Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

29 липня 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» в особі Одеської філії Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» - «Одесадіпродор» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась те, що в Одеській філії Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор»-«Одесадіпродор» позивач працювала на посаді юрисконсульта з 18.10.2010 року. 28.02.2014 року позивач звільнилась за власним бажанням, у зв'язку з тим, що виплата заробітної плати проводилась нерегулярно, та тим, що існувала заборгованість по виплаті заробітної плати. Враховуючи те, що заробітна плата є її єдиним засобом для існування вона була змушений звільнитися за власним бажанням. Однак, відповідачем по теперішній час не виплачено позивачу заробітну плату за період з 01.09.2012 року по 28.02.2014 року, що в сумі, після утримання податків і зборів, становить 19 952,36 грн. Неодноразово позивач зверталась до керівництва Філії особисто з проханням розрахуватися з нею повністю та до керівництва ДП «Укрдіпродор» у колективному листі від працівників, пояснюючи, що вона знаходиться зараз у дуже скрутному матеріальному положенні, не може знайти роботу, але ніяких результатів, крім того, що це викликало у позивача почуття приниженості та роздратування, це не дало. Оскільки відповідачі досі не ліквідували заборгованості по заробітній платі, для захисту своїх порушених прав вона змушена звернутися до суду. На підставі вищевикладеного, та з урахуванням наданих до суду, та прийнятих уточнень, позивач просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з Одеської філії Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» - «Одесадіпродор», Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» на користь позивача нараховану, але невиплачену заробітну плату у розмірі 14 952,36 грн. (чотирнадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят дві грн. 36 коп.), оскільки за час розгляду справи відповідачем проведено частковий розрахунок та частково погашена заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18 897,54 грн.,; стягнути на користь позивача моральну шкоду у розмірі 6000 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача Одеської філії Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» - «Одесадіпродор» позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, із підстав, зафіксованих технічними засобами судового засідання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних причин. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в Одеській філії Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор»-«Одесадіпродор» на посаді юрисконсульта з 18.10.2010 року. 28.02.2014 року позивач звільнилась за власним бажанням, у зв'язку з тим, що виплата заробітної плати проводилась нерегулярно, та тим, що існувала заборгованість по виплаті заробітної плати. Як встановлено у судовому засіданні - Одеська філія Державного підприємства «Український державний інститут з проектування об'єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» - «Одесадіпродор» не є юридичною особою. Положеннями ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Нарахування відшкодування проводиться відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.95р. №100 (далі - Порядок), шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата розраховується діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до п. 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Посилання відповідача на відсутність коштів і скрутне становище підприємства та галузі не може бути прийнято судом, оскільки за ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. За п. 20 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 р. № 13 сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За таких обставин, твердження відповідача про відсутність коштів і за цих обставин відсутності вини в його діях не може бути прийнято судом як підстава для відмови у позові. Таким чином, станом на 15.12.2014 року компенсація за затримку розрахунку становить 18 897, 54 грн., із розрахунку (2 532,74 грн./ фактична заробітна плата за останні 2 повні місяці роботи (листопад-грудень 2013 р.)/:26 днів/ кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи/ = 97,41 грн./ розмір середньої заробітної плати/ х кількість днів затримки з 01 березня 2014 року по 15 грудня 2014 року (194 дні). Згідно постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 зазначається, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, якщо наявні порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум тощо), які призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності. Твердження позивача, що порушенням її прав завдало їй душевних страждань, вона постійно знаходилась в пригніченому стані, втратила спокій, її самопочуття та психологічний стан погіршився., позивач був вимушений витрачати свій час на те, щоб поновити свої порушені права, що викликало від неї додаткових, непередбачених раніш, зусиль, суд вважає недостатніми доказами, оскільки вони не підтверджені у процесі розгляду справи. На підставі викладеного,

Outcome: partial