Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

30 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є власником квартири №45 у житловому будинку №1 по вул. Кондукторська у м. Дніпро. Право власності на нерухоме майно підтверджується договором купівлі-продажу квартири укладеного 31.03.1997 року між [PERSON] та [PERSON] В квартирі з 2003 року мешкає позивач та член її сімї, з яким вона веде спільне господарство син [PERSON]. [PERSON] є колишнім чоловіком позивача з яким вона розлучилась в 2004 році, та який з березня 2003 року не проживає у вищезазначеній квартирі, комунальні послуги не сплачує, майном не користується та не приймає участі в проведенні поточного та капітального ремонту, особистих речей не залишив, хоча досі зареєстрований у квартирі. Відповідач добровільно відмовляється знятися з реєстраційного обліку, у звязку з чим позивач просила суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №45 в житловому будинку №1 по вул. Кондукторській у м. Дніпро. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином, надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в яких підтримували позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовні заяві. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі, повідомлявся належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпровя», у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (м. Дніпропетровськ), що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.03.1997 року (а.с. 8). Крім позивача в квартирі також зареєстрований її син [PERSON], [INFO] та колишній чоловік [PERSON], що підтверджується довідкою (а.с. 17). Відповідач [PERSON] не проживає у вищезазначеній квартирі з березня 2003 року, що підтверджується актом від 05.06.2016 року (а.с. 12). Згідно положень ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Відповідно до ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідач не мешкає в спірній квартирі з березня 2003 року, самостійно зніматися з реєстраційного обліку не бажає, чим порушує майнові права та інтереси позивача. Позивач не в змозі нести витрати на оплату комунальних послуг за відповідача та в подальшому зберігати за відповідачем житлове приміщення. Таким чином, суд доходить висновку про те, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням обґрунтована, отже підлягає задоволенню.

Outcome: approved