Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

30 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з наведеним позовом, у якому посилаючись на порушення відповідачем його зобовязань, що випливають з укладеного між сторонами договору про сплату внесків №15.01.307 від 14.11.2015 року, просив суд захистити його права власності шляхом визнання за ним права власності на майнові права на житлову квартиру за будівельним номером №116, розрахунковою площею 42,18 кв.м., що розташована на 11 поверсі секції №1 житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Жаботинського, 3/1 . В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що відповідно до укладеної між сторонами угоди, відповідач прийняв на себе обовязок збудувати та передати у власність позивача квартиру, а позивач зобовязався прийняти квартиру та сплатити за неї пайові внески у повному обсязі. При цьому позивач свої обовязки щодо повної сплати пайового внеску виконав, а відповідач, у порушення зобовязання, не закінчив будівництво обєкта у погоджений сторонами строк до 3 кварталу 2016 року. Згідно наданих позивачем пояснень, на час звернення до суду будівельні роботи на обєкті будівництва не ведуться, та разом з тим такий обєкт є новоствореною річчю, а отже за загальним правилом право власності на нього може бути помилково визнано за відповідачем, та він, діючи на власний розсуд, замість виконання свого обовязку передати таке майно позивачу, може розпорядитися ним у інший спосіб, та при цьому встановити будь-який звязок з вказаною особою вбачається неможливим, а всі спроби відшукати представників відповідача виявилися марними. Таким чином позивач вказував на положення законодавства та на те, що відповідач своїми діями фактично не визнає прав позивача, просив суд захистити його право власності шляхом ухвалення рішення про визнання права власності позивача на спірні майнові права. В судове засідання учасники справи не зявились, про час та місце повідомлені належним чином. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав з викладених у позові підстав. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, жодних заяв, клопотань чи заперечень не надав. Зважаючи на те, що неявка представника відповідача є повторною, суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних доказів. Так, у судовому засіданні встановлено, що 14 листопада 2015 року між сторонами ОК «Набережний Квартал-Жаботинського» та [PERSON] було укладено договір №15.01.1.307 про сплату внесків (а.с. 8-13). За вказаним договором відповідач зобовязується організувати будівництво за рахунок внесків позивача та внесків інших осіб, здати обєкт будівництва в експлуатацію у строк до 3 кварталу 2016 року (п. 4.2.1 договору), передати позивачу приміщення з будівельним номером: секція 1, поверх 11, квартира №116, проектною площею 42,18 кв.м., в обєкті будівництва та всі необхідні документи для реєстрації права власності позивача на нерухоме майно, а позивач зобовязався здійснить внесок у визначеному договорі та має право отримати відповідне приміщення у обєкті будівництва. Відповідно до додатку №1 до договору про сплату внесків (а.с.14), повний розмір внеску, що є обовязком позивача становить 653790,00 грн. Згідно наданих позивачем квитанцій (а.с. 21-31), він свій обовязок з повної сплати внесків виконав належним чином, та разом з тим відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків, на що вказують надані позивачем пояснення а також відомості про неотримання відповідачем направленої позивачем на його адресу кореспонденції (а.с. 17-20). У звязку з цим суд зазначає про те, що відповідно до системного аналізу відносин, що склались між сторонами, вбачається, що вони є за своїм змістом інвестиційними, де позивач є інвестором, майнові права на спірне приміщення квартири є предметом інвестиції, а саме приміщення обєктом. Відповідно до пункту 5 статті 7 та статті 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктом і результатом інвестицій (об'єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права). Зі змісту ст. 328 ЦК України вбачається, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідність до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. При цьому суд зазначає, що майнові права є обєктом власності (ст. 190 ЦК України). Відповідно до положень ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. З викладеного, зважаючи на встановлені у судовому засіданні фактичні обставини справи, приймаючи до уваги те, що позивач повністю сплатив передбачений договором внесок, а відповідач у визначений договором строк своїх зобовязань не виконав, та фактично ухиляється від будь-якого звязку з позивачем, та жодних пояснень з цього приводу не надав, суд надає таким діям відповідача оцінку, як таким, що свідчать про невизнання відповідачем прав позивача, та з такого доходить висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, та таким чином понесені позивачем судові витрати підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Outcome: approved