Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

31 травня 2019 року позивач [PERSON] звернулася до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , однак з червня 2017 року не проживає у вказаному будинку без поважних причин. 31 травня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 03 червня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження, надано відповідачам 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 26 червня 2019 року. 26 червня 2019 року підготовче судове засідання відкладено на 29 липня 2019 року. Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в які просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ухвалою суду від 29 липня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 серпня 2019 року. Відзив на позовну заяву відповідачем не надано. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в які просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив не подавав. Згідно ст. 281 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 05.02.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу (а.с. 7) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 8). Відповідно довідки від 17.05.2019 року виданої Комунальною установою Покровський координаційний комітет самоорганізації населення у будинку [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та зять відповідач [PERSON] , який зареєстрований у будинку з 06.04.2005 року, але з червня 2017 року не проживає у зазначеному будинку, місце його перебування не відомо (а.с. 12). Відповідно акту, складеного головою КК № 8 15 травня 2019 року, [PERSON] не проживає у вказаному будинку з червня 2017 року по теперішній час, місце його перебування не відомо (а.с. 11). Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини щодо права власника на користування своєю власністю та захист цього права шляхом усунення перешкод у користуванні власністю з одного боку та права члена сім`ї на користування житлом з іншого. Вказані правовідносини регулюються главами 29 та 32 Цивільного кодексу України. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Водночас ч. 1 ст. 405 ЦК України визначає право члена сім`ї власника, який проживає з ним, на користування цим житлом відповідно до закону, однак таке право не є абсолютним і згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України воно втрачається у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що така домовленість відсутня між сторонами, як відсутні і інші правові підстави для користування власністю позивача з боку відповідача (договір, сервітут тощо). Доказів поважності причин відсутності [PERSON] позивачем не надано і при розгляді справи судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що факт відсутності [PERSON] у належному позивачеві будинку понад один рік підтверджено належними доказами, і відповідно в наявності підстави для втрати ним права користування вказаним будинком, як членом сім`ї. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстраційного обліку здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням. Таким чином позивач обрав належний засіб свого цивільного права в розумінні ст. 16 ЦК України, тому його вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved