Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

29 березня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати їх з [PERSON] шлюб та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільних неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона не проживає з відповідачем з листопада 2017 року, так як мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Від шлюбу з відповідачем мають двох неповнолтінх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому і звернулась до суду з позовною заявою. В підготовче судове засідання позивач не зявилась, просила справу розглянути без її участі. Одночасно наполягала на задоволенні позовних вимог, з наведених у позові підстав. Просила залишити судові витрати за нею. Відповідач в підготовче судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій вказав, що проти позову не заперечує, а справу просить розглянути у його відсутність. Згідно з ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався у відсутність учасників справи то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, та перевіривши їх доказами, врахувавши думку сторін, викладену письмово, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 4 липня 2008 року, згідно свідоцтва про шлюб 1- БК № 086230 (а.с.5), але з листопада 2017 року спільно не проживають, оскільки мають різні погляду на сімейне життя та ведення спільного господарства. Відповідач є батьком неповнолтінх дітей позивача: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1 БК № 154864 від 1 листопада 2008 року (а.с.6) та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження І СР № 209345 від 7 квітня 2015 року (а.с.7). Дитина знаходиться на утриманні позивача, що підтверджується довідкою виконкому Ротмистрівської сільської ради Смілянського району № 129 від 29 березня 2018 року (а.с.8). Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки діти знаходяться на утриманні матері, позивач добровільно допомоги на їх утримання не нададає, то суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всих видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Відповідно до вимог ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Вимог про стягнення з відповідача судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу позивач не заявила, а тому їх слід віднести на її рахунок. На підставі викладеного, ст. 110, 112, 180, 181, 182 СК України,

Outcome: approved