Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

30.06.2016 року Позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 19.12.2008 року в розмірі 12632, 60 грн. Заочним рішенням суду від 13.09.2016 року вищезазначений позов було задоволено в повному обсязі. Ухвалою суду від 27.10.2016 року за заявою відповідача [PERSON]. зазначене заочне рішення було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку. В обґрунтування свого позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.12.2008 року, відповідач отримав від позивача кредитні кошти, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1700,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис позичальника у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Взяті на себе зобов'язання по кредитному договору позивач виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу вказані кредитні кошти. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 31.03.2016 року в нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 12632, 60 грн. В судове засідання представник позивача не з»явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином про причини своєї не явки суду не повідомив. Однак, одночасно з поданням позову представником позивача до суду була подана заява про розгляд справи без його участі, в якій він також зазначив про підтримання позовних вимоги в повному обсязі. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі , проти задоволення позову заперечував, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності. Крім того, відповідачем до суду були надані письмові пояснення, в яких відповідач просив застосувати до позовних вимог позивача строк позовної давності та відмовити в задоволені позову, посилаючись на те, що кредитний договір між ним та позивачем був укладений 19.12.2008 року, а вже 18 листопада 2009 року відповідач повністю погасив заборгованість за кредитом в сумі 2000,00 грн. Крім того, відповідач вважає, що в січні 2013 року строк дії картки завершився та картка була заблокована. Однак, з наданої суду в якості доказів калькуляції заборгованості , позивач відобразив здійснення платежу від 03.07.2013 року в сумі 120,00 грн., однак відповідач зазначив, що вказаний платіж ним не здійснювався. Отже, відповідач вважає, що позивачем порушений строк позовної давності. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову в задоволені позову з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19.12.2008 року, який був укладений між ЗАТ КБ « Приват Банк» правонаступником якого є ПАТ КБ « ПриватБанк» та [PERSON], останній отримав від позивача кредитні кошти, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 1700,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис позичальника у заяві. Позивач зазначив , що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, станом на 31.03.2016 року у відповідача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» утворилась заборгованість в сумі у розмірі 29 461 грн 74 коп. За приписами ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання та якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору , він автоматично лонгується на такий же рядків. Матеріали справи не містять відомостей того, що була проведена пролонгація кредитного договору , а також, що кредитна картка перевипускалася на новий строк та була отримана відповідачем. Таким чином строк дії договору слід вважати до - 19.12.2009 року. Умовами договору встановлено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Отже, відповідно до вищезазначених умов, відповідач в рахунок погашення заборгованості за кредитом повинен здійснювати щомісячний платіж. Відповідно до вимог ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Отже, з урахуванням того, що строк дії договору визначено до 19.12.2009 року, то строк позовної давності за кредитним договором спливає 19.12.2012 року, тоді як звернувся позивач до суду за захистом свої майнових прав тільки 30.06.2016 року, тобто поза межами строку позовної давності. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов»язку. Як вбачається із наявних матеріалах справи виписок по особовому рахунку [PERSON] про рух коштів ( а.с.77-80) на картковий рахунок відповідача були зараховані наступні платежі : - 30.01.2013 року в сумі 80,00 грн.; - 26.02.2013 року в сумі 80,00 грн.; - 17.04.2013 року в сумі 130,00 грн.; - 03.07.2013 року в сумі 120,00 грн. Вказані платежі відзначені позначкою «Депозит», при цьому інформація, щодо надходження даних платежів та про ім»я (найменування) особи, яка здійснила зарахування (внесення) грошових коштів на картковий рахунок, відсутні. За таких обставин зробити висновок про те, що в даному випадку перебіг позовної давності перервався не можна, оскільки суду не надано достовірних підтверджень, того що саме [PERSON] були здійснені операції по поповненню платіжної картки. Інші платежі були зараховані на картковий рахунок відповідача в межах строку позовної давності, тобто до 19.12.2012 року. Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі , зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. Відповідачем по справі заявлено про застосування строку позовної давності. Отже, враховуючи, що договір про надання кредитних коштів був укладений між сторонами 19.12.2008 року, а термін повернення кредитних коштів визначено з терміном дії договору, а саме 19.12.2009 року, суд застосовує позовну давність до заявлених вимог та відмовляє в задоволені позову, оскільки позивач звернувся до суду з даним позовом тільки 30.06.2016 року, тобто поза межами строку позовної давності звернення до суду. Таким чином, аналізуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити через пропуск строку позовної давності. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed