Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

30 січня 2017 року [PERSON] предявила вказаний позов, посилаючись на наступні обставини. Її батько [PERSON] помер 10 травня 2005 року, після його смерті залишилося спадкове май- но у вигляді земельної ділянки. Вона постійно проживала з батьком до моменту його смерті, а піс- ля смерті фактично прийняла спадщину, вступила у користування майном, укладала договори оренди на земельний пай, тому до нотаріуса не зверталася, оскільки вважала, що автоматично при- йняла спадщину. Крім неї, спадкоємцем після смерті батька був ще її брат [PERSON], який теж до нотаріуса у шестимісячний термін не звертався. Брат помер 27.01.2016 р. та після його сме- рті вона дізналась, що він оформив спадщину після смерті батька тільки на своє імя. Про від- криття спадкової справи їй відомо не було, до прийняття спадщини вона закликана не була. Після смерті брата вона звернулась до приватного нотаріуса [PERSON], який відмовив їй у прий- нятті спадщини, та повідомив, що є спадкоємець в порядку першої черги за законом - син помер- лого - [PERSON] 18 січня 2017 року вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спад- щини після померлого батька [PERSON], але отримала повідомлення про те, що по вул.Гагарі- на,90 в с.Борисівка Татарбунарського району був зареєстрований та проживав лише її брат - [PERSON], тому її право на прийняття спадщини припинено. Вважає, що вона як спадкоємець за законом в порядку першої черги також має право на частину спадку, що залишився після смерті батька, оскільки проживала з ним на час відкриття спадщини та від спадку не відмовлялась. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача № 1 позовні вимоги не визнав, вважаючи їх необґрунтованими. Представник відповідача № 2 у судове засідання не зявився, сільський голова надіслав факсо- граму, в якій просив справу розглянути за його відсутності представника сільської ради, позовні вимоги не визнав, не мотивуючи підстави для цього. Заслухавши пояснення і доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд прихо- дить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Ко- дексом випадках. Згідно копії свідоцтва про народження серії V-УР № 0730063 (а.с.6), позивач народилась 07.08. 1964 р. в с.Борисівка Татарбунарського району Одеської області, її батьком зазначено [PERSON] З копій свідоцтв про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД № 291446 та серії І-ЖД № 290040 (а.с.7,153) вбачається, що 28.01.1984 р. після реєстрації шлюбу позивачу присвоєне прізвище «Зубак», а 16. 09.2017 р. присвоєне прізвище «Комерзан». З копій погосподарських книг, в яких містяться відомості про осіб, які проживали та були заре- єстровані в домогосподарстві за адресою: вул.Гагаріна,90 с.Борисівка Татарбунарського району Одеської області за період з 1964 по 2017 роки (а.с.48-61), вбачається, що за вказаною адресою бу- ли зареєстровані [PERSON], який помер 10.05.2005 р., та [PERSON], який помер 27.01.2016 р. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідо- цтва про право на спадщину), виданої 12.04.2017 р., та копії спадкової справи № 294/2014 до май- на померлого 10.05.2005 р. [PERSON] (а.с.72-106), вбачається, що за заявою [PERSON] щодо прийняття спадщини після померлого [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON] заведена спадкова справа № 294/2014 та видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.02.2015 р., на підставі якого [PERSON] отримав у спадщину земельну ділянку, площею 4,3280 га, що розташована на території Борисівської сільської ради, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 027917. З матеріалів справи (а.с.107-110) вбачається, що приватним нотаріусом [PERSON] пові- домлено позивача, що її право на прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] було припинено у день спливу строку, передбаченого ст..1270 ЦК України, оскільки вона не була зареє- стрована та фактично не проживала разом зі спадкодавцем на день його смерті. Копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД № 027917 (а.с.94) підтверджується, що земельна ділянка площею 4,33 га, що розташована на території Борисівської сільської ради, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробни- цтва, передана у приватну власність [PERSON] Постановою Татарбунарського районного суду Одеської області від 06.11.2017 р., яка набрала чинності 17.11.2017 р. (копія на а.с.133-134), позовні вимоги [PERSON] задоволено, зобовязано виконавчий комітет Борисівської сільської ради внести запис в погосподарську книгу № 2 Бори- сівської сільської ради за 2001- 2005 р.р. про [PERSON], [INFO], яка зареєстро- вана та постійно проживала в домогосподарстві за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с.Борисівка, вул.Гагаріна,90 в період з 2002 року по 2005 рік. Зобовязано виконавчий ко- мітет Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області скасувати запис в по- господарській книзі № 1 Борисівської сільської ради за 2001- 2005 р.р. про [PERSON], яка зареєст- рована та постійно проживала в домогосподарстві за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с.Борисівка, вул.Гагаріна,139 в період з 2002 року по 2005 рік. Довідкою виконавчого комітету Борисівської сільської ради Татарбунарського району № 15 від 09.01.2018 р. (копія на а.с.151), підтверджується, що [PERSON] на день своєї смерті - 10.05. 2005 р. - був зареєстрований та проживав [INFO], крім нього в будинку були зареєстровані дочка [PERSON] та син [PERSON] Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданої виконавчим комітетом Борисівської сільської ради 04.10.2017 р. (копія на а.с.152), підтверджується, що [PERSON] зареєстрована за ад- ресою: Одеська область, Татарбунарський район, с.Борисівка, вул.Гагаріна,90. Як передбачено ч.1 ст.81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Ко- дексом. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді ін- шої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, як- що інше не встановлено законом. Згідно ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішення суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не має права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно абзацу третього п.27 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину мо- же бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадку- вання, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, по- рушення у звязку із видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Таким чином, підставою для оспорювання свідоцтва про право на спадщину є порушення прав інших осіб у зв'язку з видачею такого свідоцтва. В силу ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збе- реженням її цільового призначення, що визначено ч.1 ст.1225 ЦК України. За змістом ст.1258 ЦК України, що спадкоємці за законом одержують право спадкування поче- ргово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсут- ності спадкоємців попередньої черги… Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадко- давця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05. 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодав- цем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збе- реженням її цільового призначення, що визначено ч.1 ст.1225 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за законом в поряд- ку першої черги, з 2002 року постійно проживала зі своїм батьком [PERSON] по день його смерті в будинку по вул.Гагаріна,90 в с.Борисівка однією сімєю, у визначений законодавством ст- рок не відмовилася від спадщини, тому фактично прийняла спадщину. Отже, за позивачем може бути визнано право власності на 1/2 частину спадкового майна, яке залишилось після смерті її батька [PERSON], померлого 10.05.2005 р., у вигляді земельної діля- нки площею 4,3280 га, кадастровий номер 5125080800:01:001:0462, що розташована на території Борисівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved