Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

29 червня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» (далі - ТОВ «УБКІ»), у якому просить зобов`язати ТОВ «УБКІ» виключити негативні відомості про неї як позичальника, які стосуються кредитного договору № 501160913 від 09 липня 2019 року, що укладено з АТ «Альфа-Банк». Стягнути солідарно з АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «УБКІ» на її користь 200 000 грн в якості компенсації завданої моральної шкоди. Вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову, позивач зазначала, що 09 липня 2019 року нею з АТ «Альфа-Банк» укладено кредитний договір № 501160913, кошти за яким вона сплачувала до квітня 2020 року, де однією з умов була сплата комісії в розмірі 4,3 % щомісячно від початкової суми кредиту. Також [PERSON] вказує, що не погоджуючись з вказаною умовою, вона звернулась до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору, за наслідками вирішення якого рішенням Київського районного суду м. Полтави у справі №552/3374/20 вказаний кредитний договір в частині сплати комісії визнано недійним та зобов`язано АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок її кредитних зобов`язань без врахування комісії в розмірі 4.3% від початкової суми кредиту. Крім того, позивач зауважила, що АТ «Альфа-Банк» звертався до нотаріуса про вчинення виконавчого напису за вказаним кредитним договором, який рішенням Київського районного суду м. Полтави в справі №552/6190/20 визнано таким, що не підлягає виконанню, однак, не дивлячись це, АТ «Альфа-Банк» внесені дані про неї, як недобросовісного позичальника до своєї бази даних. [PERSON] зазначила, що у червні 2021 року зверталася до Акціонерного товариства «Універсал банк» з проханням видати кредит на бізнес-навчання, однак, їй відмовлено через наявність простроченої заборгованості за кредитом перед АТ «Альфа-Банк». Із кредитної історії позивач дізналася, що єдина прострочена заборгованість у неї це неврегульовані взаємовідносини з АТ «Альфа-Банк», яка виникла внаслідок невиконання відповідачем рішень судів, які набрали законної сили. Ураховуючи те, що позивач з 2001 року мала бездоганну кредитну історію, яка внаслідок неправомірних дій відповідачів втрачена, чим завдано їй також моральних страждань. На підставі наведеного, позивач просила позов задовольнити. Ухвалою судді від 08 липня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 15 вересня 2021 року від АТ «Альфа-Банк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач заперечує проти позовних вимог з огляду на таке. Згідно з укладеним сторонами кредитним договором від 09 липня 2019 року № 501160913 сторони погодили погашення кредиту шляхом внесення щомісячних платежів строком до 09 липня 2021 року. Проте, всупереч умовам кредитного договору позивач в односторонньому порядку припинила внесення щомісячних платежів з квітня 2020 року. При цьому, на момент допущення позивачем простроченої заборгованості та надання кредитором інформації про прострочення кредиту до ТОВ «УБКІ» жодних судових рішень про часткове визнання кредитного договору недійсним не існувало. Рішення Київського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2020 року, яким було частково задоволено вимоги [PERSON] набрало законної сили після його перегляду в апеляційному порядку лише 03 лютого 2021 року, тобто через рік після допущення позивачкою прострочення за кредитом. Постанова Полтавського апеляційного суду була оскаржена до Верховного Суду, проте ухвалою від 19 березня 2021 року у відкритті касаційного провадження банку було відмовлено. Разом з тим, жодних підстав для вилучення записів про наявність прострочення після набрання рішенням законної сили також не було, оскільки позивач з квітня 2020 року повністю відмовилась виконувати взяті на себе зобов`язання в односторонньому порядку, в тому числі не вносила платежі ні на погашення тіла кредиту, ні на погашення відсотків за користування кредитними коштами. І навіть після здійснення банком перерахування заборгованості за укладеним сторонами кредитним договором за рішенням суду таке прострочення існувало. Крім того, строк дії кредитного договору було встановлено до 09 липня 2021 року, а погашення залишку простроченої заборгованості позивач здійснила лише 30 серпня 2021 року, тобто більш ніж через два місяця після подання даного позову. При цьому, банк виконав в повному обсязі рішення Київського районного суду м. Полтави. Враховуючи наведене, дії відповідача щодо передачі даних до ТОВ «УБКІ» та внесення даних до кредитної історії позивача є правомірними, оскільки у [PERSON] була наявна заборгованість у період з травня 2020 року до 03 серпня 2021 року. Позивач не надала жодних належних і допустимих доказів на підтвердження таких обставин, а саме: щодо того, які курси вона мала намір пройти, чи дійсно вони були необхідні, чи дійсно вона від них відмовилась, та чи справді єдиною причиною відмови стала саме наявність відомостей про прострочену заборгованість у її кредитній історії. Надана роздруківка переписки з абонентом «Курси бізнесу» не може свідчити про те, що такі курси дійсно мали місце. Більш того, у тій же переписці позивач зазначає, що має намір оплатити курси самостійно, а отже жодної реальної шкоди позивачу завдано не було. За таких обставин, представник відповідача просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову. 12 жовтня 2021 року позивач подала відповідь на відзив, в якій зазначила про те, що тільки після звернення позивача до суду із зазначеним позовом відповідач виконав рішення Київського районного суду м. Полтави, що свідчить про неповагу відповідачів як до судової системи так і до неї. 19 жовтня 2021 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, з якої вбачається, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник АТ «Альфа-Банк» подав до суду заяву про розгляд за його відсутності. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 09 липня 2019 року між [PERSON] та АТ «Альфа-Банк» укладено договір про надання кредиту № 501160913 обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Сума кредиту 28 600,00 грн, процентна ставка - 0,01 %, строк кредиту - 24 місяці. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 28 жовтня 2020 року у справі № 552/3374/20 вказаний кредитний договір в частині сплати позивачем комісії в розмірі 4,3 % визнано недійним та зобов`язано АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок кредитних зобов`язань [PERSON] без врахування цієї комісії від початкової суми кредиту. Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 лютого 2021 року вказане рішення залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2021 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ «Альфа-Банк» відмовлено. Крім того, позивач зверталася до Київського районного суду м. Полтави з позовом до АТ «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. від 13 листопада 2020 року № 36854, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором від 09 липня 2019 року № 501160913 в сумі 18168,04 грн, який задоволено рішенням Київського районного суду м. Полтави від 08 лютого 2021 року в справі № 552/6190/20. Згідно з інформацією ТОВ «УБКІ» станом на 15 квітня 2021 року у позивача наявна заборгованість за кредитним договором в сумі 24 373,00 грн за період більш ніж 90 днів. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Відповідно ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 525 ЦК України). Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначала про те, що з квітня 2020 року припинила сплачувати кошти за укладеним з відповідачем кредитним договором. Отже, отримавши кредит за кредитною угодою від 09 липня 2019 року позивач в односторонньому порядку відмовилась виконувати умови кредитного договору. Зазначені обставини також підтверджує АТ «Альфа-Банк». При цьому, як вбачається із матеріалів справи, позивач не надала жодного належного та допустимого доказу про виконання зобов`язання в повному обсязі за кредитним договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» метою цього Закону є врегулювання суспільних відносин, що виникають у сфері збору, оброблення, зберігання, захисту та використання інформації про виконання особами грошових зобов`язань, функціонування інституцій, пов`язаних з обміном інформацією про грошові зобов`язання та забезпечення прав та інтересів суб`єктів кредитної історії. Відповідно до Бюро вилучає з кредитної історії: інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, договору або визнання їх недійсними;всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього;інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії. Бюро має право за участю користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим Законом та договором. Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину. Таким чином, ТОВ «УБКІ» є лише особою, яка збирає, зберігає та використовує інформацію, яка надається банками. АТ «Альфа-Банк» надав інформацію про те, що кредит, який отримано позивачем є непогашеним. Позивачем зазначена обставина не спростована. Таки чином, відсутні підстави для задоволення вимог позивача про вилучення негативних відомостей про неї як позичальника, які стосуються кредитного договору №501160913 від 09 липня 2019 року, що укладено з АТ «Альфа-Банк». Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтовуючи вимоги позову про солідарне стягнення з відповідачів в якості відшкодування моральної шкоди, позивач вказувала, що внаслідок наявності інформації про прострочення кредиту у кредитній історії, вона не змогла отримати кредит, у зв`язку з чим, відмовилась від навчання, яке було їй життєве необхідне. Разом з тим, позивач не надала належні та допустимі докази на підтвердження того, які саме курси мала намір пройти позивач, чи дійсно вони були необхідні, чи дійсно вона від них відмовилась, та чи справді єдиною причиною відмови стала саме наявність відомостей про прострочену заборгованість у кредитній історії позивача. Ураховуючи те, що позивач не надала докази на підтвердження протиправних дій відповідачів, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю відповідачів та спричиненою шкодою, тому підстави для задоволення позову про солідарне стягнення з відповідачів моральної шкоди в сумі 200 000 грн відсутні.

Outcome: dismissed