Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

30.10.2018 року заявник [PERSON] звернулася до Марківського районного суду Луганської області з заявою про встановлення факту смерті її чоловіка - [PERSON], [INFO], громадянина України. [INFO] року помер [PERSON], [INFO], уродженець с.Лісне міста Антрацита Луганської області, причина смерті - ракова інтоксикація, рак гортані, про що було видано лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті за №41 від 10.09.2018 року. 10.09.2018 року [PERSON] видано свідоцтво про смерть чоловіка [PERSON] виконавчим комітетом Боково-Платовської селищної ради м.Антрацит ЛНР , серія [NUMBER], актовий запис №29. Дані документи видані та завірені печаткою установ, які знаходиться на території проведення антитерористичної операції, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, тобто зазначені документи є недійсними та не створюють правових наслідків на території України. Заявник [PERSON] звернулася до Марківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Луганській області для проведення державної реєстрації смерті [PERSON], з метою отримати свідоцво про смерть чоловіка, відповідно до вимог діючого законодавства України. 30.10.2018 року їй було надано письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті, у зв'язку із тим, що надані нею документи для проведення реєстрації факту смерті, видані на тимчасово окупованій території України органами які є непідконтрольними українській владі. В зв'язку з чим заявник не може зареєструвати смерть чоловіка та отримати свідоцтво про його смерть, яке б відповідало вимогам законодавства України та було чинним у всіх органах підпорядкованих українській владі, інакше ніж на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Оформлення свідоцтва про смерть заявнику необхідне для проведення державної реєстрації смерті на території України та в подальшому для оформлення права на спадщину за законом, яка відкрилась після смерті чоловіка. Заявник в судове засідання не з'явилася, до судового розгляду справу надала заяву в заяві просила провести розгляд справи без її участі. Представник заінтересованої особи Марківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області в судове засідання не з'явився, заперечень не надав. Відповідно до ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК. Суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження, без виклику заявника та заінтересованої особи за наявними у справі документами. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження Серія [NUMBER] Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 10.09.2018 року [PERSON], [INFO], помер [INFO] у селищі Лісне м.Антрацит Луганської області (а.с.8). Листом Марківський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 30.10.2018 року заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про смерть [PERSON], який помер [INFO] року, українського зразка, оскільки для підтвердження факту смерті пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження та смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за №1150/13024 (а.с.9). Отже, судом встановлено, що заявник [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], факт смерті якого необхідно встановити, оскільки він помер на тимчасово окупованій території України визначеній постановою Верховної Ради України. Вирішуючи справу по суті судом використовуються норми процесуального та матеріального права виходячи при цьому з наступного. Відповідно до ч. 3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1ст.315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно п.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 №1064. Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п.1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є зокрема: - лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть). Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. На підставі викладеного, суд вважає надані заявником документи, як доказ смерті особи належними та допустимими, не дивлячись на те, що установа, яка видала ці документи, знаходиться на території, яка тимчасово не контролюється органами державної влади України. Згідно ч.2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Зі змісту поданої заяви вбачається, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідне заявнику для проведення державної реєстрації смерті на території України, яка контролюється державними органами та отримання свідоцтва про смерть. Приймаючи до уваги викладені заявником обставини, підтвердження їх належними доказами, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, з метою захисту прав особи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України підлягає негайному виконанню. Судові витрати на підставі ч.7 ст.294 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: approved