Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

31 березня 2016 року [PERSON] в особі його представника на підставі довіреності [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому вказав, що 24 жовтня 2006 року померла [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді, зокрема, земельної ділянки площею 7,73 гектарів (далі га), що розташована на території Вишнюватської сільради та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії П-ЗП №035367, виданого 14 серпня 2001 року Вишнюватською сільрадою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №441. За життя [PERSON] залишила заповіт, складений та посвідчений 29 серпня 2000 року секретарем виконавчого комітету Вишнюватської сільради, згідно з яким остання заповіла все своє майно, у тому числі вищезазначену земельну ділянку, сину [PERSON]. Позивач [PERSON] у встановленому законом порядку звернувся до Розівської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], однак державний нотаріус відмовив йому у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку через, зокрема, відсутність документів, що підтверджують родинні відносини між позивачем та померлою [PERSON]. За таких обставин позивач [PERSON] прохає суд визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Позивач [PERSON] у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказав про те, що він підтримує позов та прохає задовольнити заявлені вимоги по тих підставах, які були викладені в позовній заяві (а.с.60). Позицію позивача [PERSON] підтримала його повноважний представник [PERSON], яка надала судові відповідну письмову заяву (а.с.61). Відповідач - Вишнюватська сільрада позов визнала, фактичні обставини у справі повноважний представник відповідача [PERSON] не оспорювала, про що судові була надана відповідна письмова заява (а.с.62-66). Позивач та його представник, а також представник відповідача в судове засідання не з'явились, хоча про час і місце його проведення повідомлялися належним чином (а.с.56,57,58), до суду подали заяви з проханням слухати справу без їх участі (а.с.60,61,62). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності вищевказаних осіб. Представник Розівської нотаріальної контори як третьої особи без самостійних вимог був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи (а.с.59), в судове засідання не зявився, причини своєї неявки судові не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив. За таких обставин розгляд справи проведено судом за відсутності представника третьої особи, що не суперечить положенням статті 169 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи позивач [PERSON] народився 12 грудня 1949 року в с. Вільне Куйбишевського району Запорізької області. Його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7,8,11). 22 вересня 1984 року батько позивача [PERSON] одружився із [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище «Маркова» (а.с.15) 14 серпня 2001 року на підставі рішення Вишнюватської сільради [PERSON] було видано державний акт серії ІІ-ЗП №035367 на право приватної власності на землю та передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 7,73 га, яка розташована на території Вишнюватської сільради і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №441 (а.с.13,14,29). [PERSON] померла 24 жовтня 2006 року в с. Вільне Розівського району Запорізької області, про що 24 жовтня 2016 року складено відповідний актовий запис №13. Вказані відомості підтверджуються свідоцтвом про її смерть серії I-ЖС № 054861 (а.с.6). Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частинами 1,4 статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. З матеріалів справи, а також згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру та листа завідувача Розівської нотаріальної контори встановлено, що за життя [PERSON] залишила заповіт, складений 29 серпня 2000 року та зареєстрований секретарем виконавчого комітету Вишнюватської сільради в реєстрі за №56 за номером у спадковому реєстрі 39727799, згідно з яким [PERSON] все належне їй майно заповіла сину [PERSON]. При цьому, після померлої 24 жовтня 2006 року [PERSON] Розівською нотаріальною конторою 16 квітня 2007 року за заявою спадкоємця за заповітом [PERSON] заведена спадкова справа № 45/2007 за номером у спадковому реєстрі 42215483. Інші заяви щодо прийняття або відмови від спадщини до нотаріальної контори не надходили, випадків усунення спадкоємців померлої від права на спадкування не встановлено (а.с.9,10,12,67-70,72-73). Проте, постановою державного нотаріуса від 30 жовтня 2009 року №434/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, розташовану на території Вишнюватської сільради, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що залишилась після померлої 24 жовтня 2006 року [PERSON] через відсутність документів, підтверджуючих родинні відносини між позивачем та померлою [PERSON], а також через порушення порядку встановлення посвідчувального напису на заповіті (а.с.16). Абзацом 2 частини 2 статті 373 ЦК України визначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. За правилами частини 1 ст.125 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Спірна земельна ділянка належала померлій [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП №035367 на право приватної власності на землю загальною площею 7,73 га, яка розташована на території Вишнюватської сільради і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №441 (а.с.13). Згідно з п.п.31,32 Інструкції про порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства та нотаріус відмовляє у вчинення нотаріальної дії, якщо не подано документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Проте, заповіт, складений 29 серпня 2000 року та зареєстрований секретарем виконавчого комітету Вишнюватської сільради в реєстрі за №56, відповідає загальним вимогам, викладеним в стст. 1247, 1251 ЦК України, а порушення форми посвідчувального напису, вказане в постанові нотаріуса від 30 жовтня 2009 року №434/02-31, є незначним та, на переконання суду, не може бути підставою для визнання заповіту недійсним. Разом з тим, суд враховує те, що свідоцтво про право на спадщину це процесуальний нотаріальний документ, який посвідчує перехід права власності на майно спадкодавця до спадкоємців. При цьому, помилкове зазначення заповідачем [PERSON] при складанні заповіту сина свого чоловіка позивача по справі [PERSON] як свого сина при відсутності між ними родинних відносин не позбавляє останнього права на спадщину. Встановлені обставини у справі сторони визнали, їх не оспорювали, а тому згідно з ч.1 ст.61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Згідно п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі рішень судів, що набрали законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Беручи до уваги те, що у [PERSON] виникли труднощі із оформленням в установленому законом порядку свого права на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Визнання відповідачем предявленого до нього позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про розподіл судових витрат позивачем [PERSON] не порушувалось.

Outcome: approved