Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

31 січня 2020 року позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14 березня 2008 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 229. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалось. Між ними відсутнє взаєморозуміння, спільні інтереси та повага, стали частими сварки. Вже тривалий час кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Вважає, що подальше подружнє життя та збереження сім`ї є неможливим. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 14 березня 2008 року, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 229. Відповідач надіслав суду відзив на позовну заяву, що надійшов до суду 03.03.2020 року, в якому зазначив, що сімейні відносини з позивачем не склались, спільне проживання було складним та напруженим для обох сторін. Не заперечує щодо розірвання шлюбу з відповідачем, вказану позовну вимогу визнає. Разом з тим, просить судові витрати, понесені позивачем розподілити порівну, позаяк він позов про розірвання шлюбу визнає. Крім того, зазначає, що з 28 лютого 2018 року він ніде не працює, заробітної плати та ішого джерела доходу не отримує. Перебуває у надзвичайно скрутному фінансовому становищі. Просить суд зазначені обставини врахувати при винесенні рішення. 10 березня 2020 року позивач через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю. Просить позов задовольнити. Відповідач 10 березня 2020 року у судове засідання не з`явився. Надіслав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі. Позовну вимогу [PERSON] про розірвання шлюбу визнає. Судові витрати, понесені позивачем, просить розподілити порівну. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 14 березня 2008 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 229, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14 березня 2008 року (а.с. 5). Від спільного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 25 липня 2008 року ( а.с.6). Подружнє життя сторін не склалося. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається зі ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач позовні вимоги визнав до початку розгляду справи по суті, що стверджується його письмовим клопотанням від 03 березня 2020 року та відзивом на позовну заяву (а.с. 17, 20). Отже, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Враховуючи зазначене, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення повністю. Чатиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що разі укладення мирової угодидо прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по сутісуд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, необхідно повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved