Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

30.08.2021 [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до Миргородської міської ради про визнання права власності на житловий будинок. В направленому на адресу суду позові зазначив, що йому на підставі рішення Слобідської сільської ради передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,17 га з кадастровим номером 5323287501:01:001:0004 та цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі рішення виконавчого комітету Миргородської районної ради народних депутатів від 19.06.1985 № 184, він отримав паспорт на забудову садиби у сільському населеному пункті Української PCP, проектно-кошторисну документацію та проект забудови вказаної земельної ділянки індивідуального забудовника. В 1986 році на вказаній земельній ділянці збудував житловий будинок, який позначений в технічному паспорті на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 02.04.2021 літерами «А-1», загальною площею 65,2 кв.м та житловою площею 38,9 кв.м. Окрім цього в 1988 році збудував літню кухню - сарай «В», погріб «в», навіс «в1», вбиральню «З» та сарай «И»; в 1989 році - сарай-прибудову «Д», в 1990 - гараж «Б», в 1992 - навіс «Е», в 2000 - навіс «Ж» та 2020 - сарай-прибудова «Г». При цьому навіс «в1», вбиральня «З», сарай «И», навіс «Е», навіс «Ж», сарай-прибудова «Г» не мають фундаментів, а тому не є капітальними будівлями і об`єктами будівництва. Також ним на земельній ділянці були зведені споруди: № 1 - огорожа, № 2 - огорожа, № 3 - огорожа, № 4 - колодязь, № 5 - колодязь пробійний, № 6 - газопровід, № 7- вигрібна яма, №8 ворота з хвірткою, а також вимощення. Право власності на нерухоме майно було зареєстровано у погосподарських книгах відповідно до вимог, які були чинними на той час: № 3 за 1986-190 р, № 3 за 1991-1995 роки, № 1 за 1996-2000 роки, № 1 за 2001-2005 роки, № 1 за 2006-2010 роки, № 1 за 2011- 2015 роки та № 4 за 2016-2020 роки. При цьому у погосподарських книгах за 1986-1995 роки була зазначена загальна площа житлового будинку 61,0 кв.м, у тому числі житлова - 36,0 кв.м. Проте з 1996 року в погосподарських книгах помилково зазначалася інша площа житлового будинку: загальна - 88,0 кв.м, житлова - 45,0 кв.м. Державний реєстратор виявив в погосподарських книгах розбіжності в загальній та житловій площі житлового будинку, у зв`язку з чим своїм рішенням 02.08.2021 відмовив в державній реєстрації права власності на будинок. Зважаючи на викладене, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок. Ухвалою судді від 03.09.2021 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.32). В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник, адвокат Огризков А.А. просили позовні вимоги задовільнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник відповідача Миргородської міської ради в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву з якої вбачається, що міська рада не має заперечень проти задоволення позову, а розгляд справи просить провести у відсутності представника установи (а.с. 37). Суд, заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Статтею 12, 81 ЦПК України передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, наступне. Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 123785, виданого 03.02.2006 Слобідською сільською радою Миргородського району Полтавської області, [PERSON] на підставі рішення Слобідської сільської ради від 27.09.2003 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,17 га з кадастровим номером 5323287501:01:001:0004 та цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності на цю земельну ділянку зареєстровано 21.07.2021 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з уточненням площі земельної ділянки - 0,1705 га (а.с.10,11). До цього вказана земельна ділянка була надана йому для забудови індивідуальної садиби і перебувала у його постійному користуванні. В 1986 році на вказаній земельній ділянці на підставі рішення виконавчого комітету Миргородської районної ради народних депутатів від 19.06.1985 № 184, збудував житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 65,2 кв.м та житловою площею 38,9 кв.м. Право власності на нерухоме майно було зареєстровано у погосподарських книгах відповідно до вимог, які були чинними на той час. У погосподарських книгах за 1986-1995 роки була зазначена загальна площа житлового будинку 61,0 кв.м, у тому числі житлова - 36,0 кв.м. З 1986 року ніяких будівельних робіт по житловому будинку (добудова, перебудова, реконструкція) не проводилося. Відповідно з 1986 року по даний час площа будинку не змінювалася і складала, як зазначено у технічному паспорті: загальна - 65,2 кв.м, житлова - 38,9 кв.м. Проте з 1996 року в погосподарських книгах помилково зазначалася інша площа житлового будинку: загальна - 88,0 кв.м, житлова - 45,0 кв.м. Державний реєстратор виявив в погосподарських книгах розбіжності в загальній та житловій площі житлового будинку, у зв`язку з чим 02.08.2021 відмовив в державній реєстрації його права власності на житловий будинок\~ [ADDRESS] (а.с.29). Відповідно до ст.ст. 316, 317, 318, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Відповідно до положень статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті і Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позивач на законних підстав набув нерухоме майно житловий будинок, користується ним на протязі тривалого часу, право власності земельної ділянки де розміщений будинок зареєстроване за позивачем, отже вимоги позивача про визнання права власності ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню. В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved