Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

30 травня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом\~ до відповідачів\~ про відшкодування шкоди, заподіяної лісу внаслідок незаконного вирубування дерев. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 20 серпня 2015 року державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Кіровоградської області встановлено, що на території Мар»янівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області [PERSON] та [PERSON] в полезахисній лісовій смузі здійснили незаконне вирубування дерева, діаметрами (у корі біля шийки кореня) від 14 до 46 см., до ступеня припинення росту, без відповідного дозволу, а саме лісорубного квитка. В подальшому відносно [PERSON] та [PERSON] було складено протоколи про адміністративне правопорушення №000486 та № 000487 від 20.08.2016 року щодо вчинення ними правопорушення передбаченого ст. 65-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн. кожному, який ними було сплачено у повному обсязі. Своїми діями відповідачі завдали матеріальну шкоду державі в розмірі 52832,24 грн., що підтверджується розрахунком розміру шкоди від 21.08.2015 року. Позивачем вживались заходи досудового врегулювання даного спору [PERSON] направлено лист від 31.08.2015 року від 31.08.2015 року № 12-10/1603 з пропозицією добровільного відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного вирубування дерев, в добровільному порядку шкоду не відшкодовано. В судовому засіданні представник Державної екологічної інспекції у Кіровоградській області [PERSON] підтримав пред»явлений його довірителем позов та просив його задовольнити, з підстав викладених у ньому. Додатково пояснивши, що в присутності відповідачів були складені протоколи про адміністративне правопорушення. Кількість та розміри вирублених дерев визначені в польовій відомості пнів. Представник позивача [PERSON] також підтримала позов пред»явлений в інтересах держави та просила його задовольнити, з підстав підстав викладених у ньому. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] пред»явлений позов не визнали, кожен із них надав до суду заперечення письмові заперечення, які ідентичні за змістом, в яких зазначають, що 20 серпня 2015 року їх було затримано працівниками охорони навколишнього природного середовища від час перевезення дров в кількості 4 дерев діаметром близько 14-16 см., які вони спиляли в посадці за селом Мар»янівка Маловисківського району Кіровоградської області. Дані дрова вони везли додому для заготівлі на зиму, вони були сухими ще до того як вони їх спиляли і зазначають, що ці дерева загинули. За даним фактом посадові особи склали протокол та винесли постанову про притягнення їх до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 170 гривень, які були сплачені після виненсення вказаної постанови. Відповідачі вказують, що обставини викладені в позовній заяві проте, що вони спиляли 29 (двадцять дев»ять) дерев різних розмірів, які були на стадії розвитку не відповідає дійсності, оскільки ні в протоколі, ні в постанові про притягнення їх до адміністративної відповідальності не вказано кількості дерев та їхні діаметри, які ними були спиляні, тобто відсутні будь-які дані про спиляні ними дерева, а тому вважаючи що вони мали право збирати сухостій у посадках для власних потреб, тому у задоволенні позову просять відмовити (а.с. 44-45). В подальшому під час надання усних пояснень відповідачі давали суперечливі пояснення в порівнянні з наданими до суду своїми письмовими запереченнями. Зазначаючи проте, що вони спиляли не 4 (чотири), а 3 (три) дерева, а четверте було сухе та лежало на землі з корінням. Пояснили, що дерева вони пиляли за допомогою ручної пили «Дружба», які складали на віз (підводу) із запряжкою коня, але коли почали їхати, то побачили сільського голову с. Мар»янівки громадянина [PERSON], який їм сказав, що повідомить про даний факт працівників правоохоронних органів, у зв»язку із чим відповідачі залишили у лісопосадці зрізані ними дерева та поїхали додому. В подальшому приблизно через 3 (три) години до їхнього домоволодіння приїхали працівники поліції та екологічної інспекції та проводили процесуальні дії, під час яких вони надавали пояснення та розписувалися у документах. У судовому засіданні 30 листопада 2016 року, після дослідження витребуваних матеріалів кримінального провадження, відповідач [PERSON] визнав, що він разом із [PERSON] спилювали дерева за допомогою бензопили у лісопосадці біля с. Мар»янівка, проте з його слів вони вже спиляли 5 (п»ять) дерев, а інші 24 (двадцять чотири) були спиляні невідомими особами до них і вони їх вирішили взяти собі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні, який станом на 2015 року був виконуючим обов»язки сільського голови Мар»янівської сільської ради Маловисківського району Кіровоградської області показав, що влітку 2015 року, йому зателефонували по телефону хтось із фермерів та повідомив, що в лісопосадці здійснюється вирубка лісу, тому він із секретарем сільської ради та громадянином [PERSON] поїхали на вказане йому по телефону місце. В лісосмузі він побачив, що в автомобіль «ВАЗ» зеленого кольору громадянина [PERSON] швидко сіли громадяни [PERSON] та [PERSON] і вказаний автомобіль почав виїзджати з лісопосадки. Проте розвернувся і поїхав йому на зустріч, пасажири вказано автомоблія (відповідачі у справі) та водій громадянин [PERSON] просили його їх простити та не телефонувати уповноваженим працівникам правоохоронних та державних органів. Проте свідок по телефону викликав працівників поліції та Державної екологічної інспекції для з»ясування обставин справи та фіксації вчиненого діяння та залишив секретаря сільської ради в лісопосадці для охорони місця події. Свідок був присутній на місці вирубки дерев, їх обрахунку та проведенні замірів діаметру пнів, про що складалися відповідні документи. Зрізані дерева були розпиляні в довжину по одному метру і всього було близько 8-9 складометнів дров, ці дерева були свіжеспиляні, оскільки біля пнів були характері сліди тирси від розпилювання дерев. Інших сторонніх осіб, окрім відповідачів та їхнього батька [PERSON] свідок не бачив, як не бачив там і віз (підводу) із запряжкою коня. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що у серпні 2015 року він працював серетарем Мар»янівської сільської ради. В телефонній розмові сільський голова йому повідомив, що приблизно в 3 (трьох) кілометрах від селах здійснюється вирубка лісу і вони разом із громадянином [PERSON] поїхали у лісопосадку. Недоїзджаючи півкілометра до лісопосадки свідок разом із [PERSON] пішли пішки до лісопосадки, а сільський голова поїхав на автомобілі, щоб ніхто не втік з місця вирубки дерев. Свідок чув, що у лісопосадці працювала бензопила, а також чув, як батько відповідачів у справі просив їх відпустити та нікого не повідомляти про даний факт. Спиляні дерева були зеленими насадженнями, розпиляні в кількості близько 7 (семи) складометрів дров. Допитана в судовому засідання свідок [PERSON] не надала суду конкретних показів, з приводу вирубки дерев громадянами [PERSON] та [PERSON] 20 серпня 2015 року, але показала, що їй відомо, що саме ці громадяни здійснюють вирубку дерев на території сілької ради з метою їх подальшого продажу. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 20 серпня 2015 року [PERSON] та [PERSON] не маючи спеціального дозволу на вирубку лісових насаджень (лісорубного та/або лісого квитка) здійснювали незаконну вирубку лісонасаджень (дерев) у полезахисній лісосмузі біля с. Мар»янівка Кіровоградської області, що підтверджується Протоклами про адміністративне правопорушення № 000486 та № 000487 від 20 серпня 2015 року, у зв»язку із чим були притягнуті до адміністративної відповідальності, що підтверджується відповідними Постановами про накладення адміністративного стягнення від 25 серпня 2015 року, накладений на них адміністратвиних штраф, останніми був сплачений, що підтверджується матеріалами цивільної справи (а.с. 7-20). Крім того, за фактом незаконної вирубки дерев 20 серпня 2015 року у лісосмузі біля с. Мар»янівка Кіровоградської області було розпочато кримінальне провадження, досудове розслідування у якому не закінчено. Як вбачається з Протоколу огляду місця події від 20 серпня 2015 року в лісопосадці біля с. Мар»янівка було виявлено близько 10 (десяти) складометрів дров (а.с. 109-126). 20 серпня 2015 року громадяни [PERSON] та [PERSON], яким було роз»яснено положення статті 63 Конституції України, надали письмові пояснення у яких вони повідомили, що ними 20 серпня 2015 року у лісосмузі біля с. Мар»янівка Кіровоградської області здійснювалася вирубка дерев за допомогою бензопили, спилювання дерев здійснював [PERSON], а складав їх [PERSON] (а.с. 123, 124). Представникам позивача та відповідачам неодноразово роз»яснювався принцип змагальності цивільного судочинства, обов»язок надання доказів вирубки певної кількості дерев та розміру завданої шкоди (а.с. 46, 84, 85, 101). Належним і допустим доказом, який підтверджує кількість незаконно зрубаних відповідачами дерев суд вважає польову перелікову відомість пнів від 20 серпня 2015 року, складену у встановленому на те законом порядку та у передбачений на те спосіб (а.с. 10). Непослідовні пояснення відповідачів щодо кількості спиляних ними дерев, засобів за допомогою яких це здійснювалося спростовується показання допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], оскільки суд вважає, що відповідачі з метою уникнення майнової відповідальності надавали нечіткі пояснення щодо кількості зрублених ними дерев та їхнього стану, оскільки вони суду не надали належних і допустимих доказів того, що самовільно зрубані ними дерева 4-5 дерев вже перебували у вітровальному стані. Стаття 6 Лісового кодексу України (далі за текстом ЛК України) передбачає, що лісовими ресурсами є деревні, технічні, лікарські та інші продукти лісу, що використовуються для задоволення потреб населення і виробництва та відтворюються у процесі формування лісових природних комплексів. До лісових ресурсів також належать корисні властивості лісів (здатність лісів зменшувати негативні наслідки природних явищ, захищати ґрунти від ерозії, запобігати забрудненню навколишнього природного середовища та очищати його, сприяти регулюванню стоку води, оздоровленню населення та його естетичному вихованню тощо), що використовуються для задоволення суспільних потреб. Відповідно до статті 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб'єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи. Згідно статті 65 ЛК України використання лісових ресурсів може здійснюватися в порядку загального і спеціального використання. Спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно (частина 1 статті 69 ЛК України). Частина 1, пункту 1 частини 2 статті 105 ЛК України передбачає, що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у: незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (стаття 107 ЛК України). У відповідності до частини 1 статті 69 Закону України № 1264-XII від 25 червня 1991 року «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Стаття 70 Закону України № 1264-XII від 25 червня 1991 року «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачає, що визначення складу екологічних правопорушень і злочинів, порядок притягнення винних до адміністративної та кримінальної відповідальності за їх вчинення встановлюються Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним кодексом України. Стаття 65-1 КУпАП передбачає, що знищення або пошкодження полезахисних лісових смуг, захисних лісових насаджень вздовж берегів річок, каналів, навколо водних об'єктів, гідротехнічних споруд, на смугах відводу автомобільних доріг, залізниць та інших захисних лісових насаджень тягне за собою накладення штрафу на громадян від п'яти до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від семи до дванадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно статті 60 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. У частині 1 статті 63 Конституції України серед іншого зазначається, що особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім'ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Суд вважає, що незважаючи на те, що в провадженні Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області знаходяться на розгляді матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015120190000598 у якому [PERSON] та [PERSON] надавали 20 серпня 2015 року пояснення, а в подальшому постановою від 25 серпня 2015 року були притягнуті до адміністративної відповідальності, суд з огляду на принцип змагальності та диспозитивності цивільного судочинства вважає, можливим прийняти до уваги відомості, що містяться у ньому для повноти та об»єктивності судового розгляду, з огляду на приписи статті 60 Конституції України, проте це не стосується майнової відповідальності та відшкодування шкоди. У відповідності до частини 4 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які доводять ту обставину, що відповідачами було самовільно вирублено 29 (двадцять дев»ять) лісових насаджень в полезахисній лісополосі на території Мар»янівської сілької ради Маловисківського району Кіровоградської області, внаслідок чого державі було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 52832,24 грн., розмір якої визначено відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України № 665 від 23 липня 2008 року «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», Додаток № 1 (а.с. 20, 127-132). Статтею 1166 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України) визначено, що майнова шкода, \~завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю \~особистим \~немайновим правам фізичної або юридичної особи, \~а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. \~Особа, \~\~\~яка \~\~завдала \~\~шкоди, \~\~звільняється \~\~від \~\~її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, позадоговірна (деліктна) відповідальність, яка є видом цивільно-правової відповідальності, настає при існуванні складу правопорушення, що включає такі елементи, як: а) протиправність поведінки; б) шкода; в) причинний зв'язок між ними; г) вини заподіювача шкоди. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Згідно з ст. 541 ЦК України солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. зокрема у разі неподільності предмета зобовязання. Статтею 1190 ЦК України встановлено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 особи вважаються такими, що спільно завдали шкоди, якщо вони завдали неподільну шкоду взаємоповязаними сукупними діями або діями, поєднаними одним наміром. Солідарний характер відповідальності осіб, які спільно завдали шкоди, пояснюється неподільністю результату їх шкідливих діянь та необхідністю створення умов для відновлення порушених прав потерпілого. Враховуючи вище наведене суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними та обгрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, суд виходить з наступного. В ч. 1 ст. 88 ЦПК України серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи зазначені вимоги Закону, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з кожного відповідача на користь позивача по 689,00 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved