overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

30 січня 2014 року позивач звернулася до суду із позовом, в обґрунтовування якого вказувала, що 14 серпня 2001 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON] придбала у відповідачів квартиру [ADDRESS]. . Позивачі в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] надав заяву про визнання позову, просив суд слухати справу у його відсутність. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд на підставі ч. 2 ст. 47 (в редакції 1963 р.) ЦК України, знаходить позов обґрунтованим, оскільки якщо одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. Судом встановлено, що 14.08.2001 р. між сторонами по справі був укладений договір купівлі-продажу № 2946, зареєстрований на Універсальній біржі «Південь», згідно якого [PERSON] придбала у відповідачів квартиру [ADDRESS], який 28.08.2001 року зареєстрований в Миколаївському МБТІ за №5449. На даний час позивач має намір розпорядитися належною їй квартирою, але не може це зробити у звязку з тим, що зазначений договір нотаріально не посвідчений. Право власності позивача на спірну квартиру також підтверджується перевіреними судом технічним паспортом від 15.11.2013 року та довідкою Миколаївського МБТІ від 10.10.2013 року (а.с. 23, 25-28). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу дійсним обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки договір купівлі-продажу укладений відповідно до чинного законодавства, виконаний сторонами, але нотаріально не засвідчений.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

30 січня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду до відповідача [PERSON] з позовом про розірвання шлюбу, вказавши наступне. Вона перебуває з відповідачем у шлюбі з 11 грудня 2004 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Куп'янського міського управління юстиції Харківської області, за актовим записом № 200. Останнім часом між нею та відповідачем склалися відносини, які привели до неможливості зберігання сім'ї, у спільних відносинах відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага один до одного. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Спору про місце проживання дитини та майнового спору між ними немає. Позивачка в судове засідання не з'явилася по заяві про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Просить суд розглядати справу без фіксації судового процесу технічними засобами та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання також не з'явився по заяві про розгляд справи в його відсутність, з позовом згоден, не заперечує проти розірвання шлюбу, просить розглядати справу без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 11 грудня 2004 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Куп'янського міського управління юстиції Харківської області, за актовим записом № 200 (а.с. 3). Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Суд, вивчивши письмові докази по справі, вважає позов як такий, що підлягає задоволенню, оскільки сторони дружніх родинних відносин не створили, їх сім'я фактично розпалась, подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і буде суперечити їх інтересам, спору про місце проживання дитини та майновий спір відсутній, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне їх шлюб розірвати. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

30 січня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на час навчання, посилаючись на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час син [PERSON] продовжує навчання на 3-му курсі денного відділення Житомирського автомобільно-дорожнього коледжу Національного транспортного університету та потребує матеріальної допомоги зі сторони батька, який не надає матеріальної допомоги на його утримання, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала із підстав зазначених в ньому та не заперечує проти стягнення аліментів в розмірі 250 гривень. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнав частково та не заперечував проти сплати аліментів в сумі 250 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, участь особи в судовому засіданні є її обов'язком, від якого особа за її клопотанням може бути звільнена судом. За наявності такого клопотання суд не вправі відкладати розгляд справи у зв'язку із неявкою цієї особи до суду. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Відповідно ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року в см.Житомирі в свідоцтві про народження якого в графі «батьки» записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно ч.1 ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно до довідки Житомирського автомобільно-дорожнього коледжу Національного транспортного університету від 22 січня 2014 року №1237 [PERSON] дійсно навчається на 3-му курсі групи р-967 Житомирського автомобільно-дорожнього коледжу НТУ на денному відділенні з 01 вересня 2011 року по червень 2015 року (а.с.3). Відповідно ст.181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги. Оцінивши надані докази на умовах змагальності і в межах заявлених позовних вимог, суд задовольняє позов про стягнення аліментів на час навчання повнолітнього [PERSON], оскільки він продовжує навчання після досягнення повноліття, не досяг 23 річного віку та потребують матеріальної допомоги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

30 січня 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом. В заяві вказала, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано 19 квітня 2006 року. Від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка досягла повноліття і на даний час є студенткою денного відділення Чорноморського державного університету ім.Петра Могили. Відповідач не надає допомоги доньці на період її навчання, але він працює і взмозі надавати їй таку допомогу. Просила суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача до закінчення строку навчання. У судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Судом ухвалено про слухання справи у порядку заочного розгляду на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України. Дослідив докази, суд прийшов до наступного. В силу ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає донька, син, а також самі донька, син, які продовжують навчання. Згідно ч.1 ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Як убачається з копії свідоцтва про народження дитини (а.с.5), сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження сері [NUMBER]. Як свідчить довідка ректора Чорноморського державного університету ім.Петра Могили (а.с.7), [PERSON] є студенткою Чорноморського державного університету ім.Петра Могили і навчається на 4 курсі денного відділення. Строк закінчення навчання за програмою бакалавра 30 червня 2014 року. Довідкою №1537 (а.с.8) Снігурівської міської ради підтверджується, що [PERSON] проживає з позивачкою по [ADDRESS]. За повідомленням позивачки, відповідач працює у приватної особи, має доходи і взмозі надавати матеріальну допомогу на утримання доньки на період її навчання. Суд вважає, що вимоги позивачки ґрунтуються на законі, знайшли своє підтвердження у ході розгляду, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд стягує з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) та відповідно до ст. 88 ЦПК України покладає обов'язок по сплаті на користь держави судового збору у сумі 243 грн.60коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

30 січня 2014 року позивач КП Єнакіївської міської ради «Житлово-ремонтне управління №1» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання втратившим права користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що у комунальній власності КП «ЖРУ №1» знаходиться неприватизована квартира [ADDRESS]. В даній квартирі значиться зареєстрованим [PERSON], який не проживає в квартирі більш 6 місяців, квартира знаходиться у незадовільному стані. Просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки не повідомив. В цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON] з 1998 року не мешкає, у зв'язку з тим, що він є громадянином Росії. Квартира знаходиться у незадовільному стані, двері зачинені працівниками КП «ЖРУ №1». Свідок [PERSON] у судовому засіданні дала аналогічні показання, що й свідок [PERSON] Суд, вислухавши представника позивача, свідків [PERSON], [PERSON]., дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності КП Єнакіївської міської ради «Житлово-ремонтного управління №1». З домової книги на спірну квартиру вбачається, що за наведеною адресою зареєстровано [PERSON] (а.с. 4) Згідно акту КП Єнакіївської міської ради «Житлово-ремонтного управління №1», рапорту дільничного інспектора відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає 10 років (а.с. 5, 6). Квартира знаходиться у незадовільному стані, відповідач не сплачує квартирну плату, в зв'язку з чим утворилась заборгованість. Стаття 71 ЖК України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

30 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В позові він зазначив, що 28.05.2010 року він з [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №65. Від цього шлюбу народилась донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачкою. Посилаючись на те, що у позивача та відповідачки різні погляди на подружнє життя, на цьому ґрунті виникають постійні сварки, а також на те, що на теперішній час вони разом не проживають, позивач просив шлюб розірвати, дитину залишити на виховання відповідачці. Позивач у судове засідання не з'явився, однак надав заяву, у якій позов підтримав, просив суд розглянути справу у його відсутності. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, однак надала заяву, у якій позов визнала, просила суд розглянути справу у її відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 28.05.2010 року [PERSON] з [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №65. У сторін від спільного життя є донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачкою. За час спільного проживання позивач з відповідачкою не зійшлися характерами, різні погляди на шлюбне життя. Сторони сумісне життя припинили, помиритись намірів не мають. З таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася повністю і зберегти її не можливо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

30 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28.09.2003 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 2804. В обґрунтування своєї заяви зазначив про те, що від спільного шлюбу з відповідачкою у них є син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] Подружнє життя з відповідачкою у них не склалося, одружившись не змогли утворити міцної сім'ї, між ними постійно виникали сварки та скандали. Шлюбні і сімейні відносини, а також спільне проживання між ними фактично припинені, вони проживають окремо, їхня сім'я розпалась повністю і остаточно, шлюб існує лише формально, примирення не можливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову не заперечила. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши взаємини подружжя, наявність малолітньої дитини, дійсні причини заяви про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб - 28.09.2003 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 2804 (а.с.4). Від спільного шлюбу з відповідачкою у них є син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що сторони не ведуть спільного господарства і проживають окремо. Сім'я розпалася остаточно, примирення неможливе. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам подружжя, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

30 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд ухвалити рішення, яким розірвати їх шлюб, який був зареєстрований 04 серпня 2007 року у відділі РАЦСу м.Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №250. В обґрунтування своїх вимог зазначив про те, що від спільного шлюбу у них є донька [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачкою не склалося, бо вони проживали у різних містах. З 2011 р. вони не проживають разом. Враховуючи вищенаведене просить позов задовольнити. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Просить позов задовольнити. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони з 2011 р. проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідача, що мають істотне значення. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 174 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проаналізувавши вищевказані норми, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову є підставним, не суперечить чинному законодавству та не порушує прав та інтересів інших осіб. Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, шлюб існує формально, тому його слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

30 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO] недієздатним та призначити його опікуном. В заяві зазначає, що [PERSON] є його рідний брат, він визнаний інвалідом І групи з дитинства, через психічне захворювання він не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного догляду, нагляду і опіки. Вони проживають в одному будинку з матір'ю та бабусею, які є перестарілими, хворими і самі потребують сторонньої допомоги. Фактично заявник, є єдиною близькою особою хто здатний здійснювати опіку над хворим. З висновку Вузлівської сільської ради, Радехівського району Львівської області вбачається, що заявник може здійснювати опіку над хворим. Просить визнати [PERSON] [INFO] недієздатним та призначити його опікуном [PERSON]. Перед початком розгляду справи заявник [PERSON], подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заяву підтримує в повному обсязі, просив її задоволити (а.с.48). Представник заінтересованої особи - Опікунська рада Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області, подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, відносно задоволення заяви не заперечив (а.с.47). Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних міркувань. Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта №410 від 29.05.2015 року, [PERSON] в даний час страждає стійким хронічним розладом психічної діяльності у формі глибокої розумової відсталості в ступені імбецильності, виражені розлади в інтелектуально - мнестичній та емоційно - вольовій сфері позбавляють його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON], потребує опіки (а.с.36-37) Із копії довідки медико-соціальної експертної комісії №077706 від 07.07.1993 року вбачається, що [PERSON] є непрацездатний, потребує постійно сторонньої допомоги та догляду (а.с.39). З довідки Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області № 53 від 15 січня 2015 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] та за даною адресою зареєстрований та проживає його брат [PERSON], та його мати [PERSON].(а.с.40). З протоколу засідання опікунської ради при Вузлівській сільській раді від 28.01.2015 року вбачається, що опікунська рада прийняла рішення, яким вирішила призначити [PERSON] опікуном над [PERSON], інвалідом дитинства 1 групи (а.с.41). Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене, з врахуванням заяви Вузлівської сільської ради та рішення опікунської ради від 28.01.2015 року, суд робить висновки про наявність законних та обґрунтованих підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved