Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

8 вересня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, який уточнила 20 жовтня 2017 року. Вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 листопада 2005 по 13 вересня 2010 року. Під час перебування у шлюбних відносинах 4 серпня 2006 року ними була придбана земельна ділянка в сел. Липова Долина по вул. Дмитра Сулими, 26 розміром 0,15 га (кадастровий №5923255100:06:003:0079) з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва. В подальшому на підставі даного договору на відповідача був виданий державний акт на дану земельну ділянку серії ЯД №171023. На придбаній земельній ділянці ними спільно був побудований житловий будинок. 15 квітня 2012 року на даний житловий будинок вони отримали свідоцтво про право власності та зареєстрували право спільної сумісної власності в БТІ. Після розірвання шлюбу продовжують проживати в спільному будинку. Зазначає, що з відповідачем наявні непорозуміння з приводу користування будинком, угоди про спосіб виділення частки із майна не досягнуто. До травня 2016 року відповідач частково приймав участь у витратах по сплаті комунальних платежів, а останні півтора роки взагалі не приймає участь в обслуговуванні будинку. Окрім того, його непристойна поведінка, зловживання спиртними напоями, вчинення сварок, погроза вбивством змусили звернутись з позовом про виділ частки в натурі для окремого проживання. Позивач вважає, що спільне володіння і користування майном є можливим, її частка може бути виділена в натурі, в тому числі при незначному переобладнанні приміщення. Будинок має два окремі входи, а тому є технічна можливість кожному виділити відокремлену частину будинку з окремим входом. Земельна ділянка має залишитися у спільному користуванні. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити. Зазначили, що можливість запропонованого виділу майна підтверджена відповідним висновком БТІ. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, суд приходить до таких висновків. 19 листопада 2005 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що зареєстрований Русанівською сільською радою Липоводолинського району Сумської області, актовий запис № 04 (а.с. 7). 4 серпня 2006 року [PERSON], як покупець, уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки в сел. Липова Долина, вул. Дмитра Сулими, 26 розміром 0,15га (кадастровий №5923255100:06:003:0079), цільове призначення якої - для індивідуального житлового будівництва, про що свідчить копія договору купівлі-продажу від 04 серпня 2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Липоводолинського районного нотаріального округу [PERSON] 4 серпня 2006 року за реєстровим номером 1025 (а.с. 8). 26 грудня 2006 року [PERSON] отримав державний акт ЯД № 171023 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в сел. Липова Долина Сумської області вул. Дмитра Сулими, 26. В справі міститься його копія (а.с. 9). 13 вересня 2010 року рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 12). Згідно складеного 20 жовтня 2011 року БТІ технічного паспорту, домоволодіння за адресою вул. Дмитра Сулими сел. Липова Долина Сумської області, яке побудоване в 2009 році, складається з літ. «А-1» - житлового будинку загальною площею 139,2 кв.м., житловою площею 52,3 кв.м., літ. «а» - навіс, літ. «Б» - гараж, літ. «В» - сарай, літ. «п/г» - погріб, літ. «У» - вбиральня (а.с. 13-16). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15 квітня 2012 року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок, що розташований в сел. Липова Долина Сумської області по вул. Дмитра Сулими, 26. 15 квітня 2014 року в КП «Сумське МБТІ» проведено державну реєстрацію (а.с. 10, 11). Із копії висновку про вартість майна приватного підприємства «Бюро Аспект» від 23 серпня 2017 року вбачається, що вартість житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходяться в сел. Липова Долина Сумської області по вул. Дмитра Сулими, 26 становить 226160 грн. (а.с. 17-19). 26 жовтня 2017 року КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» було визначено ідеальні частки співвласників спірного домоволодіння, а саме [PERSON] визначено житлову кімнату № 1-5 площею 9,2 кв.м., житлову кімнату № 1-7 площею 8,0 кв.м., кімнату холу № 1-8 площею 12,7 кв.м., кладову кімнату № 1-9 площею 4,3 кв.м., ванну кімнату № 1-10 площею 3,9 кв.м., топкову кімнату № 1-11 площею 4,4 кв.м., кладову кімнату № 1-12 площею 5,6 кв.м., кухню № 1-13 площею 15,4 кв.м., кладову кімнату № 1-14 площею 2,9 кв.м., частину кімнати холу № 1-6 площею 6,3 кв. м., а також надвірні споруди: 1/2 частину сараю літ. «В» та 1/2 частину погрібу літ. «п/г»., а [PERSON] визначено тамбур №1 площею 4,8 кв.м., веранда № 1-1 площею 17,2 кв.м., коридор № 1-2 площею 3,8 кв.м., житлову кімнату №1-3 площею 15,8 кв.м., житлову кімнату № 1-4 площею 19,3 кв.м., частину холу № 1-6 площею 5,6 кв.м., а також надвірних споруд: гараж літ. «Б», вбиральню літ. «У», 1/2 частину сараю літ. «В» та 1/2 частину погрібу літ «п/г», що становить по 50/100 частин кожному із співвласників (а.с. 60). Відповідно до ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 60, 68 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 368, 369 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки учасники спільної сумісної власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Як встановлено судом, сторонам на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по вул. Дмитра Судими № 26 в сел. Липова Долина. Відповідач в судовому засіданні погодилися на запропонований позивачем варіант виділу частини нерухомого майна, що узгоджується з висновком КП «Сумське МБТІ» про визначення часток цього будинку по 50/100 кожному, у звязку з чим суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 1130 грн. 80 коп. та на користь держави 1770 грн. 80 коп. судового збору (640 грн. за позовну вимогу немайнового характеру про визначення часток, 1130 грн. 80 коп. недоплаченого позивачем при подачі позову судового збору за позовну вимогу про виділення часток).

Outcome: approved