Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

30.11.2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа Виноградівська міська рада Закарпатської області про усунення перешкод здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS], право власності на будинок набула 26.08.2005 року. До того як позивач набула право власності на вказаний будинок, він належав її матері та батьку, [PERSON] та [PERSON], які дозволили зареєструвати та проживати в ньому [PERSON], їх сину, та його дружині, [PERSON]. На даний момент [PERSON], батько позивача помер. Після переходу права власності до позивача, вона в усній формі намагалась домовитись про умови проживання відповідачів, вони займають приміщення літньої кухні літ. - Б-. Однак відповідачі не мали жодного бажання встановити правила та умови проживання, постійно вчиняють сварки, не дають нормально жити, не підтримують добросусідські відносини, [PERSON] погрожувала спалити будинок разом з мешканцями. Позивач практично не спілкується з відповідачами, відносини між ними мають негативний характер, що створює нездорові умови для проживання, негативно впливає на добробут, моральний та фізичний стан сім'ї позивача. Також той факт, що за однією адресою з позивачем проживають відповідачі перешкоджає їй оформити субсидію, створює додаткові витрати за комунальні послуги, позбавляє права розпорядитися майном на власний розсуд. Окрім вказаного у позивача є необхідність надання займаного відповідачами приміщення для проживання її сина, який нещодавно одружився та має вагітну жінку. Житлова площа будинку становить 36,5 кв.м. Відповідно до ст. 47 ЖК України норма жилої площі встановлене в розмірі 13,65 квадратного метра на одну особу. В будинку проживають: позивач, її чоловік, два сина та її мати, яка має право довічного проживання у будинку згідно договору довічного утримання. Також до них планує переїхати вагітна невістка. Через незаконне захоплення приміщення літньої кухні страждають інтереси сім'ї позивача. Такі обставини та той факт, що відповідачі відмовляються покинути безпідставно займане приміщення створює суттєві порушення права власності, яке є непорушним. Відповідач займає приміщення без жодних на те законних підстав, позивачем було надіслано пропозицію про укладення договору найму займаного приміщення. Відповідачем на адресу позивача було направлено заперечення, в якому її було ображено безпідставними звинуваченнями та наклепом, зазначено небажання покидати безпідставно займане приміщення. В даний момент відносини між позивачем та відповідачами стали настільки ворожими, що це може загрожувати її майну, здоров'ю та добробуту її сім'ї. Оскільки будинок належить до приватної власності, то відносини стосовно користування жилим приміщенням визначено Цивільним кодексом України. Згідно ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦПК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідачі перешкоджають позивачці користуватися своїм майно, без жодних на те законних підстав займають приміщення літньої кухні, обмежуючи її право користування. Відповідачу право на користування житловим приміщенням було надано відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. На даний момент власника житла змінено, а відповідачі не входять до складу її сім'ї, тобто обставина, яка була підставою для встановлення сервітуту припинена, окрім того є інші істотні обставини: неможливість проживання за однією адресою через поведінку відповідачів та наявність необхідності використання займаного приміщення для проживання членів сім'ї власниці будинку. На підставі наведеного вище, позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, покладаючись на обставини, які викладені письмово у позовній заяві просили суд їх задовольнити та постановити рішення про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю - будинком, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинку, оскільки позивач по справі, яка є власником будинку вправі ним розпоряджатися на свій власний розсуд. Відповідачі та їх представник позовні вимоги заперечили в повному обсязі. В судовому засіданні пояснили, що будинок належав рідному батьку [PERSON] - [PERSON], який помер [INFO]. У даному будинку відповідач [PERSON] проживає з дня свого народження. Він зареєстрований та проживає там за згодою померлого батька - власника житла, на правах кровної спорідненості, члена його сім'ї. Після одруження із відповідачем, [PERSON], з 1986 року, постійно проживає в будинку. Згода батька на проживання відповідачів підтверджується штампом реєстрації в паспорті. Після одруження понад 31 рік тому, батько виділив відповідачам літню кухню, яку вони повністю реконструювали, відбудували за власний кошт, підключили електрику, воду, газопостачання, встановили газовий конвектор, провели євроремонт. Іншого житла не мали і не мають. Нікуди з місця проживання не виїжджали, там народилися і виросли їх діти. За досягнутою з померлим батьком домовленістю, щомісячно спільно сплачували кошти за спожиту енергію, користування дворовим туалетом. Для обліку спожитого газу, за власні кошти, в літній кухні встановили окремий лічильник, для опалення приміщення - газовий конвектор. Електричний лічильник залишився спільного користування, тому за використані енергоносії щомісячно сплачують спільно з позивачкою. Після смерті батька відповідача цей порядок не змінився, гроші за спожиті енергоносії щомісячно відповідачі передають позивачці або матері. Вивіз сміття, згідно домовленості за останній період сплачують окремо. Будь-яких претензій, спорів між ними та позивачкою з приводу проживання, утримання житла, поведінки ніколи не виникало, відтак її твердження голослівні та безпідставні. Відповідач [PERSON] товаришувала з матір'ю відповідача [PERSON] - [PERSON] та позивачем, періодично святкували різні дати як члени однієї сім'ї. Про те, що позивач стала власницею будинку, внаслідок укладеного потай від відповідача договору довічного утримання, він дізнався 25.10.2016 року, коли отримав пропозицію укласти договір найму житла. Відповідач [PERSON] додатково зазначив, що сплачувати 3000 грн. орендної плати позивачу змоги не має, оскільки така сума перевищує місячний дохід сім'ї, тому просять в задоволенні позовних вимог відмовити. Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідачів та їх представника, свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд встановив, що 16 серпня 2005 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання, згідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] належний йому на праві особистої власності цілий жилий будинок, що знаходився в [ADDRESS] (а.с.6). Власником будинку [ADDRESS] був [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів (а.с.7) [INFO] [PERSON] помер, про що 21 травня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Виноградівського районного управління юстиції у Закарпатській області складено відповідний актовий запис №143, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється матір'ю сторін по справі, має погані відносини зі своїм сином - відповідачем по справі. Конфлікти були ще, коли померлий чоловік був живий. На даний час, через часті сварки між ними, у свідка погіршилось здоров'я. З часу, коли відповідач [PERSON] перейшов жити у літню кухню, комунальні витрати завжди ділилися на трьох. Сварки за комунальні послуги виникають постійно. Відповідач [PERSON] також казав свідку, що вона йому не матір, не говорить з нею вже понад 6 місяців, навіть не вітається до неї. Померлий чоловік казав, що все перепише на доньку - позивача по справі, а [PERSON] там нічого не буде мати. Скандали виникають 1-2 рази на місяць. У відповідачів була земельна ділянка, де вони повинні були будуватися, але вони продали її, бо мали борги у банку. Свідок додатково вказала, що відповідач її відвідував, лише один раз за останній час, коли у неї була хвора нога. Також зазначила, що [PERSON] подеколи зловживає спиртними напоями. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що перебуває зі сторонами у родинних відносинах, за комунальні послуги відповідачі платять, у літній кухні ремонт робився, він допомагав. Раніше були нормальні відносини, тепер погіршилися. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона є рідною сестрою позивача та відповідача. Знає про те, що у сторін дуже напружені відносини, постійні конфлікти. Вона приходить до них в гості 1-2 раз на місяць. Померлий [PERSON] був її батьком, за життя він питав свідка, чи згідна вона, що він передасть майно сестрі - позивачу по справі. Відповідачі живуть у пристройці (літня кухня). Про конфлікти між сторонами свідок знає від матері, особисто не була присутня. Також вказала, що відповідач [PERSON] знав, що батько все майно переписує на позивача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з відповідачами має дружні відносини, з позивачем нормальні. Відповідачі проживають у пристройці, дозвіл давав ще померлий батько відповідача. Вони там міняли дах, штукатурили, укріпляли фундамент, газ проводив відповідач. Кожен місяць сплачували комунальні послуги і заносили гроші матері. У їх сімейні конфлікти свідок не вникав, але вказав, що відповідач [PERSON] не є конфліктною людиною, спиртні напої не вживає. Поки батько був живий відповідачі ходили в гості до позивача, бо жили окремо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є чоловіком позивача, з відповідачами має неприязні відносини. Останні 4-5 років негативні відносини з відповідачами, постійні сварки. Відповідачі не визнають того, що власником будинку є позивач та казали, що будуть робити те, що вони хочуть. Окрім їх, в будинку також проживають теща, та син. Свідок з позивачем хочуть, щоб другий син жив з ними, оскільки він живе в с. Онок у тещі, і в них із-за цього виникають конфлікти, бо даний будинок належить брату невістки. Вказував також, що капітальні роботи відповідачі виконували самостійно, участь у переобладнані літньої кухні він з дружиною не брав. Комунальні послуги платять пополам. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] її сестра, з позивачем в нормальних відносинах. Їй невідомо, щоб були якісь неприязні відносини між сторонами. Коли були свята, всі ходили один до одного в гості, вони разом були на весіллі доньки відповідачів, у всіх нормальні відносини. В будинку проживають позивач, її чоловік, мати, молодший син, а старший син живе в с. Онок з дружиною. Вона знає, що відповідачі сплачують комунальні послуги з їх слів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] її сестра, з позивачем перебуває в нормальних відносинах. Їй невідомо, щоб були якісь сварки між сторонами, комунальні послуги сплачують пополам. Два роки назад вони разом були на весіллі. В будинку проживають позивач, її чоловік, мати, син. Відповідач [PERSON] приходить прати до свідка, оскільки вода є лиш на вулиці. Допитана у якості свідка позивач [PERSON] суду пояснила, що відповідачі проживають в будинку тільки за згодою батька, відколи останній помер у них постійні конфліктні відносини. На минулому тижні приходила виконавча служба і хотіли робити арешт майна, так як син відповідачів має заборгованість по аліментам, хоч вже не проживає в будинку. Донька відповідачів також не проживає, але всі мають прописку саме в її будинку. Ключів вона не має, світло платять з відповідачами пополам, газ по лічильнику, відповідачі їх приміщенням не користуються . Конфлікти за комунальні послуги, а також у зв'язку з тим, що відповідачі не визнають її власником будинку. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне право користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Матеріалами справи стверджується, що власником будинку [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується договором довічного утримання (а.с.6). Відповідно до довідки Виноградівської міської ради Закарпатської області №02-9/2352 від 09.12.2016 року виданої [PERSON] встановлено, що розпорядженням №13 Виноградівського міського голови від 18.02.2016 року вул. О.Кошового в м. Виноградів перейменована на вул. Дружня (а.с.51). Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. В рішенні Верховного суду України №6-158цc14 від 05.11.2014 року закріплено наступна правова позиція, а саме, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Відповідно до довідки Виноградівської міської ради Закарпатської області №6194 від 15.11.2016 року виданої [PERSON], її сім'я складається з таких осіб: [PERSON], 1967 р.н. - чоловік, [PERSON], 1991 р.н. - син, [PERSON], 1995 р.н. - син (а.с.50). Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З аналізу вищевказаних статей суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрою та братом, що вказує на те, що вони є близькими родичами, однак не є членами сім'ї, оскільки разом не проживають (проживають у різних відокремлених одне від одного приміщеннях), спільним побутом не пов'язані і майже не спілкуються між собою. Право на користування жилим приміщенням членів сім'ї власника будинку і наймачів регулюється різними нормами. Зокрема, права і обов'язки членів сім'ї власника будинку регулюються статтями 156, 157 ЖК УРСР, а права і обов'язки наймачів - статтями 158 - 170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України. Так, відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Главою 5 Цивільного-процесуального Закону регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов'язок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. Згідно ч.3 ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищенаведене, суд в сукупності всіх обставин по справі, приходить до висновку, що відповідачі проживають у спірному будинку в якості членів сім'ї попереднього власника цього будинку, а відтак із припиненням права власності [PERSON], втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї, тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 551 гривню 20 копійок судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved