Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

30 жовтня 2013 року позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно. В обґрунтування заявлених вимог вказуючи, що від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. На протязі останніх трьох років вони проживають окремо. В період спільного проживання сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач постійно нехтував сімейними цінностями. З його ініціативи між ними постійно виникали сварки,свідком яких нерідко ставала дитина. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Враховуючи, що відповідач офіційно не працевлаштований, але має постійний дохід просить стягувати з відповідача на ії користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та пояснила, що з 2010 року по теперішній час шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, загальне господарство не ведуть. Майнового спору немає. Просила стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно. Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, надав згоду на розірвання шлюбу та сплату аліментів на утримання дитини в розмірі 2000 гривень щомісячно. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини звернення за розірванням шлюбу та інші обставини життя подружжя, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що шлюб підлягає припиненню та з батька підлягають стягненню аліменти на утримання дитини з наступних підстав. 14 березня 2008 року, між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] укладений шлюб, про що Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис № 63. В сім'ї склалися ненормальні відносини, сторони з 2010 року по теперішній час шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, загальне господарство не ведуть, втратили один до одного відчуття любові і пошани. Сторони просять шлюб розірвати, вважаючи збереження сім'ї неможливим та таким, що суперечило їх інтересам. В силу ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Виниклі між сторонами правовідносини регулюються ст. 112 Сімейного Кодексу України, відповідно якої, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При таких обставинах, суд вважає, що сім'я між сторонами розпалася остаточно і не може бути відновлена. Подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Судом встановлено, сторонами не оспорюється та підтверджено матеріалами справи, що подружжя має малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю та знаходиться на ії утриманні. Батьками дитини вказані: мати - [PERSON], батько - [PERSON], про що свідчить актовий запис № 937, зроблений 13 серпня 2008 року Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Домовленості (договору) щодо розміру сплати аліментів на утримання дитини, як убачається із матеріалів справи між сторонами не досягнено, тому у позивачки є підстави для звернення до суду з відповідним позовом. В силу статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Дитина проживає з матір'ю та знаходяться на ії утримані. Спірні правовідносини регулюються ч.1 ст. 184 СК України, за якою підставою для присудження аліментів у твердій грошовій сумі є те, що відповідач офіційно не працевлаштований та має мінливий заробіток, тобто не регулярно. Відповідно до роз'яснень, що надані у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) ії матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Враховуючи аліментний обов'язок батька дитини, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, відсутність у останнього іншої неповнолітньої дитини, непрацездатних батьків та наявністю згоди батька на сплату аліментів в визначеному розмірі, суд вважає можливим стягувати з [PERSON] на утримання дитини щомісячно аліменти в твердій грошовій в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно з дня звернення до суду та до досягнення дитини повноліття. Відповідно ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає необхідним покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць з дати звернення позивачки до суду.

Outcome: approved