Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

30 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, розірвання договору. Вимоги обґрунтовано тим, що 10.01.2014 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, зобовязавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Рішеннями судів з відповідача двічі стягувалася заборгованість за вказаним договором за різні періоди. Посилаючись на те, що відповідач продовжує не виконувати свої зобовязання за кредитним договором, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 9\~284,76 грн. у вигляді процентів та неустойки станом на 27.12.2016 року, а також розірвати укладений між сторонами договір (а.с.а.с. 2, 3, 22, 23, 25, 30, 31). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.01.2014 року між сторонами було укладено договір про встановлення ліміту овердрафту №314/ФКР505/0, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит в сумі 25\~000,00 грн. під 36% річних строком до 09.01.2015 року (а.с.а.с. 10 12). Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2015 року за вказаним договором з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість у сумі 27\~570,63 грн., яка утворилася станом на 25.11.2014 року (а.с. 15). Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.10.2016 року за вказаним договором з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість у сумі 33\~176,71 грн., яка утворилася станом на 29.07.2016 року (а.с. 16). Відповідач продовжує неналежно виконувати свої зобовязання з повернення кредитних коштів, і у нього перед позивачем станом на 27.12.2016 року утворилася заборгованість у сумі 9 284,76 грн. відповідно до доданого позивачем розрахунку (а.с.а.с. 4 9), а саме: -прострочена заборгованість по нарахованих процентах 3\~811,48 грн.; -пеня на прострочену заборгованість по ліміту овердрафту 3 132,51 грн.; -пеня на прострочені проценти 2 340,77 грн. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За укладеним договором позивач передав відповідачеві певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже вказаний правочин, у розумінні статті 1054 ЦК, було укладено. У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Ураховуючи той факт, що відповідач продовжує неналежно виконувати свої обовязки з повернення процентів за користування позиченими коштами, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобовязань у розумінні приведеної норми. Відповідно до укладеного договору в разі порушення відповідачем зобовязань, покладених на нього договором, він несе перед позивачем відповідальність у виді сплати додаткових обовязкових платежів (пеня тощо). Зважаючи на те, що відповідач неналежно виконує свої обовязки за кредитним договором, що полягає у простроченні сплати заборгованості, суд вважає обґрунтованим звернення позивача до суду з цим позовом. За правилами частини 1 статті 14 ЦК цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК передбачено, що зобовязання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно предявляються. Відповідно до статті 611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов про розірвання укладеного між сторонами договору також необхідно задовольнити. У порядку статті 88 ЦПК суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію понесених судових витрат у сумі 2 978,00 грн. (а.с.а.с. 1, 29).

Outcome: approved