Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

30 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою до [PERSON], Очаківської міської ради Миколаївської області, третя особа - [PERSON], в якій просить встановити безстроковий безоплатний сервітут з правом проходу до туалету, що розташований на земельній ділянці, яка знаходиться у користуванні відповідачки [PERSON] на підставі рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 31 травня 1995 року, шириною в один метр, починаючи від двору загального користування до самого туалету, за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі вказаного рішення суду про встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 0,0559 га за зазначеною адресою, йому, [PERSON] та [PERSON] були виділені в користування окремі частини земельної ділянки на якій розташований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що належить їм на праві спільної часткової власності. Посилаючись на те, що після встановлення порядку користування земельною ділянкою [PERSON] самовільно перенесла туалет, яким користувалися раніше всі співвласники житлового будинку на частину земельної ділянки, яка за рішенням суду знаходиться у її користуванні та закрила доступ до нього порушивши його права, просив про задоволення позову, оскільки на його претензії про укладення сервітуту в добровільному порядку остання відмовляється. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що туалет, відносно якого позивач просить встановити сервітут є самовільною спорудою, вона його збудувала на земельній ділянці яка виділена їй у користування, оскільки стоки туалету, який був у спільному користуванні всіх співвласників житлового будинку стали руйнувати стіну її будинку і вона вимушена була його демонтувати. У теперішній час вона збудованим туалетом не користується, оскільки з вини позивача, який відмовляється оформити правовстановлюючі документи на земельну ділянку у спільне користування, не може отримати будівельний паспорт на забудову. Крім того, зазначила, що у позивача на виділеній йому у користування земельній ділянці є туалет, яким він користується. Представник відповідача - Очаківської міської ради Миколаївської області в судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що житловий будинок, який знаходиться у спільній частковій власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] розташований на земельній ділянці комунальної власності, її межі не встановлено в натурі (на місцевості), тому неможливо визначити земельну ділянку, яка саме потребує встановлення земельного сервітуту. Третя особа - [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, в судовому засіданні 26 листопада 2014 року з позовом була згодна. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. Як встановлено судом, позивачу [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 14 квітня 1969 року (а.с.3-4) належить 35/100 часток житлового будинку [ADDRESS]. Згідно довідки КП ММБТІ № 47 від 10 грудня 2014 року [PERSON] належить 42/100 часток вказаного житлового будинку, [PERSON] - 23/100 часток цього будинку (а.с.39), тобто зазначені особи є співвласниками вказаного житлового будинку. Рішенням Очаківського міського суду Миколаївської області від 31 травня 1995 року у справі № 2-22 визначений порядок користування земельною ділянкою площею 559 кв.м, розташованої в [ADDRESS], за яким [PERSON] виділено земельну ділянку загальною площею 142 кв.м, в тому числі під будівлями 79,2 кв.м, під двором 62,8 кв.м., [PERSON] - земельну ділянку загальною площею 170 кв.м, в тому числі під будівлями 83,5 кв.м, під двором 86,5 кв.м., [PERSON] - земельну ділянку загальною площею 94 кв.м, в тому числі під будівлями 72,8 кв.м, під двором 21,2 кв.м., в загальне користування виділенна земельна ділянка загальною площею 153 кв.м. (а.с.7-9). Як вбачається з зазначеної вище довідки КП ММБТІ та додатку до неї, за результатами обстеження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], станом на 10 вересня 2012 року, були виявлені самовільно збудовані вбиральні «Л» та «Р», що належать: вбиральня «Л» - [PERSON], яка є дерев'яною спорудою, вбиральня «Р» належить [PERSON] та є цегляною спорудою (а.с.39-42). Крім того, факт самовільного спорудження вбиральні «Р» відповідачкою [PERSON], без відповідних погоджень, підтверджується листом начальника відділу містобудування та архітектури виконкому Очаківської міської ради № 43 від 06 листопада 2014 року (а.с.35), з якого також вбачається, що співвласники житлового будинку [ADDRESS] не оформили земельну ділянку у власність або користування, що перешкоджає отримати дозвіл на будівництво вбиральні за вказаною адресою. В силу ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Крім того, згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Рішенням Очаківської міської ради Миколаївської області № 34 від 22 листопада 2013 року надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка перебуває в користуванні [PERSON], [PERSON] та [PERSON], однак, як пояснила в судовому засіданні відповідачка [PERSON], позивач [PERSON] відмовляється оформити зазначену документацію, що в судовому засіданні не заперечував і сам позивач. Також позивач не заперечував, що на земельній ділянці, що виділена йому у користування, він побудував тимчасову вбиральню якою користується і на теперішній час. Згідно із ч. 1 ст. 401 ЦК України користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 100 ЗК України, власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду. Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Отже, згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України закон вимагає від позивача надання суду доказів того, що нормальне господарське використання своєї земельної ділянки неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому позивач зобов'язаний довести, що задоволення його потреб неможливо здійснити яким-небудь іншим необтяжливим для відповідача способом. Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано належних доказів щодо необхідності встановлення земельного сервітуту, земельна ділянка, на яку він просить встановити сервітут, знаходиться у комунальній власності, її межі в натурі (на місцевості ) не визначені, суд вважає позов [PERSON] безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed