Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

31 грудня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказувала, що 27 липня 2006 року у виконкомі Буківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб між нею та відповідачем - [PERSON], про що було зроблено актовий запис в книзі реєстрації за №14. Від даного шлюбу у них народилось четверо дітей: донька [PERSON] ([INFO]), син [PERSON] ([INFO]), син [PERSON] ([INFO]), та син [PERSON] ([INFO]). Сімейне життя в них не склалось, через постійні сварки та суперечки, у зв'язку з чим на протязі року шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведеться, сім'я фактично розпалась. Відповідач проживає окремо від дітей, матеріальної допомоги не надає, хоча має на це змогу, оскільки працює на сезонних роботах. Аліменти на інших дітей не сплачує, утриманців не має. У зв'язку з цим позивачка просила суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 400 грн., на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позову. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, обставини справи підтвердили. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів та їх суми, однак заперечував проти розірвання шлюбу, у зв'язку з чим просив надати строк на примирення. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до висновку про достатність підстав для часткового задоволення позову [PERSON] Судом встановлено, що між позивачкою та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу та утримання дітей, які врегульовані Сімейним кодексом України. Під час судового слідства встановлено, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 27 липня 2006 року укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб, видане виконкомом Буківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, й зроблений в книзі реєстрації актів запис за №14 (а.с.4). В шлюбі народилось четверо дітей: донька [PERSON] ([INFO]), що підтверджується свідоцтвом про народження, видане виконкомом Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 19.01.2007 року серії [NUMBER] (а.с.14), син [PERSON] ([INFO]), що підтверджується свідоцтвом про народження, видане виконкомом Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 18.01.2008 року серії [NUMBER] (а.с.13), син [PERSON] ([INFO]), що підтверджується свідоцтвом про народження, видане виконкомом Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 25.03.2011 року серії [NUMBER] (а.с.12) та син [PERSON] ([INFO]), що підтверджується свідоцтвом про народження, видане виконкомом Олешницької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області від 04.02.2015 року серії [NUMBER] (а.с.11). Незважаючи на клопотання відповідача, надати строк на примирення суд не знайшов для цього підстав. Як встановлено судом, що підтверджено учасниками процесу та не підлягає додатковому доказуванню, відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, спільне життя у них не склалося, сторони на протязі року проживають окремо й спільного господарства не ведуть. Намагання відповідача примиритися до цього часу ні до чого не призвели. Коли сторони проживали разом, між ними постійно виникали сварки, які безпосередньо бачали діти, і за які відповідач притягався до адміністративної відповідальності (а.с.17). Також, зі слів відповідача, які не були спростовані в суді, позивачка проживає з іншим чоловіком, з яким намагається створити сім'ю. Зважаючи на вищевикладене суд приходить до висновку у недоцільності збереження такої сім'ї, а отже і наданні строків на примирення. Також в судовому засіданні встановлено, що майновий спір між позивачем та відповідачем відсутній, спору, щодо місця проживання дітей немає, діти залишаються проживати з матір'ю. З цього приводу спір відсутній. З урахуванням зазначеного суд визнає встановленим, що між сторонами у справі подальше спільне життя неможливе, у зв'язку з чим позивачка звернулася з позовом в порядку ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України. Саме той факт, що сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, сім'я фактично розпалась, унеможливлює їх сумісне співіснування та шкодить їх інтересам та інтересам дітей. При ухваленні рішення судом враховано бажання [PERSON] швидше розірвати шлюб, оскільки подальші шлюбні відносини між ними є неприпустимими. Враховуючи вказане, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дітей, що має істотне значення, у зв'язку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України. Згідно з вимогами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейним кодексом України, а саме в ч. 1 ст. 182, також визначено, які обставини враховуються судом при визначенні розміру аліментів, серед яких: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В позовній заяві позивачка зазначила, що на утриманні відповідача немає інших дітей та непрацездатних батьків. Відповідач проти даного факту не заперечував, у зв'язку з чим суд не вбачає за необхідне з'ясовувати відомості про наявність на утриманні [PERSON] інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, однак враховує зазначені сторонами відомості при ухваленні рішення. Враховуючи вказані обставини суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання неповнолітньої дитини відповідно до ст. 183 СК України з визначенням їх розміру у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів судом враховані положення ч.2 ст. 182 СК України щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, згідно якого такий розмір не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, розмір аліментів зазначений позивачкою та відповідачем. Так, згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року №928-VІІІ, з 1 січня 2016 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років становить 1167 грн., 30 відсотків від якого становить суму в розмірі 350 грн. 10 коп. Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Про них не зазначили і сторони в справі. У зв'язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а саме: сина [PERSON] ([INFO]), слід визначити в розмірі 400 грн. щомісячно з моменту подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області у справі №299/4189/14-ц з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] ([INFO]), сина [PERSON] ([INFO]), сина [PERSON] ([INFO]) в розмірі по 400 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 20.11.2014 року та до досягнення ними повноліття. Оскільки питання про стягнення аліментів на вищевказаних дітей вже вирішувалось судом, рішення якого вступило в законну силу, в задоволенні даних позовних вимог необхідно відмовити. Судові витрати у справі в частині позовних вимог про стягнення аліментів, а саме суму судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп., які підлягають покладенню на відповідача, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з [PERSON] на користь держави, оскільки позивачка звільнена від їх оплати. Судові витрати при розірванні шлюбу, а саме суму судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України покласти на відповідача. При цьому розмір судового збору визначений судом на підставі Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI.. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, згідно якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial