Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

30.10.2013 року було відкрито провадження у справі. Позивач свої вимоги мотивує тим, що 21.07.2012 року між ним та відповідачем було укладено два договори про спільну діяльність, посвідчені приватним нотаріусом [PERSON], реєстровий № 1600 та 1601. Договір зареєстрований за № 1600 передбачав зобов'язання об'єднати свої вклади та спільні дії з капітального будівництва навісу для зберігання будматеріалів та огорожі на території бази будматеріалів, розташованої по [ADDRESS] для досягнення спільної мети - побудови та введення в експлуатацію об'єкту. Договір зареєстрований за № 1601 передбачав зобов'язання об'єднати свої вклади та спільні дії з реконструкції складського приміщення під магазин з продажу непродовольчих товарів на території зазначеної бази з тією ж метою. За першим договором вкладом відповідача в спільну діяльність являлися права замовника будівництва та грошові кошти у розмірі 100000 грн. Вклад позивача складав майнові права співвласника земельної ділянки, площею 0,1540 га та майнові права співвласника реконструйованого складу-магазину. Зазначалося, що позивач не здійснює внесення коштів в реконструкцію складського приміщення та не набуває права власності на новозбудований об'єкт. За другим договором вкладом відповідача в спільну діяльність являлися права замовника будівництва та грошові кошти у розмірі 150000 грн. Вклад позивача складав майнові права співкористувача земельної ділянки, площею 0,0584 га. Зазначалося, що позивач не здійснює внесення коштів в будівництво навісу та не набуває права власності на новозбудований об'єкт. Обома договорами визначено, що відповідач після закінчення будівництва одноосібно набуває право особистої приватної власності на об'єкт; має право подати заяву про оформлення права власності на об'єкт; позивач права власності не набуває і його участь в спільній діяльності, яка полягає у наданні права забудови земельної ділянки, що перебуває у спільному користуванні, оцінюється учасниками у 1000 грн., яку відповідач має сплатити протягом 10 днів з моменту оформлення права власності на об'єкт. Також позивач не мав права заявити про свої речові права на новозбудований навіс для зберігання будматеріалів та огорожу, а також на реконструйований магазин з продажу непродовольчих товарів і передав позивачу право оформити право власності на об'єкти одноособово. Однак під час підписання зазначених договорів, зміст яких суперечить його інтересам та спрямований на позбавлення його права власності на нерухоме майно, він перебував у тяжкому фізичному стані, пов'язаному з отриманими внаслідок ДТП черепно-мозковими травмами, які позбавляли його можливості в момент підписання договорів усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними та усвідомлювати всі наслідки укладення таких договорів. Цими обставинами скористався відповідач, який, при укладенні договорів, на прохання позивача роз'яснити їх суть, переповів договори своїми словами, спотворивши їх зміст та не пояснивши наслідки їх укладення. 27.04.2013 року відповідач звернувся до позивача з проханням підписати ще один екземпляр договору. Оскільки між сторонами були довірчі відносини, які склалися раніше, внаслідок обману відповідача, позивачем був підписаний, як потім він дізнався, ще один договір про спільну діяльність, посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 742, який був також спрямований на позбавлення його прав. Договір передбачав зобов'язання об'єднати свої вклади та спільні дії з будівництва добудови до складу будматеріалів, розташованої по [ADDRESS] з метою побудови та введення в експлуатацію об'єкта. Вкладом відповідача в спільну діяльність являлися права замовника будівництва та грошові кошти у розмірі 180000 грн. Вклад позивача складав майнові права співкористувача земельної ділянки, площею 0,1000 га. Зазначалося, що позивач не здійснює внесення коштів в реконструкцію складського приміщення та не набуває права власності на новозбудований об'єкт. Позивач відмовлявся від своїх прав на майно та стверджував, що його участь у спільній діяльності оцінюється учасниками у розмірі 1000 грн. Внаслідок дій відповідача позивачу були спричинені моральні страждання, оскільки він змушений був хвилюватися за схоронність свого майна, можливість подальшого заняття підприємницькою діяльністю, що спричиняло погіршення стану здоров'я: підвищувався артеріальний тиск, виникав головний біль. Тому порушує питання про визнання недійсним договорів про спільну діяльність від 21.07.2012 року та 27.04.2013 року, посвідчених приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованих в реєстрі за №№ 1600, 1601, 742 відповідно та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав та суду пояснив, що в зв'язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка сталася 03.04.2012 року, отриманими черепно-мозковими травмами, тривалим лікуванням він мав погане самопочуття. Погіршилася його здатність сприймати та осмислювати прочитане. До нього з'явився відповідач та запитав, чи не претендує він на ангар, який буде будувати на спільній земельній ділянці, запропонував оформити згоду у нотаріуса, на що він погодився. Однак, на момент укладання договорів 21.07.2012 року він не міг осмислити їх зміст та наслідки, хоча договори читав та був у нотаріуса особисто. На наступний рік відповідач приїхав та сказав, що необхідно підписати ще один договір для дотримання формальностей. З його пояснень він зрозумів, що це ще один примірник договорів, які він підписував 21.07.2012 року. Так як він довіряв відповідачу, він підписав і цей договір. Про те, що внаслідок укладання договорів він фактично відмовився від належного йому майна, він дізнався, коли відповідач розривав шлюб. Згідно договорів він був позбавлений частини свого майна, на що він згоди не давав, що спричинило йому моральної шкоди. Представник заявлені вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові. Відповідач та його представник проти позову заперечили з тих підстав, що на даний час відповідач з позивачем на праві спільної часткової власності по ? частині без виділення в натурі володіють нежитловими приміщеннями бази з продажу будматеріалів, розташованої по [ADDRESS]. Також є співвласниками земельної ділянки площею 0,0655 га для розміщення та обслуговування магазину та спільно на правах оренди користуються земельними ділянками для комерційного використання площею 0,0584 га та 0,1000 га, розташованими за цією ж адресою. [PERSON] підприємницьку діяльність на території бази не здійснює. В 2012 році відповідач вирішив здійснити добудову на території бази складських приміщень за власні кошти, які оформити на своє ім'я та запропонував позивачу укласти договори про спільну діяльність, суть яких зводилася до того, що він буде здійснювати будівництво за власні кошти, а [PERSON] не буде заявляти речових прав на новостворене майно. 21.07.2014 року вони спільно звернулися до нотаріуса. Кожному було надано ідентичний примірник договору. При цьому позивач перебував у здоровому стані та, після прочитання, підписав документи, що свідчить про наявність внутрішньої волі та спрямування на настання реальних наслідків. Після підписання договорів кожному був наданий один примірник. При цьому, договори не передбачають вилучення власності позивача чи зміни його часток. Позивачем не зазначені обставини, які свідчать про наявність умислу в його діях щодо обставин, які впливають на укладення правочину. Крім того, на час підписання договору будь-яких діагнозів психоневрологічного характеру позивачу не було встановлено. Оскільки відповідач не вчиняв дій, які б ввели в оману позивача та з власності позивач не вибуло жодного об'єкта, які йому належали на території бази, вважають вимоги позивача як про визнання недійсними договорів про спільну діяльність так і про стягнення моральної шкоди необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він працює на базі будматеріалів. Влітку 2012 року у [PERSON] виникла необхідність побудови складів. Все це тривалий час обговорювалося з [PERSON], після чого були укладені договори. [PERSON] часто приїжджав на базу, дивився, як здійснюється будівництво. Його стан був адекватний, будь-яких скарг на стан здоров'я не було, сам керував автомобілем. Експерт [PERSON] суду пояснила, що у [PERSON] після отримання черепно-мозкової травми було констатовано наявність психоорганічного синдрому, який зберігається і на даний час. Взагалі психоорганічний синдром виражається в залежності від тяжкості отриманих ушкоджень. У позивача була складна травма. Психоорганічний синдром - це не вузьке поняття і однією з його складових є порушення пам'яті. Стан після травми поділяється в часі на періоди. До 6 місяців - гострий період, при якому немає сталої динаміки, а тому все, що укладалося та підписувалося в цей період може бути спірним, оскільки наявність психоорганічного синдрому з вираженими когнітивними розладами та фіксаційною амнезією позбавляє людину можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Експерт [PERSON] доповнив, що будь-яка травма головного мозку закінчується психоорганічним синдромом у різному ступені вираження. Людина може видужати, а може настати погіршення. При проведенні експертизи [PERSON] не виявляв скарг і висновок був наданий після проведення всебічного об'єктивного дослідження за допомогою тестування та інших існуючих визначених методик. І на даний час у [PERSON] наявні ознаки, що свідчать про зниження пам'яті та інтелекту. Експерт [PERSON] суду пояснила, що при проведенні експертизи нею особисто був затрачений значний час для проведення діагностування, оскільки [PERSON] відкрито скарг не виражав, у нього був знижений критичний стан, відсутній інтерес щодо результатів експертизи. Результати обстеження знайшли своє відображення у акті експертизи і вона може стверджувати, що вони є об'єктивними. Суд проаналізував матеріали справи, вислухав пояснення сторін, дослідив письмові докази, дійшов наступного висновку. Сторони являються співвласниками по ? частині кожний нежитлових приміщень складу-магазину з прибудовами Ж, ж, ж1, ж2, ж3, ж4, ж8, ж9, площею 1287,5 кв.м., розташованих по [ADDRESS], що сторонами не оспорюється та підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 25.10.2010 року, виданим виконкомом Охтирської міської ради. Позивач являється власником земельної ділянки для комерційного використання ( розміщення та обслуговування складу-магазину ), площею 0,1540 га, розташованої по [ADDRESS], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 20.08.2010 року № 011061400442. На підставі договору оренди землі від 21.09.2009 року сторони користуються земельною ділянкою площею 0,0584 га, що розташована по [ADDRESS], що підтверджується зазначеним договором. На підставі договору оренди землі від 21.09.2009 року сторони користуються земельною ділянкою площею 0,1000 га, що розташована по [ADDRESS], що підтверджується зазначеним договором. 21.07.2012 року між сторонами був укладений договір про спільну діяльність, посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за № 1600. Згідно п. 1.1. зазначеного договору учасники ( [PERSON], [PERSON] ) беруть зобов'язання об'єднати вклади та спільні дії з капітального будівництва навісу для зберігання будматеріалів та огорожі на території бази будматеріалів, розташованої по [ADDRESS] для досягнення спільної мети - побудови та введення в експлуатацію об'єкта. Згідно п. 2.2 зазначеного договору, вкладом [PERSON] є права замовника будівництва та грошові кошти у розмірі 150000 грн. Вкладом [PERSON] є майнові права співкористувача земельної ділянки площею 0,0584 га. Останній не здійснює внесення коштів у будівництво та не набуває права власності на новозбудований об'єкт. Його участь обмежується формальною передачею права забудови земельної ділянки, що перебуває у спільному користуванні ( п. 2.3; п. 2.4; п.2.5 договору ). П 8.1. договору визначено, що участь [PERSON] оцінюється учасниками у сумі 1000 грн., які [PERSON] зобов'язаний сплатити на користь [PERSON] протягом 10 днів з моменту оформлення права власності на об'єкт. Також 21.07.2012 року між сторонами був укладений договір про спільну діяльність, посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за № 1601. Згідно п. 1.1. зазначеного договору учасники беруть зобов'язання об'єднати вклади та спільні дії з реконструкції складського приміщення під магазин з продажу непродовольчих товарів на території бази будматеріалів, розташованої по [ADDRESS] для досягнення спільної мети - побудови та введення в експлуатацію об'єкта. Згідно п. 2.2 зазначеного договору, вкладом [PERSON] є права замовника будівництва та грошові кошти у розмірі 180000 грн. Вкладом [PERSON] є майнові права співвласника земельної ділянки площею 0,1540 га та майнові права співвласника реконструйованого складу-магазину. Останній не здійснює внесення коштів у будівництво та не набуває права власності на новозбудований об'єкт. Його участь обмежується формальною передачею права забудови земельної ділянки, що перебуває у спільній власності ( п. 2.3; п. 2.4; п.2.5 договору ). П 8.1. договору визначено, що участь [PERSON] оцінюється учасниками у сумі 1000 грн., які [PERSON] зобов'язаний сплатити на користь [PERSON] протягом 10 днів з моменту оформлення права власності на об'єкт. Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи № 118 від 03.05.2012 року, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що трапилася 03.04.2012 року [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, епідурального і субдурального крововиливу та середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритого перелому зовнішнього мищелка лівого колінного суглобу, ушкодження зв'язок. Внаслідок отриманих ушкоджень позивач в період з 04.04.2012 року по 08.05.2012 року перебував на стаціонарному лікуванні; з 19.05.2012 року по 07.11.2012 року перебував на амбулаторному лікуванні у лікаря-ортопеда, що підтверджується лікарняними листами та медичною документацією лікувального закладу. Актом судово-психіатричного експерта № 196 від 12.06.2014 року по результатам проведеної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи встановлено, що станом на 21.07.2012 року, тобто на час укладення договорів про спільну діяльність, [PERSON] виявляв ознаки психоорганічного синдрому з вираженими когнітивними розладами та явищами фіксаційної амнезії внаслідок отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди ушкоджень, за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до положень ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовами тих осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. При цьому, суд не може прийняти до уваги покази свідка [PERSON] щодо стану позивача під час підписання договорів про спільну діяльність 21.07.2012 року, оскільки безпосередньо при підписанні договору свідок не був присутній, а нетривале спілкування з позивачем на побутовому рівні, під час якого позивач вів себе, за словами свідка, адекватно, не може бути доказом його належного психічного стану, який давав би позивачу можливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин, приймаючи до уваги категоричний висновок судово-психіатричної експертизи, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання договорів про спільну діяльність, укладених 21.07.2012 року, недійсними. 27.04.2013 року між сторонами був укладений договір про спільну діяльність, посвідчений приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за № 742. Згідно п. 1.1. зазначеного договору учасники беруть зобов'язання об'єднати вклади та спільні дії з будівництва добудови до складу будівельних матеріалів на території бази будматеріалів, розташованої по [ADDRESS] для досягнення спільної мети - побудови та введення в експлуатацію об'єкта. Згідно п. 2.2 зазначеного договору, вкладом [PERSON] є права замовника будівництва та грошові кошти у розмірі 180000 грн. Вкладом [PERSON] є майнові права співкористувача земельної ділянки площею 0,1000 га. Останній не здійснює внесення коштів у будівництво та не набуває права власності на новозбудований об'єкт. Його участь обмежується формальною передачею права забудови земельної ділянки, що перебуває у спільному користуванні ( п. 2.3; п. 2.4; п.2.5 договору ). П 8.1. договору визначено, що участь [PERSON] оцінюється учасниками у сумі 1000 грн., які [PERSON] зобов'язаний сплатити на користь [PERSON] протягом 10 днів з моменту оформлення права власності на об'єкт. Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. За правилом ст. 230 ЦК України правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 20 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суд приймає до уваги доводи позивача, що відповідач, скориставшись довірливими відносинами, що склалися між ними раніше, та станом здоров'я позивача, який позбавляє його можливості в повній мірі розуміти значення своїх дій та їх наслідки, що свідчить про наявність умислу з боку відповідача, запропонував підписати договір, як один з договорів про спільну діяльність, укладених раніше, замовчуючи наслідки укладення договору. За таких обставин дійшов висновку, що укладення договору про спільну діяльність від 27.04.2013 року відбулося під впливом обману, в зв'язку з чим наявні підстави для визнання договору недійсним. Частиною 3 ст. 225 ЦК України визначено, що сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов'язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв'язку із вчиненням такого правочину. Згідно з ч. 2 ст. 230 ЦК України, сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Враховуючи встановлення факту вчинення обману та обізнаність відповідача про стан здоров'я позивача під час укладення договору, наявні підстави для задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди. Визначаючи розмір грошового відшкодування завданої моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення та глибину душевних страждань позивача. Оцінивши в сукупності викладені обставини, з врахуванням вимог розумності та справедливості, суд погоджується з визначеним позивачем розміром моральної шкоди в сумі 20000 грн. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved