Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-01 00:00:00

5 квітня 2019 року до Варвинського районного суду Чернігівської області надійшла зазначена позовна заява. В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] посилається на те, що з 29 травня 1983 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час перебування у шлюбі [PERSON] за її нотаріально засвідченою згодою уклав договір купівлі-продажу кватири за адресою: [ADDRESS] . На підставі ст.ст. 60, 61, 65, 69, 71 СК України та ст. ст. 368, 372 ЦК України [PERSON] просить визнати зазначену квартиру об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право спільної часткової власності на 1/2 частку зазначеної квартири. Ухвалою суду від 21 травня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 2 серпня 2019 року позивачка [PERSON] через канцелярію суду подала заяву про відшкодування судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 768,40 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності за участі представника [PERSON] , позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що в 1983 році він уклав шлюб з позивачкою [PERSON] В 1990 році спірна квартира була надана йому в користування за місцем його роботи в Варвинській «Райсільгосптехніці». На той час його сім`я складалася з чотирьох осіб (він, дружина - відповідачка по справі, та два сини). Згодом підприємство припинило своє існування, а сім`я продовжувала проживати в квартирі. Ніяких документів щодо зазначеної квартири у нього не було. В 2015 році ним була куплена ця квартира в ТОВ «Варва ТД» за власні кошти за 5 тис. гривень. Відповідачка надала частково кошти на оформлення квартири. З 2017 року дружина припинила спільне проживання і переїхала в інший населений пункт. Вважає квартиру своєю особистою власністю, а тому хоче проживати в ній без позивачки. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] , відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що з 29 травня 1983 року позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 34). 10 червня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано за відповідачем [PERSON] право приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 35). Підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу, №1009, виданий 10 червня 2015 року приватним нотаріусом Варвинського районного нотаріального округу Пушкарьовою-Гезердава Н.О. У п. 10 договору передбачено, що покупець [PERSON] на момент укладення договору перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , яка своєю заявою від 10 червня 2015 року, справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом, дає свою згоду на купівлю вищевказаної квартири (а.с. 48-49). З наведеного вбачається, що право власності на квартиру виникло у відповідача [PERSON] під час перебування у шлюбі з позивачкою [PERSON] . Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. За змістом ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25 лютого 2019 року у цивільній справі №199/2099/17, конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Оскільки в ст. 60 СК України закріплена презумпція спільної сумісної власності подружжя і відповідач цієї презумпції не спростував, тобто не надав ніяких доказів на підтвердження того, що квартира придбана за його особисті кошти, то позовні вимоги слід задовольнити. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений нею судовий збір. В позовній заяві зазначено, що до загального розміру судових витрат, які вона понесла і понесе, крім судового збору, входять також витрати на правничу допомогу в сумі 3 000,00 грн, які були сплачені позивачем на рахунок Адвокатського об`єднання «Адвокатська контора «Логос» згідно за квитанцією № 0.0.1311385156.1 від 29 березня 2019 року на виконання Договору про надання адвокатських послуг № 54 від 26 березня 2019 року та Додаткової угоди від 26 березня 2019 року до договору №54. Відповідно до Договору №54 про надання правничої допомоги вартість послуг, наданих замовнику юридичною фірмою, визначається за домовленістю сторін і відповідно до актів приймання виконаних робіт та виставлених рахунків (а.с. 10-11). Відповідно до Додаткової угоди до Договору №54 вартість послуг по наданню правничої допомоги по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні, супроводу і представництва інтересів в суді представником Юридичної фірми становить 3 000,00 грн, в тому числі досудова підготовка матеріалів справи, отримання витягів з Державного реєстру речових прав, складання позовної заяви та інших процесуальних документів, участь в суді першої інстанції (а.с. 12). Факт надання позивачці правничої допомоги підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг №1 від 1 серпня 2019 року до Договору про надання правничої допомоги №54 від 26 березня 2019 року та розрахунком (кінцевим) витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 60). Оплата послуг з надання правничої допомоги підтверджується оригіналом квитанції (а.с. 3). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду від 29 жовтня 2018 року №199/2648/15, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, доказ про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Оскільки позивачем документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, доказ про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то з відповідача на користь позивача слід стягнути також витрати на професійну правничу допомогу. На підставі ст. ст. 60, 70 СК України,

Outcome: approved