Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

30 серпня 2017 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], за участі третьої особи Личаківського ВДВС в якому просить суд припинити право на аліменти, що стягуються на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06.06.2005р. з усіх його доходів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини з всіх видів його доходу до їх повноліття, в звязку із набуттям ними права власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частках та визнати за ними право спільної сумісної власності на цю квартиру; звільнити його від виплати заборгованості за аліментами, що стягуються на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], пені за заборгованість та додаткових витрат на дітей; зобовязати Личаківський ВДВС зняти усі обмеження нерухомого та рухомого майна, що належить йому, а також тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він перебував у шлюбі з відповідачкою з 2000р. по 2007р. і від цього шлюбу у них народилися двоє дітей [PERSON] та [PERSON]. Згідно рішення суду від 06.06.2005р. на утримання дітей з нього стягує відповідач аліменти у розмірі 1/3 частини усіх його доходів. З метою покращення житлових умов дітей, він 03.06.2011р. придбав квартиру у м. Камянка-Бузька, зробив ремонт, купив меблі і з серпня 2011р. відповідачка разом і дітьми зареєструвалась у цій квартирі з дітьми та проживають там. Вказує, що між ним та відповідачкою було досягнуто усну згоду щодо припинення права на стягнення аліментів у звязку із набуттям права власності на житло, для чого вже було отримано дозвіл Камянка-Бузької РДА від 10.08.2017р., проте укласти такий договір не видалось можливим по причині арешту такого майна державним виконавцем. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні проти таких вимог заперечила та пояснила суду, що позивач має велику заборгованість перед нею за сплату аліментів, пені тощо. Він тривалий час не оплачував таку, а придбання квартири відбулось ще у 2011р. і така квартира була з поганими умовами для життя з дітьми, що вона згодом владнала. Вказала, що готова відмовитись від суми боргу позивача по аліментах, проте лише в частині, який буде відповідати вартості такого житла. Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 29.07.2000р., а розірвали його 31.05.2007р., про що свідчать відповідні свідоцтва (а.с. 5,6). Від даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] 18.06.2002р.н. та [PERSON] 06.06.2001р.н. (а.с. 7,8). Як стверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, позивач є платником аліментів відносно відповідачки у розмірі 1/3 частини всіх його доходів на утримання їх неповнолітніх дітей. Також сторонами не заперечується, що позивач як платник аліментів має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі орієнтовно 150 тис. грн., заборгованість за пенею та додаткових витратах на утримання дітей. Відповідно до договору купівлі-продажу від 03.06.2011р. позивач придбав квартиру [ADDRESS], яка складається із однієї житлової кімнати площею 25,7 кв.м., тамбуру та кухні (а.с. 9). Як видно із будинкової книги на дану квартиру, у ній зареєстровані позивач, відповідачка та їх діти (а.с. 16-17). Позивач, як на підставу свого позову, посилається на положення ст. 89 та 190 СК України, які на його переконання дають право суду задовольнити його позов. Так, відповідно до ст. 89 СК України подружжя, а також особи, шлюб між якими було розірвано, мають право укласти договір про припинення права на утримання взамін набуття права власності на житловий будинок, квартиру чи інше нерухоме майно або одержання одноразової грошової виплати. Договір, за яким передається у власність нерухоме майно, має бути нотаріально посвідчений. Право власності на нерухоме майно, що передається за таким договором, виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Згідно ст. 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Аналіз даних спеціальних норм закону свідчить, що єдиною правовою підставою для припинення права на утримання аліментів взамін на набуття права власності на нерухоме майно є договір, який укладений сторонами в порядку визначеному законом. Як зазначено у ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. А згідно ст. 627 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Враховуючи факт відсутності такого договору, а також наявність заперечень відповідачки, як отримувача аліментів, на укладення такого договору, суд дійшов до висновку, що правових підстав для задоволення позову немає. Так, суд не вправі зобовязати сторону отримувача аліментів прийняти право власності на нерухоме майно та одночасно припинити на цій підставі стягнення аліментів. Таке право суду законом не надано і виключним право сторін, що реалізується на підставі відповідного договору. З врахуванням таких обставин, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити як такі, що є безпідставними.

Outcome: dismissed