Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

30 травня 2018 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі продажу вона є власником будинку № 8 по вулиці Зірковій ([PERSON]) м. Словянська Донецької області. З 09.02.2007 року в її будинку зареєстрований відповідач по справі [PERSON], однак відповідач на теперішній час в її будинку не проживає, його особистих речей у будинку не має. У позивача виникли труднощі розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. [PERSON] не проживає у вищевказаному будинку більш ніж 4 роки, тому вона просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 8 по вул. Зірковій ([PERSON]) м. Словянська. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 31.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 402, [PERSON] є власником будинку № 8 по вул. Зірковій ([PERSON]) м. Словянська . (а. с. 5-6) У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 79227461 від 31.01.2017 року, [PERSON] є власником буд. № 8 по вул. Зірковій ([PERSON]) м. Словянська, на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 31.01.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 402. (а. с. 7) З домової книги для прописки громадян, що проживають у [INFO] ([PERSON]) м. Словянська Донецької області, вбачається, що за даною адресою з 26.07.2013 року зареєстрований [PERSON], [INFO]. (а. с. 8-10) У відповідності до акту з вих. № 388 від 25.05.2018 року, складеного керівником комітету мікрорайону «ЖД 2», у присутності сусідів [PERSON], що мешкає по вул. Тельмана, 10, м. Словянська та [PERSON], що мешкає по вул. Тельмана, 6 м. Словянська, [PERSON], [INFO] не проживає у вказаному будинку № 8 по вул. Зірковій ([PERSON]) м. Словянська Донецької області з 20.05.2014 року по теперішній час. (а. с. 12) Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону з своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до положення п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України підставою припинення права власності є відчуження власником свого майна. \~ \~ \~ \~Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] не є власником зазначеної квартири, а тому не має права користуватися вказаним житлом, в зв?язку з чим, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов?язані із зверненням до суду і розглядом судової справи. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved