Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

29.08.2014 року позивач [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, в якому просила скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області від 20 березня 2014 року про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], та визнання за позивачем права власності на вказану квартиру в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року (а.с.1-4). Після відкриття провадження в цивільний справі позивач доповнила, а представник позивача уточнив заявлені позовні вимоги (а.с.77-80,173), та просять суд: - визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений 23 липня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 794; - скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 14629843 від 23 липня 2014 року та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, запису за № 6427050 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]; - скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Бориспільського МРУЮ Київської області Гапоненко Сергія Васильовича, індексний номер 11784679 від 20 березня 2014 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]; - витребувати з чужого незаконного володіння, а саме від [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS]; - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS], після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Свої уточнені позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним. 04 лютого 2014 року внаслідок ДТП загинув син позивача [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Чоловік позивача [PERSON] реалізував право на спадщину шляхом звернення з заявою до нотаріуса. [INFO] року чоловік позивача [PERSON] помер і не встиг отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадкову квартиру. Позивач стверджує, що їй перейшло у спадщину право зареєструвати право власності на вказану квартиру в Реєстраційній службі Бориспільського району Київської області. Після смерті свого чоловіка вона вчасно звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але не може оформити спадщину сина [PERSON] у нотаріуса. Крім того, позивач стверджує, що знайома її сина відповідач по справі [PERSON] вирішила відсудити згадану квартиру і ще за життя чоловіка позивача звернулась до суду з надуманим позовом про визнання за нею права власності. Позивач зазначає, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2013 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено, проте рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2014 року було визнано за відповідачем [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. За касаційної скаргою позивача Вищий спеціалізований суд України ухвалою від 06 березня 2014 року зупинив виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2014 року в частині вимог [PERSON] про визнання права власності на квартиру. Позивач також зазначає, що за заявою відповідача [PERSON] від 18 березня 2014 року та на підставі зазначеного рішення Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області Гапоненком С.В. 20 березня 2014 року було прийнято рішення і виготовлено Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Позивач також зазначає, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 04 червня 2014 року було скасовано вищезгадане рішення Апеляційного суду київської області від 12 лютого 2014 року, а справа повернута на новий розгляд до суду першої інстанції, а також, що ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2014 року позов [PERSON] був залишений без розгляду з підстав повторної неявки позивача в судове засідання. 15 липня 2014 року позивач звернулась до Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області із заявою про скасування запису про реєстрації права власності на квартиру за [PERSON] у зв'язку із скасуванням судового рішення, що було підставою для здійснення реєстраційних дій, проте отримала відмову з пропозицією вирішення спору в суді. Крім того, позивач зазначає, що з метою протиправного позбавлення її спадщини відповідач [PERSON] 23 липня 2014 року продала спірну квартиру відповідачу [PERSON] за договором купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №794, яка в цей же день прийняла рішення №14629843 і внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №6427050 про реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] Позивач стверджує, що реєстрацією права власності на спірну квартиру відповідачем [PERSON] і наступним укладенням договору купівлі-продажу квартири на користь відповідача [PERSON], її було позбавлено права на спадщину, яке підлягає захисту в судовому порядку. Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав уточнені позовні вимоги. Третя особа державний реєстратор реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області Гапоненко С.В., що представляє також за довіреністю інтереси Бориспільського міськрайонного управління юстиції проти позов не заперечував, пояснив, що прийняв рішення про реєстрацію права власності на квартиру відповідно до чинного законодавства, а також що внесення до Державного реєстру запису про скасування рішення державного реєстратора може бути здійснено лише на підставі рішення суду. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явились, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, заперечень проти позову не подали. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду письмові пояснення від 05 листопада 2014 року, відповідно до яких просила справу розглянути в її відсутність. Згідно з поданими письмовими поясненнями третя особа вважає, що з її боку, як нотаріуса, не було допущено порушень Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Третя особа також зазначила, що нею, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 23.07.2014 року за реєстровим номером 794 був посвідчений договір купівлі-продажу квартири за [ADDRESS], сторонами за яким були: «Продавець» - [PERSON], «Покупець» - [PERSON], а документом, що посвідчує право власності «Продавця» [PERSON], було рішення Апеляційного суду Київської області по справі №22-ц/780/980/14 від 12.02.2014 року, яке набрало законної сили 12 лютого 2014 року. Третя особа також зазначає, що правовстановлюючий документ відповідав вимогам чинного законодавства, а право власності на квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за №5049973 від 18.03.2014 року, що підтверджувалося Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 19304785 від 20.03.2014 року. Крім того, при посвідчення договору купівлі-продажу, було встановлено дійсність намірів сторін, їх волевиявлення, відсутність заперечень щодо жодної з умов договору; встановлено особи сторін; перевірено відсутність заборони на відчуження та арешту та отримані витяги з Державних реєстрів, а також проведена державна реєстрація права власності відповідно до ст.182 ЦК України. Як нотаріус вона не несе відповідальність у разі, якщо особа, яка звернулась до нотаріуса за вчиненням нотаріальної дії, подала неправдиву інформацію, недійсні або підроблені документи, не заявила про відсутність чи наявність осіб, прав чи інтересів яких може стосуватись нотаріальна дія (а.с.93-94) Відповідно до вимог ст.ст.169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи державного реєстратора реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Гапоненка С.В., дослідивши письмові матеріали справи, матеріали спадкової справи №239 за 2012 рік після смерті [PERSON] та спадкової справи №311 за 2013 рік після смерті [PERSON], даючи оцінку усім дослідженим в судовому засіданні письмовим доказам, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] у віці 30 років, про що в Книзі реєстрації смертей Виконавчого комітету Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області 14 лютого 2012 року було зроблено відповідний актовий запис 2012 року (а.с.9,134-зворот). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої увійшла в тому числі квартира [ADDRESS] яка належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30 червня 2011 року, посвідченого державним нотаріусом Бориспільської міської державної нотаріальної контори Київської області, реєстровий №3-155, зареєстрованим в Комунальному підприємстві «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» 08.07.2011 року, реєстраційний номер 3642466 (а.с.11,12,137). Згідно з довідкою №595, виданої 13.06.2013 року Виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Бориспільського району Київської області, [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS] з 2007 року по день смерті 04.02.2012 року в складі сім'ї: [PERSON], 1956 року народження, - голова двору, [PERSON], 1960 року народження, дружина, [PERSON], 1979 року народження (а.с.135). З матеріалів спадкової справи №239 за 2012 рік після смерті [PERSON], відкритої в Бориспільській районній державній нотаріальній конторі Головного управління юстиції у Київській області, встановлено, що 15 червня 2012 року його батько [PERSON] звернувся до Бориспільської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], право на спадщину за законом якого підтверджується повним витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00010686628 від 27.06.2012 року та записом акту про народження №31 від 23.12.1981 року (а.с.133,139-141). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори)за №30782330 від 5.06.2012 року, яку надала Бориспільська районна державна нотаріальна контора, інформація щодо заповіту [PERSON] у Садковому реєстрі відсутня (а.с.135-зворот). Крім того, з матеріалів вказаної спадкової справи встановлено, що позивач [PERSON],[INFO], мати померлого спадкодавця [PERSON], 27.06.2012 року звернулась до Бориспільської районної державної нотаріальної контори із письмовою заявою, в якій відмовилась від належної їй частки спадщини на користь батька спадкодавця - [PERSON], [INFO] (а.с.133-зворот). Як вбачається з дослідженої зазначеної спадкової справи відповідач [PERSON],[INFO], також звернулась до Бориспільської районної державної нотаріальної контори із письмовою заявою від 06 липня 2013року, в якій зазначила, що приймає спадщину, яка залишилась після смерті її цивільного чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року (а.с.134). 