Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

31 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки його заробітку (доходу), але не менше 30\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що рішенням суду від 08 лютого 2016 року шлюб між нею і [PERSON] розірвано. З цього часу коштів на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON] відповідач не надає, мотивуючи тим, що він отримує незначну заробітну плату, якої йому самому не вистачає. Відповідач є фізично здоровою особою, працює, отримує заробітну плату, тому має можливість надавати їй матеріальну допомогу на утримання сина. Домовленості щодо утримання дитини між ними не досягнуто. Інших дітей відповідач не має. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги зменшила, просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на сина в розмірі ? частки його заробітку. Відповідач [PERSON] у суді позов визнав, згоден сплачувати на користь позивача аліменти на їхнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Суд встановив, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 лютого 2016 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає з матірю та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина позивачу не надає, домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, сторонами не досягнуто. У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] позивачу не надає, позов визнав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. За змістом ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved