Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

29 травня 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 07 жовтня 1995 року, про що було зроблено актовий запис № 1968. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказує, що причиною її звернення до суду з даним позовом стало те, що незважаючи на тривалий час їхнього шлюбу у них з відповідачем так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Останні роки їхнього спільного життя сторони перестали розуміти один одного; вже тривалий час проживають окремо, не підтримують шлюбні стосунки, не ведуть спільного господарства; фактично шлюб між сторонами припинено. Звертаючись до суду позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] 07 жовтня 1995 року. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. В своїх поясненнях посилались на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково позивач пояснила, що фактично шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені з кінця 2013 року: до цього часу відповідач працював в іншому місті з 2006 року, однак постійно приїздив, відвідував дітей і вони разом з сім'єю вели спільний побут та разом відпочивали. Зазначила також, що до кінця 2013 року їй не було відомо про існування у відповідача іншої сім'ї. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Додатково пояснила, що з 2006 року відповідач разом з позивачкою однією сім'єю не проживав, працював в іншому місті, фактично проживав іншою сім'єю, про що свідчить народження у відповідача у 2011 році дитини - сина [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач з відповідачем не спілкуються з кінця 2013 року. До цього часу відповідач постійно приїздив до позивача та їхніх спільних дітей, проживав разом з ними, утримував їх. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що знайома з позивачем та відповідачем, дружили сім'ями. У 2008 та 2009 роках разом виїздили відпочивати. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що позивач та відповідач проживали однією сім'єю приблизно до 2007 року. З 2007 року сімейні стосунки між ними погіршились, після чого відповідач переїхав проживати до іншого міста та працевлаштувався там. З цього часу відповідач має у місті Дніпропетровськ іншу родину та дитину. Свідок [PERSON] показав суду, що був у відповідача вдома у місті Дніпропетровську. Відповідач проживає там з іншою жінкою та дитиною; вони разом ведуть спільне господарство. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 07 жовтня 1975 року, актовий запис № 1968 (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (а.с. 7-8). Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, приймаючи до уваги обставини справи, пояснення сторін, дійшов висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України належить розірвати, оскільки перебування сторін у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дітей, що підтверджено дослідженими судом доказами. Відповідно до ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Враховуючи, що заяв щодо допуску до участі у справі особи, яка надає правову допомогу, до суду позивачем не надавалось і, відповідно особа, що надає правову допомогу до участі у справі ухвалою суду не допускалась, а тому зазначені витрати стягненню з відповідача не підлягають. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved