Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

30.11.2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. До участі у справі для надання висновку як орган опіки та піклування залучено Апостолівську районну державну адміністрацію. Позов обґрунтовано тим, що вона та відповідач є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідач належним чином утриманням та вихованням дитини не займається. Три роки вони проживають окремо, де зараз проживає відповідач їй не відомо, дитина проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні та виховується нею самостійно. Просить позбавити відповідача батьківських прав. У судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність, позов підтримав. Відповідач у судове засідання двічі не з'являвся, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні обставини. [PERSON], [INFO], спільно проживала з [PERSON], в період спільного проживання народився син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 24 грудня 2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововоронцовського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 90). На даний час сторони проживають окремо більш ніж три роки, дитина проживає з позивачкою, а відповідач від виконання батьківських обов'язків ухиляється. Ухилення батька від виконання своїх батьківських обов'язків виражається у тому, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням; не спілкується з ним взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення сина; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює належних умов для отримання ним повноцінного розвитку. Зазначені обставини підтверджені Характеристикою з ДНЗ «Малятко» в якій зазначено, що [PERSON] дитячий садок відвідував з вересня 2013 року, дитина з неповної сім'ї у сім'ї дитина найбільше спілкується з матір'ю, батько участі у вихованні сина не приймає. Довідкою № 67 від 22.11.2016 року виданою Мар'янською загальноосвітньою школою в якій також зазначено, що вихованням дитини займається мати. Увесь цей час, вже більше 3 років позивач виховую сина самостійно, створює йому належні умови виховання, утримує його, купує одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку сина, забезпечує його фізичний та духовний розвиток, від чого в свою чергу Відповідач ухиляється. Відповідач жодного разу не з'явився до позивача з приводу участі у вихованні дитини, вихованням сина не цікавиться, про його фізичний та духовний розвиток не піклується, не спілкується з сином з моменту припинення спільного проживання в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Таким чином відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо виховання сина, дані обставини також можуть бути підтверджені показаннями свідків. Відповідно до висновку районного органу опіки та піклування Апостолівської РДА районний орган опіки та піклування Апостолівської РДА вважає за доцільне в інтересах дитини позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до свого сина [PERSON], [INFO].. При вирішенні спору між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402 «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що «Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». У відповідності до ст. 12 Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.п. 1, 6 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пленум Верховного Суду України у п. 16 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 вказує, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оцінивши в сукупності викладене, суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне позбавити його батьківських прав, а на користь позивача стягнути аліменти на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач ухиляється добровільно сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, чим не виконує обов'язок, щодо утримання батьком неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач працездатний та має можливість утримувати дітей. В зв'язку з цим суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини ? частини всіх видів його доходів. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 гр .20 коп. у відповідності до ст. 88 ЦПК України. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved