Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

8.12.2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача, уточнивши в судовому засіданні позовні вимоги, просив змінити підставу його звільнення з посади начальника компресорного цеху за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, зобов'язати відповідача внести відповідні виправлення до трудової книжки, стягнути заборгованість з заробітної плати в сумі 8281,48 грн., 7386,06 грн. вихідної допомоги та 7721,79 грн. компенсації за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач мотивував свої вимоги тим, що він подав заяву про звільнення його із займаної посади за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з тим, що роботодавцем не виконувалось законодавство про працю (несвоєчасна виплата заробітної плати), проте, 06.12.2013 року його було звільнено за ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням), при цьому своєчасно не виплачено належні при звільненні суми заробітної плати. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали уточнені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні з підстав, вказаних в позовній заяві та у зв'язку з не явкою представника відповідача постановити заочне рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду справи, не повідомивши Суд про причини неявки, тому Суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе винести заочне рішення по справі, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів, що підтверджують позов. Суд заслухавши позивача , його представника та дослідивши зібрані по справі докази прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав: Судом встановлено, що [PERSON] з 22.03.2013 року був прийнятий на роботу в ТОВ «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат » компресорний цех машиністом компресорних установок, пізніше обіймав посаду начальника компресорного цеху по 06.12.2013 року. Позивач звернувся до роботодавця з заявою про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, відповідно до якої працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Наказом №302 від 06.12.2013 року [PERSON] було звільнено з посади за ст. 38 КЗпП України без зазначення частини третьої цієї статті, про що зроблено відповідний запис до трудової книжки. Суд, вважає, що такі дії відповідача не відповідають вимогам чинного законодавства, оскільки якщо навіть порушення працедавцем законодавства про працю не підтверджуються або ним не визнаються, він не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Крім того, судом встановлено, що з боку ТОВ «Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» дійсно мали місце порушення законодавства про працю по відношенню до [PERSON] зокрема, невиплата заробітної плати на протязі майже п'яти місяців. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимога позивача про зміну підстави звільнення його з роботи є обгрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ст. 43 Конституції України, кожна людина має право на заробітну плату, не нижчу ніж встановлену законом, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю працівнику виплачується вихідна допомога у розмірі передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Проте, судом встановлено, що відповідачем такі розрахунки своєчасно не були здійснені. Частиною 1 ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до розрахунків позивача, борг відповідача перед ним на день розгляду справи становить: 8281,48 грн., - заборгованість з виплати заробітної плати, 7386,06 грн. вихідної допомоги та 7721,79 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а всього - 23 389,33 грн. Представником відповідача такі розрахунки позивача жодним чином не спростовані, що є підставою для стягнення зазначених вище сум. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved