Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

30 березня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на неповнолітню доньку [PERSON], 2001 року народження, у розмірі 1/4 частин від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду, допустивши негайне виконання рішення суду. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що сторони з 1997 року перебувають у шлюбі, в якому у 2001 році народилася донька. На теперішній час подружжя проживає окремо, дитина сторін проживає з матір'ю і знаходиться на її утриманні. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини, працездатного віку, інвалідом не являється, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на її утримання не надає. Позивач на судове засідання не прибула, згідно поданої заяви просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує /ас.18/. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти стягнення аліментів на дитину, підтвердив про окреме проживання подружжя та суду пояснив, що з донькою підтримує відносини, добровільно надає матеріальну допомогу, з серпня 2015 р. перебуває у трудових відносинах з агрофірмою «Колос» смт. Краснопілля, працює електриком. Згідно з частиною 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України/далі ЦПК України/ у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що сторони з 12 серпня 1997 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області, актовий запис за № 45; Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], і її батьком записаний відповідач [PERSON] /копії а.с.2/; дитина проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні /ас.7/. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного Кодексу України/далі СК України/ за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом статті182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, коли аліменти визначаються в твердій грошовій сумі. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Згідно частини1 статті 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий доход, суд за заявою платника може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років становить 1455 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років не день пред'явлення позову 30.03.2016 - не менше 436,50 грн. /30 % від 1455 грн./. З огляду на вказані норми права та досліджені матеріали справи, визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, оскільки дитина сторін проживає разом з позивачем і потребує коштів на утримання, відповідач записаний батьком неповнолітньої доньки, має регулярний доход, суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця. Відповідно до частини третьої ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Згідно частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову з 30 березня 2016 року. Відповідно до статті 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved