Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

31 липня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ВАТ «Содовий завод», про стягнення компенсації втрати частини заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що він працював у відповідача з 28.09.1993 року по 09.08.2000 року, був звільнений за ст. 38 КЗпП України. При розрахунку йому не виплачена заборгованість по заробітній платі. Рішенням Слов'янського міського суду №2-2823-97 від 13.10.1997 року, з відповідача була стягнута зазначена заборгованість по заробітній платі. Позивач вважає, що відповідач повинен виплатити на його користь компенсацію втрати частини заробітку в сумі 2526 грн. 49 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку з 13.10.1997 року по 25.02.2014 рік в сумі 23 109 грн. 78 коп. Крім того, незаконними діями відповідача йому була завдана суттєва моральна шкода, яка виразилась у несправедливому до нього відношенні відповідача. Порушення відповідачем його трудових прав привели до втрати його налагоджених і нормальних життєвих зв'язків, через що він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та своєї родини. Завдану йому відповідачем моральну шкоду він оцінює в 3000 грн. У судове засідання позивач, [PERSON], не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, зазначив, що наполягає на задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача, ВАТ «Содовий завод», в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву, у якій позовні вимоги позивача визнає тільки у розмірі заборгованості по заробітній платі, інші позовні вимоги позивача не визнає, при цьому просить розгляд справи провести у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] працював у відповідача з 28.09.1993 року по 09.08.2000 року. На час звільнення відповідач заборгував [PERSON] заробітну плату, ця обставина визнається відповідачем, що підтверджується рішенням суду від 13.10.1997 року, чим були порушені вимоги ст. 115 КЗпП України, про своєчасну сплату заробітної платні. Відповідно до ст. 116 ч. 1 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Стягнення заборгованості із заробітної плати було здійснено за рішенням суду від 13.10.1997 року, однак фактичне розрахування не здійснено. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абзаців 5, 6, 7, 9, 10 пункту 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення ст. 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу - у трудовому законодавстві право працівника на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням його трудових прав, визначено у ст. 237-1 КЗпП України. Спір про відшкодування звільненому працівнику моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні, є трудовим спором. Строки звернення до суду за відшкодуванням моральної шкоди в зазначеній статті (237-1) не встановлено. Конституційний Суд України вважає, що в аспекті конституційного звернення визначені Цивільним кодексом України і КЗпП України підстави та порядок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди слід розглядати у нерозривному зв'язку з положеннями статті 233 Кодексу, у яких встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зокрема тримісячний строк, який розпочинається з дня, коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди. А тому, Конституційний Суд України, вище зазначеним рішенням вирішив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Хоча рішенням суду від 13.10.1997 року з відповідача було стягнуто заборгованість із заробітної плати, однак фактично зазначена сума не сплачена позивачу, а тому в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач по теперішній час фактично з позивачем при звільненні не розрахувався. Розраховуючи суму середнього заробітку, позивач по даній цивільній справі, виходив з вимог постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» та довідки наданої відповідачем № 91-3910 від 13.12.2013 року, згідно якої, середньоденна заробітна плата позивача складає 5,66 грн. (тарифна ставка 0,69 грн. х 8,2 години в день = 5,66 грн.). За період з 14.10.1997 року по 25.02.2014 рік, кількість робочих днів становить 4083. Тобто за період затримки розрахунку при звільненні, відповідно до приписів ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток в розмірі 23 109 грн. 78 коп. 5,66 грн. х 4083 дн. = 23 109 грн. 78 коп. Вирішуючи питання стосовно виплати працівникові компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати у сумі 2526 грн. 49 коп., суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку встановленому чинним законодавством. Згідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Статтею 7 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. Позивачем не додано доказів на підтвердження виплати йому заборгованості, та даних про відмову власника або уповноваженого ним органу у виплаті компенсації. Крім того, дія постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року за № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати» - поширюється тільки на працюючих робітників, але ж ніяк не на звільнених. За таких підстав в задоволенні цих вимог слід відмовити. Окрім того позивач просить стягнути моральну шкоду. Така шкода відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодовується в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач послався на те, що він втратив налагоджені і нормальні життєві зв'язки, через що був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та своєї родини. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що заявлений позивачем розмір завданої моральної шкоди не відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань позивача. А тому на думку суду розмір моральної шкоди має складати 1000 грн. Крім цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 грн. на користь держави, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial