overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

30 травня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 10.07.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4800.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 16.03.2017 року має заборгованість 13477.89 грн., з яких: - 3808.13 грн. тіло кредиту; - 2361.83 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; - 6428.03 грн. нараховано пені, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -250.00 грн. штраф (фіксована частина); -629.90 грн. штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 13477.89 грн. та судові витрати по справі, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 1600.00 грн.. Представник позивача в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи в його відсутність. На задоволенні позову наполягає. Відповідач проти позову не заперечує. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідність ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 10.07.2008 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір б/н, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 4800.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.7). У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 16.03.2017 року має заборгованість 13477.89 грн., яка складається з: - 3808.13 грн. тіло кредиту; - 2361.83 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; - 6428.03 грн. нараховано пені, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -250.00 грн. штраф (фіксована частина); -629.90грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.11-12). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч.1 ст. 623 ЦК України). На підставі вище викладеного необхідно стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.07.2008 року в розмірі 13477.89 грн.. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати по справі, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 1600.00 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

30 травня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 14.07.2012 року, який зареєстрований Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Від даного шлюбу у подружжя є малолітній син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачкою не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сімї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачкою. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги, строк на примирення просив не надавати, вказав, що спільно господарство не ведуть з 09 грудня 2016 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити, вказала, що спільно господарство не ведуть з 09 грудня 2016 року, строк на примирення просила не надавати. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, згідно наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 14.07.2012 року Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 30.05.2017 року, серія 1-БВ № 165476, актовий запис № 876. Від даного шлюбу у подружжя є малолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія 1-БВ № 242994. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається із матеріалів справи сторони припинили шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть з 09 грудня 2016 року, вважають примирення неможливим, позивач наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин по справі суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягав на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

30 травня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову посилається на те, що 21 листопада 2014 року виконавчим комітетом Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 21, між ним та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від подружніх відносин у сторін є неповнолітня донька [PERSON] [INFO]. Причиною розпаду сімї, є те, що у сторін в останні роки виникають сварки внаслідок того, що кожний із подружжя має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, в результаті чого втрачено кохання та взаємоповага. Вказує, що подружні відносини між сторонами припинилися, проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Заперечує щодо примирення з відповідачем. Подальше спільне проживання та збереження сімї з відповідачем не можливе та суперечить інтересам позивача, спору про спільне майно та місця проживання дитини немає, підтримуючи вищевикладене просить задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, але на адресу суду його представник [PERSON] надав заяву з проханням розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте надала суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги визнає на розірвання шлюбу згідна, просить залишити шлюбне прізвище «Полуян». Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання позову не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вивчивши та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 21 листопада 2014 року, зареєстрованому виконавчим комітетом Шировецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області за актовим записом № 21 (а.с.4). Від подружніх відносин у сторін є неповнолітня донька [PERSON] [INFO] (а.с.7). Сторони шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, їх шлюб набув формального характеру і тому суд вважає, що його необхідно розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 640 грн.\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

30 травня 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив шлюб з відповідачем, зареєстрований 08 вересня 1990 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1252 розірвати. В обґрунтування позову він вказав на те, що від шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 08 вересня 1990 року (арк.с.4). Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] (арк.с.8). Встановлено, що сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Згідно ч.1\~\~ст.24 СК України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1\~ст.55 СК України,\~дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч.3, 4\~ст.56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За таких обставин, суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

30 травня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 900 грн. щомісяця з дня подання заяви і до повноліття дитини. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач - батько дитини - не виконує свого обов'язку по її вихованню та не утримує матеріально, дитина перебуває на утриманні матері. В судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань в судове засідання не направляв. Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів , які є в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи, матеріальне становище сторін, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження батьком малолітньої [PERSON], [INFO] є відповідач, який нерегулярно та не в достатньому розмірі надає допомогу на утримання доньки. Вказані обставини підтверджуються: свідоцтвом про народження дитини; письмовими поясненнями позивача, довідкою про склад сім?ї. Розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання малолітньої дитини суд, відповідно до вимог ст. 182, 184 СК України, визначає в твердій грошовій сумі - 900 грн. щомісячно. При цьому враховується стан здоров'я, матеріальне, сімейне становище дитини, відповідача та позивачки, тому суд вважає, що за таких умов позов підлягає задоволенню. Крім того, стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 640 грн. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

30 травня 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що 25.07.2008 року зареєструвала з відповідачем шлюб, актовий запис №126. Від спільного життя мають дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинені. Причиною є різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Позивач з відповідачем мешкають окремо. Позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Позивач просила розглянути справу за її відсутності, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Відповідач до судового засідання не зявився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 25.07.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №126, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії 1-НО №149747 (а.с.5). Від спільного життя мають дитину [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-НО №437082 (а.с.9). Шлюбні відносини припинені. Позивач з відповідачем мешкають окремо. Наміру поновлювати шлюбні відносини позивач не має. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання сторін по справі, як подружжя, та вказує на те, що збереження їхньої сімї стало неможливим. Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач після реєстрації шлюбу прізвище не змінювала. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

30 травня 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить, стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання їх двох малолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходу відповідача щомісяця на кожну дитини, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач, протягом тривалого часу матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, а вона позбавлена можливості самостійно забезпечити належні умови утримання дітей, тому була змушена звернутися до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] в адресованій суду заяві просила справу розглянути за її відсутності та стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/ 4 частини усіх видів його доходу на кожну дитину. Відповідач [PERSON] в адресованій суду заяві визнав позовні вимоги та просив розглянути справу у його відсутності. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно свідоцтва про народження, сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І- ФП № 154233, та [PERSON], [INFO], свідоцтво серії І-ФП № 181037 (а.с. 5-6), які за відомостями виконавчого комітету Калинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області перебуває на утриманні матері [PERSON] (а.с. 8). Як вбачається з довідки № 0000036 від 13.06.2017 року відповідач працює на ТОВ Укр Картон Україна на посаді водія та має постійний дохід (а.с.14). Дані щодо інших, які перебувають на утриманні відповідача відсутні. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 та ч. 1 і ч. 2 ст. 183СК України передбачено, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вимоги ст.ст. 180, 182 СК України, матеріальне становище дітей, позивачки та відповідача, який, до того ж позовні вимоги визнав, суд прийшов до висновку, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання своїх малолітніх дітей в розмірі 1/4 частини всіх видів свого заробітку (доходу) щомісяця на кожну дитину, тобто 1/ 2 частини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Окрім цього, згідно зі ст. 79, ст. 88 ЦПК України та Закону України Про судовий збір, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-06 00:00:00

30 травня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частині із заробітної плати щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, посилаючись на те, що син знаходиться на її утриманні, а відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча відповідно до вимог ст.180 СК України зобов'язаний таку допомогу надавати і за станом свого здоров'я та матеріальним становищем взмозі її надавати. В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, погоджується сплачувати аліменти в розмірі ? частині із заробітної плати щомісячно. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON]. Дитина проживає з матію, яка бажає офіційно отримувати аліменти на його утримання. Вказані обставини, окрім письмових пояснень сторін підтверджуються: свідоцтвом про народження дитини; довідкою про склад сімї. Розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання малолітньої дитини суд, відповідно до вимог ст.182 СК України, визначає в ? частині від всіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому враховується стан здоровя, матеріальне, сімейне становище дитини, відповідача та позивачки. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Крім того, стягненню на користь держави з відповідача підлягають судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

30 травня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що з 28.05.2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. У шлюбі мають неповнолітню доньку [PERSON] Домініку, [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки між подружжям фактично припинені у 2015 році, до чого призвела відсутність взаєморозуміння, різні погляди на подружнє життя. Вважаючи, що шлюб розпався остаточно, просила його розірвати, залишивши їй прізвище «Швидкова». Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, а також зазначила про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] також до суду не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою предявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. У відповідності до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у донецькій області від 28 травня 2011 року актовий запис № 296. У шлюбі мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Про наявність спору щодо визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON], а також майнового характеру, станом на день розгляду справи не заявлено. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. С урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому він підлягає розірванню. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить вимогам чинного законодавства, не порушує права, свободи чи законні інтереси інших осіб. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 640,00 гривень. На підставі ст. 60 ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved