Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

30.12.2014 р. ПАТ «Сумигаз» в особі Охтирського управління з експлуатації газового господарства звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за спожитий природний газ та зобов'язання укладення договору, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду від 12.03.2014 р. були розділені особові рахунки споживачів природного газу між співвласниками квартири [ADDRESS], в тому числі і відповідачу [PERSON] На підставі даного рішення позивачем було відкрито особовий рахунок [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON] як споживача природного газу. Однак відповідач, користуючись природним газом без належно укладеного договору плату за спожитий природний газ не проводить, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 151,69 грн., яку необхідно стягнути з відповідача, та зобов'язати його укласти договір про надання послуг з газопостачання. В судовому засіданні представник позивача Диський А.В. позовні вимоги підтримав, просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з газопостачання в розмірі 151,69 грн. та зобов'язати відповідача укласти договір про надання послуг з газопостачання, а також стягнути судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, так як згідно довідки з Охтирського МС УДМС України в Сумській області [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], куди були направлені судові повістки, які повернулися з відміткою про повернення в зв'язку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони зобов'язані повідомити суд про зміну свого місця проживання або місцезнаходження під час провадження справи, і в разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка направляється на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. За згодою представника позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Суд проаналізував матеріали справи, дослідив письмові докази, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків являються дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії осіб, що не передбачені цими актами, однак за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, такими підставами є договори та інші правочини, юридичні факти. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що на ім'я відповідача в ПАТ «Сумигаз» в особі Охтирського управління з експлуатації газового господарства відкрито особовий рахунок № [NUMBER] відповідно до рішення Охтирського міськрайонного суду від 12.03.2014 р., яким були розділені особові рахунки споживачів природного газу між співвласниками квартири [ADDRESS] (а.с.5, 7). Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок забезпечення галузей національної економіки та населення природним газом» Охтирське УКГГ забезпечує помешкання відповідача природним газом. Відповідні послуги з газопостачання надаються відповідачу відповідно до ч.1 п.29 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №2246 від 09.12.1999 р. Припинити надання послуг з газопостачання у вказану квартиру не можливо в зв'язку з тим, що за вказаною адресою розділені особові рахунки між всіма співвласниками, а газовий ввід тільки один, тому відсутня технічна можливість це зробити. Відповідно до ч.4 п.29 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №2246 від 09.12.1999 р., відповідач як споживач природного газу зобов'язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання. З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість за послуги з газопостачання за період з квітня 2014 року по грудень 2014 року включно становить 151,69 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за послуги з газопостачання у розмірі 151,69 грн. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків зокрема є договори та інші правочини. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Як передбачено ч.1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 року №938 «Про затвердження Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 р. №2246». Разом з тим ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. У ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформульовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч.1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642-643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст.ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч.3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. З аналізу змісту ч.3 ст. 6, ч.1 ст. 630 ЦК України, ст.ст. 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2006 року №938 «Про затвердження Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 1999 р. №2246» вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, укладення договору на надання послуг з газопостачання є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч.3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та ст.ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Позивач не надав суду договору про надання послуг з газопостачання, а тому суд не має можливості зробити висновок, чи відповідає він типовому договору, в зв'язку з чим і відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі не суперечить вимогам законодавства. В разі невизнання відповідачем (споживачем) права позивача (виконавця послуг) на укладення договору про надання послуг з газопостачання, який відповідає вимогам типового договору, таке право відповідача підлягає захисту судом на підставі п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 року (справа № 6-110 цс 12), прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судами одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах. Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача щодо зобов'язання відповідача укласти договір про надання послуг з газопостачання. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 6, 11, 203, 208, 215, 526, 626-628, 630, 638, 642-643 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: partial