Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

29.09.2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та уточнивши вимоги просив поновити строк для звернення до суду з позовом та ухвалити рішення, яким визнати недійсним державний акт про право приватної власності на землю Серія [NUMBER], виданий [PERSON] від 25.03.1999 року щодо земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0455 га, державний акт про право приватної власності на землю Серія [NUMBER], виданий [PERSON] від 25.03.1999 року щодо земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0455 га. В обґрунтування поданого позову позивач посилався на те, що Рішенням Київської міської ради № 116-1/217 від 28 січня 1999 року, передано у спільну приватну власність [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0545 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На даний час земельна ділянка не приватизована. Зазначає, що 05 лютого 1998 року, Розпорядженням Київської міської державної адміністрації № 215, у приватну власність була передана сусідня земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 0,0412 га, громадянам [PERSON] та [PERSON] Посилається, що 25 березня 1999 року, на підставі вказаного вище розпорядження, [PERSON] та [PERSON] видано державні акти на право приватної власності на землю, площею 0,0455 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач вважає, що розмір земельної ділянки по [ADDRESS] збільшено за рахунок частини земельної ділянки по [ADDRESS], всупереч відповідним рішенням та розпорядженням КМР та КМДА про виділення у користування земельної ділянки, чим порушено право користування земельною ділянкою власникам будинку по [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене, позивач просив позов задовольнити. [PERSON], яка залучена до участі у справі в якості третьої особи, звернулася до суду з самостійним позовом, в якому просила поновити їй строк для звернення до суду та визнати недійсним державний акт від 25.03.1999 року на право приватної власності на землю по [ADDRESS], щодо передачі землі для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель у спільну приватну власність громадянам [PERSON] та [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] отримала у власність ? частину житлового будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] Зазначає, що внаслідок порушень вимог чинного законодавства при передачі у приватну власність землі по [ADDRESS], площа даної ділянки збільшилась за рахунок виділеної у користування земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] Посилається, що державний акт на землю по [ADDRESS], виданий [PERSON]. та [PERSON] підлягає визнанню недійсним, з підстав невідповідності розміру виділеної земельної ділянки розмірам фактично приватизованої ділянки, оскільки ним порушується право користування інших осіб. Враховуючи вищевикладене, просила позов задовольнити. Позивач та представник позивача свій позов, а також позов третьої особи [PERSON] підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі. Третя особа- [PERSON] та її представник свій позов, а також позов [PERSON] підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні проти заявлених вимог [PERSON] та [PERSON] заперечували, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Зазначали, що [PERSON] та [PERSON] особисто погодили зовнішні межі земельної ділянки, яка була виділена [PERSON] та [PERSON], про що був складений відповідний Акт від 22.12.1998 р. Крім того, посилалися, що в Рішенні КМР №116-1/212 від 28.01.1999 року та Розпорядженні КМР №215 від 05.02.1998 року зазначено, що площі земельних ділянок будуть уточнені в межах, після перенесення їх меж в натурі та при виготовленні технічної документації для складання державних актів. Зазначили, що згідно Акту здачі-приймання від 22.12.1998 р., було встановлено в натурі зовнішні межі земельної ділянки, що передана [PERSON] та [PERSON], згідно Розпорядження КМДА №215 від 05.02.1998 року. Вважають, що при видачі оспорюваних актів вимоги чинного законодавства були дотримані, а права користувачів земельної ділянки по [ADDRESS] не є порушеними. Крім того зазначили, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з причин пропущення ним строку позовної давності та необґрунтованості позовних вимог, а позовні вимоги третьої особи [PERSON] не підлягають задоволенню з тієї причини, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Враховуючи вищевикладене, просили відмовити в задоволені обох позовів в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, проте надіслали до суду заяви, в яких просили розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги визнали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти заявлених позовів заперечувала, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, просила відмовити в їх задоволені. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позови визнала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовів не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена, про причини неявки суд до відома не поставили. Представник відповідача Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації в судове засідання не з'явився. До суду подав письмові заперечення в яких зазначив, що на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 05.02.98 №215 громадянам [PERSON] та [PERSON] зареєстровано та видано державні акти на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0455 по [ADDRESS] від 25.03.1999 за [NUMBER] та [NUMBER] відповідно. При виготовленні у 1999 році державних актів громадянам України на право власності на земельну ділянку на [ADDRESS] відбулось уточнення меж та площ земельної ділянки відповідно до п. 3.2 розпорядження Київської міської державної адміністрації від 05.02.1998 «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель», розмір яких складав: 281,28 кв.м. (громадянин [PERSON], [ADDRESS]); 222,78 кв.м. (громадянин [PERSON], [ADDRESS]), при цьому Акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки на [ADDRESS] в натурі погоджено з суміжними користувачами - гр. [PERSON] та [PERSON] в їх присутності. Зазначає, що державні акти на земельні ділянки передані громадянам [PERSON] та [PERSON] відповідно до рішення Київської міської ради від 28.01.99 №116-1/217 Департаментом земельних ресурсів не реєструвались та не видавались, а володіти, користуватись та розпоряджатись земельною ділянкою може власник такої ділянки, а право власності на земельну ділянку, відповідно до статей 125, 126 Земельного кодексу України виникає з моменту державної реєстрації такого права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ст. 9 Земельного кодексу України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Київська міська рада здійснює передачу у власність або надання у користування земельних ділянок виключно в порядку, передбаченому Земельним кодексом України. Вимогами ст.ст.116, 123 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно із ч. 1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходження земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04 квітня 1974 року, належить на праві власності ? частина житлового будинку [ADDRESS] (т.1 а.с.7). Співвласником вищезазначеного будинку, а саме ? частини є [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.04.2013 року, після смерті [PERSON] (т.1 а.с.97-99). Вбачається, що Рішенням Київської міської ради від 28.01.1999 №116-1/217 , [PERSON] та [PERSON] передано у спільну приватну власність земельну ділянку площею 0,0545 га розташовану по [ADDRESS] (т.1 а.с.8). На час розгляду справи, державний акт на дану земельну ділянку не видано. Розпорядженням КМДА за №215 від 05.02.1998 року у приватну власність була передана сусідня земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 0,0412 га, громадянам [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.9). 25.03.1999 року на підставі Розпорядженням КМДА за №215 від 05.02.1998 року [PERSON] та [PERSON] було видано державні акти на право приватної власності на земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,0455 га, Серія [NUMBER] та відповідно Серія [NUMBER], (т.1 а.с.10-11). В обґрунтування позову про визнання недійсними вказаних вище державних актів про право приватної власності на землю, позивач [PERSON] та третя особа -[PERSON] посилалися на те, що при передачі у приватну власність земельної ділянки по [ADDRESS], площа ділянки [PERSON] та [PERSON] збільшилась на 43 кв. м., за рахунок зменшення площі земельної ділянки, яка знаходиться по [ADDRESS], виділеної у користування [PERSON] та [PERSON], що суперечить вказаному вище Рішенню КМР та Розпорядженню КМДА, вимогам чинного законодавства та порушує право користування земельною ділянкою власників будинку по [ADDRESS]. Проаналізувавши заявлені вимоги та оцінивши матеріали справи у їх сукупності, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З Рішення КМР №116-1/212 від 28.01.1999 р., про передачу у спільну приватну власність [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки та Розпорядження КМДА №215 від 05.02.1998 р., про передачу громадянам [PERSON] та [PERSON] у спільну приватну власність земельної ділянки ( п п.3.2, ч. 3 ) міститься попередження власників землі про те, що площі земельних ділянок будуть уточнені в межах, визначених цим Рішенням, після перенесення їх меж в натуру (на місцевість) та площі земельних ділянок будуть уточнені в межах, визначених цим Розпорядженням, при виготовленні технічної документації для складання державних актів. З матеріалів справи вбачається, що при виготовленні оспорюваних державних актів [PERSON] та [PERSON] на право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], відбулось уточнення меж та площ земельної ділянки на виконання п.3.2 розпорядження КМДА від 05.02.1998 р. «Про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків і господарських будівель». Як вбачається з Акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 22.12.1998 року, зокрема, позивач [PERSON] та [PERSON] погодили зовнішні межі земельної ділянки, яка була виділена [PERSON] та [PERSON], підписавши даний Акт . В подальшому була виготовлена землевпорядна документація, на підставі якої [PERSON] та [PERSON] отримали державні Акти на право приватної власності на землю ( а.с.79-83 т.3). При цьому, в даному акті зазначено, що суміжними землевласниками і землекористувачами ніяких претензій при встановленні меж землеволодіння не заявлено, а тому посилання позивача та третьої особи -[PERSON] на дані обставини в обґрунтування позову та порушення їх прав, суд вважає безпідставними. Із матеріалів технічної документації про встановлення зовнішніх меж земельної ділянки (на місцевості) та виготовлення Державного акту на право спільної приватної власності на землю громадянам [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель на [ADDRESS] від 1998 року, а саме пояснювальної записки вбачається, що земельна ділянка [PERSON] та [PERSON] має 14 кутів повороту, які співпадають на місцевості з кутами будівлі та огорожі. Межі земельної ділянки проходять:1-3 по дерев'яній огорожі; 3-4 по бетонній огорожі; 4-6 по стіні кам'яної будівлі; 6-7 по дерев'яній огорожі; 7-8 по огорожі з металевої сітки; 8-14-1 по дерев'яній огорожі ( а.с. 73 т.3). В результаті виконаних робіт складено каталог координат кутів повороту зовнішніх меж землекористування в місцевій системі, та план зовнішніх меж землекористування на якому показані суміжні землекористувачі та довжини ліній. З наданої до суду кадастрової справи ПА-0204 також вбачається, що при передачі громадянам [PERSON] та [PERSON] у спільну приватну власність земельної ділянки було:виготовлено технічну документацію на земельну ділянку; визначено межі земельної ділянки в натурі; погоджено із суміжними землевласниками та землекористувачами її межі та на підставі вищезгаданих матеріалів виготовлено державний акт на право приватної власності на землю гр. [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, суд вважає, що доказів в обґрунтування того, що при видачі оспорюваних актів на землю були порушені права позивача [PERSON] та третьої особи -[PERSON], суду не надано. Крім того, посилання [PERSON] в обґрунтування поданого позову щодо порушення її прав, суд вважає необґрунтованими, оскільки на час видачі оспорюваних актів, остання не набула права власності на частину домоволодіння по пров.Народному,2 в м.Києві. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги межі заявлених вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON], як третьої особи з самостійними вимогами. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача та третьої особи, підстав для застосування ст. 267 ЦК України, суд не знаходить, а тому заява відповідача-1 про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: dismissed