Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

29.09.2021 [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому просить: розірвати шлюб між позивачем та відповідачем та стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття; судові витрати покласти на відповідача. Заявлені вимоги мотивує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 17.05.2011, актовий запис № 507. Від шлюбних відносин мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини припинили своє існування, спільне господарство не ведеться. Між сторонами втрачені почуття поваги та взаємопорозуміння, подальше спільне життя та збереження сім`ї позивач вважає не можливим. На даний момент дитина проживає разом з позивачем та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач кошти на утримання дитини не надає та не піклується про неї. Позивач у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до ст.. 128 ЦПК України, з клопотанням про відкладення слухання справи до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Ухвалою суду від 17.12.2021, в порядку ч. 1 ст. 281 ЦПК України, ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.05.2011 між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 507. Прізвища після державної реєстрації шлюбу: чоловіка « [PERSON] », дружини - « [PERSON] » (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками зазначені: батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с.8). На даний час, дитина проживає разом з матір`ю, яка приймає безпосередню участь в її утриманні та вихованні (а.с. 6). Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені ст. 112 СК України, де зазначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що дійсною причиною розірвання шлюбу є відсутність взаємної любові та поваги подружжя одне до одного; небажання позивача продовжувати сімейні відносини з відповідачем. Спору щодо місця проживання дитини не виникає. При вирішенні даного позову, суд враховує фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що має істотне значення, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Нормами ст. 18 вищевказаної Конвенції закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи спільний обов`язок батьків щодо матеріального утримання дитини, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника та одержувача аліментів, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.09.2021, в силу ст. 191 Сімейного Кодексу України. Суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 908 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, та 908 грн на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial