Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

29 листопада 2016 року позивач в особі ректора Харківського національного медичного університету (далі- ХНМУ) [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати навчання. В обґрунтування позову зазначив, що 04.02.2013 року між ХНМУ, з одного боку, та [PERSON], з іншого, був укладений контракт № 11 про навчання на кафедрі медицини катастроф та військової медицини за програмою офіцерів запасу. Наказом ХНМУ від 01.02.2013 року за № 43 [PERSON] було зараховано до числа студентів навчального закладу. За умовами укладеного контракту [PERSON] зобовязалася своєчасно вносити платню за навчання, проте, зазначені обовязки належним чином не виконувала. Наказом ХНМУ від 09.102.015 року за № 560-с [PERSON] було відраховано з навчального закладу за невиконання умов контракту в частині оплати навчання. На момент відрахування кошти за фактично надані освітні послуги [PERSON] у повному обсязі не сплатила, у звязку із чим існує заборгованість у сумі 1531,13 гривень. Просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, а також витрати з оплати судового збору в сумі 1450 гривень. Представник позивача у судове засідання не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, якою позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибула з невідомих суду причин, проте, її неявка не перешкоджає вирішенню справи по суті на підставі наявних доказів. Дослідивши доводи позову та перевіривши їх наданими доказами, суд приходить до висновку про його часткову обґрунтованість з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 04 лютого 2013 року між Харківським національним медичним університетом в особі ректора [PERSON], з одного боку, та [PERSON], з іншого, було укладено контракт за № 111 про навчання останньої на кафедрі медицини катастроф та військової медицини даного навчального закладу за програмою офіцерів запасу. Згідно із Наказом ХНМУ від 01.02.2013 року за № 43 [PERSON] було зараховано до складу студентів навчального закладу. Пунктом 3.1. Контракту про навчання передбачено, що загальна вартість підготовки студента за весь період навчання (4,5 навчальні роки) становить 10964,25 гривень. Пунктами 3.2, 3.3 Контракту про навчання встановлено, що оплата навчання проводиться студентом на спеціальний реєстраційний рахунок навчального закладу в національній валюті України. Кошти за навчання повинні надходити до каси закладу не пізніше 10 (десяти днів) від початку навчального семестру з розрахунку 1218,25 гривень за семестр. Згідно із п. 3.4 Контракту про навчання, якщо оплата за навчання не здійснюється на протязі 15 днів від початку навчального семестру, студент відраховується з навчального закладу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов укладеного договору ат вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Як вбачається з наказу ХНМУ від 09.10.2015 року за № 560-с [PERSON] було відраховано з числа студентів університету за невиконання навчального плану. Згідно із предявленим розрахунком на момент відрахування [PERSON] не було сплачено кошти за навчання за лютий 2015 року у сумі 243,65 гривень, березень 2015 року - 243,65 гривень, квітень 2015 року - 243,65 гривень, травень 2015 року - 243,65 гривень, вересень 2015 року - 243,65 гривень, жовтень 2015 року - 70,73 гривень, а разом 1531,13 гривень. Відповідач [PERSON], не прибувши у судове засідання, не побажала реалізувати свої процесуальні права щодо спростування доводів позову і доказування належного виконання нею умов укладеного контракту про навчання, а отже його не оспорює. Таким чином суд приходить до висновку про обґрунтованість позову у зазначеній частині, а тому вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості з оплати навчання у розмірі 1531,13 гривень. Вирішуючи позов в частині відшкодування витрат з оплати судового збору, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, зокрема, з оплати судового збору. Як вбачається з платіжного доручення за № 3277 від 07.11.2016 року при зверненні із даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1450,00 гривень. Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції станом на день звернення із позовом до суду) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно ж із пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подається юридичною особою, встановлюється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. З урахуванням встановленого в Україні станом на 01 січня 2016 року розміру мінімальної заробітної плати 1378,00 гривень та ціни предявленого позову, що містить вимоги майнового характеру, позивачем при зверненні до суду мав бути сплачений судовий збір у сумі 1378 гривень (1 розмір мінімальної заробітної плати), і саме ця сума в сенсі ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача. Решту судового бору в сумі 72 гривні суд вважає необхідним повернути позивачу як сплачений надміру. На підставі викладеного,

Outcome: approved