Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

29 вересня 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати договір, укладений між сторонами 06 травня 2015 року, стягнути з відповідача неустойку за кожний день прострочки виконання договору, починаючи з 23 червня 2015 року по 24 вересня 2015 року та стягнути з відповідача сплачені нею на виконання умов договору кошти в сумі 13295 грн. Крім того позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача майнової та моральної шкоди. Обгрунтовано позов тим, що позивач уклала з відповідачем договір про виготовлення, доставку та установку металопластикових конструкцій та сплатила відповідачу авансовий платіж в сумі 13295 грн., проте відповідач жодних дій по виконанню умов договору не вчинив. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався завчасно і належним чином. Повістка відповідачу надсилалася за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем їх реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Крім того, повістку про виклик до суду відповідачу намагався вручити судовий розпорядник, проте відповідач категорично відмовився її отримати, про що складено акт. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У судовому засіданні встановлено, що 06 травня 2015 року між сторонами було укладено договір про виготовлення, доставку та установку металопластикових конструкцій (а/с 5). Згідно положень договору, відповідач забовязався виготовити, доставити та установити металопластикові конструкції в квартирі позивача. Вартість вказаних послуг сторони визначили в сумі 13295 грн., які повністю в якості авансового платежу були сплачені позивачем відповідачу (а/с 5). Згідно п. 3.2 договору виконавець зобовязався виготовити та доставити конструкції протягом 31 робочого дня після сплати замовником авансового платежу. Відповідно до п. 4.2 договору у випадку невиконання виконавцем п. 3.2. договору, виконавець зобовязаний сплатити неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки виконання зобовязання. Матеріалами справи підтверджується сплата позивачем 13295 грн. на виконання умов п. 3.1 договору, проте на час розгляду справи відповідачем умови договору не виконано. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідо до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного зобовязання за кожен день прострочення його виконання. Оскільки відповідач умови договору не виконав, не повернув позивачу кошти, сплачені на виконання умов договору, а тому заявлені позивачем вимоги про розірвання договору, стягнення з відповідача внесених на виконання умов договору коштів та неустойки в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки виконання зобовязання за період з 23 червня 2015 року по 24 вересня 2015 року, який позивач вказала у своїй позовній заяві, підлягають задоволенню. Проте, суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, виходячи з наступного. Стаття 711 ЦК України та п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», який також поширюється на спірні правовідносини передбачає право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така заподіяна небезпечною для життя і здоровя людей продукцією, що в даному випадку відсутнє. Крім того, також не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача майнової шкоди в сумі 1927 грн. 80 коп. оскільки позивачем не доведено заподіяння їй такої шкоди, а також не зазначено правових підстав для її стягнення. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial