Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

30 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому прохає скасувати рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Запорізької області № 671 від 29 листопада 2016 року про приватизацію квартири в двоквартирному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: м. Оріхів, вулю Ювілейна[ADDRESS] та передачу її у приватну власність [PERSON], а також видане на його підставі свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 30 листопада 2016 року, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. Батьками позивача є [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про їх народження. Окрім неї, в батьків є ще троє спільних дітей: Син [PERSON]; Син [PERSON]. Син [PERSON] (відповідач 1); [PERSON] померла 14 січня 2003 року. [PERSON] помер 22 листопада 2011 року, що стверджується свідоцтвом про смерть (повторним), серії І-ЖС №237665, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції Запорізької області від 16 червня 2012 року про що 22 листопада 2011 року було складено відповідний актовий запис за № 248. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина яка складалась з: -права на земельну ділянку площею 3,06 га, кадастровий номер 2323983300-02-001-0181, що розташована на території Нестерянської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 065311, виданого Нестерянською сільською радою Оріхівського району Запорізької області 08 липня 2002 року; -права на вклади з відсотками, що збереглися в ТВБВ № 10007/0201 Запорізького обласного управління АТ «Державний ощадний банк України». Вона, а також її брати (відповідач 1 в т.ч.) є спадкоємцями першої черги. За життя її батько [PERSON] мешкав квартирі № 2, що знаходиться в будинку № 4 по вул. Ювілейній в м. Оріхові, Запорізької області. Зазначену квартиру [PERSON] отримав ще в 1945 році в радгоспі «Мирному», в якому він на той час працював. З 1976 року в зазначеній квартирі зареєстрований її рідний брат [PERSON] (відповідач 1). Однак останній, у звязку зі створенням власної родини, з 1990 року в даній квартирі не мешкає. З 1990 року [PERSON] постійно мешкає в квартирі № 54 по вул. Запорізькій в м. Оріхові. У 2005 році, коли стан здоровя її батька різко погіршилося, вона вирішила переїхати проживати в спірну квартиру, щоб доглядати його. З того часу і по сьогоднішній день мешкає у даній квартирі. Раніше вона мешкала в будинку № 45 розташованому по вул. Ювілейній в м. Оріхові, разом зі своїм чоловіком. Однак, у звязку з тим, що останній пішов від неї ще у 2003 році, відносини не підтримують, та не спілкуються. Будинок, у якому вона зареєстрована, вже більше 10 років не придатний для проживання, адже знаходиться у розграбованому та аварійному стані. Відтоді, як вона переїхала проживати до свого батька, вона вирішила, зі згоди останнього, вже залишитись постійно мешкати в даному будинку. Так з 2005 року саме вона дбає про зазначений будинок, підтримує його у придатному для проживання стані, сплачує усі необхідні платежі (в т.ч. комунальні) та вже понад 12 років вважає своїм. Так, після смерті батька, вважаючи вказаний будинок своїм, провела в ньому ряд поліпшень, за власні кошти відремонтувала дах, провела заміну димоходу, провела в будинок воду, збудувала новий туалет. Після смерті батька, у 2013 році, звернулась до Оріхівського районного суду Запорізької області із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю і рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2013 року по справі №323/1838/13-ц, заяву [PERSON], зацікавлена особа: [PERSON] міська рада Запорізької області про встановлення факту проживання однією сімєю було задоволено в повному обсязі, а також встановлено факт проживання однією сімєю [PERSON], [INFO] та [PERSON], померлого 20 листопада 2011 року. З 2011 року позивач вирішила приватизувати спірну квартиру. З цією метою, за власні кошти, замовила виготовлення технічного паспорта в КП БТІ «Імпульс» Пологівської міської ради, однак через брак коштів та через проблеми зі здоровям, питання приватизації зазначеного будинку вирішила відкласти на деякий час. За весь час її проживання в зазначеній квартирі, [PERSON] в ній жодного разу не був, та взагалі жодної участі в утриманні даної нерухомості не приймав. На початку грудня 2016 року [PERSON], без будь-яких пояснень зайшов на подвір»я та почав вивозити металеві предмети з подвіря будинку (листи заліза, металеві діжки та ін.) та пояснював, що він забирає з двору будинку речі, що йому належать. А на початку 2017 року, [PERSON] прийшовши на подвіря будинку почав розбивати будівлі, а саме сарай та літню кухню. Коли вона поцікавилась у відповідача, хто йому дозволив псувати майно, між ними відбулась сварка. В ході сварки, [PERSON] мотивував свої дії лише тим, що він зареєстрований в даному будинку і тому вважає себе власником. З даного приводу вона зверталась до правоохоронних органів, щоб прийняли міри до вказаної особи. У березні 2017 року, коли вона в черговий раз викликала працівників поліції, то під час спілкування їй стало відомо, що в [PERSON] є документи про приватизацію спірної квартири. Звернувшись до [PERSON] міської ради Запорізької області отримала рішення № 671 «Про приватизацію квартири в двоквартирному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]» від 29 листопада 2016 року. Зазначеним рішенням було задоволено прохання «так би мовити «наймача» [PERSON], щодо приватизації квартири в двоквартирному житловому будинку, загальною площею 47,7 кв.м, в якій нібито він мешкає, за адресою: [ADDRESS], а також задовольнити і передати вказану квартиру та господарчі будівлі і споруди: сарай, літ. Д; сарай, літ.Ж; сарай, літ. Е; погріб, літ. Пг; паркан, №1; ворота з хвірткою, № 2 у приватну власність: [PERSON] у розмірі 1/1 частки. В мотивувальній частині даного рішення [PERSON] міської ради зазначено, що підставою для задоволення прохання [PERSON] слугувала подана «наймачем» [PERSON] заява про приватизацію квартири в двоквартирному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], оскільки вона нібито використовується ним на умовах найму, а також додані до заяви документи. Однак, погодитись з даним рішенням [PERSON] міської ради Запорізької області не можливо з наступних підстав, оскільки від початку, наймачем спірної квартири був її батько [PERSON] Відповідач 1 [PERSON] був зареєстрований в даному будинку в 1976 році, як член сімї наймача. [PERSON] хоча і зареєстрований у зазначеному будинку, однак протягом останніх більш ніж 27 років не проживав у даній квартирі жодного дня, що стверджується відповідними довідками. В зазначеній квартирі, окрім [PERSON] з 2005 року, мешкає також і вона, вселившись у вказаний будинок за згодою її батька, як член його сім»ї. Факт проживання разом з [PERSON] однією сімєю встановлено вищезазначеним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 06.06.2013 року. Статтею 64 ЖК України передбачено: «1. Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. 2. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. 3. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.» Тобто, в даному випадку, перш ніж приймати рішення про приватизацію вказаної квартири, відповідач 2 мав зясувати, ким саме в дійсності використовується зазначена квартира, а також чи існують інші особи, які проживають у спірній квартирі на законних підставах. Відповідач 1 в свою чергу, звертаючись із заявою про приватизацію вказаної квартири, був зобовязаний повідомити відповідача 2, що у даній квартирі він не проживав та взагалі нею не користувався понад 27 років, а також повідомити, що в даній квартирі мешкає його рідна сестра (тобто вона), яка ще за життя доглядала його батька (інваліда ІІ групи), була членом сімї [PERSON], а після смерті батька, займалась його похованням. Частинами 1 та 4 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено: « 1. Якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. 4. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону…» Крім того, частиною 2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено: «2. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.» Тобто, право на приватизацію приміщення виникає у осіб, які постійно мешкають у приміщенні, а передача приміщень здійснюється державними органами на підставі звернення таких осіб. Тобто, для здійснення права на приватизацію необхідне дотримання двох умов: постійне проживання спадкодавця у приміщенні, яке підлягає приватизації, та його особисте звернення до органів приватизації. Оскільки, відповідач не проживав у спірному будинку більш ніж 27 років, то орган приватизації не мав права приймати рішення про приватизацію вищезазначеної квартири та передачі її у власність [PERSON] у приватну власність. Винесення рішення виконавчим комітетом [PERSON] міської ради про приватизацію квартири № 2, розташованої в будинку № 4 по вул. Ювілейній в м. Оріхові, та передачу її у приватну власність [PERSON], яка є єдиним її житлом, та в якій вона проживаю вже понад 12 років, на правах наймача, спонукало її звернутися з даною заявою до Оріхівського районного суду Запорізької області. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, прохає їх задовольнити, а також стягнути з відповідач судові витрати у вигляді судового збору. Представник відповідача, відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, прохали відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради Запорізької області позовні вимоги не визнала, прохала відмовити в їх задоволенні. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про день та час слухання справи біли повідомлені в установлений законом спосіб. Суд, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дійшов до переконання про наявність підстав для задоволення позову з наступних підстав. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Також, статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-ХІІ від 19.06.1992 року зі змінами та доповненнями, якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Частиною 2 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-ХІІ від 19.06.1992 року зі змінами та доповненнями, передбачено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. З огляду на викладенні правові норми законодавчого акту, суд приходить до висновку, що право на приватизацію державного житлового фонду мають особи, які є наймачами житла, що приватизується та громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем, з визначенням обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), тобто наймача. Таким чином, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.11.2016 року (а.с. 21)[ADDRESS] в житловому будинку № 4 по вул. Ювілейній в місті Оріхові Запорізької області, належить [PERSON]. Право власності на житлову квартиру [PERSON] набув внаслідок приватизації на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Запорізької області від 29.11.2016 року за № 671 (а.с. 20). Як вбачається з матеріалів на приватизацію спірної квартири, приватизація квартири [PERSON] була здійснена на підставі наданих ним документів, а саме заяви від 10 жовтня 2016 року, яка не підписана [PERSON] (а.с. 101); довідки про склад сімї наймача квартири, де позивач [PERSON] не включена до зазначеної довідки (а.с. 99); розрахунку вартості надлишкової загальної площі квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі, що приватизується, яка також не підписана [PERSON] (а.с. 100). На підставі довідок квартальної від 24.03.2013 року, 12.03.2017 року і 20.05.2017 року (а.с. 31-33) і довідки квартальної від 20.05.2012 року з матеріалів спадкової справи № 66/2012 (а.с. 107), відповідач 1 по справі був зареєстрований за адресою: [INFO], але не проживав за вказаною адресою з 1990 року. Законодавець в ч. 4 ст. 82 ЦПК України визначив, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт проживання позивача однією сім'єю з померлим 22 листопада 2011 року [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторним), серії І-ЖС №237665, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції Запорізької області від 16 червня 2012 року про що було складено відповідний актовий запис за №248 (а.с. 9) стверджується судовим рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 06.06.2013 року, що набрало законної сили 17.06.2013 року (а.с. 18). Ті самі обставини підтверджуються довідками від 23.11.2011 року № 3793, від 17.05.2012 року, від 10.12.2012 року і від 20.05.2012 року (а.с. 28-30, 32, 107). Звідси, на підставі вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-ХІІ від 19.06.1992 року зі змінами та доповненнями, відповідач 1 без правової підстави приватизував спірну квартиру, при цьому не було включено позивача як особи яка має право на безоплатну приватизацію кватири. Крім того, як зазначалося, згідно вимог ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-ХІІ від 19.06.1992 року зі змінами та доповненнями, право на приватизацію державного житлового фонду мають наймач та члени його сім'ї, до складу яких включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем. У відповідності до ч. 1 ст. 106 ЖК Української РСР, повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. Поняття «наймач» визначено у у частині 2 статті 61 ЖК Української РСР, а саме наймач це громадянин, на ім'я якого видано ордер. Суду не було надано в якості доказу, що надає право на приватизацію, ордер на квартиру № 2 в житловому будинку № 4 по вул. Ювілейній в місті Оріхові Запорізької області чи рішення відповідача 2 щодо видачі [PERSON] ордеру на спірну квартиру чи рішення відповідача 2 щодо переоформлення ордеру на його ім.»я у зв'язку зі смертю [PERSON] Таким чином, зважаючи на обставини справи, надані докази та викладені правові норми, судом встановлено, що відповідачами по справі був порушений порядок приватизації квартири в двоквартирному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: м. Оріхів, вулю Ювілейна[ADDRESS], внаслідок не подання відповідачем 1 заяви про передачу у приватну власність квартири, яка не підписана, відповідач 1 не будучи наймачем спірної квартири та не проживаючи в ній з 1990 року, а також не включивши позивача у довідку про склад сімї наймача квартири, порушили права позивача на приватизацію зазначеної квартири.

Outcome: approved