Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

30 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] вклади які були відкриті на ім'я останнього та знаходяться в установах банків та просила визнати за кожним право власності на ? частину цих вкладів, вказуючи, що грошові кошти що знаходяться на вкладах були набуті в період спільного проживання і являлися об'єктом спільної сумісної власності. Також позивач просила скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на банківські вклади що видане на імя [PERSON]. В подальшому 12 лютого 2014 року позивач уточнила позовні вимоги просила визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] грошові вклади, що знаходились на: пенсійному картковому рахунку № [NUMBER], депозитний договір SAMDN18000014455316 із залишком грошових коштів станом на 09 червня 2011 року в розмірі 68865,66 грн. без врахування відсотків; пенсійному картковому рахунку № [NUMBER] із залишком грошових коштів станом на 09 червня 2011 року в розмірі 19063,62 грн.; у відділенні «Красноармійска філія» Донецького РУ ПАТ КБ «Приватбанк» рахунок № [NUMBER] депозитний договір SAMDN08OTC002298891 із залишком грошових коштів станом на 09 червня 2011 року в розмірі 501,46грн, станом на 27 грудня 2012 року в розмірі 701,57 грн. з урахуванням відсотків. Також [PERSON] просила розділити ці вклади визнавши за кожним із подружжя право власності на ? частину цих вкладів та просила стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти в розмірі 44315,42 грн. вказуючи що останній фактично розпорядився коштами. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 березня 2014 року позов [PERSON] задоволено, визнано спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] вклади в установах банків, які були відкриті на ім'я [PERSON], що знаходились на: пенсійному картковому рахунку № [NUMBER], депозитний договір SAMDN18000014455316 із залишком грошових коштів станом на 09 червня 2011 року в розмірі 68865,66 грн. без врахування відсотків; пенсійному картковому рахунку № [NUMBER] із залишком грошових коштів станом на 09 червня 2011 року в розмірі 19063,62 грн.; у відділенні «Красноармійска філія» Донецького РУ ПАТ КБ «Приватбанк» рахунок № [NUMBER] депозитний договір SAMDN08OTC002298891 із залишком грошових коштів станом на 09 червня 2011 року в розмірі 501,46грн, станом на 27 грудня 2012 року в розмірі 701,57 грн. з урахуванням відсотків. Визнано за кожним із подружжя право власності на ? частину вкладів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 44315,42грн., як частку в спільному майні подружжя [PERSON] та [PERSON]. З рішенням суду не погодився відповідач, в апеляційній скарзі представник останнього просив рішення суду скасувати та ухвалити нове яким в позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права та вказуючи, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та мало місце неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, зокрема суд не врахував що все майно, що було предметом спадкування після смерті [PERSON] належало на праві власності останньому та до часу відкриття спадщини не було поділено. Також суд не врахував обставин з приводу того, що [PERSON] після смерті залишив заповіт за яким все своє майно залишив у спадок [PERSON], у той же час, суд не врахував що позивач [PERSON] на момент оформлення спадщини відмовилася від прийняття обов'язкової частки у спадщині. Заслухавши доповідача, пояснення позивача та її представника, пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково за наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено що з 05 квітня 1999 року по [INFO] [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі та в цей період набули грошові кошти які знаходились на депозитних рахунках що були відкриті на імя [PERSON], та суд виходячи з того, що майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності поділив кошти між подружжям в рівних частках та визнав за кожним із подружжя право власності на ? частку цих коштів, у той же час, суд враховуючи що спірні кошти в порядку спадкування отримав відповідач [PERSON], який на час розгляду справи коштами фактично розпорядився, стягнув з останнього на користь [PERSON] половину цих коштів в розмірі 44315,42грн. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення, відповідно до положень статті 303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно визначив матеріальні норми, якими регулюються спірні правовідносини, однак допустив порушення норм матеріального та процесуального права. Вирішуючи позовні вимоги, суд правомірно застосував норми сімейного кодексу України /надалі СК України/ та Цивільного кодексу України /надалі ЦК України/ до спірних правовідносин, оскільки із матеріалів справи вбачається, що предметом спору є майно, набуте після набрання чинності цими кодексами та свої вимоги позивач обґрунтовував наявністю обставин які виникли в період їх дії. Згідно обставин у справі [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, та статтями 69, 70, 71 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності в рівних частках. Тобто, виходячи із змісту наведених норм, суд на підставі наданих сторонами доказів дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими оскільки спірні грошові кошти придбані в період шлюбу та є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, які підлягали поділу в рівних частках. При цьому судом враховано що фактично відповідач не навів обставин які би мали істотне значення та давали суду підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя. У той же час, суд визнаючи право власності на ? частку грошових коштів за [PERSON] не врахував що останній помер [INFO] та у розумінні положень цивільного процесуального законодавства не може набувати цивільні права. У той же час, апеляційний суд виходить з того, що судом першої інстанції вірно встановлено що відповідач використав своє спадкове право та оформив право власності на спірні грошові кошти отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30 січня 2012 року, також належними доказами підтверджено що [PERSON] коштами розпорядився, чого сторони фактично не оспорювали. У зв'язку з обставинами встановленими та викладеними вище в рішенні апеляційного суду, апеляційну скаргу [PERSON] слід задовольнити частково, рішення суду скасувати в частині визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] вкладів в установах банків, які були відкриті на ім'я [PERSON] та про визнання за права власності на ? частину вкладів за [PERSON], в решті рішення суду ухвалено з дотримання чинного законодавства та відсутні підстави для його скасування.

Outcome: partial