overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

30.01.2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з матір'ю та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на дитину не надає, тому позивач у судовому порядку просила стягнути з нього на її користь кошти (аліменти) на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу. В судове засідання позивач не з'явилась. Згідно заяви, що надійшла на адресу суду, просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку. Позивач у заяві не заперечувала проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої: [PERSON], [INFO]. Як вбачається з довідки № 442, виданої виконавчим комітетом Олександрівської селищної ради 27.01.2017 року, дитина проживає за адресою: [ADDRESS] разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. І цей обов'язок є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Виходячи з положень вказаної статті та ст. 181 СК України, у разі ухилення батьків від надання матеріальної допомоги на утримання дітей у добровільному порядку, стягнення зазначених коштів присуджується за рішенням суду в частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом, що передбачено ч.1 ст. 183 СК України. Таким чином, враховуючи відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів щодо особи відповідача, що могли б вказувати на неможливість виконання [PERSON] своїх обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини або вплинути на розмір аліментів, суд прийшов до висновку, що останній може сплачувати кошти (аліменти) на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, з дня подачі до суду позовної заяви, тобто, з 30.01.2017 року, що відповідає вимогам ч.1 ст. 191 СК України. В силу положень ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню в справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

30.01.2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 17.07.2015 року, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось, оскільки сторони мають несумісні характери, між сторонами виникають непорозуміння та сварки, позивач втратив почуття поваги та любові до відповідача, протягом останніх шести місяців сімейно-шлюбні відносини між ними припинено і сім`я фактично розпалась. Спір про поділ майна між сторонами відсутній. Сторони в судове засідання не зявились. У тексті позовної заяви міститься клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності. Відповідач до суду подала заяву, згідно якої позов визнає повністю, просить розглядати справу за її відсутності. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту \~ ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

30.01.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої дитини [PERSON], 7.05.2011 р., яка відібрана у матері за рішенням Гайсинського районного суду від 22.08.2012 року без позбавлення її батьківських прав та передана службі у справах дітей Гайсинської районної державної адміністрації (далі Гайсинської РДА); з 05.10.2012 р. розпорядженням служби у справах дітей Гайсинської РДА дитина передана опікуну - [PERSON], яка проживає в [INFO], з того часу [PERSON] не цікавиться і не приймає участі в житті дитини, ніяких стосунків з нею не підтримує, не займається навчанням та вихованням дочки, коштів на її утримання не надає, не цікавиться її здоровям, не виховує, жодного разу не відвідали дитину, має на утриманні одну малолітню доньку. Представник позивача [PERSON] вимоги позову підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка вимоги позову визнала повністю і не заперечувала проти його задоволення. Третя особа [PERSON].в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. З урахуванням позицій сторін та досліджених доказів, суд визнає за необхідне позов задовольнити повністю з таких міркувань. Встановлено, що [PERSON], 30.01.1982 р.нар., є [PERSON] Олегівни, [INFO], дитина з 05.10.2012 р. передана опікуну - [PERSON], яка проживає в [INFO], з того часу [PERSON] не цікавиться і не приймає участі в житті дитини, ніяких стосунків з нею не підтримує, не займається навчанням та вихованням дочки, коштів на її утримання не надає, не цікавиться її здоровям. Виконкомом Жерденівської сільської ради Гайсинського району від 29.09.2016 року надано суду висновок про доцільність і відповідність інтересам дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації обєднаних націй (ООН) Про права дитини, за якою в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (принцип верховенства інтересів дитини). Відповідно до п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України, мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню дитини. Оскільки, відповідач [PERSON] протягом тривалого часу (понад п`ять років) ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дочки [PERSON], [INFO], не виявляє до неї щонайменшої батьківської турботи, ніяких стосунків з нею не підтримує, не займається навчанням та вихованням дочки, коштів на її утримання не надає, не цікавиться її здоровям, то з метою захисту прав дитини її необхідно позбавити батьківських прав щодо [PERSON], [INFO] На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

30.01.2017 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, мотивуючи це тим, що сімейне життя не склалось, втрачені почуття поваги та взаєморозуміння, з січня 2014 року спільне господарство та бюджет подружжя не веде, який підтримала у судовому засіданні. Відповідач позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.05.2011 року та є батьками неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.24 ч.1 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушення до шлюбу не допускається. Оскільки з січня 2014 року спільне господарство та бюджет подружжя не веде та проживає окремо, сторони відмовляються від надання судом строку для примирення, а ступінь їх відчуженості, нерозуміння один одного є значним та призвів до стійкого розладу подружніх стосунків - їх подальше спільне подружнє життя та збереження шлюбу є неможливими і це є підставами для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

30.01.2017 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом повторно через оголошення у газеті «Ріднє Прибужжя». Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 18 листопада 2006 року, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. З березня 2014 року сторони не проживають, подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

30.01.2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 12.02.2010 року, посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось, між сторонами виникають непорозуміння та сварки, відповідач зловживає алкогольними напоями, позивач втратила почуття поваги та любові до відповідача, сімейно-шлюбні відносини між ними припинено і сім`я фактично розпалась. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - дочку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Спір про поділ майна та про визначення місця проживання дітей між сторонами відсутній. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій одночасно зазначила про те, що позов підтримує повністю. Відповідач до суду подав заяву, згідно якої позов визнає повністю, просить розглядати справу за його відсутності. На підставі статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України (надалі по тексту \~ ЦПК України) суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд задовольняє позов в повному обсязі. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

30.01.2017 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що вони з відповідачем одружилися 15.06.2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На теперішній час сімейні правовідносини між сторонами погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивачка [PERSON] у попереднє судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву, в якій просить справу слухати в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у попереднє судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15.06.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 312, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с.5). Згідно ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й жінки, та збереження родини стали неможливими. Суд вважає, що доводи позивача про розпад родини й неможливості надалі зберігати сімейні відносини знайшли підтвердження в судовому засіданні. Таким чином, суд вважає, що подальше збереження сімейних відносин при сформованих взаєминах між сторонами неможливо, позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, перспектива відновлення родини втрачена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

30.01.2017 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, вказавши, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 12 жовтня 2001 року, від спільного життя мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Так як відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, просила стягнути з нього аліменти на кожну дитину щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала просила задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, не представив доказів проти задоволення позову, тому суд на підставі ст. 169, 224 ЦПК України за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу заочно. Вивчивши матеріали справ суд встановив наступні обставини. Позивач і відповідач перебувають у шлюбі з 12 жовтня 2001 року, від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає, що порушує права позивачки передбачені ст. 180 Сімейного кодексу України відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, тому позов про стягнення аліментів необхідно задовольнити та стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

30.01.2017 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. Посилалася на те, що 17.09.2011 року зареєструвала шлюб з відповідачем та проживали однією сімєю до серпня 2016 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO]. Питання щодо спільно нажитого майна вирішене. Питання щодо стягнення аліментів на утримання доньки не вирішене. Причиною припинення шлюбних стосунків вказувала те, що вони втратили почуття кохання, тому просила шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу залишити прізвище «Арих». В судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 17.09.2011 року зареєстрували шлюб, про що виконкомом Новотроїцької селищної ради Волноваського району Донецької області в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №45 (а.с.4). Від спільного життя мають неповнолітню доньку, [PERSON], [INFO] (а.с.5). Причиною припинення шлюбних стосунків стало те, що подружжям втрачено почуття любові та поваги один до одного, позивачка, згідно заяви, на позові наполягає, відповідач позов визнав, що свідчить про те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки та відповідача, що має істотне значення. На підставі ст.ст. 110-112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

30.01.2017 року представник позивача звернувся з позовом до суду та просить стягнути відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 32101,47 грн. за кредитним договором №б/н від 13.08.2012 року та судові витрати в сумі 1600 грн..В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримала кредит у розмірі 1000 ,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 32101,47 грн.. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, погоджується на заочний розгляд справи. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала. Суд, перевіривши матеріали справи та заслухавши пояснення відповідача, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову. У судовому засіданні встановлено, що 13.08.2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 31.12.2016 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 32101,47 грн..(а.с.3-4). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Щодо зміни кредитного ліміту [PERSON] керується п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обовязки виникають на підставі договору або правочину. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання. Таких доказів суду не надано, вимоги позивача не спростовано. Оскільки відповідачем не вживаються заходи щодо добровільного погашення заборгованості по кредитному договору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1600,00 грн., які у відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

30.01.2017 року ТОВ ОТП Факторинг Україна звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 12 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством ОТП Банк та відповідачем укладений кредитний договір, за яким остання отримала кредит в сумі 20880,00 грн. строком на 36 місяців. Позивач також зазначив, за договором факторингу від 22.12.2014 року ПАТ ОТП Банк відступило йому право вимоги за вищезазначеним кредитним договором. Посилаючись на невиконання зобов'язань по договору з боку відповідача позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість станом на 24.11.2016 року по кредиту, процентам за користування ним і комісії в загальній сумі 22149,20 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився. Подав письмову заяву про підтримання позову з клопотанням розглянути справу за його відсутності, в т.ч. в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не зявився без поважних причин. Про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно і належним чином. Заперечень проти позову не подав. У звязку з тим, що наявних матеріалів про права та взаємовідносини сторін достатньо для розгляду позову, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наданих доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. 12 вересня 2013 року ПАТ ОТП Банк і відповідач уклали кредитний договір, за яким останній одержав кредит в сумі 20880,00 грн. на строк 36 місяців зі сплатою 0,01 % річних за користування ним та щомісячною комісією в розмірі 407,16 грн. Строки і умови повернення кредиту відповідачем визначені в узгодженому графіку, який є додатком до кредитного договору. Факт виконання з боку ПАТ ОТП Банк умов договору в частині надання відповідачу кредитних коштів сторонами не оспорюється. За договором факторингу укладеному 22.12.2014 року ПАТ ОТП Банк відступило позивачеві право вимоги за вищезазначеним кредитним договором. Судом також встановлено, що отримавши кредитні кошти відповідач належним чином не виконав свої зобов'язання за договором, допустив прострочення визначених платежів, внаслідок чого у нього станом на 24.11.2016 року виникла заборгованість по кредитному договору, яка складається із заборгованості: по кредиту 17981,62 грн.; по відсоткам за користування кредитом 01,41 грн.; по комісії 4166,17 грн. Таким чином, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 612, 625 ч. 1, 1050, 1054 ЦК України позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором в сумі 22149,20 грн., а також судовий збір.

Outcome: approved