Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

2 червня 2020 року [PERSON] звернувся в Радехівський районний суд Львівської області з позовом до [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності. В позовній заяві зазначає, що [PERSON] був одружений із [PERSON] , проживали вони у с. Стоянів, Радехівського району. [PERSON] помер [INFO] . На день своєї смерті [PERSON] проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] і з померлим на день його смерті проживали і були зареєстровані: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] та син - [PERSON] , про що зазначено у довідці Стоянівської сільської ради Радехівського району № 562 від 12.05.2020 року. Оскільки заповіт від імені померлого не посвідчувався, відкрилася спадщина за законом і спадкоємцями першої черги якої були: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] та син - [PERSON] . У склад спадкової маси після смерті [PERSON] увійшли земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,3900 га, що розташовані на території Стоянівської сільської ради Радехівського району та будинковолодіння [ADDRESS] . Згідно даних КП ЛОР «Червоноградського МБТІ» за № 2328 від 14.05.2020 року, станом на 31.12.2012 року, житловий будинок за [ADDRESS] , зареєстрований на праві власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20.01.1989 року, виданого виконкомом Стоянівської сільради, на основі рішення Радехівського райвиконкому від 19.01.1989 року за № 9 і записано 20.01.1989 року в реєстровій книзі за № 4. Відомості про те, що [PERSON] являється єдиним і останнім членом колгоспного двору станом на 24.08.1991 року у [ADDRESS] , який помер [INFO] , викладені у довідці Стоянівської сільської ради № 565 від 12.05.2020 року. [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом майна померлого чоловіка прийняла спадщину, бо проживала із померлим та, в подальшому, здійснювала опіку над спадковим майном, тому вважається такою, що прийняла спадщину, належну її чоловіку, що кореспондує вимогам ст. 1268 ЦК України. Діти спадкодавця: [PERSON] і [PERSON] від прийняття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] , відмовилися. Поряд з цим, [PERSON] право власності на спадкове майно у встановленому законом порядку не оформила, оскільки у органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини не зверталася. 26 червня 2014 року, помирає [PERSON] . [PERSON] за життя склала заповіт відповідно до якого Державний акт на право приватної власності на землю, ІV-ЛВ № 023890 заповіла синові [PERSON] , іншим же належним їй майном розпорядилася у користь позивача [PERSON] . На день смерті із [PERSON] проживали і були зареєстровані в [ADDRESS] , син - [PERSON] та син - [PERSON] , а син - Позивач у справі - [PERSON] проживав із спадкодавцем без реєстрації. [INFO] помирає [PERSON] . Померлий [PERSON] був одинокий і на день його смерті з ним за адресою [ADDRESS] був зареєстрований та проживав лише брат [PERSON] . [PERSON] , який помер [INFO] був розлучений і проживав один. В якості відповідача, як можливого претендента на спадкову масу, позивач зазначає колишню дружину його брата [PERSON] - [PERSON] . Позивач із мамою [PERSON] на день її смерті проживав без реєстрації та у розумінні вимог ст. 1268 ЦК України, вважає себе таким, що прийняв спадщину після її смерті на відміну від брата [PERSON] , який за життя відмовився від прийняття спадкової маси, належної матері. Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав, що він пропустив встановлений законом термін на звернення із відповідною заявою, а також через відсутність відомостей про фактичне проживання спадкодавця із спадкоємцем. Просить встановити факт, що [PERSON] постійно проживав по [ADDRESS] разом із [PERSON] до дня її смерті, тобто до [INFO] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на земельні ділянки загальною площею 1,3900 га, у склад яких увійшли три земельні ділянки площами: 0,7375 га, 0,3727 га та 0,2798 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Стоянівської сільської ради Радехівського району Львівської області та, які належали [PERSON] відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, серії IV-ЛВ №023889, виданого 18 вересня 1998 року. Визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на будинковолодіння [ADDRESS] . У підготовче судове засідання позивач з`явився. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задоволити позов з підстав викладених в позовні заяві. Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог (а.с.57). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася відповідач. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [PERSON] народився [INFO] в с. Стоянів Радехівського району Львівської області, його батьками були [PERSON] та [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 01.12.1969 року (а.с.11). Батьками [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , були [PERSON] та [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 09.11.2016 р., та серії [NUMBER] від 18.07.1975 р. (а.с.31,33). [PERSON] народився [INFO] в с. Стоянів Радехівського району Львівської області, відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а.с.15). [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 18 лютого 1967 року, згідно свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] (а.с.16). Як вбачається із свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 21.01.2009 року [PERSON] помер [INFO] (а.с.14). [PERSON] померла [INFO] , згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 27.06.2014 року (а.с.25). Відповідно до даних Довідки виданої Виконкомом Стоянівської сільської ради, №562 від 12.05.2020 року [PERSON] 1937 р.н., який помер [INFO] на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . На день смерті [INFO] разом з гр. [PERSON] за вказаною адресою були зареєстровані та проживали: [PERSON] - дружина, [PERSON] , - син, [PERSON] - син. (а.с.17). Згідно довідки КП ЛОР «Червногоградського МБТІ» від 14.05.2020 р. №2328, станом на 31.12.2012 року, житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрований на праві власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20.01.1989 року, виданого виконкомом Стоянівської сільської ради, на основі, рішення Радехівського райвиконкому від 19.01.1989 року №9 і записано 20.01.1989 року в реєстрову книгу №44 (а.с.19-20). Відповідно до Довідки №565 від 12.05.2020 р. виданої виконкомом Стоянівської сільської ради, [PERSON] 1937 р.н. являється єдиним і останнім членом колгоспного двору станом на 24.08.1991 року в [ADDRESS] , який помер [INFO] (а.с.21). Із Довідки №563 від 12.05.2020 року, виданої Стоянівською сільською радою вбачається, що від імені [PERSON] , 1937 р.н. заповіт не посвідчувався (а.с.28). Заповіт [PERSON] , 1945 р.н. посвідчений Стоянівською сільською радою та зареєстрований в реєстрі №47 від 10.06.2014 року не змінювався і не скасовувався, відповідно до Довідки № 564 від 12.05.2020 р. (а.с.28). У Довідці №598 від 20.05.2020 р., виданій Стоянівською сільською радою вказано, що [PERSON] , 1945 р.н., яка померла [INFO] на день смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] . На день смерті [INFO] разом з [PERSON] за вказаною адресою були зареєстровані та проживали такі особи: [PERSON] , син 1967 р.н. (помер), [PERSON] , син 1969 р.н., проживав без реєстрації, [PERSON] , син 1975 р.н. (помер) (а.с.29). [PERSON] помер [INFO] , відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 09.02.2017 року (а.с.30). [PERSON] помер [INFO] , відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 12.03.2020 року (а.с.32). Як вбачається з Довідки №596 від 20.05.2020 року, виданої Стоянівською сільською радою гр. [PERSON] 1967 р.н., який помер [INFO] на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . На день смерті [INFO] разом з гр. [PERSON] за вказаною адресою був зареєстрований та проживав - брат [PERSON] , 1975 р.н. (а.с.34). Згідно Довідки №597 від 20.05.2020 року, виданої Стоянівською сільською радою гр. [PERSON] 1975 р.н., який помер [INFO] на день смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . На день смерті [INFO] гр. [PERSON] проживав один (а.с.34). Рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28.12.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.35-35 зворот). [PERSON] за життя відмовився від частки в спадковому майні, після смерті [INFO] батька [PERSON] , заява про відмову посвідчена секретарем Виконкому Стоянівської сільської ради, та зареєстровано в реєстрі №387 28.08.2017 року (а.с.22). [PERSON] за життя відмовився від частки в спадковому майні після смерті [INFO] батька [PERSON] , заява про відмову посвідчена секретарем Виконкому Стоянівської сільської ради, та зареєстровано в реєстрі №370 20.12.2016 р. (а.с.23). [PERSON] 10.06.2014 року заповіла житловий будинок із господарськими будівлями по [ADDRESS] і все майно, що знаходиться в ньому і заощадження своєму синові [PERSON] , [INFO] , а земельну ділянку, згідно державного акту на право приватної власності на землю, ІV-ЛВ №023890 площею 2,2635 га, заповіла синові [PERSON] [INFO] (а.с.27). [PERSON] своєю заявою 22.12.2016 року відмовився від частки в спадковому майні, після смерті [INFO] матері [PERSON] , заяву зареєстровано та посвідчено секретарем Стоянівської сільської ради №371 (а.с.36). [PERSON] звернувся в Стоянівську сільську раду 20.12.2016 року № 369 із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с.37). Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІV-ЛВ №023889 виданого 18.09.1998 року, [PERSON] на підставі розпорядження голови Радехівської райдержадміністрації від 16 вересня 1998 року №532 передається у приватну власність земельна ділянка площею 1,3900 га розташована на території Стоянівської сільської ради для ведення товарно сільськогосподарського виробництва (а.с.18-18 зворот). Спірне спадкове майно, а саме житловий будинок, знаходиться в [ADDRESS] загальною площею 115, м.кв., відповідно до технічного паспорта від 16.12.2016 р. (а.с.38-43). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропуском строку на звернення із заявою про прийняття спадщини, а також за відсутності відомостей про фактичне проживання спадкодавця із спадкоємцем, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факу та визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Із досліджених в судовому засіданні доказів, пояснень позивача наданих в судовому засіданні на підтвердження своїх позовних вимог, судом встановлено, що [PERSON] фактично проживав без реєстрації зі своєю мамою [PERSON] до дня її смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , що підтвердили також у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , недовіряти показам яких у суду немає підстав (а.с.60). Отже, в силу дії ст. 1268 ЦК України позивач вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] . Спірним спадковим майном є колгоспний двір в [ADDRESS] , єдиним і останнім членом якого був батько позивача та чоловік [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] [PERSON] прийняла спадщину після смерті чоловіка як спадкоємець першої черги, оскільки проживала з спадкодавцем [PERSON] , та після його смерті здійснювала догляд за спірним будинком. Діти спадкодавця [PERSON] : [PERSON] і [PERSON] від прийняття спадщини, після смерті батька [INFO] , відмовилися, про що, за життя, залишили, належним чином, посвідчені заяви. [PERSON] 10.06.2014 року заповіла спірний житловий будинок позивачу. Брат позивача [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , рішенням Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 28.12.2017 року шлюб між ними було розірвано. [PERSON] помер [INFO] , на час смерті був одиноким. Отже, позивач у справі [PERSON] , єдиний спадкоємець за заповітом, належного його матері спірного житлового будинку в [ADDRESS] , та спадкоємець за законом земельної ділянки, яка була у власності його батька [PERSON] та яку після його смерті прийняла як спадкоємець першої черги дружина [PERSON] . Факт, що [PERSON] , постійно проживав по [ADDRESS] разом із [PERSON] до дня її смерті, тобто до [INFO] в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , недовіряти показам якого у суду немає підстав. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Судові витрати залишити за рахунок позивача.

Outcome: approved