Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

29 березня 2018\~ року [PERSON] звернувся\~ до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] міської ради \~Донецької області про скасування державного акта на право приватної власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він 18 вересня 1990 року на підставі договору дарування отримав у власність житловий будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Престижна (колишня - 40 років Жовтня), буд. 7. 10 лютого 1998 року позивач оформив право власності на земельну ділянку на якій розташований вказаний будинок, про що йому був виданий державний акт на право приватної власності на землю серія: ДН № 002675, в якому площа земельної ділянки зазначена 0,0764 га. З метою приведення правовстановлюючих документів у відповідність до вимог чинного законодавства, а саме внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач в 2018 році звернувся до державного реєстратора, та зареєстрував право власності на житловий будинок № 7 по вул. Престижній в м. Словянськ Донецької області. При розробленні технічної документації із землеустрою, для присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці на якій розташований будинок зясувалось, що площа земельної ділянки яка вказана в державному акті на право власності на землю відрізняється від площі розрахованої при проведенні комплексу геодезичних та землевпорядних робіт щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Так, площа земельної ділянки в державну акті зазначена - 0,0764 га, тоді як фактично, вона становить - 0,0825 га. Тобто, при виконанні землевпорядних робіт в 1998 році була припущена математична помилка в підрахунку площі земельної ділянки, при цьому фактичні лінійні розміри ділянки відповідають державному акту. За наведених обставин, враховуючи, що видача дубліката чи внесення виправлень до державного акта чинним законодавством не передбачено, позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом та просити суд скасувати державний акт на право приватної власності на землю серія: ДН № 002675 виданий 10 лютого 1998 року на підставі рішення виконкому [PERSON] міської [PERSON] народних депутатів від 22 жовтня 1997 року № 430, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2675, та визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0825 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Престижна (колишня - 40 років Жовтня), 7. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника [PERSON], рішення ухвалити на розсуд суду з урахуванням наявних у справі доказів (а.с. 18). Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Згідно із договором дарування від 18 вересня 1990 року посвідченим державним нотаріусом Першої словянської державної нотаріальної контори Донецької області за № 2-4-198, позивач отримав у власність житловий будинок з господарськими та побутовими будовами і спорудами за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Престижна (колишня - 40 років Жовтня), буд. 7 (а.с. 9, 9 з.б.). 10 лютого 1998 року позивачеві, на підставі рішення виконкому [PERSON] міської [PERSON] народних депутатів від 22 жовтня 1997 року № 430, був виданий державний акт на право приватної власності на землю серія: ДН № 002675, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2675, згідно із яким, [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,0764 га, розташовану за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Престижна (колишня - 40 років Жовтня), 7 (а.с. 10). Згідно із витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 114244267 від 16 лютого 2018 року, позивач, 12 лютого 2018 року зареєстрував своє право власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно на житловий будинок з господарськими побудовами та спорудами, за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Престижна (колишня - 40 років Жовтня), буд. 7 (а.с. 11). Згідно із повідомленням сертифікованого інженера-землевпорядника [PERSON] від 12 березня 2016 року № 9, при розробленні технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по вул. Престижній, 7 (колишня вул. 40 років Жовтня) в м. Словянську Донецької області, ним було виконано комплекс геодезичних та землевпорядних робіт щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі ділянки встановлювались за фактичним користуванням, тобто по існуючій огорожі. В процесі виконання польових та камеральних робіт виявлено, що фактична (вирахувана за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення) площа ділянки дещо відрізняється від площі, вказаної в державному акті на право приватної власності на землю серії ДН № 002675 від 10 лютого 1998 року. Площа ділянки за державним актом - 0,0764 га, фактична - 0,0825га., тобто при виконанні землевпорядних робіт в 1998 році була припущена математична помилка в підрахунку площі ділянки, при цьому фактичні лінійні розміри ділянки відповідають державному акту. При державній реєстрації земельної ділянки (з присвоєнням кадастрового номеру) не допускається безпідставне збільшення площі ділянки, що вказана в державному акті, тому для правового вирішення питання щодо виправлення помилок, припущених при виготовленні державного акта позивачеві було рекомендую звернутися до суду (а.с. 12). Частина 1\~ст. 55 Конституції України, передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно із ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. Статтею 15 ЦК України\~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно із п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Враховуючи ту обставину, що спірні правовідносини виникли до 01 січня 2002 року, суд застосовує норми\~ Земельного Кодексу України 1990 року, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин. Згідно із\~ст. 6 ЗК України ( в ред. 1990 року), громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Громадяни набувають право власності на земельні ділянки також у разі купівлі-продажу, дарування та обміну. Згідно із\~ст. 22 ЗК України\~( в ред. 1990 року), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.\~\~ За змістом\~ст. 23 ЗЗК України (в редакції 1990 року із відповідними змінами), право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними [PERSON] народних депутатів. Згідно із\~ст. 30 ЗК України\~(в редакції 1990 року із відповідними змінами), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених\~статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Згідно із змістом\~ст. 44 ЗК України\~( в ред. 1990 року із відповідними змінами), порушені права власників земельних ділянок і землекористувачів підлягають поновленню. Поновлення прав власників земельних ділянок і землекористувачів здійснюється [PERSON] народних депутатів відповідно до їх компетенції, судом, арбітражним судом або третейським судом. Згідно із ст. 126 ЗК України , право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Відповідно до п. п. 8, 9 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на обєкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Пунктом 9 розділу VII\~Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про державний земельний кадастр» встановлено, що державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки до 1 січня 2013 року. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Відповідно абзацу 2 п. 7\~Постанови Пленуму ВСУ від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно із ч. 3\~ст. 152 ЗК України\~шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). За змістом правової позиції, викладеної у справі № 6-319цс15 ВСУ, судам підсудні справи за заявами, зокрема,\~з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачу 10 лютого 1998 року, на підставі рішення виконкому [PERSON] міської [PERSON] народних депутатів від 22 жовтня 1997 року № 430/1, був виданий державний акт на право приватної власності на землю серія: ДН № 002675, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2675, згідно із яким, [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку призначену для обслуговування житлового будинку і господарських будівель розташовану за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Престижна (колишня - 40 років Жовтня), 7, площею 0,0764 га. Однак, при виконанні землевпорядних робіт в 1998 році, була припущена математична помилка в підрахунку площі земельної ділянки. Враховуючи, що видача дубліката державного акта, чи внесення виправлень в нього чинним законодавством не передбачена, то виникла ситуація за якої позивач позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на вказану земельну ділянку в порядку передбаченому чинним законодавством. За наведених обставин, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. На підставі наведеного,

Outcome: approved