Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

29.12.2016 позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON], яким просять визнати [PERSON], [INFO], такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Позивачі про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, наполягали на задоволенні позову. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до суду не зявився, про причини неявки не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи не надходило. Суд постановив ухвалу про розгляд справи за наявними матеріалами заочно. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість вимог позивача, перевіривши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А відповідно до ч. 4 ст. 337 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що позивачі на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане відділом по обліку та розподілу житлової площі 20.10.1993р., яке зареєстроване в КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» за р.№ 14-37, набули право власності на житлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS], тому мають право володіння, право користування та право розпорядження зазначеним житловим приміщенням. Виникнення права відповідача на користування житловим приміщенням та обсяг цих прав залежить від наявних саме у власника майна прав. Із матеріалів справи не вбачається, що відповідач укладав з позивачами як власниками житлового приміщення яких-небудь договорів щодо неї чи узгоджував з ним можливість свого проживання в якості тимчасового мешканця. Проте, сама наявність реєстрації відповідача у належній позивачам житловому приміщенні є порушенням права користування, а тому й порушенням права власності позивачів. Відповідно до АКТУ від 26.12.2016, засвідченого паспортистом дільниці №1 КП «ПЖС» встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], проте не мешкає за вказаною адресою Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування спірним житловим приміщенням порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України та враховуючи, що судовий збір у сумі 551,20 грн, сплачений [PERSON] окремим платіжним документом, суд присуджує з відповідача на користь [PERSON] судові витрати у справ. На підставі вищевикладеного та ст.ст.316, 317, 337, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved