Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

31.07.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0904 га, надану для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що 29.12.2009 року між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір купівлі-продажу будинку за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 0,0904 га. Згідно Державного акту серії ДН земельна ділянка на підставі рішення виконкому Ясногірської ради народних депутатів №44 від 11.06.1997 року передана у власність [PERSON] для обслуговування житлового будинку та господарських будівель. 29.12.2009 року, під час укладання договору купівлі-продажу будинку, він передав [PERSON] грошову суму у розмірі 20000,00 грн. за придбання земельної ділянки, на підтвердження чого остання видала йому розписку, однак сам перехід права власності на земельну ділянку не було оформлено належним чином. Не зважаючи на те, що в силу ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, разом із переходом права власності на будинок до нього перейшло і право власності на земельну ділянку, але до теперішнього вона рахується за [PERSON] , у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав. Ухвалою суду від 24.09.2019 року було відкрито провадження у даній цивільній справі та визначено судовий розгляд проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, установлено строк для подання до суду заяв по суті справи і доказів. Ухвалою суду від 29.01.2020 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. В судове засідання, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, позивач [PERSON] та його представник - адвокат Гур`єв В.М. не з`явилися. Представником до суду надана заява про підтримання позовних вимог, в якій він також просив розглянути справу у їх відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзив на позов не подала, у зв`язку з чим, суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. На підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 29.12.2009 року нотаріусом Другої краматорської державної контори Костюковою Н.С., реєстраційний №1-435, [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за [ADDRESS] . Згідно пункту 12 даного договору продавець зобов`язалася сприяти покупцю в оформленні ним права користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок. Право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано 12.03.2010 року за [PERSON] в Краматорському міському БТІ, номер запису 2896-ІІ в книзі 3. Згідно розпорядження голови Ясногірської селищної ради №6р від 17.02.2016 року «Про перейменування вулиць та провулків у селищі Ясногірка» [ADDRESS] перейменовано у [ADDRESS] Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ДН, виданого 14.07.1997 року [PERSON] на підставі рішення виконкому Ясногірської ради народних депутатів №44 від 11.06.1997 року, їй передана у приватну власність земельна ділянка площею 904 кв.м в межах згідно з планом, що розташована на території [ADDRESS] , для обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №621. Згідно розписки від 29.12.2009 року, [PERSON] отримала 20000,00 грн. за земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язалася на протязі трьох місяців прийняти у спадщину дану земельну ділянку та переоформити її на [PERSON] .. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку, суд виходить з наступного. Статтею 41 Конституції України гарантовано, що право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, особа, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, стає власникомземельної ділянки, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Відповідно до ст.325 ЦК України, фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видiв майна, яке вiдповiдно до закону не може їм належати. Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. З огляду на ст.392 ЦК України, якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, до суду може бути подано позов про визнання цього права. Проаналізувавши вищевикладене, зокрема те, що 29.12.2009 року [PERSON] продала належний їй жилий будинок [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці належній на праві власності колишньому власнику будинку [PERSON] розміром 0,0904 га, однак відповідач,отримавши за земельну ділянку гроші не виконала свого зобов`язання щодо сприяння покупцю в оформленні права на земельну ділянку, то до позивача [PERSON] фактично перейшло право власності на цю земельну ділянку, яка зайнята жилим будинком і є необхідною для його обслуговування, і враховуючи те, що у позивача виникли перешкоди у розпорядженні своїм майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved