Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

30.07.2018 року [PERSON], в особі представника - адвоката [PERSON], звернувся до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, стягнення компенсації витрат частини заробітної плати у зв'язку з порушення термінів їх виплати. Свої позовні вимоги, мотивував тим, що він перебуває у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», однак починаючи з вересня 2017 року не отримує заробітну плату. Загальна сума заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі за період вересень 2017 року по липень 2018 року включно становить 54 000 грн. 00 коп., яку позивач на підставі ст. 115 КЗпП України просив стягнути з відповідача у судовому порядку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача втрати частини доходу, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати. Загальна сума втрат доходу за період вересень 2017року - квітень 2018 року включно станом на 01.07.2018 року становить 1 377 грн. 13 коп. Ухвалою судді від 03.09.2018 року, прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON], розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, від представника позивача адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутності позивача. Позовну вимогу щодо стягнення заборгованості із заробітної плати підтримує в частині суми, підтвердженою довідкою відповідача. Позовні вимоги щодо стягнення втрат доходу у зв'язку з невчасним виконання зобов'язання по виплаті заробітної плати, представник просить залишити без розгляду. Представник відповідача ПАТ «Запоріжжяобленерго» в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, просить суд відмовити у задоволенні позову з урахуванням відзиву та доповнення до відзиву. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Працівник має право на оплату своєї праці своєчасно на підставі укладеного трудового договору (ст. 21 Закону «Про оплату праці»). Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов'язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Заробітна плата повинна виплачуватися працівникові регулярно в робочі дні в строки, встановлені в колективному договорі, не рідше двох разів на місяць, не більше як через 16 календарних днів. Якщо день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Затримка виплати заробітної плати навіть на один і більше днів є порушенням строків виплати згідно зі ст. 241-1 КЗпП України. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 233 КЗпП України, частина 2, встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Також, згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР№ 2148-VIIIвід 19.10.1973 року, держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], працює у ПАТ «Запоріжжяобленерго». Відповідно до наданої відповідачем до суду довідки про нараховану, але не виплачену заробітну плату, протягом вересня 2017 року - липня 2018 року [PERSON] не отримує у строки визначені ст. 115 КЗпП України заробітну плату. Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Таким чином відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення заборгованості по заробітній платі. Вирішуючи питання щодо розміру невиплаченої заробітної плати, яка підлягає стягненню суд враховує зазначене. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго», вбачається, що станом на 11.10.2018 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі складає 29 915 грн. 74 коп.. Слід зазначити, що крім національного законодавства, право на заробітну плату захищається й Конвенцією про захист заробітної плати № 95, яка ратифікована 31.01.1961 року. Так, відповідно до ст. 1 даної Конвенції, метою цієї Конвенції є термін «заробітна плата», який означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити, на підставі письмового або усного договору про наймання послуг, працівникові за працю, яку виконано, чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано, чи має бути надано. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Конвенції, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата, а згідно ст. 12 Конвенції, заробітна плата виплачуватиметься через регулярні проміжки часу. Якщо немає інших відповідних урегулювань, котрі забезпечують виплату заробітної плати через регулярні проміжки часу, то періоди виплати заробітної плати має бути продиктовано національним законодавством або визначено колективним договором чи рішенням арбітражного органу. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Таким чином, у зв'язку із частковим добровільним погашенням відповідачем заборгованості по невиплаченій заробітній платі під час судового розгляду, а також заяви представника позивача, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення нарахованої, але фактично не виплаченої заробітної плати підлягають задоволенню, а стягненню сума заборгованості у розмірі 29 915 грн. 74 коп. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про це. Дослідивши письмову заяву представника позивача про залишення позовних вимог в частині стягнення втрат доходу у зв'язку з невчасним виконання зобов'язання по виплаті заробітної плати без розгляду та враховуючи, що ця заява не суперечить чинному законодавству та правам і інтересам сторін, позивач вправі розпоряджатися своїми позовними вимогами, була подана під час розгляду справи, суд вважає за доцільне заяву в цій частині задовольнити та залишити позов [PERSON] в частині стягнення втрат доходу у зв'язку з невчасним виконання зобов'язання по виплаті заробітної плати без розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати.

Outcome: approved