Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

30 жовтня 2018 року позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона є власником Ѕ частки квартири [ADDRESS]. Інша частина квартири належить її дочці [PERSON] та сину [PERSON] - в розмірі по ј частці кожному. В спірній квартирі зареєстрований відповідач, однак з 2013 року в ній не проживає. З того часу забрав всі свої особисті речі і виїхав в інше місце проживання. Реєстрація відповідача за зазначеною адресою порушує її права як власника, передбачені ч. 2 ст. 405 ЦК України, у звязку з чим вона не може оформити субсидію та змушена нести додаткові витрати на комунальні послуги, які нараховуються і на нього. Крім того, вона двічі погашала кредити, які взяв відповідач, оскільки в разі їх несплати квартира може бути відчужена, тому просить визнати відповідача, таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням та стягнути на її користь понесені судові витрати. В судовому\~засіданні позивач\~позов підтримала\~повністю,\~відповідач \~та третя\~особа повторно\~в судове\~засідання не\~зявилися,\~про час\~і місце\~судового розгляду\~були оповіщені\~у встановленому\~порядку,\~відповідач -\~за адресою\~його місця\~проживання чи\~місця перебування,\~за зареєстрованою\~у встановленому\~законом порядку,\~не проживає\~за такою\~адресою.Відповідне\~оголошення було\~розміщене також\~на сайті\~«Судова влада»,\~про причини\~неявки суду\~не повідомив,\~своїх заперечень\~та відзиву\~на позов\~не подав. Відтак відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відповідач є таким, якому судовий виклик вручено належним\~ чином.\~Третя особа направила заяву про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позов. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач надала пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Також пояснила, що вона тривалий час не спілкується із відповідачем, який ніби то проживає у місті Кривий Ріг. Він є співвласником квартири, проте не несе будь-яких витрат по її утриманню. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що вони знають сімю позивача тривалий час, так як проживають в одному багатоповерховому будинку. Відповідач не проживає за спірною адресою тривалий час, тобто понад рік. Не цікавиться житлом та не несе витрати по його утриманню. \~\~Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно зясованих обставин, об'єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що на підставі Свідоцтва про право власності від 16.02.2009 квартира номер 16 по вулиці Українська, буд. 3 в смт. Згурівка Київської області належить на праві спільної часткової власності позивачу [PERSON] (змінила імя на [PERSON]І.) - Ѕ частки, та членам її сімї [PERSON] (змінила імя на [PERSON]В.) та [PERSON] по ј частки кожному (а.с.5, 9, 10, 11 -\~копії свідоцтв про зміну імені та про право власності та витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності). У спірній квартирі зареєстрований та не проживає відповідач [PERSON] (а.с.15 акт). На підставі\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації особи можливе на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 319 ЦК України, встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. \~ \~ \~ \~Статтєю 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам'яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. \~ \~ \~ \~Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст. 8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч. 1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. \~ \~ \~ \~В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві ( рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»). \~ \~ \~ \~Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Позивач при предявленні позову сплатила судовий збір в розмірі 704,80 грн (а.с.1 квитанція). \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов\~ висновку, що в позові необхідно відмовити повністю, так як в судовому засіданні не доведено, що відповідач є особою, яка втратила право на користування спірним житлом, оскільки квартира є спільним сумісним майном учасників справи, набутим у визначеному законом порядку. Відповідач є співвласником спірної квартири та не втратив право власності на цю квартиру в силу вимог статей 319, 321 ЦК України. \~ \~ \~ \~Відтак відсутні\~підстави для\~задоволення позову\~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням,\~оскільки положення\~частини другої\~статті 405\~ЦК України\~не розповсюджуються\~на спірні\~правовідносини.\~Зазначені позивачем\~обставини про\~те,\~що відповідач\~був відсутній\~в квартирі\~за місцем\~своєї реєстрації\~понад один\~рік,\~не свідчать\~про відмову\~[PERSON]\~від права\~власності на\~нерухоме майно\~та не\~є підставами\~для припинення\~права власності\~на нього. Позивач не надала доказів, які б свідчили про припинення права власності відповідача на спірну квартиру. \~ \~ \~ \~ \~Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.02.2018 справа № 647/1683/15-ц. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed