Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

30 червня 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в обґрунтування якого зазначив, що 27 березня 2018\~року позивач\~та [PERSON] \~уклали Договір\~позики №2217136,\~за яким\~позивач надав\~відповідачу позику\~у сумі\~3000,00\~гривень на\~умовах строковості,\~платності із\~сплатою процентів\~за користування\~позикою 0,01%\~річних від\~суми позики,\~строком до\~15\~квітня 2018\~року на\~20\~днів та\~зі сплатою\~комісії.\~Дата одержання\~особою,\~яка направила\~пропозицію укласти\~договір (позивачем)\~відповіді про\~прийняття цієї\~пропозиції шляхом\~отримання заявки\~позичальника на\~сайті позикодавця\~є датою\~укладення договору\~позики між\~позикодавцем і\~позичальником згідно\~пункту 2.1.\~договору.\~Пункт 4.2.2\~вказаного договору\~позики визначає\~обов`язок\~позичальника вчасно\~повернути позику,\~сплатити проценти\~за користування\~позикою в\~порядку,\~визначеному цим\~договором та\~комісію відповідно\~до підпункту\~4.2.2.1\~у розмірі\~50\~%\~від вказаної\~в договорі\~суми позики\~щомісячно,\~яка розраховується\~щоденно,\~виходячи з\~загального періоду\~нарахування,\~який становить\~кожні 30\~календарних днів\~з дати\~невиконання або\~неналежного виконання\~позичальником при\~погашенні позики;\~підпункту 4.2.2.2\~ 100\~%\~від вказаної\~в договорі\~суми позики\~щомісячно,\~яка розраховується\~щоденно,\~виходячи з\~загального періоду\~нарахування,\~який становить\~кожні 30\~календарних днів\~з дати\~невиконання або\~неналежного виконання\~позичальником до\~моменту погашення\~власної заборгованості\~за цим\~договором в\~повному обсязі\~та в\~порядку,\~встановленому пунктом\~3.4\~Договору. Сторони домовилися,\~що повернення\~позики та\~сплата процентів\~за користування\~позикою здійснюватиметься\~згідно графіка\~розрахунків,\~який є\~невід`ємною\~частиною договору\~позики.\~Згідно п.\~5.1\~договору позики\~сторони несуть\~відповідальність за\~порушення умов\~цього договору\~згідно чинного\~законодавства України\~та цього\~договору. Позивачем були вжиті заходи досудового врегулювання спору, а саме: на контактні номери телефону Позичальника направлялися смс-повідомлення, щодо порушення умов договору та виникнення простроченої заборгованості, також представник позивача неодноразово здійснював інформаційні дзвінки із повідомленням про необхідність здійснювати повернення позики та сплати простроченої заборгованості за позикою. Невід`ємною частиною цього Договору є «Правила про порядок надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту» ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті www.fksm.com.ua. Так, за домовленістю сторін було погоджено використання позичальником електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання договору, відповідачем було отримано кошти на зазначених позивачем умовах стосовно розміру позики, процентів за користування позикою та строку повернення позики, що підтверджує факт укладання письмового правочину в електронній формі - договору позики № 2217136 від 27 березня 2018 року (продукт - «Он-лайн кредитування») від 27 березня 2018 року на умовах Пропозиції (Оферти) укладення договору позики, що опублікована на веб-сайті https://fksm.com.ua, підписана електронним цифровим підписом позивача 27 березня 2018 року, акцептованою відповідачем 27 березня 2018 року шляхом підписання електронним підписом, вчиненим одноразовим ідентифікатором. Грошові кошти були перераховані відповідачу на картковий рахунок № [NUMBER] , 27 березня 2018 року в сумі 3000,00 гривень, що підтверджується довідкою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» вих. № 4530-ВП від 3 березня 2021 року. Позичальник порушив умови договору позики, а саме не здійснив повернення позики відповідно до умов договору із сплатою процентів за його користування та інших платежів у визначений договором строк. У зв`язку з вищевказаним, позивач звернувся до суду із позовною заявою у якій просить стягнути з відповідача заборгованість відповідно до умов Договору позики станом на 1 травня 2021 у розмірі 140506,22 гривень, що складається з: заборгованості за кредитом - 3000,00 гривень; заборгованості по комісії 117628,08 гривень; інфляційні втрати 14193,80 гривень; заборгованість по 3% річних 5684,34 гривень. Після виконання судом вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від 19 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 2 вересня 2021 року про що повідомлено сторін у встановленому законом порядку. У призначене судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановлений законом спосіб. При цьому, у прохальній частині позовної заяви зазначено про розгляд справи за відсутності представника позивача. Також, відповідно до зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи, копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками та повістку про виклик до суду, відповідачем було отримано 13 серпня 2021 року. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, розгляд справи було відкладено. Наступне засідання призначено 1 листопада 2021 року. 1 листопада 2021 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Наступне судове засідання призначено 10 грудня 2021 року. У призначене на 10 грудня 2021 року судове засідання сторони не з`явилися. При цьому, 9 грудня 2021 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач до суду не з`явився, при цьому належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення судової повістки, а також був повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті Вишгородського районного суду Київської області. Відповідно до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не надіслав до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Заяв про поважність причин неявки та про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому суд, відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 12 ЦПК України). Судом встановлено, що ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню в кредит грошових коштів на умовах строковості, зворотності та платності. 27 березня 2018 року між позивачем та [PERSON] в електронній формі було укладено договір позики № 2217136. Відповідно до підпункту 2.2.1 пункту 2.1 вказаного договору, позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 3000 гривень на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути позику, сплатити проценти та всі інші платежі за користування кредитом. Пунктом 2.2.3 договору встановлено, що позика надається строком на 20 днів, тобто до 15 квітня 2018 року включно. Проценти за користування позикою нараховуються відповідно до пункту 2.2.4 договору, а детальний розпис сукупної вартості позики зазначено в Графіку розрахунків, який є частиною Договору. Відповідно до графіку розрахунків до договору позики, сума позики склала 3000 гривень, термін платежу 20 днів, сума до сплати процентів 1052,62 гривень, сукупна вартість позики 4052,62 гривень. Згідно листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 3 березня 2021 року за дорученням ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» на картку [PERSON] 28 березня 2018 року було перераховано 3000 гривень. Відповідно розрахунку заборгованості, станом на 1 травня 2021 року загальна сума заборгованості позичальника перед позикодавцем за договором позики складає 140506,22 гривень з яких: 3000 гривень - заборгованість за кредитом; 117628,08 гривень - заборгованість по комісії; 14193,80 гривень - заборгованість по рахунку інфляції; 5684,34 гривень - заборгованість 3 % річних. Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 Цивільного кодексу України). Стаття 627 ЦК України та стаття 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до частини першої та частини другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням вищевказаного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами статті 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 204 ЦКУкраїни визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до статей 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки статтею 629 ЦК України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з повідомленням директора ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» Тихонової О.О. за вих. № 4530-ВП від 3 березня 2021 року, відповідно до договору № ВП-081216-2 від 8 грудня 2016 року було здійснено за дорученням ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» наступний успішний переказ: 28 березня 2018 року на суму 3000,00 гривень, власник картки [PERSON] , маска картки [NUMBER] , код авторизації 730129, номер транзакції в системі WayForPay 2217260-2ab3c2114029d8664c31046d0976e1f8dc2c6e30. При цьому, згідно умов пункту 8.1 Договору позики № 2217136 від 27 березня 2018 року, невід`ємною частиною цього Договору є «Правила про порядок надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту» Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» (далі - Правила). Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті www.fksm.com.ua. Проте, до позовної заяви позивачем не додано копії Правила про порядок надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет». Текст зазначених вище Правил, розміщений на сайті www.fksm.com.ua, не може бути належним доказом, оскільки зміст редакції цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет»), яке може вносити зміни в дані Правила. Позивачем до суду не надано доказів того, у якій саме редакції [PERSON] був ознайомлений з Правилами та погодився їх неухильно дотримуватись. Так, позивачем доведено ту обставину, що 27 березня 2018 року ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» надало [PERSON] позику в сумі 3000,00 гривень шляхом перерахування зазначених грошових коштів (позики) на картковий рахунок № [NUMBER] , власника картки [PERSON] , а тому суд дійшов висновку, що у відповідності положень абзацу першого частини першої статті 1046 ЦК України у останнього існує зобов`язання щодо повернення «Фінансово-кредитний супермаркет» суми позики у розмірі 3000,00 гривень, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту підлягає задоволенню. Щодо стягнення\~3\~%\~річних в\~порядку статті\~625\~ЦК України, слід зазначити таке. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12, від 24.10. 2011 року у справі № 6-38цс11, від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14). Отже, проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17.10.2011 року у справі № 6-42цс11) та нараховуються незалежно від вини боржника (постанова Верховного Суду України від 24.10.2011 року у справі № 6-38цс11). Відповідно до пунктів 2.1., 2.2.1. вказаного Договору, позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути позику, сплатити проценти та всі інші платежі за користування кредитом. Пунктом 2.2.3 Договору встановлено, що позика надається строком на 20 днів до 15 квітня 2018 року включно. Відповідно до графіку розрахунків до Договору позики, сума позики склала 3000 гривень, термін платежу - 20 днів, сума до сплати процентів 1052,65 гривень, сукупна вартість позики 4052,62 гривень. Оскільки судом встановлено, що відповідачем порушені строки погашення позики, які встановлені договором, тобто, боржник прострочив виконання грошового зобов`язання, позивач має право на отримання від відповідача 3% річних від простроченої суми та інфляційних втрат. У позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 3% річних за період з 28 березня 2018 року по 1 травня 2021 року у розмірі 5684,34 гривень. Однак, суд не погоджується з обґрунтованістю заявленого позивачем періоду нарахування 3% річних, а саме щодо наявності підстав їх нарахування саме з 28 березня 2018 року, коли позика була перерахована на картковий рахунок відповідача, оскільки положеннями частини другої статті 625 ЦК України передбачено, що сплата 3% річних від простроченої суми здійснюється за весь час прострочення. У свою чергу, прострочення виконання відповідачем почалось лише після 16 квітня 2018 року, коли закінчився строк на який позику було надано (підпункт 2.2.3 Договору позики), а сама позика не була повернута позивачу відповідачем [PERSON] . Тобто, 3% річних підлягають нарахуванню за період з 16 квітня 2018 року по 1 травня 2021 року. Крім того, сума заборгованості, яка враховується для розрахунку 3 % річних повинна становити 3000,00 гривень. Розрахунок 3%\~річних (стаття\~625\~ЦК України)\~здійснюється за\~такою формулою: 3000.00х3/100/365х260 + 3000.00х3/100/365х365 + 3000.00х3/100/366х366 + 3000.00х3/100/365х120 = 273.70 гривень. З яких:Період прострочення №1-16.04.2018 - 01.05.2021; сума заборгованості - 3000.00 гривень; кількість днів прострочення - 1111. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 % річних у розмірі 273,70 гривень, у зв`язку з чим позовна вимога позивача у цій частині підлягає частковому задоволенню. Щодо стягнення індексу інфляції в порядку статті 625 ЦК України, слід зазначити таке. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму збитків з урахуванням індексу інфляції за період з 28 березня 2018 року по 1 травня 2021 року у розмірі 14193,80 гривень. Однак, суд також не погоджується з обґрунтованістю заявленого позивачем періоду нарахування індексу інфляції, а саме щодо наявності підстав їх нарахування саме з 28 березня 2018 року, коли позика була перерахована на картковий рахунок відповідача, оскільки положенням частини другої статті 625 ЦК України передбачено, що сплата індексу інфляції здійснюється за весь час прострочення. У свою чергу прострочення виконання відповідачем [PERSON] почалось лише з 16 квітня 2018 року, коли закінчився строк на який позику було надано (підпункт 2.2.3 Договору позики), а сама позика не була повернута позивачу відповідачем. Тобто індекс інфляції підлягає нарахуванню за період з 16 квітня 2018 року по 1 травня 2021 року. У свою чергу у доданому до позовної заяви розрахунку позивачем не зазначено розрахунку суми збитків з урахуванням індексу інфляції. Таким чином, позивачем до суду не надано жодних доказів, які б обґрунтовували порядок нарахування заявленої ним в позовній заяві суми індексу інфляції, внаслідок чого суд позбавлений можливості перевірити правильність заявленої позивачем суми збитків з урахуванням індексу інфляції. Висновки щодо необхідності надання позивачем розрахунку заборгованості зазначені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), а також Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 263/5853/13-ц (провадження № 61-12098св19). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 Цивільного процесуального кодексу). Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, у даному випадку - розрахунок заборгованості за договором позики, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Такий висновок зазначений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц (провадження № 61-283 св 18). Суд зазначає, що сума заборгованості, яка враховується для розрахунку інфляційних втрат повинна становити 3000,00 гривень. Отже,\~індекс інфляції\~починаючи з\~16\~квітня 20018\~року по\~1\~травня 2021\~року включно\~складає: Індекси інфляції за кожен місяць періоду прострочення: трав. 2018 = 100.0 черв. 2018 = 100.0 лип. 2018 = 99.3 серп. 2018 = 100.0 вер. 2018 = 101.9 жовт. 2018 = 101.7 лист. 2018 = 101.4 груд. 2018 = 100.8 січ. 2019 = 101.0 лют. 2019 = 100.5 бер. 2019 = 100.9 квіт. 2019 = 101.0 трав. 2019 = 100.7 черв. 2019 = 99.5 лип. 2019 = 99.4 серп. 2019 = 99.7 вер. 2019 = 100.7 жовт. 2019 = 100.7 лист. 2019 = 100.1 груд. 2019 = 99.8 січ. 2020 = 100.2 лют. 2020 = 99.7 бер. 2020 = 100.8 квіт. 2020 = 100.8 трав. 2020 = 100.3 черв. 2020 = 100.2 лип. 2020 = 99.4 серп. 2020 = 99.8 вер. 2020 = 100.5 жовт. 2020 = 101.0 лист. 2020 = 101.3 груд. 2020 = 100.9 січ. 2021 = 101.3 лют. 2021 = 101.0 бер. 2021 = 101.7 квіт. 2021 = 100.7. Сукупний індекс\~інфляції = 100.0:100 (трав. 2018) х 100.0:100 (черв. 2018) х 99.3:100 (лип. 2018) х 100.0:100 (серп. 2018) х 101.9:100 (вер. 2018) х 101.7:100 (жовт. 2018) х 101.4:100 (лист. 2018) х 100.8:100 (груд. 2018) х 101.0:100 (січ. 2019) х 100.5:100 (лют. 2019) х 100.9:100 (бер. 2019) х 101.0:100 (квіт. 2019) х 100.7:100 (трав. 2019) х 99.5:100 (черв. 2019) х 99.4:100 (лип. 2019) х 99.7:100 (серп. 2019) х 100.7:100 (вер. 2019) х 100.7:100 (жовт. 2019) х 100.1:100 (лист. 2019) х 99.8:100 (груд. 2019) х 100.2:100 (січ. 2020) х 99.7:100 (лют. 2020) х 100.8:100 (бер. 2020) х 100.8:100 (квіт. 2020) х 100.3:100 (трав. 2020) х 100.2:100 (черв. 2020) х 99.4:100 (лип. 2020) х 99.8:100 (серп. 2020) х 100.5:100 (вер. 2020) х 101.0:100 (жовт. 2020) х 101.3:100 (лист. 2020) х 100.9:100 (груд. 2020) х 101.3:100 (січ. 2021) х 101.0:100 (лют. 2021) х 101.7:100 (бер. 2021) х 100.7:100 (квіт. 2021) = 1.20403557. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці, тобто мала місце дефляція. Розмір інфляційних збитків розраховується за формулою: 3000.00 х 1.20403557 -3000.00 = 612.11 гривень. Тобто,\~з відповідача\~на користь\~позивача за\~прострочення погашення\~позики підлягає\~стягненню інфляційні\~втрати у\~розмірі 612,11\~гривень, у зв`язку з чим, позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення заборгованості по комісії, суд зазначає таке. Відповідно до підпунктів 4.2.2.1., 4.2.2.2. позичальник зобов`язаний сплати комісію 50 % від суми позики - щомісячно з дати укладання цього Договору та сплачується позичальником при погашенні позики; 100 % від суми позики - щомісячно з дати невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань та сплачується до моменту погашення власної заборгованості. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті першої). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. Згідно положень абзацу першого частини першої статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень абзацу першого частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У свою чергу частина друга статті 625 ЦК України передбачає сплату суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями статей 549-552 ЦК України передбачено сплату неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання. Проте, положеннями параграфа 1 «Позика» Глави 71 Розділу І Книги п`ятої ЦК України не передбаченого такого наслідку укладення договору позики як сплата комісії. З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості по комісії в сумі 117628,08 гривень є необґрунтованою, а тому не підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за договором позики у розмірі 3885,81 гривень, з яких: 3000 гривень заборгованість за позикою, інфляційних втрат 612,11 гривень та заборгованості по 3% річних 273,70 гривень. Враховуючи те, що позовну заяву ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» задоволено частково, суд, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 62,81 гривень, виходячи з розрахунку: 3885,81 гривень (розмір задоволених позовних вимог) х 2270 гривень (сума сплаченого судового збору) : 140506,22 гривень (розмір заявлених позовних вимог) = 62,78 гривень.

Outcome: partial