Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

30 вересня 2019 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив усунути перешкоди у користування квартирою відповідачем шляхом визнання останньої такою, що втратила право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , та зняття відповідача з реєстраційного обліку у цій квартирі; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1500 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору дарування квартири від 27.10.2017 року позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідача зареєстрована у вказаній квартирі з 02.11.2017 року, та у зв`язку з вказаною реєстрацією відповідача у власності позивача, у останнього виникли труднощі щодо реалізації права власності, а відповідач категорично відмовляється добровільно знятися з реєстрації, що змусило позивача звернутися з цим позовом до суду. Вказаними діями відповідача позивачеві було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 1500 грн., також позивач просить стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Відповідач просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вона добровільно знялась з реєстрації, та протиправних дій ніяких не здійснювала. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку. 30.09.2019 року вказана позовна заява надійшла до суду, та розподілена судді Зуб Г.А. Ухвалою судді від 03.10.2019 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження. 04.12.2019 року в судовому засіданні постановлено змінити третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Київський РВ ГУ ДМС України у Харківській області на Департамент реєстрації та цифрового розвитку ХМР Харківської області. Ухвалою суду від 04.12.2019 року провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за адресою: [ADDRESS] - закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України (відсутністю предмету спору). Ухвалою судді від 04.12.2019 року закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті. Судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІ групи, та йому на підставі договору дарування квартири від 27.10.2017 року належить на праві власності квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, які а даний час вже є припиненими, та позивач надав згоду на реєстрацію відповідача у спірній квартирі, яка самостійно 16.10.2019 року знялась з реєстрації за даною адресою. Фактом реєстрації відповідача у квартирі позивача завдано останньому моральної шкоди, яку він оцінює в 1500 грн., що і стало підставою для звернення до суду. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Положеннями частин першої - третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Тобто, для покладення відповідальності за шкоду внаслідок дій відповідача, має бути встановленою сукупність таких обставин: протиправній дій або бездіяльність відповідача; настання шкоди для особи і наслідковий зв`язок між такими діями відповідача і шкодою (шкода як наслідок). Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями (бездіяльністю). Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з`ясовувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується. Позивач в своєму позові зазначає, що моральна шкода полягає в тому, що у зв`язку з тим, що відповідач добровільно не знімалась з реєстрації у квартирі позивача, він змушений був нервуватись, звертатись до адвоката, а він є інвалідом ІІ групи. При цьому доказів на підтвердження вказаних тверджень до суду не надано, як і доказів протиправності дій відповідача, оскільки відповідач була зареєстрована у спірній квартирі саме зі згоди власника квартири, тобто позивача, та знялась з реєстрації самостійно. З огляду на викладене, в судовому засіданні належними та допустимими доказами не доведено, що дії відповідача у даному випадку були неправомірними і цими неправомірними діями позивачу було завдано саме моральну шкоду, між цими діями, що призвели до порушення законних прав позивача, та наслідками у вигляді завдання моральної шкоди є причинно-наслідковий зв`язок. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наведених вище підстав. Що стосується стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн., то відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, вони покладаються на самого позивача, оскільки останньому відмовлено в задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, а вимог відповідно до ч.5,6 ст. 142 ЦПК України після закриття провадження в частині позовних вимог позивачем заявлено не було. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed