Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

30.05.2017 [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON], яка настала 15.05.2017 у м. Сімферополь. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що 15.05.2017 у м. Сімферополь помер батько заявника [PERSON]. Отримати свідоцтво про смерть у Приморському РВ ДРАЦС неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. Встановлення даного факту заявнику необхідно для оформлення спадщини. В судове засіданні сторони не з`явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність: заявник підтримує вимоги заяви; представник заінтересованої особи проти вимог заяви не заперечує (а.с.10,11). Матеріалів справи достатньо для розгляду справи за відсутності сторін, тому відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного. У лікарському свідоцтві про смерть серії 35 № 015474 від 15.05.2017 [PERSON], [INFO] помер 15 травня 2017 року, смерть настала дома, за адресою: [ADDRESS], причина смерті рак правого легеню (а.с.4). Згідно з свідоцтвом про народження [PERSON] народився 11 березня 1978 року в м. Приморськ Запорізької області, його батьками записані: батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с.5). 25.05.2017 заявнику [PERSON] Приморським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану видано відмову у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 15.05.2017, у зв`язку з пред`явленням документу, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (а.с.6). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнана тимчасово окупованою територією. Згідно положень ч. 3 ст. 9 Закону будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. ЗУ «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України»від 04.02.2016 року, який набрав чинності з 24.02.2016 року, ЦПК України доповнено ст.257-1, згідно з якою: Заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (ч.1). Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Воно може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч.4). Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.95 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Заяви про встановлення факту смерті особи в певний приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Пунктом 18 Постанови передбачено, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до п. ґ ч. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, підставами для проведення державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Частиною 6 розділу 5 встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Оскільки [PERSON] помер на тимчасово окупованій території, його смерть не може бути зареєстрована в органах ДРАЦС на підставі лікарського свідоцтва про смерть, що видано органом, який знаходиться на тимчасово непідконтрольній території Україні. Таким чином, заява про встановлення факту смерті [PERSON], який помер 15.05.2017 у м. Сімферополі, АР Крим, Україна, який визначено Верховною Радою України як тимчасово окупована територія України. Факт смерті підтверджується дослідженими судом доказами. Встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, оскільки потрібно йому для держаної реєстрації смерті батька. Тому вимоги заяви підлягають задоволенню.

Outcome: approved