Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

29 січня 2014 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить в рахунок задоволення вимог за договором позики від 25.11.2008 року на суму 159278 грн. 94 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 13,9 кв.м., загальною площею 31,1 кв.м. - шляхом застосування визначеної ст.. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю [PERSON] права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу, для чого надати [PERSON] право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися. Продавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви (в тому числі стосовно сімейного стану іпотекодавця [PERSON].) до Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Державної міграційної служби України, Державної реєстраційної служби України та інших державних органів, установ, підприємств, організацій, з питань отримання Витягів та інших документів, довідок про склад сім»ї, а також вчиняти всі інші дії, пов'язані з виконанням цих питань; виселити [PERSON] з іпотечного майна - однокімнатної квартири [ADDRESS]; передати предмет іпотеки - однокімнатну квартиру [ADDRESS] в місті Змієві Харківської області, житловою площею 13,9 кв.м., загальною площею 31,1 кв.м в управління [PERSON] на період до його реалізації за визначеною ст.. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу; покласти на [PERSON] понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 25 листопада 2008 року [PERSON] передав [PERSON] в позику 4 620 доларів США з умовою повернення цих коштів частинами (з розстроченням) та кінцевим строком повернення 25 листопада 2009 року, про що між ними був укладений договір позики, викладений в письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4104. Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором позики від 25 листопада 2008 року не виконала і борг не повернула, [PERSON] був змушений звернутися за захистом своїх прав в суд із позовом до неї про стягнення суми боргу за договором позики. Так, рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 09 лютого 2012 року, яке набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] було задоволено повністю, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 157 580 грн. 14 коп. боргу за договором позики з урахуванням процентів за користування позикою, трьох процентів річних від простроченої суми за прострочення грошового зобов'язання та передбачених п. 4 договору позики штрафних санкцій. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 25 листопада 2008 року за реєстровим № 4104, 25 листопада 2008 року укладено договір іпотеки, за умовами якого, в забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку належну їй на праві власності однокімнатну квартиру [ADDRESS] в місті Змієві Харківської області. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, посвідченої 5 липня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області та зареєстрованої в реєстрі за № 909, у судове засідання не з»явилася, надала до канцелярії заяву, в якій вказала, що на позовних вимогах наполягає, просила справу розглядати за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами фіксування. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 54) Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду, в судове засідання не з»явилася (а.с. 30). Заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Відповідно до довідки Харківського обласного адресно - довідкового бюро від 05.02.2014 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21) Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єра за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яке бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців,- за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Судове засідання проведено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, так як в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у справі. Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідача [PERSON] При конкуренції загальної та спеціальної процесуальної норми суд застосовує норму спеціальну і керується положеннями ч. 1 ст. 224 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи в разі однієї неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 25 листопада 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передав у власність [PERSON] валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 4620 доларів США, які [PERSON] зобов'язалася повернути у строк не пізніше 25 листопада 2009 року, у порядку та у строки, передбачені договором, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4104 (а.с. 6) Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень статей 33, 35 Закону № 898-ІV, згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцяти денний строк. У такому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання зазначених правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою заобов»язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону № 898-ІV. Тобто, недотримання іпотеко держателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 09.02.2012 року задоволено позовні вимоги [PERSON], стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 157 580 грн. 14 коп. боргу за договором позики з урахуванням процентів за користування позикою, трьох процентів річних від простроченої суми за прострочення грошового зобов'язання та передбачених п. 4 договору позики штрафних санкцій; 1 578 грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору; 120 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення; а всього - 159 278 грн. 94 коп. Рішення набрало законної сили, тож, обставини встановлені ним не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ЦПК України (а.с. 8-9) Відповідно до ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З інформації, наданої начальником відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області вбачається, що станом на 13.03.2014 року у відділі знаходиться на виконанні виконавчий лист № 2-828/11, виданий 22.05.2012 року Зміївським районним судом Харківської області про стягнення з [PERSON] боргу у розмірі 159278 грн. 94 коп. на користь [PERSON] (а.с. 55) Таким чином, представником позивача надані належні докази, що рішення Зміївського районного суду Харківської області від 09.02.2012 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 157580 грн. 14 коп. боргу за договором позики з урахуванням процентів за користування позикою, трьох процентів річних від простроченої суми за прострочення грошового зобов'язання та передбачених п. 4 договору позики штрафних санкцій; 1578 грн. 80 коп. витрат по сплаті судового збору; 120 грн. витрат на інформаційно - технічне забезпечення, а всього 159278 грн. 94 коп. не виконано на час звернення з позовом до суду. Зважаючи на рішення суду першої інстанції про стягнення суми заборгованості, суд виходить з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, тому вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є правомірними. Відповідно до ч. 1 ст. 590, ст. 578 ЦК України звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 25 листопада 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку належну їй на праві власності однокімнатну квартиру [ADDRESS] в місті Змієві Харківської області, житловою площею 13,9 кв. м., загальною площею 31,1 кв. м. (а.с. 10-11) Щодо вимоги позивача про виселення [PERSON] з іпотечного майна - однокімнатної квартири [ADDRESS] в м. Змієві Харківської області, то вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону № 898-IV передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Разом з тим ч. 1 ст. 40 цього ж Закону зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», встановлено певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону № 898-IV. Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч. 2 ст. 40 Закону № 898-IV та ч. 3 ст. 109 ЖК, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст. 3 ЦПК щодо права особи для звернення до суду за захистом. Отже, у зв»язку з тим, що позивачем не надано належних письмових доказів про письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Та про те, що [PERSON] не звільнила житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, то за наведеного вказана позовна вимога не підлягає до задоволення. Відповідно до ст.39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як роз'яснено у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до п. 4 договору іпотеки, укладеного між [PERSON] та [PERSON], предмет іпотеки - однокімнатна квартира [ADDRESS] м. Змієві Харківської області, оцінено сторонами вартістю у сумі 30000 грн. (а.с. 10) З метою уникнення подвійного стягнення на виконання одного боргового зобов»язання, виконавчий лист № 2-828/11, виданий Зміївський районним судом Харківської області 22.05.2012 року про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 159278,94 грн. на користь [PERSON], що знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області, вважати таким, що не підлягає виконанню. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати зі сплати судового збору.

Outcome: partial