Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

30.10.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 28.03.2014 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №102; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] - у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 704,80 грн.. Свої вимоги мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, подружні стосунки між ними припинено з серпня 2016 року. Крім того зазначила, що їх спільний син проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач дитині матеріальної допомоги не надає, участі в його вихованні не приймає. Ухвалою суду від 20.11.2018 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. До судового засідання позивач не зявилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справи у її відсутність. Відповідач до судового засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони 28 березня 2014 року уклали шлюб, про що Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції було зроблено відповідний актовий запис №102. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ФП №137912 від 13.05.2009 року). Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімя є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до положень ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з приписами ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Спільне життя у сторін не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги. З серпня 2016 року сторони припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства. Встановлене свідчить, що подальше спільне життя сімї неможливе, отже збереження шлюбу суперечить інтересам обох із подружжя. Як вбачається з матеріалів справи неповнолітній син, [PERSON], [INFO] проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти), згідно ч. 3 ст. 181 СК України, присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 СК України\~передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності зі\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст.ст.200,206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову у підготовчому засіданні, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже, враховуючи викладене, на підставі ст.112 Сімейного кодексу України слід постановити рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON]. Крім того, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає, що відповідач зобовязаний і має можливість сплачувати на користь позивача на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісяця, починаючи з дати подання позову, тобто з 30.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць. Крім того, згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 704,80 грн. та на користь держави у розмірі 768,40 грн..

Outcome: approved