Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

31 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 7700 (сім тисяч сімсот) доларів США, що еквівалентно 184 805 (сто вісімдесят чотири тисячі вісімсот п'ять) гривень 14 копійок. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 24 жовтня 2013 року відповідач взяв у нього в борг за борговою розпискою 8000 (вісім тисяч) доларів США. Згідно з розпискою, відповідач зобов'язався повернути позивачу кошти до 15.02.2014 року. Однак, відповідач повернув лише частину грошових коштів у сумі 300 (триста) доларів США, а залишок боргу в сумі 7 700 (сім тисяч сімсот) доларів США не повернув. Оскільки відповідачем в добровільному порядку борг у повному обсязі не повернутий, позивач був змушений звернутись до суду в позовному порядку. Представники позивача у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що грошові кошти у позивача у борг брав, але чи писав розписку не пам'ятає. Також пояснив, що кошти повернув, однак яка саме сума була повернута та коли не пам'ятає. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 24 жовтня 2013 року відповідач взяв у позивача в борг за борговою розпискою 8000 (вісім тисяч) доларів США. У розписці відповідач зобов'язався повернути позивачу кошти до 15.02.2014 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується письмовою розпискою. Станом на час звернення до суду відповідачем повернуто частину боргу у сумі 300 (триста) доларів США. Решта боргу 7700 (сім тисяч сімсот) доларів США повернуто не було, у зв'язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду. На час звернення позивача до суду офіційний курс долара США до національної валюти Національним банком України був установлений на рівні 1 долар США дорівнював 24,000667 гривень. Таким чином, залишок заборгованості 7700 (сім тисяч сімсот) доларів США у перерахунку до гривні за офіційним курсом Національного банку України становить 184 805 (сто вісімдесят чотири тисячі вісімсот п'ять) гривень 14 копійок. Згідно ч.2 ст.1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. (ч.1 ст.1047 Цивільного кодексу України) Виходячи з положень ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, допускається пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно положень ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У порядку, визначеному ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. (ч.1 ст.1051 Цивільного кодексу України). При цьому, за змістом ч.2 ст.1051 Цивільного кодексу України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними та допустимими доказами. (ч.2 ст.58, ст.59 Цивільного процесуального кодексу України) Аналізуючи укладений між сторонами договір позики, який оформлено у вигляді боргової розписки, що датована 24.02.2013 року, обсяг та зміст прав і обов'язків сторін, які передбачені зазначеним договором, вбачається, що при оформлені боргової розписки відповідач погодився з умовами договору, факт передачі грошових коштів здійснено під час оформлення розписки, крім того, відповідач, підписуючи договір підтвердив, що діє без будь-якого тиску та примусу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що правова природа договору та визначені в договорі істотні умови договору не суперечать принципу добросовісності і його наслідком не є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду відповідача, водночас неможливість виконання грошового зобов'язання не звільняє від відповідальності боржника, а враховуючи, що предметом укладеного між сторонами договору є саме отримання грошових коштів, при цьому позивач належним чином виконав договірні зобов'язання в частині передачі грошових коштів, тобто кожна із сторін була вільною в укладенні договору та досягла бажаного при його укладені. Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як з'ясовано судом, при оформленні боргової розписки, якою підтверджується факт отримання відповідачем грошових коштів, сторонами визначено строки дії договору та виконання зобов'язання в частині повернення грошових коштів. На час звернення позивача до суду відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання за договором позики, грошові кошти позивачу не повернув, у порядку, визначеному ст.1051 Цивільного кодексу України, відповідач не заявляв вимог з приводу оспорювання договору позики. Відповідно до ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України визначено наслідки порушення договору позичальником, серед іншого передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що на користь Позивача з [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 184 805 (сто вісімдесят чотири тисячі вісімсот п'ять) гривень 14 копійок, що еквівалентно7700 (сім тисяч сімсот) доларів США. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд, виходячи із суми вимог майнового характеру, які підлягають задоволенню, присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1848 (одна тисяча вісімсот сорок вісім) гривень 05 копійок. Враховуючи наведене та

Outcome: approved