Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

31.12.2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 2010 року. Спільних дітей сторони не мають, однак відповідачка відмовилась розірвати шлюб в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Протягом останнього року їх сімейне життя погіршувалось, внаслідок чого шлюбні відносини фактично припинені. В даний час проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Оскільки сім'я розпалась та зберегти її позивач вважає не можливим, просить суд шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з'явився, подав телеграму про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти розірвання шлюбу, вважає, що сім'ю можливо зберегти, просила надати строк для примирення. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено: сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 08 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1820. Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 110 СК України кожен із подружжя має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу, тобто припинення шлюбних відносин. При цьому подальше збереження шлюбу в будь-якому випадку можливе лише на паритетних засадах - на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач відновлювати стосунки з відповідачкою наміру не має, вказує на втрату почуттів любові та поваги до відповідачки, суд вважає, що шлюб подружжя носить формальний характер, їх подальше спільне життя і збереження сім'ї неможливе, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Клопотання відповідачки про надання строку для примирення не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 5 ст. 191 ЦПК України суд може зупинити розгляд справи про розірвання шлюбу і призначити подружжю строк для примирення, але це не є обов'язком суду. Надання подружжю строку для примирення повинно мати реальну основу. Із матеріалів справи вбачається, що позивач подавши телеграму про розгляд справи без його участі перебуває у м. Ужгороді, наполягає на розірвання шлюбу, а тому за даних обставин справи примирення неможливо. З цих підстав позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити, шлюб між сторонами - розірвати. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позовних вимог, з відповідача необхідно стягнути судові витрати на користь позивача, а саме: - судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved