Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

\~ \~ \~ \~ 4 листопада 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення з відповідача отриманих на виконання вказаного договору грошових коштів, який уточнив протягом судового розгляду. В уточненому позові зазначив, що 1 серпня 2018 року між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладений договір купівлі-продажу будівельних матеріалів, а саме: тротуарної плитки, на виконання якого позивач сплатив стороні по договору 49700 грн. Після отримання плитки позивач облаштував покриття ділянки садиби за адресою: [ADDRESS] , де він постійно проживає. За спливом зимового періоду 2018-2019 років плитка почала тріскатися та руйнуватися, що зумовило звернення позивача до відповідача з вимогою усунути виявлені недоліки. Відповідач відвідав садибу позивача і констатував, що плитка має істотні недоліки, тобто є товаром неналежної споживчої якості, проте від проведення обов`язкової в силу ч. 4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за рахунок продавця експертизи відповідач ухилився. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач в порядку та строки, встановлені законодавством, і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору має право вимагати від продавця чи виробника розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару ( продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи. Так як недолік тротуарної плитки є істотним в розумінні пункту 12 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просить розірвати договір від 1 серпня 2018 року стягнути на його користь вартість продукції неналежної якості в сумі 49700 грн. 36 коп. 1 жовтня 2019 року відповідач припинив підприємницьку діяльність, і оскільки права та обов`язки фізичної особи-підприємця зберігаються за суб`єктом правовідносин як за фізичною особою, просить про стягнення означених сум з відповідача як фізичної особи, а також про покладення на відповідача процесуальних витрат з отримання професійної правничої допомоги в сумі 4800 грн.. Ухвалою судді від 11.12.2019 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заходи забезпечення позову, доказів судом не застосовувались. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.05.2020 року позов задоволено повністю. Розірвано договір купівлі-продажу, укладений 1 серпня 2018 року між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , грошові кошти за договором в сумі 49700 грн. Стягнуто з [PERSON] у доход держави 768 грн. 40 коп. судового збору. 2 жовтня 2020 року відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення суду, яка ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2020 року прийнята до розгляду. На підставі ухвали суду від 01.12.2020 року заочне рішення суду скасовано, в справі призначено новий судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Заходи забезпечення позову, доказів судом не застосовувались. В судове засідання позивач не з`явився, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Наведені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність позивача і його представника. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився з невідомих причин, заяви про розгляд справи у його відсутність або про відкладення справи не надав. З відзиву відповідача випливає, що позивачем не надано доказів укладення сторонами договору, оскільки з наданої [PERSON] копії договору не можна встановити, передання яких саме тротуарних виробів передбачено ним; в договорі не визначено найменування виробника товару, типу товару, його кількості та якісних характеристик; саме по собі словосполучення «бетонні вироби» є неконкретизованим та не дає можливості встановити предмет продажу та його обсяги. Разом з тим договір про продаж плитки, яка зображена на фотографіях в матеріалах справи, відповідач з позивачем не укладав. Позивачем не надано доказів отримання товару, так як всупереч вимог пункту 2.4 договору, за змістом якого датою поставки та моментом переходу усіх ризиків стосовно товару є дата підписання акту прийому-передачі товару, вказаний акт не наданий позивачем. Хоча договором і визначено його ціну в 49800 грн., проте доказів сплати цієї або будь-якої іншої суми позивачем не надано. Разом з тим на наступний день після попереднього підписання договору, коли позивач виказав бажання набути менш дорогу плитку по ціні 432 грн. за квадратний метр, на яку гарантія не розповсюджується, йому було видано відповідний товарний чек. Таким чином договір від 01.08.2019 року слід вважати неукладеним, так як він не оплачений покупцем. Посилання позивача на недотримання відповідачем вимог частини 4 статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів» є голослівним, так як позивачем не надано переконливих доказів того, що заява про проведення експертизи вручена відповідачу, а наявність на заяві дати її отримання та підпису невідомої особи не є підтвердженням вказаного факту, так як [PERSON] цього факту не визнає. Так як позивач скористався правом на подання позову, він і повинен доводити обставини, на які посилається, належними доказами, в даному випадку експертним дослідженням про обсяг пошкодження плитки та момент виникнення цих пошкоджень, при цьому на споживача покладається доведення лише наявність істотного дефекту продукції, а причини виникнення недоліку товару має доказувати продавець. Крім того, позивач був зобов`язаний довести суду факт того, що придбана у відповідача плитка є предметом спору, а також той факт, що ушкодження плитки виникли через її брак, а не через похибки у встановленні. Позивачем не надано доказів, що недоліки плитки є істотними за ознаками, що перелічені в пункті 12 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», та того факту, що плитка не може бути замінена. Продавець відповідає за недоліки товару, які виникли до передачі товару покупцеві, між тим фактичних даних на користь цих умовиводів суду не надано. На продавця ж покладено обов`язок встановлення причин виникнення недоліку товару. У зв`язку з недоведеністю позовних вимог відповідач у відзиві просить про залишення позову без задоволення. Оцінивши доводи заяви, вислухавши показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , допитаного як свідка позивача, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 1 серпня 2018 року між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладений договір купівлі-продажу будівельних матеріалів, а саме: тротуарної плитки, на виконання якого позивач сплатив стороні по договору 49700 грн. (а. с. 6-7). 29 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до фізичної особи-підприємця [PERSON] за заявою про проведення споживчої експертизи якості придбаного товару, яка залишена відповідачем без задоволення. 1 жовтня 2019 року сталося припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] і оскільки у зв`язку з означеним фактом не припиняються його зобов`язання, пов`язані з підприємницькою діяльністю, суд розв`язує вимоги позову до [PERSON] як до фізичної особи. \~ \~ \~ \~ Відповідно до\~ст.\~ 633\~ЦК України\~публічним є\~договір,\~в якому\~одна сторона\~-\~підприємець взяла\~на себе\~обов`язок\~здійснювати продаж\~товарів,\~виконання робіт\~або надання\~послуг кожному,\~хто до\~неї звернеться\~(роздрібна\~торгівля,\~перевезення транспортом\~загального користування,\~послуги зв`язку,\~медичне,\~готельне,\~банківське обслуговування\~тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договір про купівлю-продаж, в якому покупцем є фізична особа, є публічним договором, тому суд знаходить за необхідне при вирішенні спору застосовувати правила законодавства про захист прав споживачів. Захист прав споживачів гарантує Основний Закон України, проголошуючи у 42 статті, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. В преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закону регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, а споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника . Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно до вимог договору та цивільного законодавства. Надані суду\~письмові докази,\~зокрема:\~договір від\~01.08.2018,\~ чек\~про сплату\~послуг за\~договором,\~претензії,\~адресовані замовником\~продавцю,\~підтверджують наявні\~між сторонами\~правовідносини (а.\~с.\~ 6-8),\~а також\~спростовують твердження\~відповідача про\~відсутність доказів\~укладення договору,\~відсутність доказів\~предмету договору,\~а також\~оплати вартості\~поставленої продукції. Право споживача на належну якість продукції встановлено статтею 6 Закону України «Про захист прав споживачів», яка покладає на продавця обов`язок передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Статтею 678 ЦК України внормовані правові наслідки передання товару неналежної якості. Як випливає із змісту частини другої ст. 678 ЦК України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Наведені положення законодавства повністю узгоджуються зі змістом ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів». Тлумачення пункту 1 частини другої статті 678 ЦК України свідчить, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару покупець має право вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми лише за умови, якщо він відмовився від договору. Означений правовий висновок сформульовано в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30.01.2019 року в справі № 164/882/15-ц і його враховує суд при розв`язанні подібних правовідносин. Як випливає з товарного чеку № 015 від 02.08.2018 року, суму, що утворює ціну договору купівлі-продажу, в цей день повністю сплачено позивачем (а. с. 7). За змістом ст. 7 Закону стосовно продукції, на яку гарантійні строки або строк придатності не встановлено, споживач має право пред`явити продавцю (виробнику, виконавцю) відповідні вимоги, якщо недоліки було виявлено протягом двох років, а стосовно об`єкта будівництва - не пізніше десяти років від дня передачі їх споживачеві. Підставою для задоволення вимоги про розірвання договору та повернення сплаченої суми за товар є істотний недолік цього товару, який робить неможливим його використання в цілому. Поняття істотного недоліка сформульовано в пункті 12 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Судом встановлено, що покладена на території садиби позивача тротуарна плитка одразу після зими 2018-2019 років майже вся втратила споживчі якості, що виразилось у розтріскуванні окремих фрагментів цієї плитки. Означені обставини встановлені на підставі показань згаданих судом свідків, наданих позивачем фотозображень. Вказані недоліки, на думку суду, підпадають під визначення істотного недоліку, оскільки цільовим призначенням тротуарної плитки є забезпечення якісного пересування по ній фізичних осіб та предметів матеріального світу. Встановлені судом обставини не спростовані відповідачем, який лише зазначає, шо зображена на фото плитка не була предметом договору між сторонами, належними та допустимими доказами. Обов`язок продавця організувати проведення експертизи за власний рахунок у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди у разі, коли під час гарантійного строку, що для придбаної позивачем продукції обчислюється двома роками, необхідно визначити причини втрати якості продукції, встановлений статтею 17 Закону України «Про захист прав споживачів». У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку. З наведеного випливає, що тягар доведення причин виникнення недоліку товару покладений на продавця. Вказаний висновок наявний в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду в постанові від 01.07.2020 року в справі № 751/7892/17. Як зазначено судом, звернення позивача до продавця з вимогою проведення експертизи проігноровано [PERSON] . Твердження відповідача про те, що він не отримував заяви позивача про проведення експертизи, суд до уваги не приймає, оскільки за умови, що вчинення означених дій є обов`язком продавця, [PERSON] навіть за умови неотримання заяви позивача мав таку можливість з моменту отримання ним копії заочного рішення суду, яке сталося 14 вересня 2020 року, аж до ухвалення цього рішення, проте вказаних дій він не вчинив, тому суд доходить переконання, що твердження позивача про наявність істотних недоліків товару, які і є підставою для розірвання договору, не спростовані відповідачем. У зв`язку з викладеним поведінка позивача, коли він не погодився на споживання продукції неналежної якості, а продавець не вчинив жодних дій з забезпечення дотримання права [PERSON] як споживача, правомірною є вимога покупця про розірвання договору купівлі-продажу. Право позивача відмовитися від договору за наведених обставин внормоване законодавством про захист прав споживачів (ст. 8 Закону). Крім того, таке його право закріплено в статті 651 ЦК України, відповідно до якої договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому\~істотним є\~таке порушення\~стороною договору,\~коли внаслідок\~завданої цим\~шкоди друга\~сторона значною\~мірою позбавляється\~того,\~на що\~вона розраховувала\~при укладенні\~договору. Як встановлено судом, формальні підстави для розірвання договору наявні. Наслідки розірвання\~договору у\~зв`язку з\~істотним порушенням\~його умов\~однією із\~сторін внормовані\~частиною 5\~статті 653\~ЦК України,\~відповідно до\~якої у\~випадку розірвання\~договору через\~його істотне\~порушення однією\~із сторін\~друга сторона\~може вимагати\~відшкодування збитків,\~завданих зміною\~або розірванням\~договору. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки (ч. 1 ст. 623). У зв`язку з викладеним суд знаходить такими, що підлягають задоволенню, вимоги про стягнення понесених позивачем на виконання договору, який розірваний через порушення його умов відповідачем, збитків. Судовий збір, пільги щодо сплати якого має позивач, належить стягнути з відповідача у доход держави. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати з отримання професійної правничої допомоги, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Витрати на професійну правничу допомогу внормовані статтею 137 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст. 137 ЦПК). У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4). Право на професійну правничу допомогу, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, гарантовано статтею 59 Конституції України. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved