Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

30 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Хмельницької міської ради, Першої Хмельницької державної нотаріальної контори, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON], про визначення додаткового строку для прийняття спадщини тривалістю два місяці. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 29.03.2012 року помер його рідний брат - [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із квартири [ADDRESS] та була прийнята [PERSON] З липня 2012р по серпень 2016р. він постійно проживає та працює у США (10414 Н, Черч Драйв, кв.311, м.Парма Хайтс, Штат Огайо), що підтверджується афідевітом від 23.08.2016р. та відмітками митниці у паспорті громадянина країни для виїзду за кордон. Приїхавши 03.09.2016р. на територію України він дізнався, що на момент смерті [PERSON] був розлучений, у зв'язку з чим свідоцтво про право на спадщину, яке отримала [PERSON], є не дійсним і скасоване судом. Дізнавшись про вищевикладене він 15.09.2016 року звернулася в нотаріальну контору для прийняття спадщини. Однак, в прийнятті заяви йому було відмовлено листом від 15.09.2016р. № 2243/02-14. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник Хмельницької міської ради в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, оскільки спадщину на дану квартиру визнано відумерлою. Представник Першої Хмельницької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, направив суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не зявився, направив заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом обєктивно встановлено, що 29.03.2012 року помер рідний брат позивача - [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із квартири [ADDRESS] та була прийнята [PERSON], що вбачається із копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.2012 р. Проте, рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20.11.2013 р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду від 21.01.2014 р., визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.10.2012 р., що видавалося [PERSON] Скасовано реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] Визнано спадщину на дану квартиру відумерлою. Даним рішенням встановлено, що інші спадкоємці з заявами для прийняття спадщини не зверталися. Із рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 28.07.2016 р. вбачається, що на виконання постанови Хмельницького міськрайонного суду від 08 жовтня 2008 року № 2а-1450/2008, ухвали Вищого адміністративного суду України від 22 січня 2014 року надано [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Перебуває на квартирному обліку при виконавчому комітеті з 12.10.2006 року в пільговому списку позачерговиків, згідно ст. 44 Закону України Про статус суддів. Квартира належить територіальній громаді міста, знімається з квартирного обліку. На звернення позивача [PERSON], щодо оформлення спадщини на майно, Перша Хмельницька державна нотаріальна контора 15.09.2016 року повідомила, що позивачем пропущено термін для прийняття спадщини. Позивач [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті брата у встановлений законом шестимісячний строк не звертався, просить поновити йому такий строк в два місяці, оскільки з липня 2012р по серпень 2016р. він постійно проживає та працює у США. Із листа Головного центу обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 15.11.2016 р. вбачається, що [PERSON] за період з 29.03.2012 р. по 01.08.2016 р.. вїхав на територію України 05.04.2012 р, а виїхав 14.06.2012 р. Іншої інформації не має. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом\~ цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі № 6-85цс12 від 26.09.2012, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, правила ч. 3\~ст. 1272 ЦК України\~можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15), та від 14 вересеня 2016 року № 6-1215цс16\~ Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Представник позивача вказуючи про поважність причин пропуску позивачем строку для подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, наголошує на те, що позивач приїхавши 03.09.2016р. на територію України, дізнався, що на момент смерті [PERSON] був розлучений, у зв'язку з чим свідоцтво про право на спадщину, яке отримала [PERSON], є не дійсним і скасоване судом. Дізнавшись про вищевикладене він 15.09.2016 року звернулася в нотаріальну контору для прийняття спадщини. Проте, це не є поважною причиною відповідно до розяснень п. 24 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Судом не встановлено, що у позивача були перешкоди для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Крім того, дану спадщину визнано відумерлою. Підсумовуючи викладене, суд прийшов до об'єктивного та вмотивованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факту поважних причин пропуску встановленого законом строку для подачі заяви про прийняття спадщини та що дані причини пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed