Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

5 лютого 2014 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів щомісяця, та на своє утримання аліменти в розмірі також 1/4 частки всіх видів його доходів щомісяця до досягнення дочкою [PERSON], [INFO], трьох років. Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки за минулий час, починаючи з [INFO], та на її утримання за минулий час за рік до дня пред'явлення позову. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивачка та відповідач проживають окремо, дитина проживає разом з позивачкою. Протягом подружнього життя і на момент подачі позову відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку утримувати свою дитину та дружину. В судовому засіданні позивачка та її представник просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на зазначені обставини в позовній заяві. Позивачка суду пояснила, що вони з відповідачем з осені 2013 року проживають окремо. Він відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дитини і на її утримання. Вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і не може самостійно утримувати себе і дитину. Проте, не заперечувала того факту, що відповідач купував одяг для дочки та продукти харчування, коли відвідував дитину. Відповідач позов визнав частково, а саме в частині стягнення аліментів з нього на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття та в частині стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, з якою проживає дитина, в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісяця до досягнення дитиною трьох років. В іншій частині заявлених позовних вимог просив відмовити, посилаючись на безпідставність таких вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка і відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому 20 жовтня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, Україна, актовий запис № 148. Під час шлюбу в них народилась дочка [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи. Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 16 грудня 2013 року, яке набрало законної сили 21 січня 2014 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається із пояснень сторін, сторони проживають окремо, дитина проживає разом із позивачкою, між батьками виник спір щодо утримання дитини. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. При виникненні спору між батьками щодо способів виконання ними обов'язку по утриманню дитини, він вирішується в судовому порядку. Як зазначено у ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Довідкою про доходи № 453 від 19.02.2014 року підтверджено, що [PERSON], відповідач у справі, працює на Державному спеціалізованому підприємстві «Чорнобильська АЕС» на посаді інженера по РБ 2к та його дохід з серпня 2013 року по січень 2014 року склав 63166,07 гривень. З пояснень відповідача вбачається, що у відповідача інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає, стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, стан його здоров'я задовільний. Як пояснила в судовому засіданні позивачка, стан здоров'я дитини також задовільний. На час розгляду справи в суді позивачка не працює, перебуває у частково оплачуваній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. З довідки про отримання допомоги № 403 від 19.02.2014 року вбачається, що [PERSON], позивачка у справі, перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення м. Славутич та їй відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу сім'ям з дітьми» з 01.05.2012 року по 30.04.2014 року призначено допомогу при народженні дитини. Загальна сума доходу за період з 01 травня 2012 року по 31 січня 2014 року, за винятком аліментів, становить 15942,57 гривень. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З матеріалів справи та пояснень позивачки вбачається, що відповідач ухиляється також від її утримання. Частиною 4 ст. 84 СК України передбачено те, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становище, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з ч. 6 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Врахувавши стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, суд відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України визначає аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, та на утримання колишньої дружини [PERSON], з якою проживає дитина, в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною трьох років. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача за минулий час, тобто на утримання дочки, починаючи з [INFO], та на її утримання за рік до дня пред'явлення позову, не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За правилом ч.2 цієї статті докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В судовому засіданні позивачкою не було надано доказів на підтвердження того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Крім того, вона не заперечувала того факту, що відповідач купував одяг для дочки та продукти харчування протягом всього часу спільного проживання та протягом часу, коли вони стали проживати окремо. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та п.п.1 п.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: partial