Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-21 00:00:00

30.08.2013 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних та моральних збитків, в якому, з урахуванням уточнень до позову від 12.11.2013 року та 27.01.2014 року, посилається на те, що в 2007 році вона в ПАТ «ОТП Банк» оформила кредит на суму 40 000 доларів США під заставу нерухомості вартістю 231 000 доларів США, в 2008 році оформила кредит на придбання автомобіля на суму 25 593,80 доларів США. В еквівалентному співвідношенні загальна сума кредитних коштів склала 326 615 грн. З 2009 року, у зв'язку з кризою та зменшенням обсягів грошового надходження, в усній домовленості з представниками банку, позивач погодилась на підписання додаткової угоди про реалізацію не заставленого за кредитами майна з метою повного розрахунку з банком за кредитами та відсотками на момент розрахунку. 20.01.2010 року позивач написала заяву до банку про фіксацію залишку боргу по кредитам та до лютого 2010 року сплачувала платежі згідно з графіками. 21.01.2010 року позивачеві банком було вручено досудові вимоги про погашення в повному обсязі зобов'язань за кредитними договорами №СМ-SME-301/212/2007 від 17.10.2007 року та CL-301/254/2008 від 11.06.2008 року, хоча заборгованості ще не існувало. 20.04.2010 року банк направив заяви приватному нотариусу [PERSON] про вчинення виконавчих написів по двум кредитам, що нотаріусом і було зроблено 29.06.2010 року. Згідно з виконавчими написами сума двох кредитів складала 444 346,28 грн., що перевищувала дійсну суму заборгованості та не була безспірною. Ці виконавчі написи, в яких одночасно були зазначені заборгованості за двома кредитними договорами, які між собою не поєднуються, були направлені до різних виконавчих служб і були прийняті до примусового виконання. Таким чином сума боргу, яка стягувалась з позивача, вдвічі перевищувала дійсну заборгованість позивача перед банком. 26.09.2012 року Апеляційним судом Дніпропетровської області виконавчі написи нотаріуса [PERSON] були визнані такими, що не підлягають виконанню. Разом з тим, відповідно виконавчого напису нотаріуса у позивача було вилучено автомобіль, який 3 роки зберігався на автомайданчику та після винесення рішення апеляційним судом автомобіль не був повернутий позивачеві. Одночасно з виконавчими написами банком було подано позовні заяви про стягнення з позивача суми заборгованості в розмірі 296 585,04 грн. за договором від 2007 року та 159 608,29 грн. за договором від 2008 року. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в розмірі 296 585,04 грн. за договором від 2007 року та видано виконавчий лист, який був предявлений до виконання. Позивач вважає, що такими діями відповідача з неї намагались стягнути суму заборгованості, що втричі перевищувала існуючу. 15.10.2012 року представником банку до виконавчої служби було подано заяву про надання згоди на реіалізацію автомобіля, який був у заставі та іпотечного майна, що забезпечувало виконання зобов»язань за договором від 2007 року. Позивач була позбавлена можливості розрахуватись з банком шляхом передачі автомобіля в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 2008 року. У лютому 2013 року, з метою розрахунку з банком позивач та відповідач уклали додаткові договори до кредитних договорів від 2007 року та 2008 року, в яких за договором від 2008 року сторони домовились про погашення заборгованості в розмірі 20 913,97 доларів США, про сплату витрат кредитора на проведення претензійно-позовної роботи в розмірі 1700 грн. та за договором від 2007 року - погашення заборгованості в розмірі 37 790,13 доларів США, про сплату витрат кредитора на ведення претензійно-позовної роботи в розмірі 3520 грн., та часткової сплати пені в розмірі 22 100 грн. Позивач вважає, що вказані додаткові договори підписані нею під моральним тиском, оскільки немає можливості вносити зміни до договорів та вони є приєднаними до основних кредитних договорів. Таким чином відповідач стягнув з позивача 302 056,51 грн., що на 3 651,47 грн. більше ніж вказано у виконавчому листі Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Позивачем сплачені всі суми, що вказані в додаткових договорах від 2013 року. Разом з тим, в результаті заходів по виконавчим написам у лютому 2012 року позивач була позбавлена можливості провести продаж нерухомого майна, що не було заставою вартістю 714 500 грн., що є її упущенною вигодою. Майно, що знаходилось в іпотеці, позивач також не могла реалізувати за 231 000 доларів США для погашення заборгованості по кредиту, у зв'язку з відмовою банку. Таким чином, позивач вважає, що їй нанесена матеріальна шкода в загальному розмірі 3 290 563 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь. Також позивач просить стягнути з відповідача морльну шкоду, яку вона оцінює в 4 550 000 грн. у зв'язку з ушкодженням нервової та судинної систем внаслідок стресових ситуацій з відповідачем, починаючи з 2011 року, що потягло за собою тривале лікування вартістю 60 000 грн. та необхідністю відновлення стану здоров'я в розмірі 300 000 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві, просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та послався на те, що позивач добровільно виконала умови додаткових договорів, якими було списано з позивача значну суму заборгованості. Ці договори укладались за добровільною згодою сторін, з умовами яких позивач була згодна та підписала їх. Виконавчі написи нотаріуса були визнані такими, що не підлягають виконанню і які не були виконані. Пояснив, що всі дії банку здійснені в рамках діючого законодавства України, тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання маються виконуватися належним чином відповідно до умов договору та в встановлені строки. Як встановлено в судовому засіданні, що 17.10.2007 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», який в свою чергу є правонаступником ПАТ «ОТП Факторинг Україна», було укладено кредитний договір №СМ-SМЕ301/212/2007 в розмірі 40 000 доларів США з остаточним строком погашення 17.10.2019 року(а.с.16-21). Виконання зобов'язань за цим договором забезпечені іпотекою нерухомого майна. 11.06.2008 року між позивачем та відповідачем укладений кредитний договір №CL-301/254/2008 в розмірі 25 693,80 доларів США з остаточним строком погашення 11.06.2015 року(а.с.22-24). Разом з тим, в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, між позивачем та відповідачем укладений договір застави автотранспортного засобу №РСL-301/254/2008(а.с.25,26). Відповідач виконав свої зобовязання перед позивачем та видав кредитні кошти позивачеві. 20.01.2010 року позивач звернулась до відповідача із заявою про фіксування заборгованості, звільнення від платежів на 3 місяці без нарахування штрафних санкцій, реструктуризувати суму заборгованості по фіксованим в договорах строкам (а.с.27). 21.01.2010 року відповідачем було надіслано на адресу позивача досудові вимоги по двум кредитним договорам, в яких пропонувалось позивачеві протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги сплатити на рахунок банку суму кредитів та відсотки(а.с.37,38). Позивачем вимоги не були виконані, після чого 20.04.2010 року відповідачем були надіслані заяви до приватного нотаріуса [PERSON] про вчинення виконавчого напису за кредитними договорами від 2007 та 2008 років на суму заборгованості 36 331,58 доларів США та 19 647,16 доларів США(а.с.39,40). 29.06.2010 року приватним нотаріусом [PERSON] було вчинено два виконавчі написи на загальну суму стягнення 55 978,74 доларів США, що еквівалентно 444 346,28 грн.(а.с.44,45). Позивач, не погодившись з винесеними нотаріусом виконавчими написами, в серпні 2010 року їх оскаржила в судовому порядку та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.09.2012 року вони були визнані такими, що не підлягають виконанню(а.с.55,56). 01.07.2010 року відповідач звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська та до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовами до позивача про стягнення заборгованості за кредитними договорами від 2007 року та 2008 року(а.с.52-54). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від січня 2012 року з позивача на користь відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором №СМ-SМЕ301/212/2007 від 17.10.2007 року 296 585,04 грн. та видано виконавчий лист(а.с.62). 20.02.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткові договори №1 та №3 до кредитних договорів №СМ-SМЕ301/212/2007 від 17.10.2007 року та №CL-301/254/2008 від 11.06.2008 року, в яких за договором від 2008 року сторони домовились про погашення заборгованості в розмірі 20 913,97 доларів США, про сплату витрат кредитора на проведення претензійно-позовної роботи в розмірі 1700 грн. та за договором від 2007 року - погашення заборгованості в розмірі 37 790,13 доларів США, про сплату витрат кредитора на ведення претензійно-позовної роботи в розмірі 3520 грн., та часткової сплати пені в розмірі 22 100 грн. Відповідно до платіжного доручення №2 від 20.02.2013 року на суму 302 056,51 грн., платіжного доручення №1 від 20.02.2013 року на суму 167 165,36 грн., квитанції №1662172 від 20.02.2013 року на суму 22100 грн., квитанції №10662204 від 20.02.2013 року на суму 3 520 грн., квитанції №10662218 від 20.02.2013 року на суму 1 700 грн.(а.с.63-66,68) позивач сплатила обумовлені в додаткових договорах суми. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Посилання представника позивача на те, що відповідач змусив оплатити позивача вищенаведені суми відповідно до укладених додаткових договорів від 20.02.2013 року, суд не може взяти до уваги, оскільки вказані суми обумовлені додатковими договорами, які підписані позивачем та умови яких вона сама виконала добровільно в день укладення договорів, сплативши їх на рахунок відповідача. Суму за виконавчим листом, виданим Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, позивач могла також добровільно сплатити на рахунок відповідача, замість погодження додаткових договорів від 2013 року. Також позивач скористалась своїм правом на оскарження виконавчих написав, які були скасовані в судовому порядку. Розглядаючи позовну вимогу щодо стягнення моральної шкоди у зв'язку з погіршенням здоров'я позивача в наслідок дій відповідача щодо стягнення з неї заборгованості за кредитами, суд приходить до висновку, що між погіршенням здоров'я позивача та діями відповідача з приводу повернення кредитних коштів відсутній причинно-наслідковий зв'язок. Враховуючи, що позивач добровільно сплатила обумовлені суми в додаткових договорах в день їх укладення, жодного доказу щодо будь-якого тиску на позивача з боку відповідача суду не надано, зобов'язання позивач виконала в повному обсязі відповідно до діючого законодавства України, при цьому суд зауважує, що позивач в обґрунтування позовних вимог, посилається на неправомірні дії виконавчої служби в порядку виконання рішення суду і що підтвердження неправомірних дій ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стосовно [PERSON] судом не встановлено, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed