Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

29 вересня 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] ) до [PERSON] (місце проживання за адресою: [ADDRESS] ), в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 50 500 грн. та судовий збір 840,80 грн., посилаючись на невиконання умов договору, що призвело до виникнення заборгованості. 03 листопада 2020 р. суддею Сухаревич З.М. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Позивач подав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзив не надіслав. Європейський суд з прав людини у справі «Каракуця проти України» зазначив, що неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків. Тому суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, попри це в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду справи. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 15 грудня 2018 року [PERSON] передав у борг [PERSON] 50 000 грн. строком до 01 липня 2019 року зі сплатою 1%. У визначений строк [PERSON] грошові кошти не повернув, чим порушує взяті на себе зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У відповідності до положень ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. Крім цього, ч. 2 цієї статті вказано, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей (правовий висновок Верховного Суду України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16). Таким чином, фактично між сторонами укладено договір позики. Письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Факт отримання відповідачем суми позики підтверджується розпискою. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позивач свої зобов`язання за договором позики виконав. Відповідач суму позики у зазначений термін не повернув. Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Таким чином, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання. Оцінивши надані докази в сукупності, суд дійшов переконання, що обставини викладені в позові підтверджені належними та допустимими доказами, позовні вимоги доведені і належать до задоволення. Розподіляючи судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню 840,80 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved