Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-21 00:00:00

31.04.2020 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила суд розірвати договір довічного утримання, укладений 11 вересня 2009 року між нею та [PERSON] , [PERSON] і посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Алексик Т.В., реєстровий №1475. Позов мотивований тим, що 11 вересня 2009 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладений договір довічного утримання. Відповідно до положень договору відповідач та її чоловік [PERSON] передали у власність позивачу належну їм на праві приватної власності Ѕ частку будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] . У свою чергу позивач зобов`язалася довічно повністю утримувати відчужувачів (відповідача та її чоловіка), надаючи їм необхідне харчування, одяг, забезпечити за ними належний догляд, необхідну допомогу та довічне проживання у вказаній частці будинку. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторонами встановлено в розмірі мінімальної пенсії. [PERSON] помер [INFO] . Наразі у позивача не має можливості належним чином виконувати свої обов`язки за договором, оскільки вона мешкає одна з малолітньою дочкою, є військовослужбовцем Збройних Сил України, часто перебуває у відрядженні. Ухвалою Чугуївського міського суду від 20.08.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 05.10.2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач визнала позовні вимоги, оскільки будинок руйнується, тому що вона не отримує від позивача необхідної допомоги. Третя особа: Чугуївська державна нотаріальна контора просила справу розглянути без участі їх представника та винести рішення у відповідності з чинним законодавством України. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, встановив наступне. Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача в разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання в зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України). Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до договору довічного утримання істотними умовами договору є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житлі, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг, виконання різних видів ремонтних робіт, забезпечення медичною допомогою, забезпечення харчуванням. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 509/513/16-ц (провадження № 61-6725св18). 11 вересня 2009 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладений договір довічного утримання і посвідчений приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Алексик Т.В., реєстровий №1475. Відповідно до положень договору [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] належну їм на праві приватної власності Ѕ частку будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] . У свою чергу [PERSON] зобов`язалася довічно повністю утримувати відчужувачів, надаючи їм необхідне харчування, одяг, забезпечити за ними належний догляд, необхідну допомогу та довічне проживання у вказаній частці будинку. Вартість харчування, одягу та необхідної допомоги сторонами встановлено в розмірі мінімальної пенсії. Як вбачається із свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, суд вважає, що договір довічного утримання в частині, яка належить [PERSON] на підставі ст.60 СК України та є спільним сумісним майном подружжя, на день його смерті був виконаний. З огляду на те, що права [PERSON] за цим договором мають особистий характер, які припинилися внаслідок його смерті відповідно до правил ст. 1218 ЦК України, позивач-набувач за договором, яка є співвласником частини померлого, не мала права ставити питання про розірвання договору довічного утримання, яка стосується частки померлого у вказаному будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Тому, у суду не має правових підстав для розірвання договору довічного утримання в частині, яка припинилася внаслідок смерті [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: partial