Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

30.11.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошові сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожного. В обґрунтування позову зазначила, що діти повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, оскільки неофіційно працевлаштований та отримує нерегулярні мінливі доходи. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що працює швачкою на швейній фабриці, де отримує мінімальну заробітну плату, і не взмозі повністю забезпечити своїх дітей. Зазначила, що з відповідачем проживають в одному будинку, однак знаходяться в процесі розлучення. Відповідач позовні вимоги визнав частково, погодився з тим, що повинен утримувати своїх дітей, однак не погодився з сумою, зазначеною в позові, мотивуючи тим,що не має постійного місця роботи та сталого доходу. Суму, яку згоден платити, суду не назвав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180-182 СК України). Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.07.1999 року та є батьками двох неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають спільно з батьками, які подружні відносини не підтримують. Домовленості про утримання спільних дітей сторони не досягли. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача чи неможливість його працевлаштування або будь-яких доказів на спростування доводів позивача в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою працездатною особою 39 років; постійного місця роботи не має, але при цьому на обліку у службі зайнятості, як безробітний, не перебуває та не вчиняє будь-яких дій щодо пошуку роботи; інших дітей чи непрацездатних батьків не має; не достатньо приймає участь в вихованні доньки та сина та не повністю створює необхідні умови для їх розвитку і життя, відтак він спроможний сплачувати аліменти на їх утримання. Неможливість працевлаштування відповідача не підтверджує його неспроможність надавати утримання своїм дітям. Разом з тим, обов'язок по утриманню неповнолітніх дітей не може бути покладений виключно на їх матір, середньомісячний дохід якої встановлений на рівні мінімальної заробітної плати. На думку суду, позовні вимоги дещо завищені, а тому враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону 1 167 грн. - для дітей віком до 6 років, 1 455 грн. - для дітей віком від 6 до 18 років); розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за грудень 2015 року вона становила 3217 грн.); потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, - задовольняє їх частково та стягує аліменти в розмірі по 650 грн. щомісячно на кожну дитину, що буде відповідати, як інтересам дітей, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище позивача надають їй можливість забезпечити дітям шкільного та дошкільного віку належний життєвий рівень при отриманні аліментів у мінімальному розмірі, що станом на день розгляду в суді в середньому становить 400 грн. на дитину. А позивачем, в свою чергу, не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною, дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби кожної дитини і матеріальний стан відповідача, навіть з відрахуванням аліментів, буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обов'язку утримувати своїх дітей, а навіть дозволяє йому виконувати свої зобов'язання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх сина та доньку до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial