Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

30.09.2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] згідно заочного рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.07.2006 року з 1/4 частини до 1/8 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, а також зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.06.2017 року з 1/4 частини до 1/8 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 26 червня 2017 року у справі №537/2376/17 з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.06.2017 року і до повноліття дитини. Крім того заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі №2-1500/06 з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.05.2006 року і до повноліття дитини. На даний час [PERSON] має скрутне матеріальне становище. Так, з 12 червня 2020 року по теперішній час перебуває на обліку в Кременчуцькому міськрайонному центрі зайнятості як безробітній, немає можливості працевлаштуватися. Однак вимушений купувати ліки, продукти харчування, сплачувати комунальні платежі. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20.10.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02.12.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що [PERSON] з [PERSON] мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з позивачем не склалося та в 2005 році вони припинили шлюбно-сімейні відносини. 18.07.2006 року заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.05.2006 року і до повноліття дитини. Працюючи останні 12-13 років за кордоном та сплачуючи аліменти в мінімальному розмірі, [PERSON] при цьому допускає заборгованість. Протягом останніх трьох років позивач з сином не спілкується, не цікавиться його життям та здоров`ям. [PERSON] не допомагає і у додаткових витратах на утримання сина, незважаючи на те, що син потребує постійного лікування, оскільки страждає на бронхіальну астму, перебуває на диспансерному обліку, кожного року знаходиться на санітарно-курортному лікуванні. Також син займається спортивно-бальними танцями, має чимало нагород, що також потребує значних вкладень. Через проблеми із здоров`ям сина, [PERSON] не має можливості влаштуватися на постійне місце роботи. На її утриманні перебуває і донька [PERSON] , 2008 р.н. [PERSON] зазначила, що позивач має будинок, в якому на даний час проводить ремонтні роботи, оновлює меблі, займається господарством. В 2018 році позивач придбав автомобіль та моторний човен. А на підтвердження погіршення свого матеріального стану позивач надав лише довідку про те, що три місяці зареєстрований як безробітній, хоча є особою працездатного віку із задовільним станом здоров`я та фактично працює в іноземних державах. 02.12.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити [PERSON] в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначено, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.06.2017 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.06.2017 року і до повноліття дитини. До травня 2020 року позивач не мав заборгованості по сплаті аліментів. Однак з червня 2020 року вона отримала лише 1110 грн., заборгованість становить 7693, 60 грн. Розмір аліментів, які позивач повинен сплачувати, розраховується виконавчою службою з середньомісячної заробітної плати за місцем його проживання, оскільки він ніде офіційно не працює. Весь цей час [PERSON] працює за кордоном та отримує значний дохід, тому його твердження про те, що в нього змінився матеріальний стан не заслуговують на увагу. Так, позивач в 2018 році придбав автомобіль, моторний човен, а зараз проводить ремонтні роботи в будинку, де проживає, оновлює меблі, займається господарством. [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, отримує пенсію в розмірі 2100 грн. Донька відвідує дитячий садок, займається танцями, часто хворіє, потребує операції по видаленню пупкової грижі. Тому зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів, поставить її дитину належного утримання. Вважає, що позивач не довів зміну свого майнового становища, що може бути підставою для зменшення розміру аліментів, що були стягнуті судовим рішенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи. Надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.ч. 1-3 статті 181 СК України). За змістом статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.07.2006 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 24.05.2006 року по 08.04.2022 року. Заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26.06.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Між тим, ст. 192 СК України, передбачено можливість зміни розміру аліментів. Так, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. 30.09.2020 року звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що він не працює, з 12.06.2020 року перебуває на обліку як безробітній, тобто посилався на зміну матеріального становища. Проте позивач не довів, що не має іншого доходу, в тому числі від роботи за кордоном, не подав суду відомості про відсутність у нього паспорту громадянина України для виїзду за кордон, чи копію такого паспорту, де відсутні відмітки про тривале перебування за кордоном. Не довів, що його матеріальний стан чи стан здоров`я значно погіршився. Не подав суду документи про відсутність у нього нерухомого майна чи транспортних засобів. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Безумовною підставою для зміни розміру аліментів є зміна матеріального стану та погіршення здоров`я платника аліментів. З дотриманням принципу змагальності та диспозитивності позивач [PERSON] надав суду лише копію довідки Кременчуцького міськрайонного центру зайнятості від 29.09.2020 року за №1156 про те, що він з 12.06.2020 року зареєстрований як безробітній, а дохід з 12.06.2020 року по 31.06.2020 року становить 0,00 грн. Проте позивач не подав суду відомостей про місце своєї роботи та про доходи до 12.06.2020 року, коли він сплачував аліменти на утримання своїх дітей, що необхідно для оцінки наявності чи відсутності змін в його матеріальному становищі. Суд вважає, що тимчасове безробіття позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною людиною із задовільним станом здоров`я. Будь-які інші обставини, які могли б вплинути на спроможність позивача сплачувати аліменти у встановленому в рішеннях судів розмірі, не виникли, в позові не зазначені, а докази їх існування до суду не надані. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем не доведено належними доказами того, що після ухвалення судових рішень про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, його матеріальне становище чи стан здоров`я погіршились, що у відповідності із ст.192 СК України є підставою для зміни розміру аліментів, визначених рішенням суду. ВС у справі № 755/14148/18 не підтримав практику призначення аліментів у мінімальному розмірі і роз`яснив, що при ухваленні рішення про стягнення аліментів, суди мають керуватись інтересами дитини, яка має право на достойний рівень матеріального забезпечення. ВС визначив, що аліменти не обов`язково мають присуджуватись у мінімальному розмірі, передбаченому ст.182 СК України, а також встановив, що відповідач має довести свою неспроможність платити аліменти, встановлені судом. Також ВС дійшов висновку, що сам факт відсутності у одного з батьків можливості надавати певний розмір утримання своїй дитині не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при встановленні розміру аліментів. Така обставина не є підставою звільнення батьків від обов`язку по утриманню дитини. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц У постанові по справі № 565/2071/19 від 16.09.2020 року ВС висловив правову позицію про те, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини в новому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, оскільки при цьому необхідно щоб позивач належними та допустимими доказами підтвердив погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про зменшення розміру аліментів, які стягнуто судовими рішеннями на утримання двох його неповнолітніх дітей, - є необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed