Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

29.10.2021 року вказана позовна заява надійшла до суду. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.08.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис №10018 від 25.08.2020 року про стягнення з нього на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості у розмірі 4388,56 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяною Сергіївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67108846 від 12.10.2021 року. Також 20.10.2021 року приватний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Про наявність вказаного виконавчого напису він дізнався 24.10.2021 року, коли отримав відомості про відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання. Не розуміючи, про що саме справа, він промоніторив реєстр судових рішень та прийшов до висновку, що мова йде про Платинум Банк. Однак про те, що Платинум Банк відступив права вимоги за кредитним договором він не знав, так як про це його ніхто не повідомляв. Він вважає, що вказаний виконавчий напис не підлягає виконанню, так як його було вчинено з порушенням ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, а також Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172, оскільки нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше 3 років. На його думку, заборгованість за кредитним договором не є безспірною, так як він не отримував вимоги-повідомлення про погашення заборгованості із зазначенням деталізованої суми боргу; він не отримував повідомлень про відступлення прав вимоги за кредитним договором на підтвердження законних правових підстав звертати стягнення за кредитом ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», а крім того, всі платежі з погашення ним кредиту здійснювалися ним на користь та за реквізитами Платинум Банку, а не ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ». Окрім того, з дня виникнення права вимоги за кредитним договором минуло більше трьох років. Крім того, вчинення виконавчого напису у разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання кредитором повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику та вказане повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомлення про його отримання. Таких повідомлень він не отримував. Тому, оскільки нотаріусом не дотримано вимог закону при вчиненні виконавчого напису, позивач просив визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. 02.11.2021 року судом постановлена ухвала про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується боржником у судовому порядку. 03.11.2021 року ухвала про відмову в задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору. Ухвалою від 03.11.2021 року позовну заяву було залишено без руху. Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою від 15.11.2021 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав з підстав, зазначених у позовній заяві. Від представника відповідача ТОВ «Фінпром Маркет» до суду надійшла заява про визнання позову, в якій представник відповідача, посилаючись на ст.206 ЦПК України, просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису №10018 від 25.08.2020 року таким, що не підлягає виконанню та стягнути з ТОВ «Фінпром Маркет» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 454 грн. (інші 50%, на думку представника відповідача, повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.442 ЦПК України) та, у разі подання заяви про забезпечення позову за подання цієї заяви у розмірі 227 грн. Крім того, разом з зазначеною заявою до суду надійшло клопотання представника відповідача, яке він назвав «про врегулювання спору за участю судді», в якому зазначив, що на його думку, даний спір можливо вирішити в мировому порядку за умов взаємних поступок, а саме: у разі сплати коштів у розмірі 789,94 грн. на рахунки ТОВ «Фінпром Маркет» до 18.00 год. 20.12.2021 року, частина заборгованості у розмірі 3598,62 грн. буде списана, а заборгованість за кредитним договором №1509/3153CLBPS від 30.10.2013 року та виконавчим написом №10018 вважатиметься такою, яка погашена в повному обсязі. При цьому, представник відповідача ТОВ «Фінпром Маркет» та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяна Сергіївна\~ в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином /а.с.48, 50/. Тому суд визнає причини їх неявки в судове засідання неповажними і тому відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, розгляд справи проведено у їх відсутність. Третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенку Євгену Михайловичу направлялася судова повістка про виклик в судове засідання за адресою розташування робочого місця нотаріуса, в порядку, передбаченому п.1 ч.7 ст.128 ЦПК України, однак до суду повернувся конверт з довідкою Укрпошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.47/. За інформацією, наявною у відкритому доступі в Єдиною реєстрі нотаріусів, приватний нотаріус Остапенко Євген Михайлович тимчасово не діє. При цьому ч.1 ст.131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.,\~ вважається належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, однак\~ в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Тому суд визнає причини його неявки в судове засідання неповажними і тому, відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, справа розглянута у його відсутність. Розглянувши заяву представника відповідача про визнання позову, суд дійшов таких висновків. Ч.1 ст.206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи заявлені позивачем позовні вимоги, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає заяву представника відповідача про визнання позову. Заслухавши [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд\~ прийшов до такого. Судом були\~ встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 28.08.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем було вчинено виконавчий напис №10018 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості у розмірі 4388,56 грн., на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Тетяною Сергіївною 12.10.2021 року відкрито виконавче провадження №67108846 /а.с.15/. Крім того, 12.10.2021 року\~ у вказаному виконавчому провадженні приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шевченко Т.С. винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження /а.с.16, 17/. Відповідно до ст.18 ЦК України\~ нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі - «Порядок»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону) і правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначене\~ Главою 14 Закону та Главою 16 розділу II Порядку. Так, згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. Позивач у позовній заяві посилався на те, що при вчиненні спірного виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вищевказаних вимог закону, так як заборгованість за кредитним договором не є безспірною, а з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Відповідачем до суду подана заява про визнання позову, що свідчить про визнання ним обставин, на які посилається позивач. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Тому суд вважає обставини, на які посилається позивач, щодо недотримання вимог закону при вчиненні виконавчого напису, встановленими. На підставі вище зазначеного, так при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України щодо порядку вчинення виконавчих написів, то позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 908 грн. за подачу позовної заяви та у сумі 454 грн. за подачу заяви про забезпечення позову. Ч.1 ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення по справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, оскільки представник відповідача визнав позов до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання до суду позовної заяви, а саме 454 грн. (50% від 908 грн., сплаченого позивачем через сайт my.bankvostok.com.ua, термінал Е8582767, платіж № W64395695 від 11.11.2021 року, банк платника ПАТ «БАНК ВОСТОК», МФО банку платника 307123), а іншу частину судового збору за подання до суду позовної заяви у сумі 454 грн., а також судовий збір за подання до суду заяви про забезпечення позову у сумі 454 грн., відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача. Таким чином, загальний розмір судових витрат по сплаті судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає: 908 грн. (454 грн. + 454 грн.). При цьому, думка представника відповідача щодо повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого і за забезпечення позову, є помилковою, оскільки ч.1 ст.142 ЦПК України такий порядок встановлений лише щодо судового збору, сплаченого за подачу до суду позову, а не заяви про його забезпечення. Що стосується клопотання представника відповідача про врегулювання спору за участю судді, то запропонований представником відповідача спосіб такого врегулювання, а саме часткове списання заборгованості відповідачем заборгованості позивача за кредитним договором у разі сплати позивачем частини заборгованості у встановлений термін, враховуючи, що предметом даного спору є законність чи незаконність вчинення виконавчого напису нотаріуса, не може бути належним способом мирного врегулювання спору в даній справі, оскільки не стосується законності чи незаконності оспорюваного виконавчого напису. На підставі викладеного,

Outcome: approved