Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-18 00:00:00

30 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що від шлюбу вони з відповідачем мають доньку [PERSON], [INFO], яка зараз проживає з нею. Однак останнім часом між нею та відповідачем виникали непорозуміння та рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 14 серпня 2015 року їх шлюб розірвано, але місце проживання дитини не визначено. Вони з відповідачем проживають окремо - відповідач проживає в с.Антонівка Красноокнянського району Одеської області, а вона разом зі своїми батьками в с.Ставрове. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з нею, але відповідач не погоджується з цим та вимагає, щоб донька проживала з ним. Вона вважає, що дитина потребує материнської присутності. Стан її здоров'я задовільний, на обліку у лікарів нарколога та психіатра вона не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 03.09.2015 року на її користь на утримання доньки з відповідача стягнуто аліменти. Тому, на її думку, вона може створити дитині нормальні умови для проживання та просила визначити місце проживання доньки [PERSON], [INFO] разом з нею та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач на заявлених вимогах наполягала, надавши аналогічні пояснення та доповнивши, що відповідач раніше перешкоджав поверненню дитини із с.Антонівка після побачень з ним, не відпускав дитину до постійного місця проживання дитини в с.Ставрове, де вона проживала, ходила у садочок. Тепер донька знов проживає разом з нею, але вона просить все ж офіційно визначити місце проживання дитини саме з нею і завірила суд, що не має наміру перешкоджати спілкуванню доньки з батьком. В подальшому вона в судове засідання не з'явилась, однак від неї до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.30/. Відповідач позов визнав та пояснив, що він не заперечує, щоб дитина проживала разом з позивачем, зазначивши при цьому, що раніше, на його думку, позивач вела не зовсім правильний спосіб життя. В подальшому в судове засідання не з'явився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Позов визнає повністю /а.с.31/. Представник органу опіки та піклування Красноокнянської райдержадміністрації Одеської області проти задоволення позову не заперечувала, пояснивши, що для дитини створені добрі умови для проживання і батьком [PERSON] і матір'ю [PERSON], тому дитина може проживати як з батьком, так і з матір'ю. В подальшому представник органу опіки та піклування Красноокнянської райдержадміністрації Одеської області в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. У зв'язку із цим справа розглянута у відсутність сторін та органу опіки та піклування, що відповідає положенням ст.169 ЦПК України. Вислухавши пояснення сторін, думку представника органу опіки та піклування Красноокнянської РДА, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Дитина [PERSON] народилася [INFO] року і батьками дитини записано [PERSON] та [PERSON] /а.с.9/. Відповідно до рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 14 серпня 2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано /а.с.10/. Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 03.09.2015 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача щомісяця, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на підставі якого відповідач отримала виконавчий лист /а.с.11/. Відповідно до положень ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків . Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, то відповідно до частин 1 та 2 ст.161 СК України, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Позивач проживає в с.Ставрове Красноокнянського району Одеської області разом з батьками, на території сільської ради не працює, позитивно характеризується за місцем проживання /а.с.12-13/. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов позивача, остання проживає в батьківському будинку, площа якого складає 80 кв.м. Будинок складається з чотирьох кімнат. В будинку чисто, є всі зручності, необхідні меблі. Продуктами харчування сім'я забезпечена /а.с.14/. Висновком органу опіки та піклування Красноокнянської РДА №14.1-20/1 від 13.01.2016 року визначено про можливість проживання дитини [PERSON] як з матір'ю, так і з батьком /а.с.33/. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедури, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.7 та 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Як встановлено матеріалами справи, позивач [PERSON] на час розгляду справи проживає разом з батьками і згідно акту обстеження матеріально-побутові умови по місцю її проживання є задовільні, відсутні дані, що остання зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами та веде або може вести аморальний спосіб життя, який би міг зашкодити розвитку малолітньої доньки. Таким чином, на підставі вищевикладеного, з урахуванням визнання позову відповідачем, думки представника органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню і місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], яка в будь-якому випадку потребує щоденної материнської ласки і турботи, в інтересах дитини, повинно бути визначене з матір'ю. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Outcome: approved