Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

30 січня 1999 року між [PERSON] та відповідачем укладено шлюб зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 36. За час шлюбу в них народилася дитина, донька - [PERSON], [INFO]. Даний шлюб за рішенням Ужгородського міськрайонного суду № 2п-8176/10 було розірвано та стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 31.08.2010 року. Позивач проживає разом з матірю [PERSON], яка здійснює її утримання, оскільки вона продовжує навчатися на денній формі на платній основі. Мати самостійно утримувати позивача матеріально не в змозі, а відповідач офіційно працевлаштований та має стабільний високий дохід то просить стягнути з нього аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частина усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для особи працездатного віку щомісяця, починаючи з дня подачі позову і до 30 червня 2021 року. 13.06.2018 року відповідач [PERSON] направив на адресу суду відзив на позов, в якому зазначив, що вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення, оскільки однією з підстав є незмога матері самостійно утримувати доньку, але не аргументовано причини та неможливість повного матеріального забезпечення. Разом з цим, вимога про стягнення з нього 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) є також не обґрунтованою та не наведено доказів, щодо саме такого розміру аліментів, не надано також доказів неможливості матері сплачувати за навчання доньки. Зазначив, що на його утриманні є дружина яка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, їх спільна малолітня дитина та син дружини від попереднього шлюбу. Також, він має кредитні зобовязання перед Зкарпатською обласною кредитною спілкою «Бескид». З огляду на це, просить задоволити позов частково, та стягувати з нього аліменти на утримання повнолітньої доньки яка продовжує навчання в розмірі 900 гривень. 18.06.2018 року позивачем надано відповідь на відзив в якому вона зазначила, що розмір аліментів які визнає відповідач є недостатнім, а тому просить задоволити позовні вимоги повністю. Твердження відповідача викладені у відзиві є необґрунтованими з огляд у на те, що відповідач стверджує, що позивачем не надано доказів того, що мати не в змозі утримувати дитину. Оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог\~ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Крім того, згідно з ч.1\~ст.200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~ст.182 цього Кодексу. Відповідно до ч.1\~ст.182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 201 СК України\~передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей\~187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз ст.ст.\~199,\~200 СК України\~вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. З свідоцтва про народження серії І-ФМ № 079094 виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської Закарпатської області від 27.03.2000 року, батьком [PERSON] являється [PERSON] (а.с.11). Згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду № 2п-8176/10 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 31.08.2010 року (а.с.12). Як вбачається\~з доданих\~до матеріалів\~справи доказів\~[PERSON]\~навчається в\~Мукачівському державному\~університеті ІІІ-ІV\~рівня акредитації\~за денною\~формою навчання\~на платній\~основі (а.с.13,\~14,\~15). Позивач проживає з матірю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює в управлінні СБУ в Закарпатській області, має стабільний високий дохід (а.с.7), має на утриманні малолітню дитину від іншого шлюбу (а.с.6) та кредитні зобовязання (а.с.14, 15-17). У відповідності до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial