Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

31.08.2015 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеною заявою, посилаючись на слідуючі обставини. [INFO] в с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області померла [PERSON], з якою заявниця проживала однією сім'єю не менше п'яти років та вели спільне господарство на час відкриття спадщини. За життя, спадкодавець не вчиняла заповіт на ім'я заявниці. Спадкоємцем по заповіту після смерті [PERSON] є [PERSON], але він на спадщину не претендує, і заперечень щодо прийняття спадщини спадкоємцями за законом не має. Після смерті спадкодавця залишилась земельна ділянка площею 6,01 га, розташована на території Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 17.06.2004 року на ім'я [PERSON], яку заявниця має намір успадкувати за четвертою чергою за законом. При зверненні до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу Монастирліу О.П., заявниці було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], у зв'язку з відсутністю доказів сумісного проживання зі спадкодавцем не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Разом з тим, заявниця вважає, що згідно ч.3.ст.1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину у зв'язку з тим, що на день відкриття спадщини, вона постійно проживала з спадкодавцем за своєю адресою в [ADDRESS], оскільки є інвалідом І групи і не може себе обходити через сліпоту, тому спадкодавець [PERSON] з 2008 року переїхала проживати до [PERSON] та допомагати їй. Однак, [INFO], під час поїздки до себе додому в с. Білолісся Татарбунарського району Одеської області, вона раптово померла , про що свідчить свідоцтво про її смерть. Посилаючись на ряд документів та враховуючи, що встановлення фактів, що мають юридичне значення можливо лише в судовому порядку, заявниця звернулася до суду із вказаною заявою. В судове засідання представник заявниці надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, підтримуючи вимоги заяви в повному обсязі. Представник Білоліської сільської ради Татарбунарського району в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, однак із наданої до суду довідки (а.с.17), вбачається, що заінтересована особа не заперечує проти вимог заяви. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із повторної копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26.08.2015 року (а.с.3), [PERSON] померла [INFO] в с.Білолісся Татарбунарського району Одеської області. Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.4) підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,01 га, розташованої на території Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказаний правовстановлюючий документ датований 17 червня 2004 року. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання заявниці [PERSON], завіреного секретарем Татарбунарської міської ради Глущенко А.П., який зроблений на основі показань свідків: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6), [PERSON] з початку 2008 року та по день смерті, а саме [INFO] проживала однією сім'єю із заявницею та вели спільне господарство. Копією заповіту від 02.09.2003 року (а.с.7) підтверджується, що [PERSON] є спадкоємцем по заповіту на земельну частку /пай/ згідно сертифікату серії [NUMBER], виданого 12.11.1996 року Татарбунарською райдержадміністрацією, яка належала спадкодавцю [PERSON]. Вказаний заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі 27.03.2009 року за номером 349, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.8). Листом нотаріуса (а.с.9) підтверджується, що нотаріальною конторою відмовлено заявниці у прийнятті заяви про прийняття спадщини у зв'язку з тим, що остання не надала достовірних відомостей про те, що вона мешкала разом з спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років на день відкриття спадщини. Із копії нотаріально завіреної заяви, яка зареєстрована в реєстрі за №1366 від 15.09.2015 року (а.с.18) вбачається, що [PERSON], 1961 року народження спадщину в установлені законом строки не прийняв, за наданням додаткового строку для прийняття спадщини до суду звертатись не буде і претензій до того, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане спадкоємцям за законом - не має. У відповідності з ч.2 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами, суд вважає можливим задовольнити вимоги заяви, оскільки заявниця [PERSON] дійсно, постійно проживала однією сім'єю з спадкодавцем [PERSON], не менше п'яти років, а саме з 2008 року до часу відкриття спадщини - [INFO], по [ADDRESS], що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов (а.с.6). Однак, прийняти спадщину за законом в установленому законом порядку вона позбавлена можливості через відмову нотаріуса (а.с.9), якому необхідно надати докази сумісного проживання, або встановити вказаний юридичний факт в судовому порядку, що в силу ч.3 ст.1268 ЦК України вважатиметься фактичним прийняттям спадщини останньою. Тому, суд вважає можливим встановити юридичний факт постійного сумісного проживання не менше як п'ять років заявниці [PERSON], як спадкоємця четвертої черги по закону, з спадкодавцем [PERSON], до часу відкриття спадщини, а саме [INFO].

Outcome: approved