Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

31 жовтня 2019 року позивачка, [PERSON] , звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : управління «Центр надання адміністративних послуг Дунаєвецької міської ради» про усунення перешкод в користуванні житловим будинком, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, мотивуючи тим, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . З 2016 року в зазначеному будинку зареєстровані родичі чоловіка позивачки, [PERSON] та [PERSON] , і як зазначає позивачка, вони не являються членами її сім`ї, в будинку не проживали жодного дня, оскільки фактично мешкають в м. Києві. Позивачка стверджує, що неодноразово пропонувала відповідачам змінити місце реєстрації, але відповідачі через брак часу та відсутність бажання ігнорують позивачку. Наявність зареєстрованих відповідачів у будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , перешкоджає позивачці отримувати належну субсидію на оплату комунальних послуг, а тому [PERSON] змушена звернулася до суду та просить усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві власності житловим будинком [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді Дунаєвецького районного суду від 13.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою Дунаєвецького районного суду від 13.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, погодилась на слухання справи за відсутності відповідачів та представника третьої особи, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причин неявки суду не повідомляли, заяв про розгляд справи в судовому засіданні у їх відсутності не подавали. Відповідачами не подано до суду відзив на позов. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в позивачки в будинку прописані родичі її чоловіка, стверджує, що їх там роками не має, вона їх бачила всього один раз близько 4-5 років тому. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що бачив на подвір`ї позивачки жінку з дитиною приблизно 4 роки тому, після того більше їх не бачив. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачку та свідків, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку в [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №31905075 від 03.11.2011 року (а.с. 6) та рішенням суду від 27.09.2011 року номер справи 2-646/11. Як вбачається з довідки №204 від 22.07.2003 року, виданої Дунаєвецької міською радою в житлового будинку ,що знаходиться в [ADDRESS] проживають [PERSON] [INFO] - власниця будинку, [PERSON] [INFO] - чоловік, [PERSON] [INFO] - родичка та [PERSON] [INFO] - родичка ( а.с.7). Також відповідно до акту від 21.10.2019 року, [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] зареєстровані за адресою [ADDRESS] , проте в період з 2016 року по даний час дані особи в зазначеному будинку не проживають, господарства не ведуть, місце їх перебування невідоме (а.с.8). Так, відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів №№ 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. У відповідності до ст. 156 Житлового кодексу до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вини проживають, що свідчить про суттєву відмінність їхнього правового статусу від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема право розпорядження цим майном. Разом із тим, цим особам належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі взагалі не проживали разом з позивачкою, спільним побутом не пов`язані, спільного господарства не вели, що підтверджується письмовими доказами та показаннями свідків: [PERSON] та [PERSON] , тобто наявність реєстрації є формальною умовою приналежності до житлового будинку. Отже, слід усунути перешкоди в користуванні житловим будинком за адресою [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користуватись житловим приміщенням. З урахуванням вищезазначеного позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved