Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

31.01.2013 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказує, що крім неї в даному будинку зареєстровані також відповідачі по справі, а саме: [PERSON] з сином [PERSON], [INFO], які з 19.09.2007 року фактично постійно проживають з сім'єю за адресою: [ADDRESS]; а також [PERSON], яка з жовтня 2009 року фактично проживає зі своїм чоловіком за адресою: [ADDRESS]. Стверджує, що реєстрація відповідачів перешкоджає їй використовувати житловий будинок як належному власнику та змушена сплачувати зайві комунальні платежі по будинку, а також не має можливості протягом багатьох років оформити субсидію. Зазначає, що у відповідності до ч.3 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З огляду на вищенаведене, просила суд постановити рішення, яким визнати [PERSON], її сина [PERSON] та [PERSON] втратившими право на житло у будинку [ADDRESS]. В ході розгляду даної справи, 11.07.2014року, позивачка [PERSON] зменшила розмір позовних вимог та просила суд не розглядати її позовні вимоги в частині щодо визнання [PERSON] та її сина [PERSON] втратившими право користування жилим приміщенням у належному їй житловому будинку, оскільки останні добровільно знялися із реєстрації за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча була своєчасно та належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, а також від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за її відсутності. Враховуючи наведене та беручи до уваги думку позивачки та її представника, які не заперечують щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідачки і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивачка у справі [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ №229650 від 26.09.2011року (а.с.3) та копією витягу про державну реєстрацію прав №31427395 від 26.09.2011року (а.с.4). Згідно копії Будинкової книги для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS], що міститься у матеріалах справи, у вищевказаному житловому будинку на даний час зареєстровано п'ятеро осіб, а саме: позивачка [PERSON], [INFO], як власник будинку, її син [PERSON], [INFO], внучка [PERSON], [INFO], невістка [PERSON], [INFO], а також внучка [PERSON], [INFO], - відповідачка у справі. Як вбачається із пояснень позивачки та матеріалів справи, відповідачка [PERSON] у зазначеному житловому будинку фактично не проживає та близько трьох років проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS], разом зі своїм чоловіком [PERSON] за місцем його реєстрації. Дані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: актом обстеження житлових умов за адресою [ADDRESS] від 17.07.2014року; актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 03.10.2012року (а.с.16); актом обстеження місця проживання [PERSON] від 12.09.2012року (а.с.18); актом обстеження господарства [PERSON] від 22.02.2013року (а.с.37). Крім того, вказані обставини відповідачем [PERSON] в ході розгляду справи спростовані не були. Відповідачка не побажала прибути в судове засідання, щоб надати свої пояснення чи заперечення щодо заявленого позову. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 1 ст.405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В ході розгляду справи суду не надано належних та допустимих доказів у підтвердження поважності причини відсутності відповідачки [PERSON] у спірному житловому будинку, факту чинення їй перешкод щодо користування та проживання у даному будинку чи вчинення відповідачкою дій, які б свідчили про її намір зберегти право на користування даним житловим приміщенням. Також судом не встановлено наявності домовленостей між відповідачкою [PERSON] і позивачкою [PERSON] як власником житла щодо порядку користування даним житловим будинком або щодо збереження права на користування житлом на час відсутності. За таких обставин, з урахуванням вищезазначених норм закону, беручи до уваги те, що відповідачка [PERSON] без поважних причин була відсутня у спірному жилому приміщенні понад один рік (в тому числі понад один рік до дня пред'явлення даного позову - 31.01.2013року), тобто понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, самостійно залишила дане жиле приміщення і протягом тривалого часу не намагалися вселитись у таке, перешкод в користуванні спірним житловим будинком їй не чинилось і вона добровільно обрала собі інше місце проживання, де фактично проживає разом із своїм чоловіком, а також з огляду на те, що формальна реєстрація відповідачки у спірному житловому будинку є такою, що перешкоджає позивачці у здійснені нею права користування своїм майном, суд вважає, що відповідачку [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS]. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними в судовому засіданні і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідачки [PERSON] підлягають стягненню в користь позивачки [PERSON] понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору на суму 114,70 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved