Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

29 березня 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] дійсним та визнання права власності на вказану квартиру. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 09\~червня 1999\~року між\~ним та\~відповідачами [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON]\~був укладений\~договір купівлі-продажу\~нерухомого майна\~ квартири\~[ADDRESS], відповідно до якого він придбав у власність, а [PERSON]\~в своїх\~інтересах та\~в інтересах\~[PERSON]\~і неповнолітнього\~[PERSON]продали цю квартиру. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 09 червня 1999 року був зареєстрований Южноукраїнською філією Універсальної товарної біржі\~«Нерухомість Н»,\~в журналі\~реєстрації біржових\~угод з\~нерухомістю за\~№ 107від 09 червня 1999 року. Всі сторони договору повністю виконали всі його умови, він повністю сплатив за квартиру обумовлену суму грошей та прийняв від продавця документи на квартиру, ключі, зареєструвався в ній та проживав там з сімєю. Після укладання договору купівлі-продажу він зареєстрував своє право власності на придбану за договором квартиру в Державному комунальному підприємстві «БТІ м. Южноукраїнська». Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Не заперечувала проти постановлення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені через оголошення на веб-порталі судової влади України. За таких обставин, відповідно до вимог ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідачів на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення. Суд, дослідивши докази в сукупності, вважає, що позов підлягає повному задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 09 червня 1999 року між\~[PERSON],\~яка представляла\~на біржі\~інтереси членів\~своєї сімї\~ [PERSON]\~і неповнолітнього\~[PERSON]та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS], зареєстрований Южноукраїнською філією Універсальної товарної біржі\~«Нерухомість Н»,\~в журналі\~реєстрації біржових\~угод з\~нерухомістю за\~№ 107від 09 червня 1999 року /а.с. 4/. Право власності на квартиру 14 червня 1999 року зареєстровано в КП «БТІ м. Южноукраїнська» за [PERSON] /а.с. 4 зворот, 7/. Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрацію) від 16 листопада 2017 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] /а.с. 8/. Пунктом 1 розділу Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, передбачено, що він набирає чинності з 1 січня 2004 року. До цивільних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми ЦК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, до спірних правовідносин необхідно застосувати норми ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки договір купівлі-продажу квартири був укладений до 01 січня 2004 року. Статтею 227 Цивільного кодексу ЦК України (в редакції 1963 року), що був чинним на час укладення вказаного спірного договору, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України в редакції 1963 року). Незважаючи на обовязковість нотаріальної форми договору купівлі-продажу житла, в якому хоча б однією з сторін є громадянин, законодавство допускає можливість визнання угоди, яка хоча й укладена з порушенням нотаріальної форми, але вважається дійсною. Так, відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати її дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Частиною 2 статті 12\~Закону України «Про власність», який діяв станом на 1999 рік, визначено, що громадянин набуває право власності на майно одержане, в тому числі внаслідок укладення угод не заборонених законом. Відповідно до\~ст. 149 ЦК України\~(в\~редакції 1963\~року)власник може вимагати усунення всяких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Судом встановлено, що сторони договору обумовили всі його суттєві умови та повністю виконали взяті на себе зобов'язання, придбане майно під арештом не перебуває, заборон на його відчуження немає, можливість належного посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи втрачена, тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved