Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

6 травня 2015 року позивач звернулася до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Торецьк Донецької області про стягнення сум страхових виплат, які входять до складу спадщини. В обґрунтування позову зазначила, що 19 листопада 2014 року під час виконання трудо-вих обовязків на ТОВ «Технологія вуглездобичі» загинув її рідний брат [PERSON]. Добровільно позивачем не були призначені і виплачені суми відшкодування збитків. Згідно рішення апеляційного суду Донецької області від 16.12.2015 року відпові-дачем були призначені суми відшкодування збитку дружині загиблого, [PERSON]. [PERSON], мати загиблого, померла 23.06.2015 року. Суми страхових платежів відповідачем за життя так їй призначені не були, хоча вона мала на них право відповідно до ст. 33, 34 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». Наразі [PERSON], як донька [PERSON], є спадкоємицею належних, проте не виплачених страхових виплат. Просила суд стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страху-вання від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Торецьк Донецької області суми, що входять до складу спадщини: - заборгованість по щомісячним страховим платежам за період з 19.11.2014 року по 23.06.2015 року в сумі 9 462,96 грн. - одноразову допомогу в розмірі річного заробітку загиблого на виробництві [PERSON] в розмірі 56 777,88 грн. Також стягнути суму моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 22 лютого 2017 року позовні вимоги [PERSON] до відділення виконавчої дирекції ФССНВВ та ПЗ України у м. Торецьк Донецької області про стягнення сум страхових виплат, які входять до складу спадщини, задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь по-зивача заборгованість за щомісячними страховими виплатами за період з 19.11.2014 року по 23.06.2015 року в розмірі 8477, 24 грн. та компенсацію в рахунок відшкодування мора-льної шкоди в сумі 1000 грн. Також стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 60,57 грн. При ухвалені рішення суд виходив з того, що [PERSON], як мати за-гиблого на виробництві [PERSON], мала право на отримання щомісяч-них страхових виплат, як непрацездатна особа, яка мали на день смерті сина право на оде-ржання від нього утримання. Проте відповідно до Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року № 24, права на отримання одноразової допомоги в розмірі річного заробітку вона не мала. Також враховуючи глибину фізичних та душевних страждань суд частково задовольнив вимогу про відшкодування моральної шкоди. Не погодившись із вказаним рішенням суду [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 22 лютого 2017 року скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначила, що суд частково за-довольнив вимогу про стягнення суми щомісячних платежів, при цьому відсутній повний розрахунок, чому саме суд прийшов до висновку про стягнення саме цієї суми. Мати позивача повинна була отримати 25 % щомісячних страхових виплат (тому що ще є дружина та двоє синів). 4 731,49 * 25% складає 1182,87 грн. За вісім місяців з листо-пада 2014 року по червень 2015 року це складає 9 462,96 гр. [PERSON] є незрозумілим, чому суд зменшив розмір виплат. В даному випадку позивач посилається на ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст. 1195, 1197 Цивільного Кодексу України. Відповідач має намір виплатити після винесення судового рішення за листопад 2014 року 473,15 грн., що є меншим ніж прожитковий мінімум для громадян, які втратили працездатність. Позивач зазначає, що рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 27 травня 2016 року та рішенням апеляційного суду Донецької області від 16 серпня 2016 року визначено страхові виплати на користь [PERSON], дружини загиблого, щомісячно 1182,87 грн. без пропорційного перерахунку. Таким чином сума повна у тому числі за місяць, коли помер [PERSON] Вона аналогічна сумі, яка повинна була бути нарахована матері позивачки. Тобто зараз існують два рішення, які протирічать один одному. Крім того позивачеві завдано моральну шкоду через неправомірність дій відповіда-ча. Стосовно вимоги про виплату одноразової допомоги у розмірі річного заробітку по-зивач зазначає, що суд невірно застосував постанову Правління Фонду соціального стра-хування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 27.04.2007 року, адже мати була на утриманні у сина, він допомагав їй. Відповідно до ви-мог Сімейного Кодексу України мати позивачки мала право на утримання від свого сина, і ніщо не могло її позбавити цього. [PERSON] [PERSON] має право на отримання одноразової допомоги у розмірі річного заробітку постраждалого у розмірі 56 777,88 грн. Не погодившись із вказаним рішенням суду виконуючий обовязки начальника відді-лення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на ви-робництві та професійних захворювань України у місті Торецьк Донецької област подала апеляційну скаргу в Якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задо-волення позовних вимог у стягненні моральної шкоди та судового збору й відмовити у задоволенні позовних вимог в цієї частині. В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що до відділення Фонду своє-часно не було надано довідку встановленого зразку про середню заробітну плату загибло-го, саме з цієї причини не булу своєчасно нарахована щомісячна допомога. Тобто вини відповідача у не нарахуванні матеріальної допомоги не було, а тому своїми діями Фонд не завдав жодної матеріальної шкоди. Крім того, відповідно до п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року органи Фонду соціального страхування звільнені від сплати судового збору. Належним чином повідомлені сторони не зявились в судове засідання. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі та без участі її пред-ставника (а.с.139). Суд вважає можливим у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України розглянути справу у відсутність належним чином повідомлених сторін. Представник відповідача проти доводів позивачки заперечував, просив задовольнити апеляційну скаргу Фонду. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає, а оска¬ржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] перебував у тру-дових правовідносинах з ТОВ «Технологія вуглездобичі». 19.11.2014 року під час вико-нання трудових обовязків він загинув. У звязку із цим був складений «Акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом» за формою Н-1 від 30.12.2014 року (а.с. 9-14). Матірю позивача по справі [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] і [PERSON] є [PERSON], що підтверджується відповід-ними свідоцтвами про народження (а.с. 24, 25, 27). [PERSON] померла 23.06.2015 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 28). [PERSON] Івані-вна перебувала на обліку в управлінні ПФУ в м. Дзержинську Донецької області як отри-мувач пенсії по втраті годувальника з 26.03.2009 року. Ця обставина підтверджується до-відкою № 5156/02 від 25.07.2016 року (а.с. 47). [PERSON] 20.04.2015 року звернулась із заявою до відповідача про призначення їй страхових виплат у звязку із сме-ртю годувальника. [PERSON], яка є донькою [PERSON], прийняла спад-щину після смерті своєї матері, що підтверджено повідомленнями нотаріуса і є спадкоєм-цем першої черги (а.с. 49, 69). Вказані обставини не оспорювалися сторонами. З метою отримання документів, необхідних для оформлення свідоцтва про право на спадщину, позивач зверталася до відповідача із заявою про надання інформації щодо сум страхових виплат, які повинні були виплачуватися [PERSON] у звязку зі смертю її сина на виробництві (а.с. 70). Державним нотаріусом Дзержинської державної нотаріальної контори 19.12.2015 року було скеровано на адресу відповідача запит № 1523/02-14 з проханням надати інформацію про наявність страхових виплат, що належать померлій [PERSON] (а.с. 69). Запитувана у цих зверненнях інформація щодо сум страхових виплат відповідачем надана не була. Матеріалами справи, а саме розрахунком страхових виплат, довідкою від 28.10.2016 року за № 01.06.2000 підтверджується та обставина, що відповідач мав у своєму розпоря-дженні інформацію щодо належних [PERSON] страхових виплат, а також мав можливість надати ці відомості позивачу і нотаріусу (а.с. 37, 60). Ненадання таких відомостей стало перешкодою для реалізації права [PERSON] на отримання страхових виплат, а позивача позбавляє можливості оформити право на отримання спадщини. Під час розгляду справи доказів сплати відповідачем будь-яких страхових сум на ко-ристь [PERSON] або позивача у звязку із смертю на виробництві [PERSON] сторонами не надано. У відповідності до ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціа-льне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у відповідній редакції страховими виплатами є грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних виплатів виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі на-стання страхового випадку. Зазначені грошові суми складаються у тому числі із: 1. страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (щомісячна страхова виплата) 2. страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї або особам, які перебували на утриманні померлого). Відповідно до ст. 33 цього Закону у разі смерті потерпілого право на одержання що-місячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні по-мерлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Такими непрацездатними особами у тому числі є жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досяг-ли 60 років, якщо вони не працюють; непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Частиною 9 статті 34 зазначеного Закону встановлено, що у разі смерті потерпілого суми страхових виплат особам, які мають на це право, визначаються із середньомісячного заробітку потерпілого за вирахуванням частки, яка припадала на потерпілого та працез-датних осіб, що перебували на його утриманні, але не мали права на ці виплати. При цьо-му згідно ч. 7 цього Закону у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за пятирічну заробітну плату потерпілого і крім того не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні. Ст. 40 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» встановлено, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду соціального страхування від нещасних випадків не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їх сімей, а в разі їх відсутності включаються до складу спадщини. Відповідно до ч.2 ст.360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами за-гальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до висновку, що міститься у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2011 року у справі № 6-28669св09, непрацездатні особи, Які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право (незалежно від того, разом вони проживали чи окремо), - мають право тільки на призначення щомісячних страхових виплат. Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильного відмовив позивачці у задо-воленні позову в частині стягнення з відповідача одноразової допомоги, бо померла [PERSON] мати загиблого, не мала права на отримання одноразової допомоги, а мала право на отримання лише місячних страхових виплат. Згідно ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допо-мог у звязку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у звязку з каліцтвом або ін-шим ушкодженням здоровя, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - вхо-дять до складу спадщини. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за зако-ном мають діти спадкодавця. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що [PERSON], як мати загиблого на виробництві [PERSON], мала право на отримання щомісячних страхових виплат, а саме на одну четверту їх частину, у звязку з тим, що також вони будуть виплачуватися вдові та двом неповнолітнім дітям. Разом з тим п.п. 6.1.8 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат чітко визначено, що непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право (незалежно від того, разом вони проживали чи окремо), - мають право тільки на призначення щомісячних страхових виплат. Одноразова допомога в розмірі річного заробітку їм не сплачується. Позивач у своїй апеляційній скарзі вірно зазначає, що відповідно до норм Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездат-ними і потребують матеріальної допомоги та зазначає, що померлий [PERSON] допома-гав матері. Проте це не свідчить однозначно, що вона знаходилася на його утриманні. Ві-дносини з утримання виникають тоді, коли власні доходи людини не можуть достатньою мірою забезпечити задоволення первинних її потреб. Та в даному випадку не було доведе-но, що [PERSON] не вистачало її власних доходів та вона отримувала їх від сина. Таким чином рішення суду в частині задоволення позову у стягненні заборгованості по щомісячним страховим виплатам та відмови у задоволенні позову про стягнення одно-разової допомоги відповідає вимогам матеріального та процесуального права та підстав для його скасування за апеляцією позивачки не має. Щодо стягнення компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди. Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції помилково послався на загальні підстави відшкодування моральної шкоди (ст.ст.23, 1167 ЦК України). Правовідносини по справі регулюються Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі Законом). На момент виникнення правовідносин норми Закону не містили посилання на мож-ливість відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення компенсації в рахунок відш-кодування моральної шкоди підлягає скасування з винесенням нового рішення про відмо-ву у задоволенні позовних вимог. Таким чином доводи апеляційної скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соці-ального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Торецьк Донецької області в частині скасування рішення суду першої ін-станції в частині стягнення компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди підля-гає задоволенню. Щодо стягнення судового збору. У ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року міститься перелік осіб, звільнених від сплати судового збору. Відповідно до п.18 ч.1 ст.5 зазначеного Закону ор-гани Фонду соціального страхування звільнені від сплати судового збору з 06.12.2016 ро-ку. Таким чином на момент винесення рішення відповідача вже було звільнено від сплати судового збору. Тобто судові витрати зі сплати судового збору необхідно віднести на рахунок держа-ви. Таким чином доводи апеляційної скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соці-ального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Торецьк Донецької області в частині скасування рішення суду першої ін-станції в частині стягнення судового збору підлягає задоволенню. Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розг¬ляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рі¬шення суду першої інста-нції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заяв¬лених у суді першої інстанції. Згідно з п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду пер-шої інстанції та ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправи-льне застосування норм матеріального або процесуального права.

Outcome: dismissed