Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

30.01.2016 року [PERSON], в інтересах [PERSON], звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що після смерті батька позивача, [PERSON], [INFO], залишилась спадщина, яка складається з житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS]. Також зазначила, що рішенням виконавчого комітету Краснолиманської ради народних депутатів від 17.11.1993 року № 523 [PERSON], діду позивача, було передано у приватну власність земельну ділянку площею 1000 кв.м., яка розташована за вказаною вище адресою для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, про що видано Державний акт [NUMBER] від 23.09.1995 року. 28.11.1997 року [PERSON] згідно договору, засвідченого державним нотаріусом Другої Краснолиманської державної нотаріальної контори, за № 1949, подарував своєму синову, [PERSON], зазначену земельну ділянку. Проте, з невідомих позивачу причин вказаний договір для реєстрації в Краснолиманській районній адміністрації його батьком передано не було. Після смерті [PERSON], [INFO], спадкова справа не відкривалась, належним чином право своєї власності на земельну ділянку [PERSON] за життя не оформив. Заявник є єдиним спадкоємцем майна після смерті батька за законом, мати від прийняття спадщини відмовилися, про що подала відповідну заяву. Спадщину після смерті батька заявник прийняв та оформив свої спадкові права на житловий будинок, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом від 12.12.2016 року. Проте оформити спадкові права на земельну ділянку він не має можливості через відсутність державного акту на земельну ділянку, який його батько не отримав за життя, після смерті дарувальника. Приватним нотаріусом Лиманського міського нотаріального округа заявнику було відмовлено в оформленні спадщини на земельну ділянку в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що є перешкодою для оформлення спадкових прав. Просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] його батька [PERSON] на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,1000 га, що розташована за адресою : [ADDRESS] і належить [PERSON] на підставі державного акту серії [NUMBER] від 23.09.1995 року, яка на підставі договору дарування передана у власність [PERSON], та на яку після смерті дарувальника належним чином не оформлено права власності. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON], що діє на підставі довіреності від 23.06.2016 року (а.с.10) не з'явилися. 06.02.2017 року представником позивача [PERSON] до суду подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.31,39). Представник відповідача Лиманської міської ради Донецької області Шуляченко І.О., що діє на підставі довіреності від 03.01.2017 року (а.с.30), в судове засідання не з'явилася, 02.02.2017 року подала заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення по справі просила ухвалити на розсуд суду за наявними у справі документами (а.с.29). В судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, при цьому представник позивача та відповідача заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності та відсутності самого позивача, перешкод для розгляду справи в судовому засіданні немає, тому суд вважає, що справу можна розглянути без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України. Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Краснолиманської міської ради народних депутатів від 17.11.1993 року № 523 [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 1000 кв.м., цільове призначення якої - обслуговування жилого будинку і господарських будівель за адресою : [ADDRESS]. На вказану земельну ділянку видано Державний акт про право приватної власності на землю серії [NUMBER], який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1586 (а.с.12). 28.11.1997 року зазначену земельну ділянку на підставі договору дарування, серії [NUMBER], посвідченого державним нотаріусом Другої Краснолиманської державної нотаріальної контори, [PERSON] подарував своєму синові, [PERSON]. Договір дарування підлягав реєстрації в Краснолиманській районній державній адміністрації, проте з невідомих позивачу причин зареєстрований не був (а.с.11). [INFO] в м.Краматорськ Донецької області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом РАГС Краматорського міського управління юстиції Донецької області (а.с.19). Спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася, із заявою про відкриття спадщини ніхто не звертався (а.с. 32). [INFO] в м.Мурманськ, Російської Федерації, помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС адміністрації м.Мурманська (а.с.18). 07.06.2016 року приватним нотаріусом Лиманського міського нотаріального округу Дорменок С.М. заведено спадкову справу № 1/2016 щодо майна померлого. Заяви про прийняття спадщини подали спадкоємці померлого за законом - дружина [PERSON] та син [PERSON]. 11.06.2016 року [PERSON] подала заяву про відмову від спадщини на користь сина. 04.08.2016 року надійшла заява від сина спадкодавця про прийняття спадщини за законом. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.12.2016 року [PERSON] отримав у спадок від [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], на земельній ділянці площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER]. У видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, постановою приватного нотаріуса було відмовлено у зв'язку з відсутністю державного акту про право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON]. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України, ЗК України та ЦПК України. Так, згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ст.1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України). Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу ст.116 ЗК України, громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Ст.ст.81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, ренти, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). [PERSON] нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, яка правомірно на підставі договору дарування належала спадкодавцю [PERSON], у зв'язку з чим його право на отримання у власність в порядку спадкування за законом земельної ділянки площею 0,1000га, що призначена для обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами порушено і підлягає судовому захисту. Враховуючи викладене та

Outcome: approved