утриманню, будь-якої матеріальної допомоги не надає, що і слугувало підставою для її звернення до суду. Ухвалою суду від 30.07.2020 року позовну заяву [PERSON] було прийнято до розгляду у спрощеному позовному провадженні. 21.10.2020 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого у задоволенні позову просила відмовити. В обґрунтування заперечень зазначила, що позивачем, в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, не надано доказів того, що вона дійсно потребує матеріальної допомоги. Крім того зазначила, що на даний час з урахуванням її матеріального, сімейного стану та стану здоров`я, вона не має можливості надавати матеріальну допомогу по утриманню позивача. У судовому засідання позивач та її представник позовні вимоги, підтримали у повному обсязі, підтвердили фактичні обставини, викладені у заяві. У судовому засіданні представник відповідача у задоволення позову просила відмовити, з урахуванням заперечень, викладених [PERSON] у відзиві. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю відповідачки [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 08.02.1984 року). Позивач є пенсіонером, та отримує пенсію за віком. Згідно довідки ГУПФ України у Миколаївській області №4523115741751511 від 27.07.2020 року [PERSON] за період з січня 2020 року по липень 2020 року було отримано пенсію у розмірі 15919,27 грн. З липня 2020 року розмір пенсії [PERSON] складав 2405,01 грн. на місяць. Відповідно до виписки з історії хвороби стаціонарного хворого від 08.12.2000 року [PERSON] у період часу з 17.11.2000 року по 08.12.2000 року проходила лікування у ревматологічному відділенні МОЛ з приводу реактивного артриту, хронічного тонзиліту та хронічного холециститу. Відповідач [PERSON] працює викладачем у ТОВ «Комп`ютерна академія Шаг Південь ПКО», відповідно до Довідки №1 від 09.09.2020 року її сукупний дохід за період з червня по серпень 2020 року склав 7500 грн. На утриманні відповідачки перебуває двоє неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO]. Згідно до довідки МООД від 27.11.2017 року проходила лікування у період часу з 21.11.2017 року по 27.11.2017 року, перенесла хірургічне втручання - секторальні резекції лівої та правої молочних залоз, у зв`язку з чим на даний час потребує та проходить періодичне медикаментозне лікування, що підтверджується довідкою від 10.09.2020 року. Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. З зазначеного вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі наявності складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 05.09.2019 року у справі №212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням встановлених обставин, у контексті зазначених правових норм, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, а саме не доведено існування обставин, які б свідчили про її потребу в матеріальній допомозі, оскільки на підтвердження посилання на потребу у лікуванні, [PERSON] не надано медичних висновків, щодо наявності у неї на даний час хвороб такого ступеню тяжкості, які б потребували проходження лікування та понесення у зв`язку з цим матеріальних затрат. Надана суду, виписка з історії хвороби, підтверджує лише факт проходження [PERSON] у 2000 році курсу лікування. Інших обставин на підтвердження своєї потреби у матеріальній допомозі [PERSON] зазначено не було. Посилання позивачки на несплату [PERSON] комунальних платежів за користування квартирою [ADDRESS] не має правового значення при вирішенні заявленого спору. З огляду на викладене, у задоволені позову слід відмовити за необгрунтованістю.

Outcome: dismissed