Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

30 січня 2015 року позивач звернувся до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом [PERSON] про стягнення суми боргу та моральної шкоди, обґрунтовуючи вимоги тим, він 27.10.2011 року надав відповідачу грошові кошти в сумі 64000 грн. строком на три роки, про що вони уклали та нотаріально посвідчили договір позики, відповідно до якого [PERSON] зобов'язався повернути грошові кошти до 27.10.2014 року у сумі 64000,00 грн. В порушення договірних зобов'язань, відповідач грошові кошти йому не повернув, тому просить суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 64000 грн., 3% річних у сумі 510,22 грн. та моральну шкоду у сумі 10000,00 грн., оскільки з-за дій відповідача він не міг вільно використовувати власні кошти, що негативно позначається на його життєвому рівні, з цього приводу він перебуває у пригніченому стані. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак до суду надали заяви в яких позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, справу розглянути у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час на котре було назначено слухання по справі. Згідно ст. 169 ч. 4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказі, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частина перша статті 626 ЦК України визначає цивільно-правовий договір, як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору позики, укладеного 27.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], [PERSON] надав [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 64000 грн., які [PERSON] зобов'язався повернути 27.10.2014 року у сумі 64000,00 грн. (а.с. 5). Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Судом встановлено, що розмір і порядок одержання позикодавцем процентів у договорі позики від 27.10.2011 року не зазначено, а тому в цьому випадку при відсутності домовленості сторін, розмір процентів повинен визначатися на рівні облікової ставки Національного банку України і виплачуватися щомісяця до дня повернення позики. Зобов'язання, як зазначено в статті 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом ( стаття 525 ЦК). У спірному правочині між сторонами винятки з цього правила не встановлювались. Наслідки порушення договору позики врегульовані у статті 1050 ЦК України, приписами частини першої якої встановлено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Зі змісту статті 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, з відповідача на користь позивача належить стягненню 3% річних від простроченої суми боргу з 27.10.2014 року по 30.01.2015 року у розмірі 510,22 грн. (64000,00 грн.*3% : 365 днів * 97 днів прострочення), оскільки відповідач порушив умови договору та не повернув грошові кошти у строк, передбачений договором займу. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики у сумі 64000 грн., та 3% річних у сумі 510,22 грн., оскільки борг на теперішній час [PERSON] не повернуто. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 11 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Тому вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] не довів ті обставини, що своїми діями відповідач завдав йому моральну шкоду, оскільки відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які особа зазнала в наслідок протиправної поведінки щодо неї або членів її родини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на те, що загальні позовні вимоги позивача задоволені на суму 64510,22 грн., а судовий збір по даній справі позивач сплатив у розмірі складає 745,00 грн., то суд вважає належним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 645 грн. 10 коп..

Outcome: partial