Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

31.07.2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про зняття арешту з майна. В поданій до суду заяві зазначає, що 22.12.2010 року рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області у цивільній справі № 2-3931/2010 з нього на користь [PERSON] стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку ( доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06.12.2010 року. В липні 2017 року позивач дізнався від державного реєстратора про арешт належного йому майна, зокрема про те, що постановою старшого державного виконавця від 08.05.2015 р. ВП № 47314778 в цивільній справі за виконавчим листом № 2-3931, виданим 22.12.2010 року, накладено арешт на його транспортний засіб марки ВАЗ 21130, ДНЗ ВІ 7553 АІ, тип кузова ЛЕГКОВИЙ КОМБІ-В та внесена заборона здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику для забезпечення стягнення невиплаченої ним заборгованості по аліментах. У липні 2017 року [PERSON] звернувся до представника Кобеляцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області з проханням зняти арешт з його майна, однак останній своєю довідкою від 31.07.2017 р. № 47314778 повідомив про відсутність заборгованості зі сплати ним аліментів та порекомендував звернутися в суд із вимогою про зняття арешту з належного йому майна. Оскільки факт відсутності заборгованості по стягненню аліментів із позивача у виконавчому провадженні підтверджується довідкою начальника Кобеляцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, відповідач [PERSON] не заперечує про зняття арешту з транспортного засобу [PERSON], у якого на даний час виникла потреба у його продажі, то останній прохав суд зняти арешт з його майна, виключивши із Єдиного реєстру заборон відчуження запис про віджуження будь-якого належного йому майна. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності та підтримав заявлені вимоги. Представник відповідача Кобеляцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області будучи повідомлений про час і місце слухання справи в судове засідання не з'явився. Відповідач [PERSON] надала суду заяву, в якій прохала справу розглянути в її відсутності, позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала проти зняття арешту з майна. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Із матеріалів справи вбачається, що 22.12.2010 року рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області у цивільній справі № 2-3931/2010 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку ( доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06.12.2010 року ( а.с.7). На виконання рішення суду Кобеляцьким районним судом видано виконавчий лист від 22.12.2010 року № 2-3931, на підставі якого Кобеляцьким ВДВС було розпочато виконавче провадження. Відповідно постанови старшого державного виконавця ВДВС Кобеляцького РУЮ від 08.05.2015 р. ВП № 47314778 в цивільній справі за виконавчим листом № 2-3931, виданим 22.12.2010 року, накладено арешт на майно [PERSON], а саме транспортний засіб марки ВАЗ 21130, ДНЗ ВІ 7553 АІ, тип кузова ЛЕГКОВИЙ КОМБІ-В та оголошена заборона здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику для забезпечення стягнення невиплаченої ним заборгованості по аліментах ( а.с.10). За довідкою, виданою начальником Кобеляцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області [PERSON] від 31.07.2017 р. № 47314778 , по виконавчому листу № 2-3931 від 22.12.2010, виданому Кобеляцьким районним судом Полтавської області, станом на 01.08.2017 року відсутня заборгованість зі сплати [PERSON] аліментів (а.с.6). Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», діючого на цей час, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з роз'ясненнями п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 р. №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Відповідно ч.2 ст.114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] є власником автомобіля марки ВАЗ 21130, чорного кольору ДНЗ ВІ 7553 АІ, тип кузова ЛЕГКОВИЙ КОМБІ ( а.с.12). При розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно зясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів (статті 58, 59 ЦПК). На позовні вимоги про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна поширюється передбачений статтею 257 Цивільного кодексу України трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт (опис) належного їй майна. Вирішуючи питання про належність описаного та арештованого майна,суди повинні керуватися нормами цивільного та сімейного законодавства, які діяли на час придбання майна, що регулюють право власності та його захист. Таким чином, коли вимоги позивача знайшли своє підтвердження в суді належними та допустимими доказами, відповідач визнав заявлені вимоги, то позов підлягає задоволенню. Тому, необхідно зняти арешт з майна [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], а саме з транспортного засобу марки ВАЗ 21130, ДНЗ ВІ 7553 АІ, тип кузова ЛЕГКОВИЙ КОМБІ-В , виключивши із Єдиного реєстру заборон відчуження запис від 08.05.2015 р. про відчуження будь-якого майна, що належить боржнику.

Outcome: approved