Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

30.03.2017 році [PERSON] звернулася до суду з позовом до Купчинецької сільської ради Козівського району Тернопільської області, згідно якого просить визнати за нею як спадкоємцем за заповітом після смерті тітки [PERSON], яка померла 01.07.2016 року право власності на житловий будинок (літера А), загальною прощею 53,3 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами в тому числі: сарай (літера Б) , сарай (літера В), огорожа № 1, 2, що знаходиться по вул. Набережна, №7 в с. Купчинці Козівського району Тернопільської області. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що її тітка [PERSON] проживала в [INFO] та 28.05.1990 року їй було видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок, згідно якого вказаний жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами дійсно належав до колгоспного двору. 07.08.2008 року тітка розпорядилась своїм майном склавши заповіт про те, що на випадок її смерті заповідає позивачу житловий будинок, господарський будинок, який знаходиться в с. Купчинці. 01.07.2016 року тітка померла. У шестимісячний строк позивачка звернулась в Козівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та 21.12.2016 року видали Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі. В даний час звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено, у звязку з тим, що в свідоцтві на право особистої власності на житловий будинок вказано, що він належить до колгоспного двору і складається з двох членів. На даний час, позивач бажає оформити право власності на вказаний будинок, тому просить у судовому порядку визнати за нею як спадкоємцем за заповітом після смерті тітки, право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами по вул. Набережна №7 в с. Купчинці Козівського району Тернопільської області. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позов, відповідно до якого позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення та просить справу слухати у його відсутності (а.с.22). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї-небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч.4\~ст.174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 11\~та ст. 60 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] як голові колгоспного двору 28.05.1990 року видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок по вул. Набережна №7 в селі Купчинці. Згідно вказаного свідоцтва колгоспний двір складався з 2 (двох) членів (а.с.7). Відповідно до виписки з погосподарської книги станом на 15.04.1991 року, виданої Купчинецькою сільською радою Козівського району Тернопільської області 03.03.2017 року №95, членом колгоспного двору (головою) була [PERSON] (а.с.14). У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 (абзаци а, б) Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. 01.07.2016 року померла [PERSON] у віці 91 рік, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії I-ИД №205467 від 07.06.2016 року (а.с.8). За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном та склала заповіт про те, що на випадок її смерті все належне їй майно заповідає [PERSON] Вказаний заповіт був посвідчений 07.08.2008 року секретарем Купчинецької сільської ради Козівського району Тернопільської області (а.с.6). Згідно довідки Купчинецької сільської ради Козівського району Тернопільської області №716 від 15.12.2016 року [PERSON] - спадкодавець, яка померла 01.07.2016 року, постійно проживала та була зареєстрована у спадковому будинку за адресою: с. Купчинці, вул. Набережна, 7. На день її смерті постійно з нею у будинку ніхто не проживав і не був зареєстрований (а.с.15). 11.04.2017 року в.о. завідувача Козівської державної нотаріальної контори відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (колгоспний двір), оскільки відповідно до ст.47 Закону України «Про нотаріат», для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства (а.с.19). Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10, 212 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.347 ЦПК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Враховуючи, що [PERSON] померла, виходячи з приписів п.1 ч.2 ст.16 ЦК України суд вважає, що слід визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами по вул. Набережна №7 в с. Купчинці Козівського району Тернопільської області.

Outcome: approved