Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

31 жовтня 2017 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області за [PERSON] було визнано право власності на 49/100 частини домоволодіння по пров. Михайленка, 1, м. Охтирка, Сумської області як співвласнику № 2, а також право власності на земельну ділянку площею 354 кв.м., а саме: 1/2 частину площі земельної ділянки загального користування 79 кв.м. та земельну ділянку індивідуальної власності 275 кв.м. За іншим співвласником вказаного домоволодіння [PERSON] було визнано право власності на 51/100 частину домоволодіння по пров. Михайленка, 1 м. Охтирка Сумської області як співвласнику № 1, а також право власності на земельну ділянку площею 354 кв.м., а саме: 1/2 частину площі земельної ділянки загального користування 79 кв.м. та земельну ділянку індивідуальної власності 275 кв.м. [PERSON] померла у 2014 році, залишивши при житті заповіт на користь [PERSON], яка 03.11.2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки. Після смерті [PERSON], який помер 08.09.2014 року, відкрилася спадщина за заповітом на користь позивачки, яка оформила спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.11.2015 року. Згідно договору купівлі-продажу від 25.09.2015 року відповідачка [PERSON] продала [PERSON] у власність 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд по пров. Михайленка, 1 в м. Охтирка Сумської області. Однак, позивачка вважає, що згідно рішення суду від 12.11.2010 року їй належить на праві власності не 1/2 частина житлового будинку, а 51/100 частина. В звязку з чим просить суд визнати частково недійсним з моменту укладення, оформлення та підпису договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку по пров. Михайленка, 1, м. Охтирка, Сумської області від 25.09.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №1500, в частині зазначення житлової площі даної 1/2 частини житлового будинку А, а, а1, а2, в розмірі 54,3 кв.м. зі складовими господарськими спорудами та надвірними будівлями у виді тамбуру а2, гаражу Б, сараю б, огорожі №1, 2, колодязю К, скасувавши при цьому за [PERSON] державну реєстрацію права власності на 54,3 кв.м. житлової площі у житловому будинку А, а, а1, а2, із залишенням у власності 22,1 кв.м. житлової площі; тамбуру а2; 1/2 частини гаражу Б із залишенням у власності 1/2 частини гаражу Б; сараю б, 1/2 частини огорожі і воріт №1, 2, із залишенням у власності 1/2 частини огорожі №1, 2; колодязю К. 11.12.2017 року позивачка збільшила свої позовні вимоги та просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.11.2014 року, нотаріально посвідчене приватним нотаріусом Охтирського міського округу [PERSON], зареєстроване у реєстрі за № 1601, оформлене після смерті [PERSON], яка померла 21.04.2014 року на спадкоємця за заповітом [PERSON] в частині, що стосується зазначення житлової площі 1/2 частини житлового будинку А, а, а1,а2, за адресою пров. Михайленка, 1, м. Охтирка, Сумської області в розмірі 54,3 кв.м. зі складовими господарськими спорудами та надвірними будівлями у виді тамбуру а2, гаражу Б, сараю б, огорожі та воріт №1, 2, колодязю К, скасувавши при цьому за [PERSON] право власності на підставі даного свідоцтва про право на спадщину за заповітом та державну реєстрацію права власності на 54,3 кв.м. житлової площі у житловому будинку А, а, а1, а2 зі складовими господарськими спорудами та надвірними будівлями у виді тамбуру а2, 1/2 частини гаражу Б, сараю б, 1/2 частини огорожі та воріт №1, 2, колодязю К, із зазначенням оформлення спадкових прав на спадкоємця за заповітом [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 28.03.2002 року, але без врахування рішення Охтирського міськрайонного суду від 12.11.2010 року №2-1001/10 та проведення реального поділу будинковолодіння попередніми співвласниками; визнати частково недійсним з моменту укладення, оформлення та підпису договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку по пров. Михайленка, 1 м. Охтирка, Сумської області від 25.09.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №1500, в частині зазначення житлової площі даної 1/2 частини житлового будинку А, а, а1, а2, в розмірі 54,3 кв.м. зі складовими господарськими спорудами та надвірними будівлями у виді тамбуру а2, гаражу Б, сараю б, огорожі №1, 2, колодязю К, скасувавши при цьому за [PERSON] державну реєстрацію права власності на 54,3 кв.м. житлової площі у житловому будинку А, а, а1, а2, із залишенням у власності 22,1 кв.м. житлової площі; тамбуру а2; 1/2 частини гаражу Б із залишенням у власності 1/2 частини гаражу Б; сараю б, 1/2 частини огорожі і воріт №1, 2, із залишенням у власності 1/2 частини огорожі №1, 2. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові та пояснив, що в 2010 році за рішенням суду було проведено розподіл вказаного будинку, в 2018 році виправлено описку у вказаному рішенні суду. На виконання рішення суду мати і син [PERSON] та [PERSON] фактично провели реальний поділ будинку, будинок має два входи, на території двору поділені господарські споруди, в будинку були вставлені перегородки. В листопаді 2012 року [PERSON] звернулася до БТІ про внесення змін та видачу нового технічного паспорту, провела оплату, про здійснення реєстрації права власності [PERSON] не звертався. В лютому 2013 року їй видали нові документи. В 2014 році [PERSON] померла, але при житті залишила заповіт на [PERSON] [PERSON] помер через 6 місяців після смерті матері, але при житті залишив заповіт на дружину [PERSON]. [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину, в якому зазначено, що спадкове майно належало спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2002 року. Після чого в 2015 році вона продала [PERSON] зазначене майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами. В послідуючому [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину на підставі тих же документів, при цьому рішення суду не враховано. При житті [PERSON] і [PERSON] не отримали витяг з реєстру права власності на нерухоме майно. 19.11.2013 року [PERSON] подала заяву про виготовлення оновленого техпаспорту. 13.01.2014 року їй видали в БТІ технічну документацію, але закон про реєстрацію змінився, тобто реєстрацію за цим рішенням вони не провели. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що купила 1/2 частину будинку з господарськими спорудами в 2015 році у [PERSON], але користується лише сараєм, іншим нерухомим майном не користується, так як інша сторона її не допускає. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та пояснив, що [PERSON] придбала у [PERSON] 1/2 частину вказаного житлового будинку згідно тих даних, які були зареєстровані в державному реєстрі, так як реєстрація права власності за рішенням суду про реальний поділ майна не була зареєстрована в установленому законом порядку попереднім власником. Представник відповідачки [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що право власності на нерухоме майно відповідно до положень ЦК України виникає з моменту реєстрації. Незважаючи на те, що було рішення суду в 2010 році, але попередніми власниками не було здійснено державної реєстрації права власності на спірне майно, на той час діяло тимчасове положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно. В матеріалах інвентарної справи також заяви не має, на підставі п.п. 3.10,3.11 - реєстратор БТІ вносить запис до реєстру. В інвентарній справі відсутні дані про реєстрацію права власності на будинок за рішенням суду. При посвідченні договору купівлі-продажу нотаріус сторонам повідомив про зазначені дані з реєстру, тому не вбачає законних підстав для задоволення позову. Представник КП ОМР «БТІ та АПР» - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в матеріалах інвентарної справи мається заява від 19.11.2013 року [PERSON], якій виготовився технічний паспорт, який 13.01.2014 року був отриманий. В будинку ніяких змін не було. 25.12.2013 року внесені зміни в технічних документах, реєстрація поточних змін за рішенням суду. Однак, про реєстрацію права власності за рішенням суду інвентарна справа відомостей не містить. 22.10.2015 року складено поповерховий план, 22.10.2015 року складено довідку-характеристику для нотаріуса за зверненням [PERSON] для оформлення спадщини. [PERSON] у 2015 року оформила спадщину без органів БТІ, у договорі ставляться штампи державного органу БТІ. [PERSON] продала, а [PERSON] купила її частку у домоволодінні. Відповідно до акту поточних змін до 2013 року змін не було, відповідно до запису від 25.12.2013 року приміщення 1-4 по рішенню суду розподілено на два приміщення. Приміщення 1-1 розподілено на кухню та санвузол. Оновлено технічний паспорт. Відповідно до запису від 22.10.2015 року проведено обстеження домоволодіння, змін не виявлено. Виготовлено оновлений технічний паспорт та довідку характеристику, план земельної ділянки погашений, так як виготовлений у 2015 році новий. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02.11.2017 року позовну заяву залишено без руху. 13.11.2017 року ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження та призначено судове засідання на 20.11.2017 року. 20.11.2017 року протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та витребувані необхідні для розгляду справи документи. Судове засідання відкладено на 11.12.2017 року. 11.12.2017 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, позивачка та її представник у судове засідання не зявилися, визнано неявку позивачки та її представника не поважною, судове засідання відкладено на 26.12.2017 року. Законом України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року прийнято нову редакцію Цивільного процесуального кодексу України, який набрав чинності 15.12.2017 року. У пункті 9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року зазначено, що справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. 26.12.2017 року розгляд справи по суті розпочато, за клопотанням представника позивачки в судове засідання для дачі пояснень викликано представника КП ОМР «БТІ та АПР», у звязку з чим оголошено перерву до 30.01.2018 року. 30.01.2018 року у судовому засіданні оголошено перерву до 09.02.2018 року за клопотанням представника позивачки для підготовки до судових дебатів. 09.02.2018 року позивачка та її представник [PERSON], будучи повідомленими про продовження розгляду справи в установленому законом порядку в судове засідання не зявились, представник позивачки подав заяву, в якій просив відкласти розгляд справи та надати додатковий час для підготовки нових доказів, підготовки додаткових пояснень та підготовки до судових дебатів. Однак, суд вважає, що в такий спосіб представник позивачки недобросовісно користується процесуальними правами всупереч ст.43, ст.44 ЦПК України, оскільки, з ним було погоджено дату продовження розгляду справи в стадії судових дебатів та надано достатньо часу для підготовки до судових дебатів. Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави-учасниці Ради Європи зобовязані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обовязком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії» зазначив, що заявник зобовязаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які повязані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких\~не допустити судовий процес у безладний рух. Слід зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Враховуючи, що справа в провадженні суду перебуває тривалий час, так як з вказаним позовом до суду позивачка звернулася 31.10.2017 року, сторонам була надана можливість своєчасно надати докази в обґрунтування своїх вимог і заперечень, тому таку поведінку представника позивачки суд розцінює як намагання зволікати з розглядом вказаної справи, недобросовісно користується процесуальними правами, доказів про поважність причин своєї неявки суду не надано. За таких обставин суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутність позивачки та її представника, оскільки, їх незявлення не перешкоджає вирішенню спору. Суд, заслухавши пояснення сторін справи та їх представників, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 березня 2002 року посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером №1601 [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] житловий будинок з господарчими спорудами, розташований на земельній ділянці, що знаходиться в м. Охтирка, по пров. Михайленка, №1. На вказаній земельній ділянці знаходиться один деревяний жилий будинок, загальною площею 90,1 кв.м., житловою площею 54,3 кв.м., зазначений літерою Ааа, та господарчі споруди: гараж Б, погріб В, сарай Б, колодязь к, огорожа №1-2 (а.с.113). Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.03.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером №1986 [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] кожний в рівних частинах земельну ділянку площею 708 кв.м., розташовану в м. Охтирка, по пров. Михайленка, за №1, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарчих споруд без зміни цільового призначення (а.с.156). За рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12.11.2010 року визнано право власності за [PERSON] на 49/100 частини домоволодіння по пров. Михайленка, 1 м. Охтирка Сумської області як співвласнику № 2 варіанту № 1 розподілу домоволодіння відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 72/10 від 18.08.2010 року та виділено в користування в житловому будинку літ. «А-1Ж»: житлову кімнату 2-3 площею 8,9 кв.м., житлову кімнату 2-4 площею 16,2 кв.м., частина житлової кімнати 1-4 площею 7,0 кв.м. - загальна площа 32,1 кв.м. вартістю 17596 грн., прибудову літ. «а»: веранда 2-2 площею 8,2 кв.м., вартістю 5189 грн. По надвірних будовах і спорудах: 1/2 частина гаражу літ. «Б», сарай літ. «Б», колодязь літ. «к», 1/2 частина воріт № 1, 1/2 частина огорожі № 2 загальною вартістю 11714 грн., загальна сума всіх будов становить 34499 грн. Визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 354 кв.м., а саме: 1/2 частину площі земельної ділянки загального користування - 79 кв.м. та земельну ділянку індивідуальної власності 275 кв.м. Визнано право власності за [PERSON] на 51/100 частину домоволодіння по пров. Михайленка, 1 м. Охтирка Сумської області як співвласнику № 1 варіанту № 1 розподілу домоволодіння відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи № 72/10 від 18.08.2001 року та виділено в користування в житловому будинку літ. «А-1Ж»: коридор 1-2 площею 4,9 кв.м., кладову 1-3 площею 2,0 кв.м., житлову кімнату 1-5 площею 11,4 кв.м., частину житлової кімнати 1-4 площею 10,8 кв.м., - загальна площа 29,1 кв.м. вартістю 15952 грн., прибудову літ. «а»: кухня 1-1 площею 12,1 кв.м. вартістю 7658 грн. По надвірних будовах і спорудах: тамбур літ. «а1», 1/2 частина гаража літ. «Б», погріб літ. «В», 1/2 частина воріт № 1, 1/2 частина огорожі № 2, загальна вартість всіх будов становить 36233 грн. Визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 354 кв.м., а саме: 1/2 частину площі земельної ділянки загального користування 79 кв.м. та земельну ділянку індивідуальної власності 275 кв.м. Зобовязано [PERSON] пробити дверний отвір з улаштуванням перемички та встановити дверний блок між житловою кімнатою 2-4 і приміщенням житлової кімнати 1-4. В житловій кімнаті 1-4 площею 17,8 кв.м. звести глуху перегородку та організувати два окремих приміщення площею 7,0 кв.м. для співвласника № 2 [PERSON] і приміщення житлової кімнати площею 10, 8 кв.м. для співвласника № 1 [PERSON] Влаштувати окремі виходи з кожної частини горищного приміщення, кожну квартиру облаштувати самостійними системами опалення, електроосвітлення і газопостачання. Зобовязано [PERSON] облаштувати приміщення для кухні. Вказані перебудови виконувати з 1 квітня 2011 року, після отримання відповідних дозволів. Вирішено питання про судові витрати (а.с.10). Як встановлено судом і це підтвердив представник позивачки в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] при житті не здійснили державної реєстрації права власності за вказаним рішенням згідно чинного законодавства, це також підтверджується матеріалами справи та матеріалами інвентарної справи. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. За життя [PERSON] склав заповіт посвідчений державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори 29.05.2014 року, зареєстрований в реєстрі за номером 2-306, відповідно до якого все своє майно заповідав [PERSON]П.(а.с.107). [PERSON] за життя склала заповіт посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу 12.07.2013 року, відповідно до якого все своє майно заповіла [PERSON]В.(а.с.144). 21.04.2014 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БП№ 220054 від 27.05.2014 року (а.с.57). Після її смерті відкрилася спадщина, з заявою про прийняття спадщини звернулася до нотаріуса [PERSON] та отримала в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.11.2014 року, зареєстроване в реєстрі за номером 1601 на майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих споруд, що знаходиться в місті Охтирка Сумської області на пров. Михайленка, за №1, розташованого на приватній земельній ділянці площею 708 кв.м., а саме: один цілий житловий будинок з прибудовою тамбуром, житловою площею 54,3 кв.м., загальною площею 90,1 кв.м., зазначений під літерою « А,а,а1, а2» та побутові споруди: гараж «Б», сарай «б», погріб «В», огорожа №1,2, колодязь «К», що належить спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] від 28 березня 2002 року за № 1984, зареєстрованого в КП «Охтирське БТІ» за № 575 (а.с.169). 08.09.2014 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 09.09.2014 серія І-БП № 225593 (а.с.99). Свідоцтво про право на спадщину за заповітом після його смерті в нотаріуса отримала [PERSON] 12.11.2015 року, зареєстроване в реєстрі за № 1772, відповідно до якого спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною господарчих споруд, що знаходиться в місті Охтирка Сумської області на пров. Михайленка, за №1, розташованого на приватній земельній ділянці площею 0,0708 га, а саме: один цілий житловий будинок з прибудовою тамбуром, житловою площею 54,1 кв.м., загальною площею 90,1 кв.м., зазначений під літерою «А,а,а1, а2» та побутові споруди: гараж «Б», сарай «б», погріб «В», огорожа №1,2, колодязь «К», що належить спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] від 28 березня 2002 року за № 1984, зареєстрованого в КП «Охтирське БТІ» за № 575 (а.с.134). Вказані обставини підтверджуються копіями спадкових справ, які містяться в матеріалах справи (а.с.96-172). 25.09.2015 року [PERSON] продала [PERSON] свою 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарчих споруд, що знаходиться в місті Охтирка Сумської області на пров. Михайленка, за №1, розташованого на приватній земельній ділянці площею 0,0708 га, кадастровий номер 5910200000:08:007:0018. На земельній ділянці знаходиться один цілий житловий будинок з прибудовою тамбуром, житловою площею 54,3 кв.м., загальною площею 90,1 кв.м., зазначений під літерою «А,а,а1, а2» та побутові споруди: гараж «Б», сарай «б», погріб «В», огорожа №1,2, колодязь «К», що належить продавцю на праві приватної власності та був отриманий ним згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.11.2014 року, що виданий приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу № 1601. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав за № 7547843, що підтверджено витягом з реєстру речових прав індекс номер 28933081, виданого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] від 03.11.2014 року (а.с.11). Допитана в судовому засіданні представник КП ОМР «БТІ та АПР» - [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували право власності на домоволодіння відповідно до вищевказаного рішення Охтирського міськрайонного суду від 12.11.2010 року в належному порядку. Вказана обставина також підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.11.2017 року (а.с.74-78). Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими й іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що в розумінні ст. 81 ЦПК України позивачка та її представник не надали суду належних, допустимих доказів у обґрунтування своїх вимог, доводи позивачки, викладені в позові та її представника в суді не заслуговують на увагу, не ґрунтуються на приписах закону, порушень прав позивачки судом не встановлено. Як встановлено судом, за життя [PERSON] та [PERSON] не здійснили державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок за рішенням Охтирського міськрайонного суду від 12.11.2010 року, про що свідчать матеріали дослідженої судом інвентарної справи за вищевказаною адресою, а також відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 20.11.2017 року (а.с.74-78), які суд приймає до уваги, своїм правом за життя спадкодавець не скористався, а тому посилання позивачки на те, що нотаріус нібито невірно зазначив при оформленні та видачі у свідоцтві про право на спадщину за заповітом від 3.11.2014 року на імя [PERSON] після смерті [PERSON] правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця, а саме договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 28.03.2002 року без врахування рішення Охтирського міськрайсуду від 12.11.2010 року не можуть бути прийняті до уваги з вищевикладених підстав. Не заслуговують на увагу доводи позивачки, викладені в позові та її представника і в іншій частині позовних вимог щодо визнання частково недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку від 25.09.2015 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], скасувавши при цьому реєстрацію права власності за [PERSON], порушень прав позивачки судом не встановлено. Відповідно до ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції закону, що діяла на той час), підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно для державного реєстратора є рішення суду, що набрало законної сили, саме щодо визнання права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Аналогічні положення вказаного закону діють і на даний час, зокрема закріплені у ст.27 вказаного закону в чинній редакції. Згідно із п.п.3.10, 3.11 Тимчасового положення про порядок здійснення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року (яке діяло на час виникнення спірних правовідносин та втратило чинність з 01.01.2013 року) одночасно з прийняттям рішення про державну реєстрацію прав реєстратор БТІ вносить записи до відповідного розділу Реєстру прав. На кожний об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації та право власності на який заявлено вперше, реєстратор БТІ одночасно з внесенням запису до відповідного розділу Реєстру прав присвоює реєстраційний номер такому об'єкту, який залишається незмінним протягом усього часу його існування. У разі переходу права власності та інших речових прав на об'єкт, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або зміни в його описі реєстраційний номер такого об'єкта залишається незмінним. Після внесення запису до відповідного розділу Реєстру прав реєстратор БТІ видає витяг про державну реєстрацію прав, який є невід'ємною частиною правовстановлювального документа, а у разі проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на правовстановлювальному документі також робить відмітку (штамп) про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 8. Витяг про державну реєстрацію прав містить: дату видачі та номер витягу про державну реєстрацію прав; номер об'єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації; тип (призначення) об'єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації (житловий будинок, квартира,приміщення, об'єкт незавершеного будівництва тощо); адресу (місцезнаходження) об'єкта, права щодо якого підлягають державній реєстрації; відомості про власника (власників); підстави виникнення, переходу чи припинення права власності; форму власності; вид спільної власності та розмір часток, якщо майно належить на праві спільної часткової власності; відомості про правонабувача (правонабувачів); підстави виникнення, переходу чи припинення речового права; зміст і характеристика речового права; строк дії речового права; дату прийняття рішення про державну реєстрацію прав; особливі позначки реєстратора БТІ (дані, у разі їх наявності, про самочинне будівництво, про накладення заборони та/або арешту, про перебування майна у податковій заставі тощо); прізвище, ім'я, по батькові та підпис реєстратора БТІ; прізвище, ім'я, по батькові та підпис керівника БТІ або уповноваженої ним особи. Зазначений витяг скріплюється печаткою БТІ. Разом із витягом про державну реєстрацію прав заявнику (заявникам) або уповноваженій ним (ними) особі повертаються правовстановлювальний документ або документи, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на об'єкт незавершеного будівництва. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. В даному випадку посилання позивачки та її представника на положення ст.ст. 203, 215 ЦК України є безпідставним. На думку позивача, договір купівлі продажу від 25.09.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.11.2014 року, видане [PERSON] після смерті [PERSON] слід визнати частково недійсними, з тих підстав, що при оформленні спадщини не було враховано рішення суду від 12.11.2010 року про реальний поділ будинку за адресою м. Охтирка пров. Михайленка,1 між [PERSON] та [PERSON] Проте, з такими доводами суд погодитися не може, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону з наступних підстав. ВССУ в своєму узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року відзначив що відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 2. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 3 ст. 3 зазначеного Закону передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до положень статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд має пересвідчитись у правомірності набуття права власності на майно. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. З огляду на викладене, нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03.11.2014 року [PERSON] на майно, що належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2002 року згідно інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Матеріали інвентарної справи містять дані про те, що [PERSON] 13.01.2014 року замовила технічний паспорт на житловий будинок за адресою пров. Михайленка, 1, м. Охтирка, Сумської області згідно рішення суду (а.інв.спр.64), складено поповерховий план, однак, за життя [PERSON] не здійснила державну реєстрацію права власності на частку в будинку за рішенням суду у встановленому законодавством України порядку, а тому у суду відсутні законні підстави для задоволення позову з тих підстав, які викладені у позові. Доводи позивачки та її представника про те, що 25.12.2013 року [PERSON] замовила техпаспорт на вказаний житловий будинок та за заявою [PERSON] 13.01.2014 року внесено технічні зміни до інвентаризаційної справи з урахуванням проведеного поділу будинку не можуть бути прийняті до уваги, так як техпаспорт не є правовстановлюючим документом. У відповідності до положень ст.81 ЦПК України позивачка не надала суду доказів про порушення її прав вказаними відповідачами. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed