Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

31 січня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив: визнати дійсним договір купівлі-продажу від 23.04.2012 року. укладений між ним та відкритим акціонерним сільськогосподарським товариством «Новоселицьке» (далі ВСАТ) в особі ліквідатора [PERSON], згідно якого відповідач продав для нього нерухоме майно, а саме, садибний індивідуальний будинок площею 23,5 кв.м з господарськими спорудами, погребом 21,0 кв.м, вбиральнею 4 кв.м, що розташовані в м. Полонне по вул. Декабристів (нині № 38 «А»), Хмельницької області; визнати дійсним договір купівлі-продажу № 76 від 23.10.2012 року, укладений також між ним та ВСАТ в особі ліквідатора [PERSON], згідно якого відповідач продав для нього нерухоме майно, що знаходяться в с. Новоселиця, вул. Заводська, 69, Полонського району, Хмельницької області: (приміщення транспортної підстанції 42,1 кв.м; будівлю станції технічного обслуговування 231,4 кв.м; кузню 133,9 кв.м, вбиральню 2,3 кв.м; складське приміщення 298,6 кв.м; будівлю гаражів 1328,8 кв.м). В обґрунтування позову зазначав, що він відповідно до вказаних договорів купив у ВСАТ вище перелічене майно. Дані правочини були оформлені в письмовій формі. Ліквідатор ВСАТ [PERSON], незважаючи на його неодноразові звернення понад пять років ухиляється від нотаріального посвідчення вищезгаданих договорів купівлі-продажу, через що він позбавлений можливості здійснити державну реєстрацію придбаних ним обєктів нерухомості. Також позивач вказував, що умови укладених договорів він зі своєї сторони виконав, зокрема, повністю сплатив для ВСАТ кошти за куплене майно, прийняв його у своє користування, виготовив технічні паспорти на будівлі, а тому відповідно до положень ч.2 ст.220 ЦК України є підстави визнати договори купівлі-продажу дійсними. Відповідач, отримавши 15.02.2018 року копію ухвали судді про відкриття провадження у справі, а також копію позовної заяви з доданими до неї документами, у запропонований суддею пятнадцятиденний строк відзив на позовну заяву не надав, та не повідомив суд про причини його не подання. Згідно з ч.2 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши позов та додані до нього докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 23.04.2012 року та 23.10.2012 року сторони у письмовій формі уклали вищезгадані договори купівлі-продажу переліченого майна, за умовами яких ВСАТ як продавець зобовязувався передати у власність [PERSON] вищезгадане майно, а останній зобовязувався прийняти майно та оплатити його вартість, зокрема по договору від 23.04.2012 року 3305 грн., а по договору від 23.10.2012 року 176600 грн. Відповідно до акту приймання-передачі від 23.04.2012 року позивач прийняв від ВСАТ нерухоме майно, а саме, садибний індивідуальний будинок з господарськими спорудами, погріб, вбиральню та цього ж дня сплатив їх вартість, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру, виданого ВСАТ 23.04.2012 року. 23.10.2012 року [PERSON] прийняв від ВСАТ майно перелічене у договорі від цього ж числа та 19.10 і 23.10.2012 року сплатив відповідачу згідно квитанцій № 186 і № 194 кошти в сумах 17660 грн. та 158940 грн., а всього 176600 грн. Таким чином, позивач, як покупець в повному обсязі виконав свої обовязки, визначені у вищезгаданих договорах купівлі-продажу, які до цього часу не посвідчені нотаріально із причин, як вказує [PERSON], ухилення відповідача від вчинення таких дій. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Частиною 1 статті 220 цього Кодексу передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як вбачається зі змісту договорів, продавець ВСАТ та покупець [PERSON] дійшли згоди щодо усіх істотних умов купівлі-продажу майна, кожна із сторін повністю виконала взяті на себе зобовязання, зокрема, продавець передав для покупця майно, а останній повністю сплатив за нього кошти, що підтверджується наведеними вище письмовими доказами. Разом з тим, як вказує [PERSON], відповідач не вчиняє протягом тривалого часу будь-яких дій на нотаріальне посвідчення договорів, незважаючи на його (позивача) неодноразові усні звернення з цього приводу. Приймаючи до уваги, що ВСАТ, як продавець повністю отримав від позивача за продане останньому майно гроші, 03.02.2011 року за судовим рішенням відповідач визнаний банкрутом і з цього часу триває ліквідаційна процедура, на пропозицію суду не надав без поважних причин відзив на позов, а тому суд вважає, що [PERSON] доведено факт ухилення ВСАТ, як продавця, від нотаріального посвідчення договорів та втрату ним можливості нотаріально посвідчити ці правочини, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved