Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

2 лютого 2015 року між сторонами був укладений договір позики, за яким позивач передав відповідачу 25000 грн., а останній зобов'язувався їх повернути в строк до 4 лютого 2015 року. Позивач просить стягнути борг з відповідача в примусовому порядку, оскільки після настання строку, визначеного в розписці для його виплати, добровільно він його не повертає, на неодноразові звернення до нього не реагує. Також позивач просив стягнути з відповідача проценти за користування його коштами за період з 2 лютого по 20 березня 2015 року в загальній сумі 646,0 грн. та витрати по справі у вигляді судового збору. На підтримку своїх вимог позивач пояснив, що він був знайомий з відповідачем лише під час здійснення підприємницької діяльності, оскільки останній також є приватним підприємцем. [PERSON] йому пояснив, що йому терміново необхідні кошти на операцію племіннику саме 4 лютого 2015 року, але тітка, яка їх везе затримується, а тому одразу по її приїзду ввечері він їх поверне. Після цього відповідач, не відмовляючись від боргу, постійно лише обіцяє його повернення, а йому кошти потрібні для здійснення діяльності, оскільки при їх наданні вважав, що вилучить їх з обігу лише на декілька днів. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час розгляду справи був повідомлений за місцем реєстрації його дружини та через оголошення у визначених засобах масової інформації, а тому за згодою позивача по справі постановляється заочне рішення. При цьому суд враховує, що на даний час відповідач здійснює підприємницьку діяльність в одному приміщенні з судом, а позивач його також телефоном повідомляв про день судового розгляду. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. ст. 626, 629, 638, 640, 1046, 1049 ЦК України договір вважається укладеним з моменту домовленості сторін щодо всіх істотних його умов, він є обов'язковим до виконання та за ним одна сторона передає кошти, а інша зобов'язується їх повернути в тій же сумі. При відсутності строку повернення позики, вона підлягає поверненню протягом 30 днів з моменту пред'явлення позичальником вимоги про це. З розписки відповідача вбачається, що позивач передав відповідачу кошти у зазначеній вище сумі з умовою їх остаточного повернення не пізніше 21-00 год. 4 лютого 2015 року. Оскільки [PERSON] умови договору не виконав, на усні звернення з приводу повернення позики не реагував, хоча і не відмовлявся в телефонних розмовах від повернення коштів, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Таким чином вимоги позивача підлягають задоволенню, так як відповідач порушив строки виконання зобов'язання та остаточного розрахунку. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором та в разі відсутності цього в договорі розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того за ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані загальновідомими доказуванню не підлягають. Так як облікова ставка НБУ не являється інформацією для службового користування та є доступною для широкого загалу, суд вважає доведеним розмір процентів, що підлягають стягненню з відповідача за користування коштами позивача, оскільки договір таких умов не передбачав. Оскільки позовні вимоги задоволено, з відповідача також підлягають стягненню витрати по справі у вигляді судового збору. На підставі ст. ст. 612, 625, 626, 629, 638, 640, 1046, 1048, 1049 ЦК України,

Outcome: approved