Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

29 грудня 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], в якому просять суд стягнути на їх користь з відповідача [PERSON] грошові кошти, передані їй в якості авансу, у розмірі 37500 грн. Позовна заява мотивована тим, що 15 серпня 2016 року позивачі та відповідач домовилися про укладання угоди купівлю-продажу будинку [ADDRESS], за 512500 грн. на протязі 2-х місяців, де відповідач мала виступити продавцем, а позивачі покупцями цієї будівлі. При цьому відповідач написала розписку про отримання завдатку у сумі 37500 грн. за будинок [ADDRESS] Згідно з цією домовленістю позивачі передали відповідачу суму грошей в розмірі 37500 гривень в рахунок майбутнього платежу за договором купівлі-продажу, який сторони повинні були укласти у майбутньому. У зв'язку з тим, що відповідач протягом 2-х місяців не оформила кадастровий номер земельної ділянки домоволодіння, питання затягнулося, за усним договором з відповідачем позивачі очікували деякий час, увійшовши в її становище, але згодом відповідач відмовилась укладати з ними угоду купівлі-продажу і також відмовилась повертати завдаток. Договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами укладено не було, ніякого зобов'язання у позивачів з виплати відповідачу вартості будинку не виникло. Зазначає, що зазначена сума не є завдатком відповідно до ст. 570 ЦК України, а є авансом, тому підлягає поверненню. Таким чином, відповідач володіє грошовими коштами, що належать позивачам, без достатніх правових підстав. Ухвалою від 03.01.2017 року провадження по справі відкрито. 31.01.2017 року в судовому засіданні до матеріалів справи долучено письмове заперечення відповідача на позовну заяву з доданими до нього письмовими доказами. Згідно письмових заперечень відповідач вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], не підлягають задоволенню, оскільки позовна заява є необгрунтованною та такою, що зазначені в ній факти не відповідають дійсності. Відповідач не відмовлялася від укладення договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS] Саме позивачі затягують час та знаходять будь-які причини, аби не оформлювати договір купівлі-продажу, мотивуючи тим, що у них відсутні грошові кошти. Підстав стягнення з відповідача суми завдатку відсутні. Рішення укласти договір купівлі-продажу було вільним. Права позивачів не були порушені та дотримані всі вимоги закону. Позивачами не було надано доказів у підтвердження того, що саме відповідачем не були виконанні умови укладеного усного договору, що сума, передана відповідачу за розпискою, є завдатком, який відповідач фактично витратила на оформлення документів для укладення договору купівлі-продажу з позивачами, що підтверджується договорами та квитанціями. Договір між сторонами був укладений у простій письмовій формі, не був посвідчений нотаріально та не пройшов державної реєстрації. Оскільки попередній усний договір, укладений між сторонами, є нікчемним, відсутні правові підстави для застосування ст.ст. 525, 526, 570, 571 ЦК України. Доводи позивачів про те, що відповідач повинна повернути завдаток незалежно від того з чиєї вини не виконано зобов'язання по попередньому усному договору, відповідач вважає безпідставними. 02.03.2017 року позивачами подано заяву про забезпечення позову зі сплатою судового збору в розмірі 640 грн. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2017 року заяву [PERSON], [PERSON] про забезпечення позову - повернуто заявникам. Ухвалою від 19.06.2017 року справу прийнято до провадження судді Зінченко А.С. після повторного автоматизованого розподілу справи у зв'язку з закінченнм повноважень судді Шаповалової І.С. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON], заявлені вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі, наполягали на тому, що договір завдатку на суму 37500 грн. на виконання майбутнього договору купівлі - продажу будинку [ADDRESS], належним чином укладено не було, нотаріально не завірено, а тому сума 37500 грн., передана позивачами відповідачу, є авансом, а не завдатком. Також, пояснили, що договір купівлі-продажу зазначеного будинку не було укладено саме з вини відповідача, так як всі документи на домоволодіння не було оформлені належним чином для укладення угоди на протязі 2-х місяців, вони не були оформлені навіть в грудні 2016 року, що підтверджується декларацією про готовність до експлуатації об'єкта (домоволодіння, яке позивачі бажали придбати) від 26.12.2016 року, яка була зареєстрована тільки 30.12.2016 року, а до суду позивачі звернулись 29.12.2016 року, так як відповідач відмовлялась добровільно віддавати їм кошти в сумі 37500 грн. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили в задоволенні позовних вимог відмовити так як угоду купівлі - продажу не було укладено з вини саме позивачів, які відмовились укладати договір купівлі - продажу будинку, а не відповідача, відповідач, в свою чергу, в грудні 2016 року закінчила оформлення документів та була готова укладати угоду, гроші передані їй позивачами в якості завдатку були витрачені нею на оформлення документів для укладення угоди, договір завдатку належним чином не укладався та не оформлявся, тому немає підстав для стягнення коштів. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін по справі та їх представників, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 15 серпня 2016 року відповідачем було складено розписку про отримання завдатку у сумі 37500 грн. від [PERSON] та [PERSON], за будинок [ADDRESS], зазначено, що завдаток входить у вартість нерухомості, яка купується, а саме будинку [ADDRESS]. Судом встановлено, що грошові кошти у сумі 37500 грн. отримано відповідачем від позивачів, укладання договору купівлі-продажу зазначеного будинку між сторонами не відбулося, зазначені обставини визнаються та підтверджуються сторонами, що відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно із ч.ч.1,3 ст.635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно положень ст.ст. 203 та 215 ЦК України недійсним є правочин, укладений без дотримання встановленої форми. Частиною 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Згідно зі ст. 570 ЦК завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку. Таким чином, судом встановлено, що усний договір завдатку, укладений між сторонами 15.08.2016 року, на виконання якого була написана розписка від 15.08.2016 року, відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України є нікчемним. Позивачі зі свого боку виконали умови нікчемного договору та передали відповідачу гроші, що підтверджується розпискою від 15.08.2016 р., а відповідач належним чином своєї частини договору не виконала, так як в обумовлені строки, які продовжувались, документи необхідні для укладення договору купівлі - продажу будинку не оформила, та закінчила оформлення необхідних документів лише 30.12.2016 року, після звернення позивачів до суду - 29.12.2016 року, що підтверджується декларацією про готовність до експлуатації об'єкта від 26.12.2016 року, яка була зареєстрована 30.12.2016 року. Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами в справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, та уклали договір завдатку в усній формі, на підтвердження чого була складена розписка, тобто, сторонами укладено договір завдатку який не відповідає вимогам ст. 635,657 ЦК України, та відповідно до ст. 203, 215, 220 ЦК України, укладений без дотримання встановленої форми, не був нотаріально посвідчений і є нікчемним з моменту його укладення, то отримана відповідачем від позивачів грошова сума у розмірі 37500 грн. є авансом, який підлягає поверненню. Правова позиція щодо повернення авансу викладена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6 - 176 цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Крім того, необхідно зазначити, що сторони уклали договір, який є нікчемним з моменту його укладення, а вимоги щодо визнання його дійсним сторонами не заявлялись, тому спору щодо належного або неналежного виконання сторонами умов цього договору не може бути, оскільки сторони не набули прав та обов'язків за цим договором. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За таких обставин, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп., тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів. Також, позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір в сумі 640 грн. за подання заяви про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 02.03.2017 року була повернута заявникам, питання повернення судового збору ухвалою суду не вирішено, тому сплачений судовий збір в сумі 640 грн. підлягає поверненню [PERSON]

Outcome: approved