Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

31 січня 2013 року [PERSON] звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договорами позики. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що 31 березня 2010 року відповідач [PERSON] взяв у позивача у позику грошові кошти в розмірі 250000 грн. і зобов'язався повернути до 01.05.2010 року, про що надав письмову розписку. 30 квітня 2010 року [PERSON] взяв у позивача у позику грошові кошти в розмірі 270000 грн. і зобов'язався повернути до 30.05.2010 року, про що надав письмову розписку. 23 грудня 2009 року [PERSON] взяв у [PERSON] у позику грошові кошти в розмірі 436000 грн. і зобов'язався повернути до 28.02.2010 року, про що надав письмову розписку. 14 грудня 2010 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги, за яким право щодо вимоги боргу [PERSON] у повному обсязі та з урахуванням процентів переходить до [PERSON] Таким чином сума боргу [PERSON] перед [PERSON] складає 1182045 грн., з яких 956000 грн. - сума боргу, 226045 грн. - розмір відсотків за договором позики. Заборгованість відповідачем залишається несплаченою, незважаючи на неодноразові звернення позивача стосовно повернення суми боргу. В судовому засіданні позивач [PERSON], представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] підтримали позов у повному обсязі; представник позивача зазначив, що позивач перебував у приятельських та ділових партнерських стосунках з [PERSON], тому договір позики не оформили нотаріально; оригінали розписок зберігаються у позивача і надані суду для огляду та долучення до справи; не заперечував проти проведення почеркознавчої експертизи, якщо буде у цьому потреба. Також пояснив, що його довіритель неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути борги, відповідачу було повідомлено про зміну кредитора за розпискою про взяття позики у [PERSON], однак борг він не повернув до цього часу. Проти тверджень представника відповідача щодо повернення боргів позивач [PERSON] заперечував, пояснив, що дійсно з [PERSON] мав ділові стосунки і неодноразово передавав йому гроші як особисто, так і через інших осіб, [PERSON] переважно повертав борги, але саме ці суми, котрі зазначені у розписках, що знаходяться у позивача на руках, відповідач йому не повернув. Так позивач визнав, що отримав від свідка [PERSON] 200 тис. грн., котрі тому передав [PERSON] для повернення позивачеві, але стверджує, що це були інші кошти, котрі не мають відношення до позову. Також наполягає на стягненні боргу за договором про відступлення права вимоги між ним та [PERSON] Відповідач у судове засідання не зявився, представник відповідача адвокат [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, від підтримання заявленого під час судового розгляду стороною відповідача клопотання щодо проведення почеркознавчої експертизи відмовився; в обгрунтування заперечень проти позову пояснив, що відповідач повернув борг в сумі 200000 грн. позивачеві, передавши кошти через свідка [PERSON], про що є розписка цього свідка від 28.07.2010 року, а решту позовних вимог не визнає, оскільки свідок [PERSON] у суді пояснив, що власних коштів відповідачу [PERSON] не передавав, кошти, які ним були передані [PERSON] належали позивачу [PERSON], з яким він потім і уклав договір відступлення права вимоги. Виходячи з цього представник відповідача вважає позовні вимоги позивача необгрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомив, що працює у [PERSON] директором підприємства, засновником якого є [PERSON]; договір про відступлення права вимоги з ним підписував; [PERSON] бачив одного разу, коли той прийшов забрати гроші; на прохання [PERSON] віддав [PERSON] гроші, той перерахував, повідомив суму, там було більше 400 тис. грн. і написав розписку; гроші, які він передавав [PERSON] за цією розпискою, належать [PERSON], своїх власних грошей [PERSON] не передавав. Свідок [PERSON] у суді підтвердив, що влітку 2010 року [PERSON] залишив йому гроші близько 200 тис. грн., потім зателефонував і попросив передати їх [PERSON], він передав, через незначний час [PERSON] повернув йому гроші, а він віддав їх [PERSON] Пояснив, що при передачі грошей [PERSON] розписку не писав і він його про це не просив, оскільки таких прохань не надходило від власника грошей - [PERSON] При цьому пояснив, що [PERSON] повернув гроші максимум через 2 тижні, припускає, що міг написати на його вимогу розписку від 28.10.2010 року щодо отримання 200 тис. грн. від [PERSON] для передачі [PERSON]. Суд, взаявши до уваги позицію сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч.3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст. 60 ч.4, 212 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. В судовому засіданні встановлено, що 31 березня 2010 року відповідач [PERSON] взяв у позивача у позику грошові кошти в розмірі 250000 грн. і зобов'язався повернути до 01.05.2010 року, про що надав письмову розписку (л.с.7 т.1). 30 квітня 2010 року [PERSON] взяв у позивача у позику грошові кошти в розмірі 270000 грн. і зобов'язався повернути до 30.05.2010 року, про що надав письмову розписку (л.с.8 т.1). 23 грудня 2009 року [PERSON] взяв у [PERSON] у позику грошові кошти в розмірі 436000 грн. і зобов'язався повернути до 28.02.2010 року, про що надав письмову розписку (л.с.9 т.1). 14 грудня 2010 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги, за яким право щодо вимоги боргу [PERSON] у повному обсязі та з урахуванням процентів переходить до [PERSON] (л.с.10 т.1). На адресу відповідача позивачем направлено повідомлення про заміну кредитора (л.с.11, 12, 13 т.1). Відповідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлені договором; якщо строк повернення боргу не визначений, кредитор має право заявити вимогу про його повернення у будь-який час, а боржник повинен сплатити суму боргу протягом місяця з дня заявлення вимоги; позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів від суми позики, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ, у разі відсутності домовленості, проценти сплачуються щомісяця з дня повернення позики. Відповідно до ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладаються у письмовій формі, обовязку нотаріального посвідчення договорів позики між фізичними особами законом не встановлено. Відповідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 545 ЦК України , прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі; якщо боржник видав кредитору на підтвердження зобов'язання борговий документ, то кредитор, приймаючи виконання, повинен повернути цей документ, а при неможливості повернення вказати на це у виданій ним розписці. Знаходження боргового документу у боржника посвідчує припинення зобов'язання і виконання ним свого обов'язку. При відмові кредитора видати розписку, повернути борговий документ або відмітити у розписці неможливість його повернення, боржник вправі затримати виконання. Відповідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася та сплати процентів. Договір укладено за добровільним волевиявленням сторін, що ними не оспорювалось у суді, і обставин, які б свідчили про невідповідність договору засадам добросовісності, розумності та справедливості, передбаченим ч.3 ст. 509 ЦК України, під час судового розгляду не встановлено. Згідно ст. ст. 512-517 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд виходить з того, що оригінали боргових документів знаходяться у позивача та долучені судом за його клопотанням до матеріалів справи (л.с. 86, 87, 88), тому виходячи зі змісту ст. 545 ЦК України зобов'язання не може вважатись виконаним. В суді позивач не заперечував, що отримував певні суми коштів від відповідача як особисто, так і через інших осіб, так як між ним та відповідачем існували ділові стосунки, повязані з підприємництвом, стосунки були довірительні, тому нотаріально договори позики не посвідчували; кошти відповідач повертав за іншими договорами позик, котрі позивач вважає виконаними. Суд вважає недоведеним факт виконання відповідачем зобов'язань за договорами позик, котрі долучені до справи, а також договором відступлення права вимоги, оскільки оригінали боргових документів (розписок) знаходились у кредитора та не були повернуті ним боржникові, показами свідка не можуть підтверджуватись або спростовуватись обставини щодо виконання договорів, укладених у письмовій формі. Договір відступлення права вимоги між позивачем та свідком [PERSON], а також договір позики між відповідачем та вказаним свідком, укладені у письмовій формі, не оспорені і є діючими, оригінали боргових документів надані позивачем до суду. Покази свідка [PERSON] щодо належності коштів за договором позики не йому, а позивачеві, не відповідають змісту договорів, укладених у письмовій формі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити в повному обсязі позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], у зв'язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, суд

Outcome: approved