Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

30.03.2018 до Марківського районного суду Луганської області із надійшла заява [PERSON] в інтересах [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO] на тимчасово окупованій території України визначеній Верховною Радою України - в м.Луганськ. На обґрунтування своїх вимог вона посилається на те, що [INFO] на тимчасово окупованій території України у м.Луганськ померла мати [PERSON] - [PERSON], про що було видано лікарське свідоцтво про смерть № 00399 Державною установою Луганська міська багатопрофільна лікарня №4 Луганської Народної Республіки від [INFO] на території, яка є тимчасово окупованою. [PERSON] звернулася до Сватівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області для реєстрації смерті [PERSON] проте 01.03.2018 їй було відмовлено з постиланням на те, що для підтвердження факту смерті не пред'явлено документа встановленої форми. Таким чином заявник позбавлена можливості провести державну реєстрацію смерті [PERSON] на території України, яка контролюється державними органами та отримати свідоцтво про смерть встановленого зразка. Згідно з ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Жодних клопотань до суду не надійшло. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності заявника та заінтересованої особи, за наявними у суду матеріалами. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК. Відповідно до вимог ч.1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд дослідивши заяву, наявні у суду матеріали, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Згідно паспорта громадянина України [NUMBER] виданого Кам'янобрідським РВ УМВС України в Луганській області 22 лютого 2001 року, [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.6 ). Згідно копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.12.1971 ( а.с.11 ) , копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 17.07.1978 ( а.с.12), померла [PERSON] являється матір'ю [PERSON] Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть № 00399 виданого Державною установою Луганською міською багатопрофільною лікарнею №4 Луганської Народної Республіки від [INFO], [PERSON] , [INFO] померла [INFO] в м.Луганськ (а.с.13). Листом Сватівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 01.03.2018 № 149/17.25-106 заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] з підстав, що для підтвердження факту смерті не пред'явлено документа встановленої форми ( а.с.5). Отже, судом встановлено, що заявник є дочкою померлої [PERSON], факт смерті якої необхідно встановити, оскільки вона померла на тимчасово окупованій території України визначеній постановою Верховної Ради України в м.Луганськ. Вирішуючи справу по суті судом використовуються норми процесуального та матеріального права виходячи при цьому з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно п.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 №1064. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п.1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000року, підставою для державної реєстрації смерті є зокрема: - лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); Згідно наказу Міністерства юстиції України № 1847/5 від 05.11.2014 року «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» було тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області (Антрацитівського, Краснодонського, Лутугинського, Перевальського, Слов'яносербського, Свердловського, Станично-Луганського районів, міст Алчевськ, Антрацит, Брянка, Кіровськ, Красний Луч, Краснодон, Луганськ, Первомайськ, Ровеньки, Свердловськ, Стаханов). Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.п. 13, 18 цієї ж Постанови суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобовязані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». За цих обставин суд вважає надані заявником документи, як доказ смерті особи, не дивлячись на те, що установа, яка видала ці документи, знаходиться на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України належними та допустимими. За ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Зі змісту поданої заяви вбачається, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідне заявнику для проведення державної реєстрації смерті на території України, яка контролюється державними органами та отримання свідоцтва про смерть, а в подальшому оформлення спадщини. Приймаючи до уваги викладені заявником обставини, підтвердження їх належними доказами, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, з метою захисту прав особи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. При цьому копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. Судові витрати на підставі ч.7 ст.294 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: approved