Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

31 січня 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що з 21.10.2006 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №01 від 21.10.2006 року. У шлюбі народилися двоє дітей: донька - [PERSON] 2008 року народження та донька - [PERSON] 2016 року народження. Діти проживають разом з нею, суперечки про місце проживання дітей немає. Стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Позивачка вважає, що подружнє життя не можливе і єдиним розумним виходом із ситуації є розірвання шлюбу. Важає, що їх з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у звязку з чим позивачка наполягає на його розірванні. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливо. Крім того, перебування у шлюбі не відповідає її інтересам. Шлюб розривають у перше. В судовому засіданні позивачка позивні вимоги підтримала повністю, на примирення була не згодна та просила суд розірвати шлюб. В судовому засіданні відповідач, позовні вимоги визнав у повному обсязі, на примирення з позивачкою не згоден. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зважаючи на те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 21 жовтня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] виданим виконком Полянецької сільської ради, Савранського району, Одеської області, актовий запис №01 (а.с. 7). Від спільного життя сторони мають двох дітей: доньку - [PERSON] 2008 року народження та доньку - [PERSON] 2016 року народження, що підтверджується ксерокопіями їх свідоцтв про народження (а.с. 6,9). Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясувавши фактичні стосунки подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Тому суд встановив, що сторони припинили шлюбні відносини, та разом не проживають, а їх шлюб носить формальне значення та не відповідає своєму призначенню, тому суд, вважає що за таких обставин подальше сумісне життя подружжя не можливе і їхній шлюб має бути розірвано. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище.

Outcome: approved