overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

30.10.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивач в обґрунтування позову\~посилаються на те, що він є власником будинку [ADDRESS] , на підставі договору дарування житлового будинку від 21.10.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Штефан В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4123. Разом з ним у будинку зареєстровані відповідачі племінники, а саме [PERSON] , та [PERSON] , однак не користуються вказаним житловим приміщенням за власним бажанням понад встановлений законом строк, оскільки мешкають в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Відповідачі витрат по утриманню житла та сплаті комунальних послуг не несуть, їх реєстрація в даному житловому будинку перешкоджає позивачу розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Позивач, представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подавши заяву про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування житлового будинку (а.с.8) Відповідно до довідки № 1727 від 23.10.2019 р. встановлено, що в [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] . Всього в житловому будинку зареєстровані та проживають [PERSON] голова домогосподарства, [PERSON] племінниця, [PERSON] племінник, [PERSON] не родич (а.с. 14) Згідно акту депутатського обстеження від 22.10.2019 року за адресою: в будинку [ADDRESS] підтверджено факт того, що [PERSON] , 1985 року народження та [PERSON] , 1989 року народження, які зареєстровані за вказаною адресою, фактично за даною адресою ніколи не проживали і не проживають в теперішній час з дати реєстрації 28.04.2014 р. (а.с.13) Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі зареєстровані у спірному будинку, не проживають за місцем реєстрації без поважних причин, тому вони повинні бути визнані такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

30.10.2019 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2019 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Гуденко О.А. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А. від 05.11.2019 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. 19.02.2020 року до канцелярії Центрального районного суду м. Миколаєва надійшло клопотання від відповідача, в якому вона просить суд надати строк для примирення подружжя. В судовому засіданні 02.03.2020 року, протокольною ухвалою вищезазначене клопотання відповідача задоволено та надано строк для примирення до 04.06.2020 року. Після закінчення строку на примирення позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась судом неодноразово належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив проти позову суду не надала. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 28 вересня 2012 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Протягом тривалого часу сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв`язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

30.10.2019 року позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач перебуває в шлюбі з відповідачем з 14.07.2001 року, який зареєстрований 14.07.2001 року Підгайцівською сільською радою Луцького району Волинської області, актовий запис № 09. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що подружні відносини з відповідачем припинені, шлюб існує формально, сторони не ведуть спільного господарства. Просить суд шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Позивач [PERSON] подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності за наявними матеріалами справи. Просить суд позов задовольнити, судові витрати стягнути з відповідача. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. З свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 14.07.2001 року встановлено, що шлюб між сторонами був зареєстрований 14.07.2001 року Підгайцівською сільською радою Луцького району Волинської області, актовий запис № 09 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 5, 6). В судовому засіданні встановлено, що подружні відносини з відповідачем припинені, сторони не ведуть спільного господарства, шлюб існує формально. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, а тому шлюб слід розірвати. При визначенні коштів, які підлягають стягненню з кожної з сторін при реєстрації розірвання шлюбу, суд виходить з матеріального становища кожного з подружжя. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

\~ \~ \~ \~30.10.2019 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 05.05.2017 року, шлюбні відносини з відповідачем припинені через непорозуміння, подальшого сумісного життя і збереження сім`ї не бажає. \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не з`явилася, представник її надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи та постановити заочне рішення. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. \~ \~ \~ \~05.05.2017 року між сторонами було укладено шлюб, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . \~ \~ \~ \~Шлюбні відносини припинили з червня місяця 2017 року через постійні сварки та непорозуміння, розірвання шлюбу відповідає інтересам позивача, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

30.10.2019 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , на час його навчання у Національному педагогічному університеті імені М.П.Драгоманова, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу). Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, представник відповідач надав заяву про визнання позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. До 2012 року сторони перебували в шлюбі і мають спільну повнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який навчається на 1 курсі Національного педагогічного університету імені М.П.Драгоманова. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України (далі - Кодекс) якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. В силу положень статті 182 цього Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31 наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають значення. За приписами частини першої статті 191 Кодексу аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Отже, враховуючи встановлені судом обставини, визнання позову відповідачем, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина на час навчання в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

30.10.2020 [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (далі - відповідачі) про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] з підстав, встановлених статтями 321, 391, 406 Цивільного кодексу України. Позов мотивує тим, що відповідачі добровільно покинули спірну квартиру, з листопада 2018 року постійно не проживають в ній без поважних причин та не беруть участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг, чим ставлять позивача в скрутне матеріальне становище та створюють перешкоди у вільному розпорядженні власністю. У судовому засіданні позивач пред`явлений позов підтримала та наполягала на задоволенні. Допитана судом в якості свідка [PERSON] , яка проживає в будинку [ADDRESS] , підтвердила, з 2018 року відповідачі жодного разу не з`являлися в спірній квартирі. Відповідачі не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином. 03.12.2020 судом, за згодою позивача, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири [ADDRESS] (далі - Квартира; а.с. 7-9); у зазначеній Квартирі зареєстровано місце постійного проживання відповідачів (а.с. 11). Як убачається з показань свідка та акту від 12.10.2020 (а.с. 11), які в сукупності узгоджуються між собою, а тому вважається доведеним, з листопада 2018 року відповідачі постійно не проживають в Квартирі, при цьому не беруть участі в утриманні Квартири та оплаті житлово-комунальних послуг, що свідчить про втрату ними інтересу до вказаного жилого приміщення. Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України (далі - Кодекс) право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписом статті 391 Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною другою статті 406 Кодексу сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що відсутність у Квартири з листопада 2018 року та ухилення від участі в утриманні житла, в сукупності свідчать про втрату відповідачами інтересу до вказаного житла, що є істотною обставиною, яка дає підстави для припинення житлового сервітуту та визнання відповідачів такими, що втратили право користування Квартирою. Вказана позиція суду узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, сформульованими у постанові від 29.01.2020 (справа № 750/2263/18), які підлягають застосуванню судами нижчих інстанцій. Отже, пред`явлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

30.10.2020 [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідачі) про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] з підстав, встановлених статтями 321, 391, 405 Цивільного кодексу України. Позов мотивує тим, що відповідач добровільно покинув спірну квартиру, з січня 2016 року він постійно не проживає в квартирі без поважних причин та не бере участі в її утриманні та оплаті житлово-комунальних послуг, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище та створює перешкоди у вільному розпорядженні власністю. У судовому засіданні позивач пред`явлений позов підтримала та наполягала на задоволенні. Допитаний судом в якості свідка [PERSON] (рідний брат позивача) підтвердив, що на початку 2016 року відповідач добровільно покинув спірну квартиру і з того часу жодного разу в ній не з`являвся. Відповідач не з`явився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є власником квартири [ADDRESS] (далі - Квартира); в якій зареєстровано місце постійного проживання відповідача (а.с. 4-9, 12-14, 16, 17). Як убачається з показань свідка та акту від 15.10.2020 (а.с. 15), що узгоджуються між собою, а тому вважається доведеним, з січня 2016 року відповідач постійно не проживає в Квартирі, при цьому не бере участі в її утриманні та оплаті житлово-комунальних послуг, що свідчить про втрату відповідачем інтересу до вказаного жилого приміщення. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23.12.2016 розірвано шлюб сторін, в зв`язку з цим відповідач втратив статус члена сім`ї позивача. Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України (далі - Кодекс) право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписом статті 391 Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною другою статті 406 Цивільного кодексу України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Суд вважає, що відсутність у Квартири з січня 2016 року та ухилення від участі в утриманні житла в сукупності свідчать про втрату відповідачем інтересу до вказаного житла, що є істотною обставиною, яка дає суду підстави для припинення житлового сервітуту та визнання відповідача таким, що втратив право користування Квартирою. Вказана позиція суду узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, сформульованими у постанові від 29.01.2020 (справа № 750/2263/18), які підлягають застосуванню судами нижчих інстанцій. Отже, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

30.10.2020 акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення з відповідача: - заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання, що виникла за період з 01.10.2016 по 31.07.2020 включно, в сумі 23440 грн 12 коп.; - заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води, що виникла за період з 01.10.2017 по 31.07.2020 включно, в сумі 9174 грн 30 коп.; - інфляційних в сумі 1727 грн 85 коп., 3% річних за порушення грошового зобов`язання в сумі 1574 грн 48 коп. і понесених судових витрат у сумі 2102 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позову; крім того повідомив про згоду на заочний розгляд справи. Відповідач також не з`явився, при цьому не повідомив про причини своєї неявки. Протокольною ухвалою суду від 27.11.2020 постановлено провести заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] (далі - Квартира). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, що діяв до 01.05.2019 (далі - Закон № 1875-IV), пункту 2 першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, що діє з 10.12.2017 (далі - Закон № 2189-VIII), надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води належить до комунальних послуг. Згідно з частиною третьою статті 20 Закону № 1875-IV, частиною другою статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідач окремий договір з позивачем не укладав, а отримує послуги на основі типового договору. У порушення вимог законодавства відповідач за спожиті послуги не розраховується, внаслідок чого виникла заборгованість заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання, що виникла за період з 01.10.2016 по 31.07.2020 включно, в сумі 23440 грн 12 коп., а також заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води, що виникла за період з 01.10.2017 по 31.07.2020 включно, в сумі 9174 грн 30 коп.; розмір заборгованості підтверджується розрахунками позивача (а. с. 7, 8), правильність яких відповідачем не спростовано, що є підставою для її стягнення. Вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних і 3% річних, що нараховані за порушення відповідачем своїх грошових зобов`язань, ґрунтуються на приписах частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, а нарахована сума підтверджується приєднаними до справи розрахунками (а. с. 9 - 12). За таких обставин, пред`явлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

30.10.2020 акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі - відповідачі) про стягнення з відповідачів: - заборгованості за послуги з централізованого теплопостачання, що виникла за період з 01.03.2017 по 31.07.2020 включно, в сумі 13639 грн 49 коп.; - заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води, що виникла за період з 01.12.2017 по 31.07.2020 включно, в сумі 4531 грн 62 коп.; - інфляційних в сумі 964 грн 13 коп., 3% річних за порушення грошового зобов`язання в сумі 801 грн 46 коп. і понесених судових витрат у сумі 2102 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позову; крім того повідомив про згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі також не з`явилися, при цьому не повідомили про причини своєї неявки. Протокольною ухвалою суду від 27.11.2020 постановлено провести заочний розгляд справи. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] (далі - Квартира). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, що діяв до 01.05.2019 (далі - Закон № 1875-IV), пункту 2 першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII, що діє з 10.12.2017 (далі - Закон № 2189-VIII), надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води належить до комунальних послуг. Згідно з частиною третьою статті 20 Закону № 1875-IV, частиною другою статті 7 Закону № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідачі окремий договір з позивачем не укладали, а отримують послуги на основі типового договору. У порушення вимог законодавства відповідачі за спожиті послуги не розраховуються, внаслідок чого виникла заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01.03.2017 по 31.07.2020 включно, в сумі 13639 грн 49 коп., а також заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.12.2017 по 31.07.2020 включно, в сумі 4531 грн 62 коп.; розмір заборгованості підтверджується розрахунками позивача (а. с. 7, 8), правильність яких відповідачами не спростовано, що є підставою для її стягнення. Вимога позивача про стягнення з відповідачів інфляційних і 3% річних, що нараховані за порушення відповідачами своїх грошових зобов`язань, ґрунтуються на приписах частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, а нарахована сума підтверджується приєднаними до справи розрахунками (а. с. 9 - 12). За таких обставин, пред`явлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

30.10.2020 до Баранівського районного суду звернувся [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до Баранівської міської ради (далі також відповідач) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Заявлені вимоги обґрунтовувалися тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належне майно. Однак позивач пропустив строк для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини. З метою реалізації своїх спадкових прав, позивач вирішив звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягав. Відповідач в судове засідання свого представника не направляла, згідно поданої заяви Баранівська міська рада заявлений позов визнала, вважала його таким, що підлягає задоволенню. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Outcome: approved