Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

30.10.2013 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирі [ADDRESS] та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що вказана квартира належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.2007 року. Відповідача-громадянина Азербайджану [PERSON] було зареєстровано у спірному жилому приміщенні на підставі особистої заяви 25.11.2010 року. Вказує ,що відповідач не є його членом сім`ї, між ним та відповідачем було укладено договір оренди квартири 12.07.2010 року відповідно до якого він надав відповідачу в безоплатне користування для проживання квартиру. Позов мотивований тим, що відповідач не проживає за зазначеною адресою більше року та на даний час вибув до країни своєї громадянської належності Азербайджану на невизначений строк, зв`язку з ним він не має. Позивач вказує,що формальна реєстрація відповідача чинить перешкоди у вільному користуванні жилим приміщенням та обмежує право щодо розпорядження своїм майном. З цих підстав просить позов задовольнити. В судове засідання представник позивача не з`явився, через канцелярію суду подано заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив розглянути справу у його відсутність, зазначивши про відсутність заперечень щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач ,будучи повідомленим належним чином про місце, день та час судового розгляду, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням того, що відповідач є належним чином повідомленим про місце, день та час судового розгляду, про що свідчить зворотне повідомлення про вручення йому судового виклику, клопотань від відповідача до суду про розгляд справи у його відсутність не надходило, судом відповідно до ст.224 ЦПК України ухвалено про проведення заочного розгляду справи, про що представник позивача не заперечувала. Третя особа - КП « Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Солом`янської райдержадміністрації м. Києва в судове засідання свого представника не направило , будучи повідомленим про місце, день та час судового розгляду . Дослідивши матеріали справи, перевіривши письмові докази, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого у реєстрі № 2152 належить позивачу. Як вбачається з Довідки за формою №3 від 02.09.2011 року №829 виданої Комунальним підприємством КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» відокремлений структурний підрозділ «Залізничний», станом на дату подачі позову у вказаній квартирі є зареєстрованими відповідач та фізичні особи [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним Згідно з частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Судом встановлено, що відповідач у справі не є членом сім'ї позивача. З матеріалів справи вбачається, що 12 липня 2010 року між позивачем та відповідач укладений договір оренди квартири. Проте, відповідач у вказаній квартирі не проживає, та вибув за межі території України, а тому його реєстрація носить формальний характер. Відповідно до вимог частини 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселеним із занятого житлового приміщення або обмежений в праві користування житловим приміщенням не інакше як на підставі та в порядку, передбачених законом. Частина ж 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником, при умові збереження права власності на об'єкт нерухомості цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача чинить перешкоди у користуванні власністю позивачу, що відповідно до вимог ст. 391 ЦК України дає суду підстави для поновлення прав позивача шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Що стосується вимог позивача в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку, то вони не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням є відповідною правовою підставою для зняття його з реєстраційного обліку та додаткового застереження не потребує. З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial