Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

29 листопада 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Тетяна Вікторівна, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у якій просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем 25 березня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 4899, про стягнення з неї, [PERSON] , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 92535,01 грн таким, що не підлягає виконанню. Також повідомила, що орієнтовний попередній розрахунок суми її судових витрат складає 7 362 грн 00 коп, у тому числі: судовий збір - 1 362,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу - 6 000,00 грн. У позовній заяві зазначала, що 22 листопада 2021 року їй стало відомо, що приватним виконавцем Гуріною Т.В. видано постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 15.11.2021 року по ВП № 67432197. Так вона дізналася, що приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гуріною Тетяною Вікторівною відкрито виконавче провадження № 67432197 з примусового виконання виконавчого напису № 4899, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем 25 березня 2021 року про стягнення з неї на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 92 535,01 грн. Також їй стало відомо, що 15 листопада 2021 року приватним виконавцем Гуріною Т.В. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по виконавчому провадженню № 67432197, якою було звернуто стягнення на заробітну плату. Вказувала, що вона не отримувала постанову про відкриття виконавчого провадження, та не отримувала у відповідача ніяких кредитних чи будь яких інших коштів, жодних боргів перед банками чи іншими фінансовими установами не має, у жодних відносинах, в тому числі клієнтських, із ТОВ «Вердикт Капітал» ніколи не перебувала і не перебуває на даний час. Також стверджувала, що в конкретному даному випадку відповідач не міг надати нотаріусу документи, з яких було б можливо встановити наявність у неї безспірної заборгованості, оскільки таких документів не існує. Звертала увагу, що вчинення виконавчого напису нотаріусом можливе лише на підставі нотаріально посвідченого договору, при наявності безспірності заборгованості перед стягувачем та дотримання ним строків звернення. Порушення нотаріусом вказаних вимог є підставою визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в судовому порядку. Окрім того, у позовній заяві позивачка просила забезпечити позов, а саме на підставі ст. 149, 150 ЦПК України зупинити стягнення у виконавчому провадженні № 67432197, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гуріною Тетяною Вікторівною з примусового виконання виконавчого напису № 4899, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем 25 березня 2021 року, про стягнення з неї, [PERSON] , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 92535,01 грн, до завершення розгляду даної справи у суді та набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2021 року заяву [PERSON] про забезпечення позову - задоволено. Зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 67432197, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гурін Тетяною Вікторівною з примусового виконання виконавчого напису № 4899, вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем 25 березня 2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 92535,01 грн до завершення розгляду даної справи у суді та набрання рішення суду законної сили. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання на 29 грудня 2021 року. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, подала заяву про розгляд справи без її присутності, позов підтримала та прохала його задовольнити. Представник позивача - адвокат Дмитренко Олександр Сергійович подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання представника не забезпечив, причини неявки представника у судове засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гуріна Тетяна Вікторівна належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, причини неявки у судове засідання не повідомила, письмових пояснень не надала. Третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович судом належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, причини неявки у судове засідання не повідомив, письмових пояснень не надав. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на належне повідомлення усіх учасників справи про місце, дату та час судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та представників відповідача та третіх осіб на підставі письмових доказів, наявних у матеріалах справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1, ч. 2,ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами)… Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Відповідно до пп. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 6,2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 (надалі по тексту рішення - Порядок вчинення нотаріальних дій), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно належать до документів, за якими допускається стягнення заборгованості у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчих написів нотаріусів, й для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Саме така правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 204/4071/14-ц та від 12.04.2018 у справі № 761/32388/13-ц. Із викладеного вище слід дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення у законному обсязі. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Також у постанові від 06 травня 2020 року по справі № 320/7932/16-ц Верховний суд зазначив, що вчинення виконавчого напису полягає у посвідченні права стягувача на стягнення коштів або витребування майна. Таке право, як і безспірна заборгованість повинні існувати на момент звернення до нотаріуса. Сам по собі факт подання стягувачем необхідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору щодо боргу. Боржник у судовому порядку може оспорювати виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (щодо розміру боргу або спливу строків давності за вимогами). Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Так, відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Судом встановлено, що 25 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарасом Володимировичем вчинено виконавчий напис (а.с. 13), який зареєстровано в реєстрі за № 4899, яким запропоновано стягнути на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 500931429 від 25.02.2014 з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] . Правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Альфа-Банк» за вказаним кредитним договором є ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» на підставі договору № 2019-1АБ\\ВЕСТА про відступлення прав вимоги від 28.01.2019, правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі договору відступлення прав вимоги № 29-01\\19\\2 від 29.01.2019. Стягнення заборгованості проведено за період з 29 січня 2019 року по 22 березня 2021 року у загальному розмірі 82 168,19 гривень, у тому числі: - прострочена заборгованість за сумою кредиту - 24 738,86 гривень; - заборгованість за відсотками та комісіями - 57 429,33 гривень. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати зі стягувача у розмірі 1 500,00 гривень, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню за виконавчим написом, - 83 668,19 гривень. Доказів на підтвердження відступлення прав та обов`язків АТ «Альфа-Банк»ТОВ «ФК «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» та у подальшому - відповідачеві учасниками справи до суду не надано. Позивачка у позовній заяві помилково визначила суму стягнення за виконавчим написом у розмірі 92535,01 грн, а не 83668,19 грн. Однак помилкове зазначення позивачем суми, що стягується за виконавчим написом, не впливає на вирішення спору у даній справі. 09.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гуріною Тетяною Вікторівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 14-16), та 15.11.2021 - постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 67432197 з примусового виконання виконавчого напису № 4899 від 25.03.2021 (а.с. 18-19). На виконання ухвали Козельщинського районного суду Полтавської області від 30 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Гуріною Тетяною Вікторівною було надано копії матеріалів виконавчого провадження № 67432197, серед яких: постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с. 50-52), заява про примусове виконання рішення (а.с. 53), кредитний договір № 500931429 від 25.02.2014, на якому вчинено виконавчий напис (а.с. 56), виписка з особового рахунку № [NUMBER] (а.с. 57), виконавчий напис (а.с. 58). З досліджених судом доказів вбачається, що підставою для вчинення виконавчого напису були, зокрема, такі документи: - кредитний договір № 500931429 від 25.02.2014, згідно якого ПАТ «Альфа-Банк» надав [PERSON] кредит на таких умовах: сума кредиту - 26 611,00 гривень; фіксована процентна ставка за користування кредитом - 11,99 % річних; дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій - 26.04.2017; комісійна винагорода банку за управління кредитом за період з 1-го місяця користування кредитом по 36-й місяць користування кредитом - 1,83 % від суми кредиту (а.с. 56); - виписка з особового рахунку № [NUMBER] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № 500931429, відповідно до якої заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Вердикт Капітал» за кредитним договором № 500931429 станом на 22.03.2021 складає 82 168,19 грн, у тому числі: заборгованість за сумою кредиту - 24 738,86 грн; заборгованість за процентами та комісією - 57 429,33 грн (а.с. 57). Розрахунків суми простроченої заборгованості та періодів її виникнення, матеріали виконавчого провадження не містять. Отже суд погоджується з доводами позивача, що вчинення виконавчого напису нотаріусом на кредитному договорі, не відповідало встановленому законодавством порядку вчинення такого роду нотаріальних дій, а документи, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, є суперечливими. Так, у виконавчому написі зазначено період, за який проводиться стягнення заборгованості, а саме з 29 січня 2019 року по 22 березня 2021 року, а заборгованість за кредитним договором № 500931429 від 25 лютого 2014 року становить 82 168,19 гривень, у тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту - 24 738,86 гривень; заборгованість за відсотками та комісіями - 57 429,33 гривень. Між тим документи, на підставі яких вчинявся такий виконавчий напис, інформацію про саме такий період виникнення заборгованості та саме таку суму заборгованості не містять. Надана до суду виписка з особового рахунку № [NUMBER] за кредитним договором № 500931429 (а.с. 48) про розмір заборгованості за кредитним договором станом на 22.03.2021, не є безумовним підтвердження безспірності вимог стягувача, зважаючи на розбіжності, що зазначені вище. Розрахунок суми заборгованості на підтвердження безспірності вимог, учасниками справи суду надано не було. Крім того, з кредитного договору (а.с. 56) чітко вбачається, що він укладався 25 лютого 2014 року. Дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій - 26.04.2017. Отже, заборгованість за кредитним договором у розмірі 82 168,19 гривень не є безспірною, оскільки не підтверджується тими документами, що надавались відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, та виникнути така заборгованість у той період, що зазначений у виконавчому написі, не могла, а з дня виникнення права вимоги у стягувача (26.04.2017) до дати вчинення виконавчого напису (25.03.2021) минув трирічний строк, встановлений законом, що не давало відповідачеві право звертатися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, вчинення якого є правомірним виключно щодо заборгованості, що пред`явлена у межах трирічного строку з дня виникнення права примусового стягнення боргу та виключно щодо безспірної заборгованості, що підтверджується кредитним договором та іншими первинними документами у їх сукупності. Наведення у виконавчому написі періоду виникнення заборгованості (з 29 січня 2019 року по 22 березня 2021 року), який не відповідає дійсному періоду (з 25.02.2014 по 26.04.2017), з метою приховування заявленої відповідачем до стягнення заборгованості поза межами трирічного строку, встановленого законом, спростовує правомірність виконавчого напису та свідчить про те, що він є таким, що не підлягає виконанню. Як уже зазначалось судом, у обов`язок нотаріуса входить перевірка дотримання стягувачем трирічного строку з дня пред`явлення вимоги. Однак, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович не перевірив безспірність вимог ТОВ «Вердикт Капітал», та чи дотримався стягувач трирічного строку, встановленого законом, чим порушив ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, з виконавчого напису вбачається, що нотаріусом було включено у виконавчий напис заборгованість за процентами та комісією, яка нарахована поза межами строку кредитування, передбаченого кредитним договором (після закінчення строку дії кредитного договору - 26.04.2017), що, на думку суду, є беззаперечним підтвердженням факту спірності заборгованості, що пред`явлена відповідачем до стягнення. Так, із кредитного договору вбачається, що він підписаний сторонами 25.02.2014, дата остаточного повернення кредиту, яка є датою припинення нарахування відсотків та комісій - 26.04.2017, відповідно, строк дії кредитного договору скінчився - 26.04.2017. В той час, як у виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості за процентами та комісією, проводиться за період з 29 січня 2019 року по 22 березня 2021 року (а.с. 13), що є безпідставним та не ґрунтується на вимогах законодавства та на положеннях договору, що був укладений між позивачем та банком, правонаступником якого, ймовірно, є відповідач згідно інформації, зазначеної у виконавчому написі. Також суд зазначає, що кредитний договір № 500931429 від 25 лютого 2014 року укладено у простій письмовій формі, його не посвідчено у нотаріальному порядку. Вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус посилався на ст. 262 Цивільного кодексу України, статті 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», главу 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - ПКМУ № 1172 або Перелік). Як уже зазначалось судом вище, згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 було затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» вказаного Переліку було передбачено, що для одержання виконавчого напису на кредитних договорах, за якими допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, слід додати: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Отже, станом на 25 березня 2021 року - дату вчинення спірного виконавчого напису, правової норми, яка б дозволяла вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених в простій письмовій формі, не існувало, оскільки положення Переліку в частині документів, що підтверджують безспірність вимог за кредитними договорами, визнані незаконними у судовому порядку. Такі висновки суду відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10374/17 (постанова від 21 вересня 2021 року), яка зробила висновок, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Не маючи правових підстав для вчинення виконавчого напису, нотаріус права на його вчинення не мав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, оскільки виконавчий напис вчинено на підставі положення нормативно-правового акту, який станом на дату вчинення виконавчого напису був нечинним та скасованим судом, а сума стягнутої заборгованості не була безспірною. Відтак, суд визнає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, і задовольняє позов повністю. Щодо судових витрат Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). У відповідності до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 908,00 грн, сплаченого при подачі позову до суду, та судового збору у сумі 454,00 грн, сплаченого при подачі заяви про забезпечення позову, про що свідчать квитанції про сплату судового збору (а.с. 1). Також позивачем було долучено до матеріалів справи документи (копію договору від 24 листопада 2021 року № 40 про надання правової допомоги, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Семеген і Партнери» та [PERSON] (а.с. 62), копію розрахунку суми гонорару за договором про надання правової допомоги № 40 від 24 листопада 2021 року (а.с. 63), копію акту наданих послуг від 24 грудня 2021 № 40, (а.с. 64), квитанцію від 24.12.2021 № 27 (а.с. 65)) на підтвердження понесених нею витрат на оплату правничої допомоги у сумі 6 000,00 грн. Розглянувши клопотання позивача, суд вважає, що понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги є співмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг та витраченим ним часом для надання адвокатських послуг, клопотання відповідача про зменшення розміру таких витрат до суду не надходило. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Позивачем надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на правничу допомогу у строки, що передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у тому числі: договір про надання правової допомоги, розрахунок суми гонорару за договором про надання правової допомоги, акт наданих послугта квитанція на підтвердження фактичної сплати суми гонорару. Такі докази завчасно були направлені відповідачеві, про що свідчать фіскальні чеки про оплату послуг поштового зв`язку та скріншот вебсторінки про направлення доказів електронною поштою (а.с. 66-67). Відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги у порядку ч. 6 ст. 137 ЦПК України не подав. З врахуванням того, що позовна заява позивача підлягає задоволенню, суд,

Outcome: approved