Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

6 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про стягнення грошової компенсації втрати частини доходів в звязку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем з 1 вересня 2005 року по 6 грудня 2013 року та наказом від 6 грудня 2013 року він був звільнений у звязку із скороченням штату, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2014 року його поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Після поновлення на роботі за рішенням суду, він був звільнений у звязку зі скороченням штату, на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпПУ 28 жовтня 2014 року. Відповідач провів з ним повний розрахунок. В подальшому, у звязку з його перебуванням на лікарняному з 28 жовтня 2014 року по 29 листопада 2014 року, в наказ про його звільнення вносились зміни: спочатку дату його звільнення було змінено з 28 жовтня 2014 року на 03 листопада 2014 року, потім з 03 листопада 2014 року на 01 грудня 2014 року, відповідно без скасування самого наказу про звільнення. Через заборгованість по заробітній платі і неповний розрахунок на час звільнення з відповідача неодноразово стягувався за рішенням судів, які набрали законної сили, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні: спочатку за рішенням апеляційного суду Донецької області від 1 грудня 2015 року в сумі 6807,60 грн. за період з 30 квітня 2015 року по 1 липня 2015 року, а потім за рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2016 року в сумі 17359,38 грн. за період з 2 липня 2015 року по 25 листопада 2015 року. Останнім рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 6 вересня 2016 року, яке набуло законної сили, стягнуто на його користь з відповідача 328,04 грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення. У звязку із затримкою відповідачем виконання рішення суду про поновлення його на роботі, йому підлягає виплата його середнього заробітку за період з 18 липня 2014 року по 21 липня 2014 року, що є добутком середньоденної заробітної плати (164,02 грн.) на кількість робочих днів (2 дні), що складає 328,04 грн. Крім того, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 01 грудня 2015 року встановлено, що 01 грудня 2014 року є остаточною датою його звільнення, а 30 квітня 2015 року є остаточною датою розрахунку. Тобто як на 01 грудня 2014 року дату його звільнення, так і на 30 квітня 2015 року дату остаточного розрахунку, відповідач не провів з ним повного розрахунку, та не сплатив йому заробітну плату за 18 та 21 липня 2014 року в сумі 328,04 грн., яку в подальшому було стягнуто за рішенням суду. Ця сума заробітної плати була сплачена відповідачем лише 4 жовтня 2016 року без компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, що не є остаточним розрахунком в розумінні статті 116 КЗпП України. Позивач вважає, що відповідач повинен сплатити на день остаточного розрахунку (станом на 30 квітня 2015 року) 328,04 грн. його заробітної плати за 18 та 21 липня 2014 року, але сплатив її тільки 04 жовтня 2016 року, тобто затримавши розрахунок на 01 рік 05 місяців і 04 дні та порушивши на цей строк термін її виплати. Просив стягнути з відповідача компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 553,40 грн. та стягнути остаточну суму середнього заробітку за час затримки розрахунку по 12 січня 2017 року, за винятком стягнутих сум середнього заробітку за попередніми рішеннями судів, які підлягають виключенню, у розмірі 66033,72 грн. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2017 року позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про стягнення грошової компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь [PERSON], [INFO], компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати у розмірі 553,40 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 30 квітня 2015 року по 12 січня 2017 року в сумі 66033,72 грн., всього 66587,12 грн. Вирішено питання про судові витрати. Із вказаним рішенням не погодився відповідач ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до вимог пунктів 2 та 3 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ №1078 від 17 липня 2003 року грошові виплати, які мають разовий характер та обчислюються із середньої заробітної плати індексації не підлягають, а вимога позивача про індексацію суми середнього заробітку стосується саме одноразової виплати. Згідно з Законом України «Про виконавче провадження» стягнута за рішенням суду у справі 219/4621/2014-ц сума в розмірі 328,04 грн. не є заборгованістю по заробітній платі відповідача перед відповідачем при наступному звільненні у квітні 2015 року, а є сатисфакцією за затримку на 2 робочі дні виконання рішення суду про поновлення на роботі. Вважає, що до виниклих правовідносин не мають бути застосовані положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України, оскільки стягнута за рішенням суду сума 328,04 грн. не є заборгованістю з заробітної плати, а є відповідальністю за затримку виконання рішення суду щодо негайного поновлення на посаді. В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача на задоволенні апеляційної скарги наполягав, просив скасувати рішення суд першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи апеляційної скарги визнав частково в частині стягнення на його користь компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати в сумі 553,40 грн., в інший частині рішення суду просив залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши суддю доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що позивач працював на посаді начальника охорони у ВАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» з 1 вересня 2005 року, 6 грудня 2013 року був звільнений у звязку із скороченням штату. 22 липня 2014 року його поновлено на роботи, 1 грудня 2014 року позивача було звільнено у звязку із скороченням штату працівників за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8-11). Відповідно до рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2014 року позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат», третя особа: [PERSON], про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» №655-ок від 6 грудня 2013 року «Про особовий склад» про звільнення [PERSON] Поновлено на роботі [PERSON] на посаді начальника охорони сторожевої відділу економічної безпеки ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» з 6 грудня 2013 року. Стягнуто з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 21699,95 грн. Постановою Верховного суду України від 23 березня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 83-86, 89-92). Згідно з рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 6 вересня 2016 року позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про зобовязання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, визнання бездіяльності незаконною та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в розмірі 328,04 грн. Стягнуто з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 500,00 грн. (а.с. 16-25). Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 1 грудня 2015 року за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат», треті особи: [PERSON], Артемівський міський центр зайнятості, про визнання незаконними та скасування наказів, відновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням трудового законодавства задоволено частково. Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 вересня 2015 року в частині відмови у стягненні середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку та відшкодування моральної шкоди скасовано. Стягнуто з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 6807,60 грн. Стягнуто з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 500,00 грн. (а.с. 26-37). Згідно з рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2016 року позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплат, середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь [PERSON] середні заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку в сумі 17359,38 грн. Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із законності та обґрунтованості позовних вимог та недоведеності відповідачем того факту, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законодавстві України і є безпідставними. Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися неможливо, оскільки вони не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільнені робітника, виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться у день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що відповідно до рішення Апеляційного суду Донецької області від 01 грудня 2015 року 01 грудня 2014 року є остаточною датою звільнення позивача з роботи, 30 квітня 2015 року є дата його звернення з вимогою про остаточний розрахунок (а.с. 26-37). З рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 6 вересня 2016 року вбачається, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Часівоярський вогнетривкий комбінат» про зобовязання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, визнання бездіяльності незаконною та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в розмірі 328,04 грн. та стягнуто з ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 500,00 грн. (а.с. 16-25). З довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 21.11.2016 року та платіжного доручення №4067 від 04.10.2016 року зі службовою запискою вбачається, що позивач 4 жовтня 2016 року отримав 328,00 грн. стягнуту за рішенням суду від 6 вересня 2016 року (а.с. 66, 137, 138). Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз наведених норм закону дає підстави апеляційному суду зробити висновок, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, у звязку з чим працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі №6-788цс16. За таких обставин суд першої інстанції правомірно застосував до вказаних правовідносин статтю 117 КЗпП України, обрахувавши до сплати відповідні суми. Проте, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідно до рішення Апеляційного суду Донецької області від 1 грудня 2015 року встановлено, що в день звільнення позивача 1 грудня 2014 року, він не працював, звернувся з вимогою про остаточний розрахунок 30 квітня 2016 року (а.с. 26-37), належна [PERSON] сума сплачена ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» 4 жовтня 2016 року (а.с. 66, 137, 138). Тому з відповідача на користь позивача має бути стягнутий середній заробіток з дня затримки виплати 30 квітня 2015 року по день фактичного проведення розрахунку 4 жовтня 2016 року за 214 робочих днів в сумі 36420,66 грн. виходячи з середньоденного заробітку 170,19 грн. та з врахуванням сплачених сум за рішеннями попередніх судів, а саме: з 30.04.2015 року по 01.07.2015 року (40 роб. днів) сплачений середній заробіток в розмірі 6807,60 грн. за рішенням Апеляційного суду Донецької області від 1 грудня 2015 року, з 02.07.2015 року по 25.11.2015 року (103 роб. дня) сплачений середній заробіток в розмірі 17359,38 грн. за рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2016 року, з 26.11.2015 року по 03.10.2016 року (214 роб. днів) до сплати 36420,66 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення грошової компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в розмірі 553,40 грн., апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга в цій частині підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Враховуючи те, що несплачена позивачу [PERSON] сума середнього заробітку в розмірі 328,04 грн. має разовий характер, у суду першої інстанції не було правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 553,40 грн. Отже, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» в частині спору про стягнення грошової компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати слід відмовити. Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення порушено вимоги матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому рішення суду на підставі ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до вимог частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що судом позовні вимоги задоволено частково стягнутий середній заробіток в розмірі 36420,66 грн., тому з відповідача в дохід держави має бути стягнуто судовий збір відповідно до задоволених позовних вимог, враховуючи положення ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», що діяли на час звернення до суду, у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial