overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

29 червня 2016 року до суду звернулась [PERSON] з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 серпня 2011 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Одруження виявилося невдалим. Подружні стосунки між ними щодня погіршуються, оскільки подружжя перестало розуміти один одного. Таким чином, збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем. Після розірвання шлюбу просила залишити теперішнє прізвище «Привал». В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, про день місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином. До початку судового засідання надала суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу за її відсутності, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день місце та час розгляду справи повідомлявся телефонограммами та судовими повістками, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 серпня 2011 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №678 (а.с.6). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO] (а.с.7), який після розірвання шлюбу залишиться проживати з матірю. Фактично шлюбні стосунки між подружжям припинені. На примирення сторони не згодні, оскільки стосунки між ними як для подружжя є неприйнятними, а тому збереження шлюбу шкодить їх інтересам. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи позицію позивача, суд вважає встановленим, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, оскільки шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами на момент розгляду справи відсутній. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] слід залишити теперішнє прізвище «Привал», оскільки вона не виявила бажання його змінити. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551 гривню 20 копійок. На підставі ст. 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

29 червня 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду \~з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором за № ODXRF11900117 від 20 травня 2007 року у розмірі 14972 грн. 72 коп., посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення\~ справи, суд\~ вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає\~задоволенню. Судом встановлено, що 20 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем був укладений договір за № ODXRF11900117, за яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 817 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на суму з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Банк виконав свої зобовязання щодо надання [PERSON] кредитних коштів. Однак відповідач не здійснює повернення грошових коштів, порушує умови надання банківських послуг, внаслідок чого, станом на 12 травня 2016 року, у нього виникла заборгованість у загальній сумі 14972 грн. 72 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 2343 грн. 41 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом 183 грн. 87 коп.; заборгованості за пенею за прострочення зобовязання 11256 грн. 26 коп.; фіксованої частини штрафу 500 грн. 00 коп.; відсоткової складової штрафу 689 грн. 18 коп. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

29 червня 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором за № б/н від 26 квітня 2012 року у розмірі 12128 грн. 16 коп., посилаючись на невиконання відповідачем договірних умов. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою ст. 224 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 26 квітня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем був укладений договір за № б/н, за яким позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 2000 грн. 00 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Банк виконав свої зобов'язання щодо надання [PERSON] кредитних коштів. Однак відповідач не здійснює повернення грошових коштів, порушує умови надання банківських послуг, внаслідок чого, станом на 30 квітня 2016 року, у нього виникла заборгованість у загальній сумі 12128 грн. 16 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 758 грн. 38 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 7616 грн. 06 коп.; заборгованості за пенею - 2700 грн. 00 коп.; фіксованої частини штрафу - 500 грн. 00 коп.; відсоткової складової штрафу - 553 грн. 72 коп. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 1378 грн. 00 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

29 червня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] третя особа [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини, зазначаючи, що рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 28.09.2004 року з нього було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки Анастасії, [INFO] у вигляді ? частини всіх доходів, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 13.09.2004 року. Окрім цього, позивач зазначає , що 15.12.2007 року він зареєстрував шлюб з [PERSON], від цього шлюбу у них народилася син [PERSON] 02.11.2013 року. Позивач посилається на те,що на даний час на його утриманні перебуває друга неповнолітня дитина, дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, його непрацездатні батьки та сестра, а також батько дружини. На підтвердження цих доводів нажає копії медичної документації. Сімейний стан позивача внаслідок народження другої дитини, змінився, а тому враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

29 червня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі. У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 грудня 2006 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердому грошовому розмірі по 260 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На даний час дитина є повнолітньою, проте продовжує навчання у Державному вищому навчальному закладі «Прикарпатський національний університет імені [PERSON]» на філософському факультеті денної форми навчання та не має змоги влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1\~200,00 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду до закінчення навчання чи до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. Ухвалою суду від 26 липня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача залучено [PERSON]. Позивач у судове засідання не прибула, проте надала суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача у судове засідання не зявилася, до суду надана заява, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити та слухати справу за її відсутності. Відповідач у жодне судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно з частиною першою статті 224 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

29 червня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 10.06.2010 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції. Від даного шлюбу у подружжя є дитина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу одне до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сім'ї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила провести розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. У відповідності до ст. ст. 169 ч. 4, 226 ЦПК України суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, внаслідок наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 10.06.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], актовий запис № 710. Від даного шлюбу у подружжя є малолітня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія [NUMBER]. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивач вважає примирення неможливим та наполягає на розірвані шлюбу, тому за таких обставин по справі, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягала на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

29 червня 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02 вересня 2005 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Локачинського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 29. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося. Сімейні стосунки стали складними та фактично припинені. Вони перестали вести спільний бюджет. Позивач вважає, що збереження сім'ї є неможливим, не бажає надалі перебувати з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, а формальна реєстрація шлюбу суперечить його інтересам. Просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем, зареєстрований 02 вересня 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Локачинського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 29. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснив, що за рішенням суду на підставі заяви відповідача сплачує аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю, пояснила, що не бажає розривати шлюб із позивачем, вони проживають разом, мають спільних неповнолітніх дітей. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 02 вересня 2005 року перебувають у шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19 травня 2015 року (а.с.3). Від шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Наданий судом строк на примирення сторін позитивних результатів не дав, позивач стверджує, що збереження шлюбу є неможливим у зв'язку із фактичним його припиненням. Судом встановлено, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у справі в розмірі 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

29 червня 2016 року позивач звернувся до Словянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 17.09.2009 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначив, що шлюбні відносини з відповідачем фактично припинились з травня 2014 року через відсутність взаєморозуміння та несумісність характерів, спільне господарство не ведеться, тому просив шлюб розірвати. В судове засідання позивач, [PERSON], надав заяву, де просив розглянути справу у його відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач, [PERSON], позов визнала, надала заяву про розгляд справи без її участі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін з урахуванням наданих суду доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. 17 вересня 2009 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №351. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] з травня 2014 року не проживають спільно однією сімєю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сімї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати по справі. На підставі викладено,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

29 червня 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 13 березня 2007 року він зареєстрував шлюб з відповідачем, від якого вони мають сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя із відповідачем не склалося через різні характери, відсутність взаєморозуміння та довіри. Шлюбні відносини між ними припинені з березня 2014 року та з того часу спільне господарство вони разом не ведуть та проживають окремо. Спору щодо поділу майна не мають, дитина після розірвання шлюбу буде проживати разом із відповідачем. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. В судове засідання сторони не з'явились, надавши суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13 березня 2007 року, про що в книзі реєстрації шлюбів Совєтським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області зроблено відповідний актовий запис за № 39 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 5). [INFO] у сторін від шлюбу народився син [PERSON] (а.с. 6). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через різні характери, відсутність взаєморозуміння та довіри один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені у березні 2014 року, з того часу спільне господарство вони не ведуть та проживають окремо. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені судом, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved