Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

30 жовтня 2020 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач, збільшивши 10.12.2021 та зменшивши 25.01.2021 позовні вимоги, просить визначити наступні способи участі батька у вихованні спільної з відповідачем малолітньої доньки: - забирати доньку [PERSON] , [INFO] , кожного другого та четвертого тижня місяця, у п`ятницю, о 17 год. 00 хв., з ночівлею, за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , повертаючи до постійного місця проживання дитини у неділю, о 17 год. 00 хв.; - встановити [PERSON] наступні дні зустрічі з дитиною: у святкові дні, чередуючи з [PERSON] , 06 та 07 січня (Різдво Христове), 08 березня (Міжнародний жіночий день), Пасха (Великдень), 01 травня (травневі свята), День Святої Трійці, 24 серпня (День Незалежності); - день народження дитини проводити разом з позивачем, або по пів дня або наступний за цим днем без присутності матері; - необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною; - у разі хвороби дитини дотримуватися у часі спілкування рекомендаціям лікаря. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 26.03.2015 по 23.07.2019, перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого має спільну з відповідачем дитину - [PERSON] , [INFO] . З перших днів життя своєї доньки позивач приймав активну участь у її вихованні, піклувався про її фізичний та розумовий розвиток, забезпечував дитину всім необхідним та утримував її матеріально. Проте, після розірвання шлюбу з відповідачем у сторін почали виникати непорозуміння, відповідач створювала позивачу штучні перешкоди у спілкуванні з донькою, а всі намагання врегулювати дане питання мирним шляхом результату не дали, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 03.11.2020 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачеві в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки. 16.11.2020, на виконання вимог ухвали судді від 03.11.2020 про залишення позовної заяви без руху, позивачем усунуто недоліки позовної заяви. Ухвалою судді від 23.11.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 10.12.2020. 10.12.2020 підготовче засідання відкладено на 25.01.2021, у зв`язку з клопотанням представника Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації. У підготовче засідання 25.01.2021 учасники судового процесу не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщалися у встановленому законом порядку. Представник позивача у поданій через канцелярію суду письмовій заяві просила розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача подав письмову заяву, в якій уточнений позов від 25.01.2021 визнав та просив провести розгляд справи за його відсутності. Позивач, відповідач та представник третьої особи причин неявки суду не повідомили. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Позивач стверджує, що після розірвання шлюбу з відповідачем, остання почала створювати позивачу штучні перешкоди у спілкуванні з донькою, а всі намагання врегулювати дане питання мирним шляхом позитивного результату не дали. Як убачається з матеріалів справи позивач за місцем його проживання характеризується позитивно (а.с. 16-18), цікавиться успіхами доньки у навчанні, виявляє інтерес до рекомендацій вчителів, приділяє дитині достатньо уваги, завжди охайно виглядає, неконфліктний, спокійний та врівноважений (а.с. 19). З акту обстеження умов проживання від 07.05.2020, складеного Службою у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради, вбачається, що за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , наявні умови для тимчасового перебування малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 24). Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків в майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини. Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи обставини справи та визнання представником відповідача позовних вимог, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне в інтересах неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , визначити наступні способи участі позивача у вихованні спільної з відповідачем малолітньої доньки: - забирати доньку [PERSON] , [INFO] , кожного другого та четвертого тижня місяця, у п`ятницю, о 17 год. 00 хв., з ночівлею, за місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , повертаючи до постійного місця проживання дитини у неділю, о 17 год. 00 хв.; - встановити [PERSON] наступні дні зустрічі з дитиною: у святкові дні, чередуючи з [PERSON] , 06 та 07 січня (Різдво Христове), 08 березня (Міжнародний жіночий день), Пасха (Великдень), 01 травня (травневі свята), День Святої Трійці, 24 серпня (День Незалежності); - день народження дитини проводити разом з позивачем, або по пів дня або наступний за цим днем без присутності матері; - необмежене спілкування з дитиною особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною; - у разі хвороби дитини дотримуватися у часі спілкування рекомендаціям лікаря. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції № 1011299120 від 13.11.2020 вбачається, що позивач при зверненні до суду з позовом сплатив судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. Оскільки представник відповідача позов визнав до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд вважає за можливе повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, а саме 420 грн 40 коп., стягнувши, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на його користь 420 грн 40 коп. у відшкодування сплаченого судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved