Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

31.10.2017 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] (Торська) м. Словянська Донецької області на підставі договору купівлі продажу та рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03.11.2005 року. Окрім позивача, у належній їй квартирі з 2005 року зареєстрований її онук [PERSON], який з серпня 2009 року в указаній квартирі не проживає. Відповідач обіцяв знятися з реєстрації добровільно, але до теперішнього часу своєї обіцянки не виконав. Позивач змушена нести витрати на оплату комунальних послуг і за зареєстрованого відповідача та позбавлена можливості реалізувати своє право на оформлення субсидії. Позивач зазначає, що оскільки відповідач не проживає у належній їй квартирі з серпня 2009 року та не проживає в ній по теперішній час, то відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, він втратив право користування вказаним житловим приміщенням, та просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 52 у будинку № 34 по вул. Комунарів (Торська) м. Словянська Донецької області. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення. Згідно з ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу від 06.04.1998 року, [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (Торська) м. Словянська Донецької області. (а. с. 4) Відповідно до заочного рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2005 року, визнано договір купівлі продажу квартири № 52 будинку 34, розташованої по вул. Комунарів м. Словянська, укладений 06 квітня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] дійсним. (а. с. 5) У відповідності до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9665090 від 25.01.2006 року, [PERSON] є власником двокімнатної квартири № 52 в будинку № 34 розташованої за адресою: м. Словянськ, вул. Комунарів на підставі рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 3.11.2005 року. (а. с. 6) Згідно з довідкою № 1517 від 02.11.2017 року, виданою КП «ЖЕК № 7», у квартирі [ADDRESS] (Комунарів) м. Словянська Донецької області зареєстровані [PERSON], [INFO], та її онук [PERSON], [INFO]. (а. с.9) У відповідності до акту від 19.10.2017 року, затвердженого директором КП «ЖЕК № 7» [PERSON], складеного у присутності сусідів [PERSON], що мешкає [ADDRESS], та [PERSON], що мешкає [ADDRESS], [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS] з серпня 2009 року не проживає. (а. с. 7) Відповідно до абзацу першого частини другої статті 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Частинами першою та другою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в [INFO] (Комунарів) м. Словянська з 2009 року, тобто вже вісім років, відповідач самостійно покинув зазначену квартиру та перестав в ній проживати, та відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому відповідач [PERSON] має бути визнан таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки його право користування квартирою № 52 в будинку № 34 по вул. Торській (Комунарів) м. Словянська Донецької області перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. На підставі викладеного,

Outcome: approved