04 серпня 2012 року відповідач [PERSON] повторно звернулась до Бориспільської районної державної нотаріальної контори із письмовою заявою, в якій повідомляла, що вона звернулась до Бориспільського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на квартиру [ADDRESS] та просила не видавати свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцям померлого [PERSON] до закінчення розгляду цивільної справи (а.с.142). Рішенням Бориспільського міськрайоного суду Київської області від 28 листопада 2013 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на квартиру було відмовлено (а.с.16-17). Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2014 року було задоволено апеляційну скаргу [PERSON], рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2013 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено, встановлено факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] від грудня 2099 року до дня смерті [PERSON] [INFO] року, а також визнано за за відповідачем [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.18-21). Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України від 06 березня 2014 року було зупинено виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2014 року в частині вимог [PERSON] про визнання права власності на квартиру (а.с.22). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 04 червня 2014 року касаційну каргу [PERSON] задоволено частково, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2013 року та рішення колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.24-30). Згідно з вимогами ч.1 ст.349 ЦПК України рішення і ухвала суду касаційної інстанції набирають законної сили з моменту їх оголошення. Відповідно до ч.2 вказаної статті з моменту оголошення рішення або ухвали судом касаційної інстанції скасовані рішення та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 вересня 2014 року позов [PERSON] у вищевказаній справі був залишений без розгляду у зв'язку з повторною неявкою позивача [PERSON] в судове засідання (а.с.82). Проте, після зупинення Вищим спеціалізованим судом України виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2014 року, на підставі зазначеного рішення, яким визнано за [PERSON] право власності на спірну квартиру, за заявою відповідачки [PERSON] державним реєстратором Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області Гапоненком С.В. 20 березня 2014 року було прийнято рішення №11784679 про державну реєстрацію права власності і виготовлено Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №19304785 (а.с.67-зворот,а.с.100). 23 липня 2014 року відповідач [PERSON] продала спірну квартиру відповідачу [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №794 (а.с.95). За змістом п.2 вказаного договору купівлі-продажу квартири квартира, що відчужується, належить Продавцю - [PERSON] на підставі Рішення Апеляційного суду Київської області по справі №22-ц/780/980/14 від 12.02.2014 року, яке набрало законної сили 12 лютого 2014 року. Право власності на зазначену квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав за №5049973 від 18.03.2014 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 19304785 від 20.03.2014 року. Крім того, за змістом п.п.5,6 договору купівлі продажу продавець, стверджує, в тому числі, що квартира, яка є предметом цього договору, на момент його укладання в спорі і під забороною (арештом) не перебуває, прав щодо неї у третіх осіб не має, а також, що внаслідок купівлі-продажу зазначеної квартир, не буде порушено прав і законних інтересів інших осіб. Однак, як встановлено зі змісту вказаного договору купівлі-продажу судом встановлено, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] було відомо про те, що право власності на квартиру було набуто продавцем [PERSON] на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 12 лютого 2014 року, копія якого була надана приватному нотаріусу [PERSON] для укладення договору (а.с.96-99), а отже було відомо про те, що щодо вказаної квартири існує спір між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON] 23 липня 2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] прийняла рішення №14629843 і внесла до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №6427050 про реєстрацію права власності на спірну квартиру [ADDRESS] за відповідачем [PERSON], що підтверджується Інформаційної довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №27812334 від 08.10.2014 року (а.с.67-68). Частиною 2 ст.328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, на момент укладення договору вищезазначеного купівлі-продажу квартири рішення суду, на підставі якого позивач набула право власності на спірну квартиру [ADDRESS], втратило свою законну силу ,а отже у позивача не було права відчужувати зазначене нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Так, відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Верховний Суд України в своїх постановах правових позиціях, викладених у постанові від 16 квітня 2014 року, зазначає, що за змістом цієї норми закону (ч.1 ст.388 ЦК України) майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Відповідно до правових позиції Верховного Суду України, наведених у постанові від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України (Захист права власності, до якої входить ст.388 ЦК Украни). Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України, яка на даний час виключена). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємецею за законом майна [PERSON], померлого [INFO] року та у визначений законом шестимісячний термін звернулась із заявою про прийняття спадщини до Бориспільської районної державної нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами дослідженої в судовому засіданні спадкової справи №311 за 2013 рік (а.с.146-171). Інших спадкоємців за законом, які прийняли спадщину відсутні (а.с.152-153). Заповіт спадкодавцем [PERSON] не складався (а.с.149). Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів встановлено, що постановою державного нотаріуса Бориспільської районної державної нотаріальної контори від 16 вересня 2014 року №1814/02-31 позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру [PERSON], який помер [INFO] року, спадкоємцем якої був його батько [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав і помер [INFO] року, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа щодо належності цього майна спадкодавцеві (а.с.170-зворот-171). Відповідно до ч.1 ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Саттею 392 ЦК України також передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, листом від 28.07.2014 року за №03-15/539 Реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області позивачу [PERSON] на її звернення від 15.07.2014 року роз'яснено, що скасування права власності відбувається у відповідності до вимог чинного законодавства, Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанови Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року (а.с.31-33). Так, за змістом п. 2 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №868 від 17.10.2013 року, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус). Орган державної реєстрації прав проводить в тому числі, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно за місцем розташування такого майна. Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії. Відповідно до вимог п. 23 Порядку датою і часом державної реєстрації речових прав вважаються дата і час реєстрації заяви в базі даних про реєстрацію заяв і запитів. За змістом п.п.25, 26 Порядку після внесення записів до Державного реєстру прав державний реєстратор формує витяг з Державного реєстру прав та оформляє його у двох примірниках. Орган державної реєстрації прав, нотаріус не пізніше наступного робочого дня з моменту прийняття рішення про державну реєстрацію прав видає особисто заявникові або надсилає поштою з описом вкладення витяг з Державного реєстру прав, свідоцтво (в разі його формування) та документи, що подавалися заявником для проведення державної реєстрації прав, одним із способів, зазначеним у заяві. Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З урахуванням вищенаведених встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства, суд прийшов до переконання, що заявлені позивачем [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки позивач як спадкоємець [PERSON], який помер [INFO] року та не встиг оформити право на спадкову квартиру [ADDRESS], яку він успадкував після смерті [PERSON], успадкувала усі майнові права, що належали [PERSON] на день смерті, в тому числі право на спірну квартиру, в зв'язку з чим вправі витребувати її від відповідача [PERSON] за правилами ст..388 ЦК України. З метою повного захисту прав позивача договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого була здійснена реєстрація права власності на спірну квартиру за відповідачем [PERSON],має бути визнаний недійсним, а оспорювані позивачем рішення про державну реєстрацію речових прав на спірну квартиру за відповідачами [PERSON] та [PERSON] підлягають скасуванню, оскільки реєстрацією права власності на спірну квартиру за відповідачем [PERSON] і наступним укладенням договору купівлі-продажу квартири на користь відповідача [PERSON] та реєстрацією права власності на спірну квартиру за відповідачем [PERSON], позивача [PERSON] було позбавлено права на спадщину, яке підлягає захисту в судовому порядку. Так, відповідно до вимог ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судові витрати по дані справі, понесені позивачем, складає судовий збір 243 гривні 60 копійок, сплачений при зверненні з позовом до суду, та судовий збір на загальну суму 243 гривні 60 копійок за подачу заяви про забезпечення позову та заяви про забезпечення доказів (а.с.1,34,60), підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача в рівних частках. Крім того, враховуючи, що вартість відшукуваного майна згідно Висновку про незалежну оцінку вартості, наведеного в п.3 договору купівлі-продажу квартири від 23.07.2014 року складає 465401 гривень (а.с.-95), різниця недоплаченого позивачем судового збору в сумі 3410 гривень 40 копійок (3654грн.-243,60грн.=3410,40грн.) підлягає стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь держави в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved