Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

30 травня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності належною їй квартирою за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, б. 81, кв. 6, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування вказаною квартирою. Позивачка мотивує свої вимоги тим, що є власницею квартири за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська, б. 81, кв. 6. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач - [PERSON], який фактично там не проживає. Реєстрація відповідача заважає їй вільно користуватись та розпоряджатись належною їй власністю та змушує нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Сторони в судове засідання не зявились. Представник позивачки звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча повідомлявся належним чином про дату та час розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 10 квітня 2018 року [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 664, прийняла у дар від [PERSON] квартиру під № 6 в будинку № 81 по вулиці Катерининській у місті Одесі (а.с 8). Того ж дня право власності на квартиру було зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 25.05.2018 р. № 125316225 (а.с.9-10). При цьому, вказана квартира належала [PERSON] на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2018 року по справі № 522/970/18, яким було визнано дійсним попередній договір купівлі-продажу від 27 грудня 2013 року квартири загальною 59,6 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS], що укладений між [PERSON] та [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на вказану квартиру. Станом на 17.05.2018 р. у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], з 13 червня 2014 року зареєстрований [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою№ 3794 комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський». Отже, попередній власник квартири після припинення права власності на майно залишився зареєстрований в [INFO]. Факт того, що [PERSON] з 01.06.2017 року фактично не проживає за адресою: [INFO], підтверджується актом про не проживання від 25.06.2018 року складеного мешканцями того ж будинку та засвідчений начальником дільниці № 12 Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» [PERSON] (а.с. 22). Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України суд приходить до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. З огляду на це, оскільки відповідач [PERSON] на теперішній час в квартирі, що належить на праві власності позивачу, не проживає, що підтверджено матеріалами справи, не був і не є членом сім?ї [PERSON], суд до спірних правовідносин застосовує положення статей 383, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до розяснень, які надані у п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК) Отже, реєстрація відповідача [PERSON] перешкоджає позивачці здійснювати право власності квартирою. Крім того, [PERSON] вимушена нести додаткові матеріальні витрати по оплаті комунальних послуг, адже комунальні служби, що надають послуги по утриманню квартири в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців, з урахуванням відповідача, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів, які вона має сплатити. \~ \~ \~ \~Таким чином, в разі порушення прав власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивачка правомірно вимагає усунення порушень своїх прав. \~ \~ \~ \~ В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою під № 6 в будинку під № 81 по вулиці Катериненська в місті Одесі, відповідає способам захисту порушеного права позивачки, оскільки його право власності на майно припинено та він не проживає в цій квартирі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.\~\~\~\~

Outcome: approved