Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

31 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку набувальної давності. Свої вимоги позивач мотивує тим, що згідно розпорядження виконавчого комітету Богуславської міської ради №112 від 15 червня 1994 року він та його дружина [PERSON] приватизували вищевказану квартиру, на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. [INFO] року його дружина померла. Однак, прийняти спадщину у нотаріальному порядку він не може, оскільки загублено свідоцтво про шлюб, а поновити його є неможливим, так як шлюб з дружиною був зареєстрований у пос. Юксеєво, Кочовського району Пермської області. Після смерті дружини - співвласника квартири, він з жовтня 1998 року до даного часу добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується спірним майном, оскільки весь цей час утримує квартиру у належному стані, проживає та зареєстрований в ній, здійснював необхідні поточні ремонти та сплачує всі необхідні комунальні платежі, що підтверджується актом обстеження квартири та договорами про надання комунальних послуг. За весь цей час, ніхто інший, крім нього не цікавився даною квартирою, тому вважає, що визнання за ним права власності на цю квартиру не суперечить закону і не порушує права та інтереси інших осіб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. направив до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому суд вважає можливим розглянути справи в його відсутності Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надала заяву, в якій просила розглянути спаву без її участі. Позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. Богуславська міська рада Київської області в судове засідання свого представника не направила, але письмово повідомили про визнання заявленого позову та просили розглянути справи без участі їх представника (а.с. 51). Третя особа: [PERSON] в судове засідання не дивлячись на те, що належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному їх дослідженні, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло та технічного паспорта (а.с.8,15.16) квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності позивачу та його дружині [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] року ( а.с.9). Згідно матеріалів спадкової справи щодо померлої [PERSON] вбачається, що до нотаріальної контори з приводу отримання спадщини звертавля лише її чоловік [PERSON] - позивач по справі (а.с.29-36). Судом встановлено, що 09.09.1994 року між позивачем та Богуславським ЖЕК укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території ( а.с. 41,42), а 20.11.1997 року між позивачем та Богуславським РТМ укладено договір на споживання теплової енергії (а.с.43). Згідно довідок виданих ПАТ «Київоблгаз», ПАТ «Київобленерго», Богуславської ЖЕК та КПБМР «Богуславводоканал» вбачається, що [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS] є споживачем комунальних послуг. Заборгованості по комунальним платежам не має ( а.с.37-40). Таким чином, встановлено, що позивач фактично добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується спірною квартирою, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб більше ніж 10 років. Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 319 ЦК України - власність зобов'язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Згідно із ст. 325 ЦКУ, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 2 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набуваються за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України) Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України, про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК України, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01.01.2004 року, положення ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01.01.2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у звязку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевказані положення норм процесуального та матеріального права і зважаючи на те, що позивач [PERSON] з жовтня 1998 року по даний час добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується спірною квартирою, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб більше ніж 10 років, суд відповідно до положення ст.344 ЦК України вважає, що позивач набув право власності на це майно в порядку набувальної давності, що підтверджується письмовими належними та достовірними доказами наданими до справи. У зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved