Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

30.03.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстровано 21.02.1992 року Київським відділом РАЦС м.Харків, актовий запис №138, посилаючись на те, що спільне життя у них не склалося через різні погляди на життя, через втрату взаєморозуміння почали виникати конфлікти, що призвело до втрати почуття поваги та любові, шлюбно-сімейні відносини припинені, мешкають окремо, спільне господарство не ведеться протягом останніх 7 років. Позивач вважає, що примирення між ними неможливо, їх сім`я розпалася остаточно та поновлена бути не може. Подружжя має спільну неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , що за згодою сторін мешкає разом з матір`ю. Спору у сторін щодо поділу спільного майна, участі у вихованні дитини не має. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12.04.2021 року було відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судове засідання. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій вимогу про розірвання шлюбу підтримала та просила розглядати справу в судовому засіданні за її відсутності, строк на примирення не потрібен, після розірвання шлюбу просить відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, подав на адресу суду заяву про розгляд за його відсутності, в якій позовні вимоги визнає, строк на примирення не потрібен. Суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 21.02.1992 Київським відділом РАЦС м.Харків, зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис №138. (а.с.15). Подружжя має спільну неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с. 6) Спільного господарства та бюджету сторони не ведуть, примирення не бажають. Їх сім`я розпалась остаточно і поновлена бути не може. Спору про поділ майна подружжя та стосовно утримання дітей не має. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як передбачено ч.1 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя та з урахуванням того, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved