Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

29 січня 2016 року позивачі звернулись до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення збитків, а саме відсотків та інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що 29 жовтня 2010 року відповідач взяв у позивача [PERSON] в борг кошти в розмірі 170208,66 грн. з нарахуванням 25% річних на термін до 01 березня 2011 року. 04 листопада 2010 року відповідач знову взяв у [PERSON] в борг кошти в розмірі 14000 грн. з терміном повернення до 31 січня 2011 року, а 27 листопада 2010 року відповідач отримав у борг кошти в розмірі 50000,00 грн. з терміном повернення до 30 березня 2011 року. Таким чином загальна сума взятих у позивача [PERSON] в борг грошових коштів становила 234208,66 грн. Крім цього, 29 жовтня 2010 року відповідач взяв в борг у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 41288,83 грн. з нарахуванням 25% річних на термін до 01 березня 2011 року. Свої зобовязання по поверненню грошових коштів в обумовлений строк відповідач не виконав, у звязку з чим позивачі звернулись до суду та рішенням Київського районного суду м.Полтави від 21 лютого 2013 року з відповідача на користь [PERSON] стягнуто 265227,63 грн. боргу, а на користь [PERSON] стягнуто 49085,07 грн. боргу. За наслідками розгляду справи позивачам 11.04.2013 року видані виконавчі листи, які звернені до виконання, відкриті виконавчі провадження. В ході примусового виконання рішення суду відповідач платіжним дорученням від 21.08.2015 року перерахував [PERSON] борг у сумі 6720,53 грн. Тому станом на 28.12.2015 року заборгованість відповідача перед [PERSON] становить 258507,10 грн. Крім цього, відповідач 21.08.2015 року перерахував [PERSON] борг в сумі 6720,53 грн., та станом на 28.12.2015 року його заборгованість перед [PERSON] складає 42364,54 грн. Позивачі посилається на те, що внаслідок незаконного зволікання відповідачем з виконанням грошових зобовязань вони зазнали збитків, повязаних з інфляцією за весь час невиконання зобовязання та 3% річних, які вважають повинні нараховуватись на суму боргу без врахування вже нарахованих інфляційних втрат, 3% річних та сум судового збору, що підлягають стягненню за рішенням Київського районного суду м.Полтави від 21.02.2013 року. На підставі викладеного позивачі просять суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування інфляційних втрат грошові кошти в сумі 163504,26 грн., 3% річних у розмірі 20941,66 грн., а всього 184445,92 грн.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] в рахунок відшкодування інфляційних втрат грошові кошти в сумі 30569,85 грн., 3% річних в розмірі 3899,87 грн., а всього 34469 грн.; стягнути з відповідача на користь [PERSON] понесені судові витрати. 29 листопада 2016 року від позивачів надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування інфляційних втрат кошти у сумі 169429,84 грн. та 3% річних 21827,88, а всього 191257,72 грн. Позивач [PERSON] просив стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування інфляційних втрат кошти у сумі 30390,89 грн., 3% річних 3899,87 грн., а всього 34290,76 грн. Позивачі в судове засідання не з'явилися, надавши до суду заяви, кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача не заперечують. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Третя особа свого представника до суду не направив, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.51). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 27 грудня 2016 року постановлено про розгляд справи заочно за відсутності відповідача, що відповідає вимогам\~ст..224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м.Полтави від 21 лютого 2013 року позовні вимоги задоволені частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти у розмірі 265227 грн. 63 коп., яких борг у сумі 234208 грн. та відсотки у сумі 14222,86 грн., ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти у розмірі 49085 грн. 07 коп., з яких борг у сумі 41288,83 грн. та відсотки у сумі 3450,16 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 2884 грн. 81 коп.; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с.9). Однак, на час розгляду справи своїх зобов'язань по оплаті заборгованості у повному обсязі відповідач не виконав. Згідно ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог частини другої\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правова позиція Верховного Суду України щодо застосування ст. 625 ЦК України викладена у постанові від 14 листопада 2011 року, яка прийнята за результатом перегляду судового рішення з підстави, передбаченоїп. 1ч. 1\~ст. 355 ЦПК України, у справі №6-40цс11. Верховний Суд України дійшов висновку про те, що грошовим є зобовязання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобовязання зі сплати коштів. Грошовим зобовязанням є таке правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобовязана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, з правовідношення, у якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Частиною 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником тому, що зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду (частина 5\~ст. 11 ЦК України). Згідно\~ст.599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вбачається з приписів\~статей 598-609 ЦК України, рішення суду про стягнення грошової суми, яке не виконано, не припиняє зобов'язальних правовідносин і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України. За змістом частини другої\~статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Рішенням суду від 21.02.2013 року, яке набрало законної сили, задоволено частково цивільний позов [PERSON] та [PERSON], стягнуто з відповідача на користь позивачів вищевказану заборгованість. Таким чином, суд дійшов до висновку, що між позивачами та відповідачем існують зобовязальні правовідносини, а оскільки таке зобовязання зводиться до сплати грошей, то воно є грошовим зобовязанням. А тому до цих правовідносин необхідно застосувати положення ч. 2\~ст. 625 ЦК України. Згідно наведеного в позовній заяві розрахунку [PERSON] просить стягнути з відповідача інфляційні втрати на суму боргу 248430,86 грн. в період з січня 2013 року по січень 2016 року у розмірі 169429,84 грн., а також 3% річних за період з 22 лютого 2013 року по 27 січня 2016 року в сумі 21827,88 грн., а всього 191257,72 грн. При цьому позивач зазначає про необхідність обчислювати інфляційні втрати та 3% річних із основної суми боргу 248430,86 грн. без урахування інфляційних втрат та 3% річних, стягнутих рішенням суду, та які були частково відшкодовані відповідачем у сумі 6720,53 грн. Також згідно розрахунку [PERSON] просить стягнути з відповідача інфляційні втрати на суму боргу 44738,99 грн. за період з березня 2013року по серпень 2015 року та на суму боргу у розмірі 42364,54 грн. з вересня 2015 року по грудень 2015 року включно у розмірі 30390,89,85 грн., а також 3% річних на суму боргу 44738,99 грн. за період з з 22 лютого 2013 року по 21 серпня 2015 року та на суму боргу у розмірі 42364,54 грн. за період з 22 серпня 2015 року по 27 січня 2016 року в сумі 3899,89 грн., а всього 34290,76 грн. Але, суд вважає необхідним обчислювати період нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми боргу, встановленої судом з дня набрання рішенням Київського районного суду м.Полтави від 21.02.2013 року законної сили, тобто з 05.03.2013 року по день зазначеним позивачами по 27 січня 2016 року ( день складення позовної заяви). При цьому суд виходить з того, що вказана заборгованість встановлена саме рішенням суду і грошове зобовязання відповідача, на яке посилаються позивачі в позовній заяві, виникло з моменту набрання рішенням законної сили. При цьому суд бере до уваги, що на користь [PERSON] 21 серпня 2015 року відповідачем перераховано борг у сумі 6720,53 грн., який є частковим погашенням нарахованих за рішенням суду інфляційних нарахувань та 3% річних та при цьому основна сума боргу - 248430,86 грн. не зменшилася, що підтверджується довідкою Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ від 28 грудня 2015 року, згідно з якою заборгованість на її користь станом на 28 грудня 2015 року становить 258507,10 грн. ( а.с.13). Крім того, відповідачем на користь позивача [PERSON] 21 серпня 2015 року перераховано борг у сумі 6720,53 грн. та станом на 28 грудня 2015 року заборгованість на його користь становить 42364,54 грн. ( а.с.13). Розрахунок інфляційних відшкодувань, з урахуванням вказаного періоду, суд вважає необхідним здійснювати, виходячи з рекомендацій Верховного Суду України, викладених в листі від 03.04.1997 року №62-97. Індекс інфляції розраховується за формулою : -індекс інфляції - сума боргу х індекс інфляції/100% - сума боргу. Згідно даних Державного комітету статистики України розмір інфляції у 2013 році склав 100,5% ( березень -100%, квітень 100%, травень 100,1%, червень 100%, липень 99,9%, серпень 99,3 %, вересень 100 %, жовтень -100,4%, листопад 100,2%, грудень 100,5%) , у 2014 році 124,9%, у 2015 році 143,3%. Згідно зі ст..4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка в редакції Закону на 01.01.2013 року) та в розмірі 103 відсотка ( в редакції Закону на 01.01.2016 рік). Враховуючи, що у період з березня 2013 року по грудень 2013 року індекс інфляції не перевищував поріг 101%, а тому за цей період інфляційні втрати не нараховуються. Інфляційні втрати [PERSON] склали : у 2014 році 61859,28 грн. ( 248430,86 грн. х 124,9 : 100 -248430,86 грн.); у 2015 році 107570,56 грн. ( 248430,86 грн. х 143,3 : 100 248430,86 грн.). Загальна сума інфляційних втрат, які підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] складає 169429,84 грн. 3 % річних розраховуються за формулою : -3% річних - сума боргу х процентна складова/100/365 х кількість днів прострочки. Прострочка боржника перед [PERSON] з 05.03.2013 року по 27 січня 2016 року включно складає 1059 днів. З% річних становлять 21624,78 грн. ( 248430,86 грн. х 3 : 100 : 365 = 20,42 грн. х 1059 днів) Таким чином, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню 191054,62 грн. ( 169429,84 грн. інфляційні втрати, 21624,78 грн. 3 % річних). Інфляційні втрати [PERSON] склали : у 2014 році 11140,01 грн. ( 44738,99 грн. грн. х 124,9 : 100 44738,99 грн.); з січня 2015 року по серпень 2015 року 17090,29 грн. ( 44738,99 грн. х 138,2 : 100 44738,99 грн.), з вересня 2015 року по грудень 2015 року 1567,49 грн. ( 42364,54 х 103,7 : 100 42364,54). Загальна сума інфляційних втрат, які підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] складає 29797,79 грн. Прострочка боржника перед [PERSON] з 05 березня 2013 року по 21 серпня 2015 року складає 899 днів, з 22 серпня 2015 року по 27 січня 2016 року включно складає 159 днів. З% річних за період з 05 березня 2013 року по 21 серпня 2015 року становлять 3308,32 грн. (44738,99грн. х 3 : 100 : 365 = 3, 68 грн. х 899 днів), за період з 22 серпня 2015 року по 27 січня 2016 року становлять 585,12 грн. (42364,54 х 3 : 100 : 365 = 3,68 грн. х 159), а всього 3893,44 грн. Таким чином, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню 33691,23 грн. (29797,79 грн. інфляційні втрати, 3893,44 грн. 3 % річних). Згідно зі ст..88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 грн. та судовий збір на користь держави у сумі 1910,55 грн., оскільки позивач [PERSON], як інвалід 2 групи була звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial