Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

30.07.2021 року позивач звернулася у суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свій позов тим, що з 06.05.2017 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі і на даний час позовна заява про розірвання шлюбу перебуває на розгляді Рожищенського районного суду. Від спільного подружнього життя [INFO] народилася дочка [PERSON] , яка проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Вказує, що відповідач з лютого 2021 року коштів на утримання дитини не надає, не цікавиться її життям, взагалі не допомагає, всі витрати щодо утримання дочки і забезпечення її життя здійснюється виключно нею. Просить суд стягувати з відповідача кошти на утримання дитини в розмірі 3000 грн щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення даного позову та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Рожищенського районного суду Волинської області від 02.08.2021 року позовна заява прийнята до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відкрито провадження та призначено судове засідання на 01.09.2021 року. Позивач була вчасно і належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується письмовою розпискою про вручення ухвали суду від 02.08.2021 року (ас 17). Відповідач був вчасно і належним чином повідомлений про день, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (ас 18). Відзиву на позовну заяву не подав. До суду не надходили клопотання від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а тому, відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 06.05.2017 року Камінь-Каширським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис №34 (ас 4). В спільного подружнього життя у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.07.2017 року (ас 5). Батьками дитини, згідно зазначеного свідоцтва, є [PERSON] та [PERSON] . У судовому засіданні встановлено, що на даний час малолітня дочка сторін зареєстрована та проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи №528 від 02.12.2020, виданою Копачівською сільською радою (ас 6) і перебуває на утриманні позивача. Судом установлено, що позивач на даний час не працює, оскільки проходить реабілітацію після перенесеної у січні 2021 року травми (перелому тазу) під час ДТП, що підтверджується копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 157 та копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого 32 КП «Рожищенська багатопрофільна лікарня» Рожищенської міської ради (ас 8, 9). Крім того, у судовому засіданні з позовної заяви встановлено, що позивач сплачує комунальні послуги в неопалювальний сезон в розмірі 900 гривень, а в опалювальний - 1600 гривень, на харчування дитини щомісячно витрачає в межах 1200 гривень, 600 гривень на одяг, 200 гривень на взуття та предмети гігієни. Відповідач вказані обставини не заперечив і жодних доказів на їх спростування суду не надав. Судом установлено, що сторонами не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні дочки, у зв`язку з чим в останніх існує спір з даного приводу. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина 3 статті 51 Конституції України). Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абзацу 3 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач є здоровим, на обліку у лікарів не перебуває, офіційно не працює, проте, періодично працює на тимчасових роботах в Республіці Польща, розмір його середньомісячного доходу суду не відомий. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини, а також зазначені у позовній заяві витрати, які несе щомісячно позивач на утримання неповнолітньої дитини: 1200 грн +600 грн + 200 грн = 2000 гривень. З досліджених письмових доказів суд позбавлений можливості перевірити матеріальне становище сторін, оскільки ні позивач, ні відповідач документально не підтвердили види та розміри своїх доходів. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На момент звернення позивача з позовом до суду та на момент розгляду справи судом розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 2013 гривню. Положеннями статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. За змістом статті 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд, виходячи із засад розумності, справедливості, а також враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, особу відповідача, який є чоловіком працездатного віку, не інвалід, не хворіє, на утриманні інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків немає, а також, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків, доходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На думку суду такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, її фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом не є надмірним, і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітньої дитини, та визначений з урахуванням середньомісячних витрат ( 2000 грн) на дитину, які несе позивач, згідно зазначених у позовній заяві обставин, а також з урахуванням обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття обома батьками. На підставі частини 1 статті 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, допустити до негайного виконання. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно положень частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial