Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

30 квітня 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача 9 395,00 грн. - заборгованість за житлово-комунальні послуги, 3 911,30 грн. - інфляційна складова суми боргу, 1 146,82 грн. - три відсотки річних, 800,00 грн. - витрати на правову допомогу. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що він здійснює експлуатацію і ремонт будинку [ADDRESS] та утримує прибудинкову територію за рахунок власних коштів на засадах самоокупності. В квартирі [ADDRESS] з 1998 року зареєстрований та фактично проживає [PERSON] Як зазначає позивач, відповідач виставлені позивачем рахунки сплачує нерегулярно та несвоєчасно, внаслідок чого утворився борг за період з 01.01.2009 року по 28.02.2015 року в розмірі 9 395,00 грн. (надано послуг на загальну суму 24 914,31 грн., сплачено суму 15 519,31 грн.). Крім того, у відповідності до положень ст..625 ЦК України позивачем нараховано інфляційні втрати та три відсотки річних. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, в судове засідання, яке відбулось 22 квітня 2016 року представник позивача не з'явився, направив до суду заяву про слухання справи в його відсутність. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково та не заперечувала проти сплати заборгованості в межах строку позовної давності в розмірі 1 563,00 грн., в іншій частині заявлені вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача просила застосувати наслідки спливу строку звернення до суду з позовними вимогами. Також зазначила, що не можуть бути задоволені вимоги в частині стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних, оскільки вони є штрафною санкцією. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши представників сторін, оцінивши надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог на наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та вбачається з довідки від 21.04.2015 року, виданої ЖБК «Автомат-2», відповідач - [PERSON] є власником особового рахунку квартири [ADDRESS] та зареєстрований в квартирі. Представники відповідача в судових засіданнях пояснювали, що відповідач є власником квартири, проте правовстановлюючі документи суду надані не були. Відповідно до ст.19 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ст.19 ч.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Представник відповідача зазначила, що між сторонами відсутні договірні відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 2 ст.642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму грошей або ін.), що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Тобто, надання житлово-комунальних послуг, їх отримання, надання рахунків на їх оплату та сам факт оплати у встановленому порядку підтверджують правовідносини між споживачем і виконавцем. Згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі зміни вартості житлово-комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (далі -Правила), плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). З розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 01.01.2009 року по 28.02.2015 року позивачем нараховано за надання житлово-комунальних послуг - 24 914,31 грн., сплачено відповідачем 15 519,31 грн. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що у розрахунку заборгованості зазначені всі сплачені суми, крім суми 408,53 грн. за березень 2014 року, що сплачені згідно з квитанцією від 29.04.2014 року. Проте, як вбачається з нарахувань за житлово-комунальні послуги, за 2014 рік нараховано сім платежів по 408,53 грн., а сплачено відповідачем лише шість платежів по 408,53 грн., тому суд не може взяти до уваги пояснення представника відповідача, що вказана сума не врахована при здійсненні нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги. В судовому засіданні представник відповідача не надала доказів, що послуги надаються не в повному обсязі та неякісно. Представник відповідача в судовому засіданні просила застосувати наслідки спливу строку звернення до суду з позовними вимогами, оскільки позивач звернувся до суду поза межами трирічного строку. Проте суд не може взяти до уваги посилання представника відповідача на тій підставі, що у відповідності до ч.1 ст. 264 ЦК України відповідач вчиняв дії - сплачував заборгованість за житлово-комунальні послуги, що свідчать про визнання заборгованості, що вбачається з розрахунку заборгованості та не заперечувалось стороною відповідача, а тому підстав для застосування наслідків спливу позовної давності немає та підлягає стягненню заборгованість в розмірі 9 395 (дев'ять тисяч триста дев'яносто п'ять) гривень 00 копійок. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон). Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч.2 ст.625 ЦК України. А тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 9 395,00 грн., втрати від інфляції в сумі 3 911,30 грн. та 3% річних в сумі 1 146,82 грн. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. Водночас суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу, оскільки суду не надано доказів, що позивачем здійснено оплату витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved