Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

31 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після померлої матері [PERSON] . В обґрунтування позову зазначив, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з нерухомого майна. Крім нього спадкоємцем після померлої [PERSON] є відповідач по справі [PERSON] , яка також прийняла спадщину у встановленому законом порядку. 30 жовтня 2018 року між спадкоємцями укладено Договір про поділ спадкового майна, відповідно до якого між ними розподілено спадкове майно. Спір між спадкоємцями щодо визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування відсутній. Проте, приватним нотаріусом Барвінківського районного нотаріального округу Харківської області у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказану земельну ділянку. Позивач, посилаючись на те, що отримати іншим шляхом правовстановлюючі документи на земельну ділянку не має можливості, а втрата відповідних документів позбавляє позивача можливості оформити його спадкові права шляхом оформлення спадщини в нотаріальному порядку. В судове засідання позивач та його представник до суду не з`явилися. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала. Відповідач та її представник в судове засідання також не з`явилися. Представник відповідача надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Згідно ч.1.4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Враховуючи що розгляд справи відбувся за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернулася позивач, виходячи з положень ст. ст. 12, 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, суд вважає, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджено фотокопією свідоцтва про смерть (а.с.13). Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа, номер у Спадковому реєстрі 64137311, що вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №58206285 від 06 листопада 2019 року. З фотокопії спадкової справи, наданої приватним нотаріусом Барвінківського нотаріального округу Харківської області, вбачається що спадкоємцями, які прийняли спадщину після померлої [PERSON] в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України є [PERSON] та [PERSON] . Крім того, матеріали спадкової справи містять договір про поділ спадкового майна від 30 жовтня 2018 року, посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за №1094, відповідно до якої [PERSON] та [PERSON] розподілили спадкове майно, що залишилася після смерті [PERSON] , відповідно до якого земельна ділянка, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміром 10,0603 га, кад. № 6320482500:02:000:0033, що розташована на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області залишається [PERSON] . В судовому засіданні знайшли своє підтвердження твердження позивача, щодо приватним нотаріусом Барвінківського районного нотаріального Харківської області було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа не неї, що вбачається з постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії № 338/02-31 від 28 жовтня 2019 року (а.с.33). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Згідно п. п. 4.14, 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, якщо до спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації. З фотокопії запису в Книзі записі державних актів №81, наданої начальником Відділу у Барвінківському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, вбачається, що [PERSON] , на підставі розпорядження Барвінківської райдержадміністрації, було видано державний акт на право приватної власності на землю, серії Р2 №779554. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, в тому числі в порядку спадкування згідно зі ст. 131 Земельного кодексу України. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Як вбачається зі змісту ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно положень ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року за № 19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) вирішується в судовому порядку. Пунктом 3.5. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У пункті 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Статтями 1267, 1278 ЦК України передбачено рівність часток у спадщині спадкоємців за законом: частки є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Недотримання цього принципу можливе за домовленістю спадкоємців відповідно до ст.1267 ЦК України, в ч. 3 якої зазначається: спадкоємці за письмовою угодою між ними можуть змінити розмір частки. Відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Частина 2 ст.1278 ЦК України зазначає, що кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі, тобто кожен спадкоємець має право одержати свою долю в натурі. Після посвідчення договору кожний зі спадкоємців - учасник договору може, а в передбачених законодавством випадках зобов`язаний звернутися до нотаріуса і одержати свідоцтва про право на спадщину на конкретні виділені йому об`єкти спадщини згідно посвідченого договору про поділ спадкового майна (ст.ст.1296, 1299 ЦК України). Пунктом 3 ч.1 ст.34 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріуси наділені повноваженнями щодо вчинення нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно із ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. У даному випадку судом достовірно встановлено, що померлій [PERSON] належала земельна ділянка, розташована на території Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області, позивач прийняв спадщину за законом, тому має право на успадкування зазначеного майна, між сторонами досягнуто згоди про поділ спадкового майна (укладено договір про поділ спадкового майна), а тому приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved