Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

30 червня 2017 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська звернувся із даною заявою [PERSON] (а.с. 2-3). В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він є сином [PERSON], померлої [INFO] та [PERSON], померлого [INFO]. Його рідний брат - [PERSON] помер [INFO]. В грудні 2015 року заявник звернувся до нотаріальної контори задля належного оформлення спадщини після смерті брата, але отримав відмову, у зв'язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Також, було виявлено, що відсутні відомості щодо видачі свідоцтва про смерть [PERSON]. Заявник звертався до суду із позовом про визнання права власності до [PERSON] - дружини померлого брата. В ході судового розгляду встановлено, що у [PERSON] відсутні докази смерті її чоловіка - [PERSON] Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявнику задля виявлення кола осіб, які спадкують майно після смерті [PERSON] та визначення належного кола спадкоємців. У зв'язку із вищевикладеними обставинами, заявник вимушений був звернутися до суду із даною заявою, в якій просить суд, встановити факт, що [PERSON], 1954 року народження, помер [INFO] у м. Дніпро Заявник в особі свого представника за договором адвоката - Демінова О.І., в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду представник надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Просить заяву задовольнити у повному обсязі (а.с.31). Заінтересована особа - Новокодацький районний у місті Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в особі свого законного представника, в судове засідання не з'явилась. Про день, час та розгляд справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без участі свого представника не надсилала. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу про шлюб і сім'ю України, Сімейного кодексу України в редакції 2003 року, практику Верховного Суду України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши обставини у справі та перевіривши їх доказами, вважає, що заявлені вимоги не належать задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], народився у батьків: [PERSON] та [PERSON] (а.с.4,5). Батьки заявника померли: батько - [INFO], мати - [INFO] (а.с.6,7). Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, свідоцтв про право на спадщину не видавалось (а.с.8). В серпні 2016 року [PERSON] в особі свого представника звернувся до державного нотаріуса ДДДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], але постановою нотаріуса йому відмовлено у вчиненні даної нотаріальної дії, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.9). Із даної постанови вбачається, що спадкоємцями після смерті [PERSON], які прийняли спадщину є [PERSON] та [PERSON]. Достовірно встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], який зареєстровано 31 березня 1972 року (а.с.11). В березні 2017 року [PERSON] зверталась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], третя особа: ДДДНК про встановлення факту не проживання за місцем відкриття спадщини та не вчинення дій щодо її прийняття (а.с.12-13). Із рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 червня 2017 року вбачається, що [PERSON] зазначає, що її чоловік [PERSON] помер, але свідоцтва про його смерть у неї не має, оскільки до органів реєстрації актів цивільного стану вона не зверталась, медичної довідки про смерть також вона не має (а.с.12-13). У відповідності до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Встановлено, що відомості щодо актового запису про смерті [PERSON], відсутні (а.с.10). Згідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст.21 ЦК, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим Суд наголошує, що вимоги заявника встановити факт смерті [PERSON] не є належними способом захисту своїх прав та інтересів у даному випадку, так як ним взагалі не обґрунтовано свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин, а також, не надано доказів відмови органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За ст.. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги заяви є безпідставними, необґрунтованими, недоведеними, у зв'язку з чим не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed