Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

30.05.2019 позивач звернулася до суду з позовом, який мотивувала тим, що вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 05.02.2019 по кримінальній справі №582/1130/18 (провадження №1-кп/582/8/19) [PERSON] був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки. На підставі п. «є» ст. 1 Закону України « Про амністію у 2016 році» він був повністю звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі строком 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 3 роки. При цьому, суд залишив без розгляду цивільний позов, законного представника неповнолітнього потерпілого [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої каліцтвом та ушкодженням здоров`я під час ДТП. Шкода, завдана в результаті ДТП здоров`ю її сина, а також майнова та моральна шкода, не відшкодовані жодним чином. Всі витрати на лікування сина, відновлення його здоров`я та реабілітацію несла виключно позивач, як його мати. Здійснює за ним сторонній догляд, якого він потребує, як дитина-інвалід. Вищевказаним вироком суду встановлено, що [PERSON] 10.06.2017 о 13 год., рухаючись по проїзній частині автодороги «Київ-Суми-Юнаківка» у напрямку м.Ромни Сумської області, керував технічно - несправним автобусом «Рута 20» державний номер [NUMBER] , що належить на праві власності ФОП [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Вказаний автомобіль знаходився в оренді у відповідача ТОВ «АВТО-ОВІ», з яким водій [PERSON] перебував у трудових відносинах, відповідно до наказу від 15.09.1016. 22.06.2016 між відділом інфраструктури Сумської обласної державної адміністрації, як організатором, та ТОВ «АВТО-ОВІ», як перевізником, був укладений договір про організацію перевезень №038/16 строком з 25.06.2016 по 24.06.2012, згідно якого організатор надає перевізнику право на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах «Ромни-Суми» та «Ромни- Левченки», згідно з затвердженими розкладами руху, а перевізник зобов`язується надавати транспортні послуги населенню на умовах, передбачених цим Договором, уклавши договір з автостанціями про продаж квитків, надання послуг та виконання робіт, пов`язаних з відправленням і прибуттям пасажирів автобусних маршрутів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди її малолітній син [PERSON] , [INFO] , який разом зі своєю тіткою [PERSON] , що придбала 2 квитка на проїзд в касі Сумського автовокзалу (ТОВ «Сумиоблавтотранс»), їхав в автобусі «Рута 20» як пасажир, отримав тілесні ушкодженні у вигляді «відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, багатоуламкового ушкодження у вигляді правої тім`яної кістки, забою-здавлення головного мозку кістковими уламками, рвано-забійної рани м`яких тканин тім`яної ділянки справа, лобної та тім`яної ділянки зліва, вушної раковини зліва, подапоневротичної гематоми тім`яно-потиличної ділянки, забою-садни м`яких тканин волосяної частини голови, ГРВІ, гострий фарингіт, які, згідно висновку судово-медичної експертизи №833 від 06.09.2017 року, проведеної в рамках кримінального провадження за №12017200220000168. кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя та здоров`я в момент заподіяння. Одразу ж після ДТП її син каретою швидкої допомоги був направлений до КЗ СОР « Сумська обласна клінічна лікарня», де його прооперували і він знаходився на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні з 10.06.2017 по 27.06.2017, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №6764. 14.09.2017 із-за травми, отриманої під час ДТП 10.06.2017, її малолітній син визнаний дитиною-інвалідом до 18 років, що підтверджується відповідним посвідченням від 09.10.2017, консультаційним висновком-протоколом ЛКК від 30.08.2017 № 398 та індивідуальною програмою реабілітації дитини - інваліда №312 від 14.09.2017. Отже, оскільки малолітній син під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини водія автобуса «Рута 20» [PERSON] , перебуваючого у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «АВТО-ОВІ», отримав тяжкі тілесні ушкодження, то відповідно до вимог ст.1187 ЦК України він має право на відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, і ця шкода відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Але, в даному випадку винна в ДТП особа - водій [PERSON] - керував транспортним засобом - автобусом «Рута-20», перебуваючи в трудових відносинах з ТОВ «АВТО-ОВІ», тому відповідно до вимог ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа зобов`язані відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків. Тому вважає за потрібне залучити до участі в даній цивільній справі в якості відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю «АВТО-ОВІ». Під час досудового розслідування по кримінальному провадженню №12017200220000168 їй стало відомо, шо власник транспортного засобу - автобуса «Рута 20» державний номер [NUMBER] [PERSON] 24.05.2017 уклала договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з відповідачем ТДВ СК «Альфа- Гарант» строком-з 28.05.2017 по 27.05.2018, що підтверджується полісом №АК/3683966. Згідно умов цього договору страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить: за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю - 200 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 100000 грн. розмір франшизи - 1000 грн. 20.09.2017 вона звернулася з письмовою заявою про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю її сина, до товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа-Гарант», але ніякої відповіді на своє звернення не отримала, як і не отримала відшкодування завданої під час ДТП шкоди в добровільному порядку. В подальшому, в кінці грудня 2018 року, їй стало відомо, що її малолітній син. будучи пасажиром автобусу «Рута 20» державний номер [NUMBER] . мав бути застрахований відповідно до Закону України «Про страхування» та Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 №176 (зі змінами). З пасажирського квитка, який був направлений нею до ТДВ страхова компанія «Альфа- Гарант», вбачається, що її малолітній син був застрахований перевізником в Публічному акціонерному товаристві страхова компанія «Країна», яке повинно було відшкодувати заподіяну здоров`ю її сина майнову та моральну шкоду. Але вона не мала можливості своєчасно звернутися до даної страхової компанії, оскільки у неї немає відомостей про укладений з цим відповідачем договір обов`язкового страхування та про умови договору, а також відсутні документи, наявність яких вимагається законом. Квиток на проїзд її сина рейсом [NUMBER] з автовокзалу м.Суми до с.Вільшана, який був куплений в касі автовокзалу в м.Суми ( ТОВ «Сумиоблавтотранс»), направила до ТДВ страхова компанія «Альфа-Гарант». На підставі вимог діючого законодавства відповідач ТОВ «АВТО- ОВІ», як перевізник, після настання страхового випадку 10.06.2017 повинен був скласти акт про нещасний випадок, який стався на транспорті під час здійснення пасажирського перевезення автобусом «Рута 20» державний номер [NUMBER] її малолітнього сина [PERSON] , отримавшого тяжкі тілесні ушкодження під час ДТП, що сталася з вини водія перевізника [PERSON] . Без складеного акту про нещасний випадок вона не мала можливості з поважних причин звернутися до ПАТ страхова компанія «Країна» для отримання страхових виплат в розмірі 90% страхової суми (6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день виплати, що становить 102 000 грн.) Отже, відповідач - Публічне акціонерне товариство страхова компанія «Країна» зобов`язано виплатити страхову виплату в розмірі 91 800 грн. Оскільки водій [PERSON] здійснював перевезення пасажирів, перебуваючи в трудових відносинах з ТОВ «АВТО-ОВІ». то саме юридична особа повинна нести майнову відповідальність за дії свого працівника під час виконання ним трудових обов`язків. Але, оскільки власником транспортного засобу була застрахована цивільна відповідальність особи, то шкода, що пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим, а також майнова шкода, яка полягає в понесених витратах на лікування, має бути відшкодована відповідачем- товариством з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа - Гарант». Після отримання тяжких тілесних ушкоджень під час ДТП 10.06.2017 [PERSON] був доставлений бригадою швидкої допомоги до нейрохірургічного відділення КЗ СОР «СОКЛ». де був госпіталізований і перебував на стаціонарному лікуванні з 10.06.2017 року по 27.06.2017 з діагнозом: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма, багатоуламковий вдавлений перелом правої тім`яної кістки, забій-стиснення головного мозку кістковими уламками, рвано-забійна рана м`яких тканин тім`яної ділянки справа, лобової та тім`яної ділянки зліва, вушної раковини зліва, подапоневротична гематома тім`яно-потиличної ділянки, забої, ссадна м`яких тканин волосяної частини голови, ГРВІ, гострий фарингіт. З виписки із медичної карти стаціонарного хворого №6764 вбачається, що 10.06.2017 її сину була зроблена операція, декомпресійна трепанація черепа в правій тім`яній ділянці, видалення кісткових фрагментів, усунення стиснення головного мозку. ПХО ран м`яких тканин голови, п/о дефект 3,5x4см. Згідно копій чеків з аптек міста Суми на придбання медикаментів для лікування сина в цей період часу було витрачено 7587,53 грн. Оригінали чеків на покупку медикаментів, призначених лікарем, знаходяться у відповідача - ТДВ страхова компанія «Альфа-Гарант». В зв`язку з поганим станом здоров`я її малолітній син [PERSON] був госпіталізований 25.07.2017 до нейрохірургічного відділення КЗ СОР «СОКЛ», де він перебував на стаціонарному лікуванні до 03.08.2017 року з діагнозом: залишкові явища відкритої проникаючої -ІМТ (10.06.2017 р.), багатоуламкового вдавленого перелому правої тім`яної кістки, забою-стиснення головного мозку кістковими уламками, множинних ран м`яких тканин голови, лівої вушної раковини у вигляді післяопераційного дефекту правої тім`яної кістки ( дефект 4 см у шаметрі), синдром дегерматизації черепу, внутрішньочерепної гіпертензії, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №12244. 25.07.2017 [PERSON] була зроблена вторинна пластика дефекту правої тім`яної кістки титановою сіткою. В той період часу на лікування малолітнього сину були витрачені грошові кошти в сумі 10 664,47 грн., що підтверджується копіями чеків з аптек м.Суми, оригінали яких були направлені відповідачу - ТДВ страхова компанія «Альфа-Гарант». З 07.08.2017 по 18.08.2017 малолітній син перебував на стаціонарному лікуванні в КУ CМДКЛ Святої Зінаїди м.Суми - стан після трепанації черепа, вторинної пластики дефекту правої тім`яної кістки, дефект тім`яної кістки діаметром 32 мм, церебрастенічний синдром, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №3266. З даної виписки вбачається, що її син був направлений до обласного дитячого невролога в СОДКЛ для вирішення питання оформлення інвалідності, йому була рекомендована індивідуальна форма навчання вдома на 2017-2018 р.р. через ВКК, а також звільнення від фізкультури протягом 2017-2018 р.р., продовження лікування. В цей період на лікування дитини було витрачено 371,73 грн., що підтверджується копією чеку з аптеки. В зв`язку з поганим станом здоров`я син [PERSON] був госпіталізований до КУ СМДКЛ Святої Зінаїди м.Суми. де перебував на стаціонарному лікуванні з 21.11.2017 по 04.12.2017, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №4946. Під час виписки з лікарні йому був рекомендований - «Д» облік у лікаря-невролога за місцем проживання, щадливий емоційний та фізичний режим, продовження лікування. В цей період на придбання медикаментів для лікування сина було витрачено 4 839,46 грн., що підтверджується відповідними чеками аптек м.Суми. Як вбачається з медичної карти її сина, він 26.03.2018 разом зі нею звертався за медичною допомогою до лікаря-невролога в дитячу поліклініку за місцем проживання, де йому було призначено амбулаторне лікування, на яке позивач витратила 384,20 грн., що підтверджується копіями 2-х чеків з аптек м.Суми. З 08.06.2018 по 25.06.2018 дитина знаходилася на стаціонарному лікуванні в КУ СМДКЛ Святої Зінаїди, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №2421. З цієї виписки вбачається, що він пройшов курс лікування, на який були витрачені грошові кошти в сумі 8085,01 грн., згідно відповідних чеків з аптек м.Суми. Її синові було рекомендовано продовжити лікування, рекомендована індивідуальна форма навчання вдома на 2018-2019 р.р. через ВКК, звільнення від фізкультури на 2018-2019 р.р. та консультація психолога. З 2.07.2018 по 13.07.2018 її син перебував на стаціонарному лікуванні в КУ СМДКЛ Святої Зінаїди, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №2747. З даної виписки вбачається, що він пройшов курс лікування, на який було витрачено 3224,84 грн., що підтверджується копіями чеків з аптек м.Суми. При виписки з лікарні йому було рекомендовано - продовження лікування ЛФК постійно вдома. 28.01.2019 вона разом зі своїм сином [PERSON] їздили до м.Києва для отримання консультації спеціаліста - лікаря-нейрохірурга в ДУ «Інститут нейрохірургії ім.акад.А.П.Ромоданова НАМН України», що підтверджується консультаційним висновком спеціаліста від 28.01.2019. Консультація лікаря була безкоштовною, але на проїзд поїздом до м.Києва 27.01.2018 і назад до м.Суми 28.01.2019 було витрачено на 2-х осіб по 410,60 грн. в одну сторону. Загальні витрати на проїзд становили 821,20 грн. Крім того, її син перебував на стаціонарному лікуванні в КНП ДКЛ Святої Зінаїди СМР в неврологічному відділенні з 20.02.2019 по 06.03.2019 з діагнозом: астеновегетативний синдром, як наслідки перенесеної тяжкої черепно-мозкової травми, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого. Йому було проведено лікування, на яке було витрачено 768 грн., що підтверджується копіями відповідних чеків з аптек м.Суми. Таким чином, за період з 10.06.2017 по квітень 2019 року на лікування її малолітнього сина [PERSON] від отриманої в результаті ДТП тяжкої травми були витрачені грошові кошти на загальну суму 35 925,24 грн. і 821,20 грн. (на проїзд), а всього: 36 746,44 грн., які підлягають відшкодуванню в повному обсязі. Оскільки понесені витрати на лікування потерпілого сина є реальними збитками, то відшкодування їх за загальними правилами покладається на винну особу, а відповідно до вимог ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Оскільки винна в ДТП особа - [PERSON] - під час заподіяння шкоди здоров`ю малолітнього сина виконував свої трудові обов`язки водія, то відповідно до вимог ст.1172 ЦК України відповідальність по відшкодуванню шкоди покладається на юридичну особу, з якою [PERSON] перебував у трудових відносинах, а саме: на ТОВ «АВТО-ОВІ». Але, оскільки власником транспортного засобу - автомобіля «Рута 20» державний номер [NUMBER] - [PERSON] був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого покладається на страхову компанію. В даному випадку, згідно полісу №АК/3683966, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 200 000 грн. Тому просить стягнути з відповідача - Публічного акціонерного товариства страхова компанія «Країна» на користь позивачки, як законного представника малолітнього потерпілого [PERSON] , 2007 року народження, страхову суму в розмірі 91 800 грн.; Стягнути з відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа- Гарант» на користь позивачки, як законного представника малолітнього потерпілого [PERSON] , 2007 року народження, страхове відшкодування в розмірі 57 600 грн.; Стягнути в солідарному порядку з відповідачів: товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» та товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-ОВІ» на користь позивачки понесені витрати на лікування малолітнього сина [PERSON] в розмірі 36 746,44 грн.; Стягнути з відповідача - товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа- Гарант» на користь [PERSON] 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної малолітньому сину [PERSON] ; Стягнути з відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-ОВІ» на користь [PERSON] 290 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної її малолітньому сину [PERSON] і 300 000 грн. - в рахунок заподіяної їй моральної шкоди, а всього 590 000 грн. Ухвалою судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 04.06.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 27.06.2019 від представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві зазначили, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» вважає позовні вимоги [PERSON] до ТДВ СК «Альфа-Гарант» незаконним та необґрунтованими. ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомляє що оригінал квитка який підтверджує проїзд її сина [PERSON] 10.06.2017 року рейсом 2700 з автовокзалу м. Суми до с. Вільшана та всі оригінали чеків на лікування малолітньої дини [PERSON] в червні-серпні 2017 року були долучені до матеріалів справи що розглядалася в Недригайлівському районному суді Сумської області по обвинуваченню [PERSON] . Правовідносини, що склалися між сторонами у зв`язку з виплатою страхового відшкодування за полісом № АК/3683966 врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вимоги позивача до ТДВ СК «Альфа- Гарант» незаконні та необґрунтовані, адже він застрахований відповідно до Закону України «Про страхування» - обов`язковим особистим страхуванням від нещасних випадків на транспорті. І в такому разі ТДВ СК «Альфа-Гарант» не має підстав для виплати коштів Позивачу. Відповідальність несе страхова компанія, в якій були застраховані пасажири автобусу відповідно до договору обов`язкового страхування від нещасних випадків на транспорті. Відповідно до пасажирського квитка, який було надано Позивачем - чек № 953020, рейс 2700 Суми АО до Вільшана АС, Позивач застрахований в ПрАТ СК «Країна», вул. Електриків, 29а, м. Київ. Саме ПрАТ СК «Країна» має відшкодовувати шкоду Позивачу відповідно до Закону України «Про страхування». Наявність договору обов`язкового страхування було підтверджено представником ТОВ «Сумиоблавтотранс» (автостанція, де був придбаний пасажирський квиток) в телефонному режимі. Вимоги Позивача суперечать чинному законодавству - ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 7 Закону України «Про страхування» та Положенню «Про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті». Позивач є застрахованим обов`язковим страхуванням від нещасних випадків на транспорті, і в даному випадку за Позивача несе відповідальність ПрАТ СК «Країна», відповідно до пасажирського квитка. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант» у повному обсязі. 04.07.2019 від представника ПАТ СК «Країна» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ПАТ «СК «Країна» повністю заперечує з приводу позовних вимог з огляду на наступне. 05.04.2011 між ПАТ «СК «Країна» та ТОВ «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту» було укладено Договір про надання послуг при проведенні обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті № 40-01, згідно з яким ТОВ «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту» зобов`язується здійснювати від імені та за дорученням ПАТ «СК «Країна» страхування пасажирів на лініях автомобільного транспорту на міжобласних і міжміських маршрутах у межах однієї області, Автономної Республіки Крим, приміського сполучення на умовах Положення «Про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 № 959 із змінами і доповненнями (далі - Договір доручення). Згідно з п 1.3. Договору доручення, страхуванню за цим Договором підлягають пасажири, які користуються послугами перевізників, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору. Додатком до договору доручення станом на 10.06.2017 перевізником є ТОВ «Авто-ОВІ» (пункт під № 190 у Додатку). 15.06.2017 ПАТ «СК «Країна» було отримано від ТОВ «Авто-ОВІ» Повідомлення про настання страхового випадку із пасажиром, відповідно до якого 10.06.2017 на а/д Суми-Ромни сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Рута, державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок якої постраждали пасажири. Так відповідно до п. 6 ст. 7 Закону України «Про страхування» визначено, що в Україні здійснюється такий вид обов`язкового страхування: особисте страхування від нещасних випадків на транспорті. Спеціальним нормативно-правовим документом у сфері обов`язкового страхування від нещасних випадків на транспорті є Положення «Про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 № 959 (далі - Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті). Згідно з п. 1.2. Договору доручення, документом, що підтверджує укладання Договору страхування пасажирів на лініях автомобільного транспорту на міжобласних і міжміських маршрутах у межах однієї області, автономної Республіки Крим, приміського сполучення 'є квиток, виданий під час здійснений регулярних пасажирських перевезень. Відповідно до п. 10 Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, Страхова виплата застрахованому здійснюється страховиком на підставі заяви застрахованого про її виплату; акта про нещасний випадок: листа непрацездатності для працюючої особи) або довідки закладу охорони здоров`я, що засвідчив тимчасову непрацездатність громадян (для непрацюючої особи), або довідки спеціалізованих установ про встановлення інвалідності; у разі загибелі чи смерті застрахованого внаслідок нещасного випадку - копії свідоцтва про смерть, а також страхового поліса або документа, що його замінює (для пасажира пільгової категорії - документа, що підтверджує право на пільги). Отже, Положенням про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті передбачений порядок здійснення страхової виплати застрахованій особі, обов`язковою умовою якого є звернення до-Страховика із Заявою та наданням обов`язкових документів. Позивач [PERSON] не зверталася до ПАТ «СК «Країна» ані в своїх інтересах, ані в інтересах свого малолітнього сина [PERSON] , ні з Заявою про страхову виплату, ні з будь-якими іншими документами, необхідними для прийняття рішення по даному випадку, подання яких є обов`язковим відповідно до норм діючого законодавства України, яке регулює відносини у сфері обов`язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті. Крім того, зазначаємо, що відповідно до п. 9 Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, Перевізник на кожний нещасний випадок, що стався із застрахованим на транспорті, повинен: - скласти акт про нещасний випадок, що стався із застрахованим водієм, за формою Н-1, що передбачена Порядком розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. N 1112 (Офіційний вісник України, 2004 р., N 35, ст. 2337); - скласти акт про нещасний випадок із пасажирами галузевого зразка; - видати довідку потерпілому (що мав право на безкоштовний проїзд відповідно до чинного законодавства) із зазначенням відомостей про страховика (найменування, адреса, телефон). Позивачем не надано також і до позовної заяви необхідного для прийняття рішення документу, а саме - Акту про нещасний випадок. На день складення Відзиву ПАТ «СК «Країна» не порушено право Позивача на отримання страхової виплати. Враховуючи вищевикладене. Позивач звернувся до суду передчасно, оскільки у ПАТ «СК «Країна» на дату звернення до Суду не виникло обов`язку по здійсненню страхової виплати. З приводу витребування у ПАТ «СК «Країна» інформації відповідно до Постанови про відкриття провадження у справі від 04.06.2019, зазначають: ПАТ «СК «Країна» у наданому Відзиві надало інформацію стосовно того, чи повідомляло ТОВ «Авто-ОВІ» про нещасний випадок на транспорті, який стався під час здійснення пасажирських перевезень згідно укладеного Договору про організацію перевезень (копія Договору додається до відзиву); з приводу страхових виплат також зазначено у Відзиві, що на даний час Позивачці не було здійснено страхову виплату, оскільки остання не зверталась до ПАТ «СК «Країна» у порядку, передбаченому Положенням про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті. 10.07.2019 від Представника відповідача ТОВ «АВТО-ОВІ» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Відповідач з позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими а саму позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. На думку, Відповідача, заявлені в позовній заяви позовні вимоги, щодо стягнення з ТОВ «АВТО-ОВІ» на користь позивача 290 000 грн., та на користь малолітнього сина позивача 300 000 грн моральної шкоди не відповідають принципу розумності та принципу справедливості. Всупереч положенням ст.ст. 76, 81 ЦПК України, Позивачем не надано жодного доказу якій би підтверджував та обґрунтовував розмір моральної шкоди в сумі 300 000 грн на кожну особу. Позивач в позовній заяві лише посилається на норми права без надання доказів на підтвердження розміру моральної шкоди, не надає пояснень щодо того з яких міркувань на підставі яких фактичних даних була встановлена саме сума в розмірі 300 000 грн. Не підлягає задоволенню позовна вимога, щодо стягнення в солідарному порядку з відповідачів ТДВ «Альфа-Гарант» та ТОВ «АВТО-ОВІ» понесені витрати на лікування малолітнього [PERSON] в розмірі 36 746 грн 44 коп., виходячи з наступного. По-перше, Позивач, в своїй позовній заяві, зазначає, що «фактично на лікування мого малолітнього сина було витрачено 36 746 грн 44 коп. і ця сума, яка не перевищує ліміт відповідальності, підлягає відшкодуванню відповідачем ТДВ страхова компанія «Альфа- Гарант». По-друге, відповідно до ч.1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Натомість шкоду було завдано працівником відповідача ТОВ «АВТО-ОВІ», а оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Рута-20», д.н.з. [NUMBER] була застрахована згідно полісу №АК/3683966, при цьому страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 200 000 грн, то витрати на лікування підлягають стягненню виключно з ТДВ «Альфа-Гарант», як страховика у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1194 ЦК України. Згідно розпорядження Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.08.2019 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку із припиненням повноважень (смертю) судді Чернобая О.І., вказана справа передана у провадження судді Литовченка О.В. 03.09.2020 ухвалою судді прийнято справу до свого провадження у загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання на 12.09.2019. 11.09.2019 від Позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в яких просить стягнути з відповідача - Публічного акціонерного товариства страхова компанія «Країна» на користь позивачки [PERSON] , як законного представника малолітнього потерпілого [PERSON] , 2007 року народження, страхову суму в розмірі 91 800 грн.; стягнути з відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа- Гарант» на користь позивачки [PERSON] , як законного представника малолітнього потерпілого [PERSON] , 2007 року народження, страхове відшкодування в розмірі 57 600 грн.; стягнути в солідарному порядку з відповідачів: Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» та Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-ОВІ» на користь [PERSON] понесені витрати на лікування її малолітнього сина [PERSON] в розмірі 39 895,20 грн.; стягнути з відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа- Гарант» на користь [PERSON] , 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної її малолітньому сину [PERSON] ; стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-ОВІ» на користь [PERSON] 290 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної її малолітньому сину [PERSON] і 300 000 грн. - в рахунок заподіяної їй моральної шкоди, а всього 590 000 грн. 30.09.2019 від представника ПАТ СК «Країна» надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому просять відмовити за необґрунтованістю. 03.10.2019 від Позивача надійшла позовна заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути з відповідача - Публічного акціонерного товариства страхова компанія «Країна» на користь позивачки [PERSON] , як законного представника малолітнього потерпілого [PERSON] , 2007 року народження, майнову шкоду у вигляді страхової суми в розмірі 91 800 грн.; стягнути з відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа- Гарант» на користь позивачки [PERSON] , як законного представника малолітнього потерпілого [PERSON] , 2007 року народження, майнову шкоду у вигляді страхового відшкодування в розмірі 57 600 грн.; стягнути в солідарному порядку з відповідачів: Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» та Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-ОВІ» на користь позивача [PERSON] понесені витрати на лікування малолітнього сина [PERSON] та проїзд до лікувального закладу в розмірі 40 345,25 грн.; стягнути з відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа- Гарант» на користь [PERSON] 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної малолітньому сину [PERSON] ; стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-ОВІ» на користь [PERSON] 290 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної її малолітньому сину [PERSON] і 300 000 грн. - в рахунок заподіяної їй моральної шкоди, а всього 590 000 грн. 15.11.2019 від представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» надійшов відзив, в якому зазначили про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 07.02.2020 від Позивача надійшло Уточнення до позовної заяви про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якому просить: Зобов`язати ПАТ СК «Країна» - Відповідача 1 виплатити 93840 грн. страхової виплати на користь [PERSON] , 04.02.2007р.; Стягнути з ТОВ «АВТО - ОВІ» - Відповідач 2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 488 528,00 грн.; Стягнути з Відповідача 2 суму матеріальних збитків, витрачених на лікування [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі 36 746,44. 17.02.2020 від позивача надійшла заява про зміну розміру позовних вимог, відповідно до якої просить: Зобов`язати публічне акціонерне товариство страхову компанію «Країна» - Відповідача 1 виплатити майнову шкоду, а саме 93840 грн. страхової виплати на користь [PERSON] , як законного представника малолітнього потерпілого [PERSON] , 04.02.2007р. ; Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ABTO-ОBI» Відповідач 2 відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 488 528,00 грн. на користь [PERSON] , як законного представника малолітнього потерпілого [PERSON] , 04.02.2007р. ; Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО-ОВІ» відповідача 2 суму матеріальних збитків, витрачених на лікування [PERSON] в розмірі 36 746,44 на користь [PERSON] , як законного представника малолітнього потерпілого [PERSON] , 04.02.2007р. 17.02.2020 від позивача надійшла заява про відмову від позовних вимог до відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» в повному обсязі, а саме стягнення страхового відшкодування в розмірі 91800, майнової шкоди в розмірі 57600 грн., витрат на лікування, моральної шкоди в розмірі 10000 грн. 10.03.2020 від представника відповідача АТ СК «Країна» надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю. 23.03.2020 від представника ТОВ «Авто-ОВІ» надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в якому просить відмовити за необґрунтованістю. 02.04.2020 ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. 29.10.2020 ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми було витребувано від Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» (м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, поштова адреса: м. Київ, вул. Г. Тороповського,14, адреса представництва: м. Суми, вул. Шевченка, 5) оригінал пасажирського квитка № 3441180 на рейс № 2700 «Суми - Ромни» до АС «Вільшана» 10.06.2017, який був виданий пасажиру рейсу неповнолітньому [PERSON] та наданий Товариству з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант» законним представником Заїкою Л.П. 09.11.2020 від представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» надійшло клопотання на виконання ухвали суду від 29.10.2020 відповідно до якої повідомлено суд, що в Товаристві відсутній оригінал квитка № 3441180 на рейс № 2700 «Суми-Ромни» до АС «Вільшана» 10.06.2017, який було видано пасажиру рейсу неповнолітньому [PERSON] . Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Представник відповідача АТ СК «Країна» у судовому засіданні з вимогами, викладеними в позовній заяві не погодився з підстав зазначених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Також зазначивши, що згідно наданих позивачем доказів, неповнолітньому [PERSON] встановлено статус «дитина-інвалід до 18 років», групи інвалідності встановлюються для інвалідів старше 18 років, має місце законодавча «прогалина», а відповідно до Положення про особисте страхування від нещасних випадків на транспорті страховики виплачують страхові суми: інвалідам 1-ї групи - 90%, інвалідам 2-ї групи -75%, інвалідам 3-ї групи - 50% страхової суми, тому не визначено в якій сумі повинно бути відшкодована завдана шкода страховиком неповнолітнім інвалідам, крім того до суду не надано оригінал квитка, який є підставою для страхового відшкодування. Представник відповідача ТОВ «Авто-ОВІ» у судовому засіданні з вимогами, викладеними в позовній заяві не погодився з підстав зазначених у відзиві, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату час та місце судового розгляду, заяв, клопотань до суду не надходило. Суд, заслухавши осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. За принципом диспозитивності цивільного судочинства згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4-6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом при розгляді справи встановлено, що 10.06.2017 приблизно о 13 годині в с. Комишанка Недригайлівського району Сумської області на автодорозі Н-07 «Київ - Суми - Юнаківка» 281 км +50м. маршрутний автобус «Рута» [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , з`їхав у кювет, де перекинувся. Внаслідок ДТП пасажири даного транспортного засобу отримали тілесні ушкодження. Вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 05.02.2019 по справі № 582/1130/18 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжке тілесне ушкодження, та притягнуто до кримінальної відповідальності. Водій [PERSON] , який перебував у трудових відносинах з ТОВ «АВТО-ОВІ», 10.06.2017 керував технічно несправним автобусом «Рута 20» н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] , рухався по проїзній частині автодороги «Київ-Суми-Юнаківка» у напрямку м.Ромни. Перебуваючи в районі 281км +50м вищевказаної автодороги [PERSON] , продовжуючи порушення вимог правил дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, допустив його виїзд за межі проїзної частини вліво, де відбулося перекидання автобуса. Внаслідок ДТП тілесні ушкодження отримали пасажири автобуса «Рута 20» н.з. [NUMBER] , зокрема, неповнолітній [PERSON] . Матеріалами кримінального провадження, які досліджувалися судом та висновком судово-медичної експертизи № 833 від 06.09.2017, встановлено, що [PERSON] в результаті ДТП отримав ушкодження здоров`я у вигляді «відкритої проникаючої черепно-мозкової травми, багатоуламкового ушкодження у вигляді правої тім`яної кістки, забою-здавлення головного мозку кістковими уламками, рвано-забійної рани м`яких тканин тім`яної ділянки справа, лобної та тім`яної ділянки зліва, вушної раковини зліва, подапоневротичної гематоми тім`яно-потиличної ділянки, забою-садни м`яких тканин волосяної частини голови, ГРВІ, гострий фарингіт, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя та здоров`я в момент заподіяння. Викладені обставини підтверджуються, крім іншого, вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 05.02.2019 року, матеріалами кримінального провадження у справі №582/1130/18 (т.2 а.кр.пров. 77, т. 1 а.с. 14-17). Відповідач ТОВ «АВТО-ОВІ» на підставі укладеного з Відділом інфраструктури Сумської обласної державної адміністрації договору про організацію перевезень від 22.06.2016 № 038/16 здійснював перевезення пасажирів на автобусних маршрутах «Суми - Ромни» та «Суми - Левченки» (т. 1 а.с. 19-21). Згідно з наказом ТОВ «АВТО-ОВІ» №Ао000000129-0000001388 від 15.09.2016 [PERSON] був прийнятий на роботу водієм, тобто перебував у трудових відносинах з ТОВ «АВТО-ОВІ». Між підприємством - автомобільним перевізником та [PERSON] було укладено трудовий договір. Наказом від 02.06.2017 [PERSON] прийнято на посаду водія. Згідно дорожнього листа, 10.06.2017 [PERSON] здійснював перевезення пасажирів маршрутним автобусом «Рута» [NUMBER] по маршруту «Ромни - Суми». Транспортний засіб «Рута 20» н.з. [NUMBER] був переданий в оренду ТОВ «АВТО-ОВІ» орендодавцем [PERSON] , що підтверджується договором найму (оренди) транспортного засобу. 14.09.2017 із-за травми, отриманої під час ДТП 10.06.2017, [PERSON] визнаний дитиною-інвалідом до 18 років, що підтверджується посвідченням від 09.10.2017, консультаційним висновком-протоколом ЛКК від 30.08.2017 № 398 та індивідуальною програмою реабілітації дитини - інваліда №312 від 14.09.2017. Цивільно - правову відповідальність власників наземних транспортних засобів автобуса «Рута» [NUMBER] застраховано у відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - Гарант». Відповідно до полісу № АК3683966 від 27.05.2017. Відповідно до п.6 ст.7 Закону України «Про страхування» визначено, що в Україні здійснюється такий вид обов`язкового страхування як особисте страхування від нещасних випадків на транспорті. Згідно з Положенням про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого постановою КМУ ід 14.08.1996 № 959 страховими випадками є: загибель або смерть застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті; одержання застрахованим травми внаслідок нещасного випадку на транспорті при встановленні йому інвалідності; тимчасова втрата застрахованим працездатності внаслідок нещасного випадку. Відповідно до повідомлення Акціонерного товариства Страхова компанія «Країна» між ПАТ «СК «Країна» та ТОВ «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту» було укладено договір доручення про надання послуг при проведенні обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті від 05.04.2011 № 40-01. Відповідно до додатку до договору доручення ТОВ «АВТО - ОВІ» є перевізником, на якого поширюється дія договору (т. 1 а.с. 120). Згідно з договором доручення № 40-01 від 05.04.2011 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Країна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту», ТОВ «Сумське обласне підприємство автомобільного транспорту» зобов`язалося здійснювати за плату, за дорученням ПАТ «Страхова компанія «Країна» страхування пасажирів на лініях автомобільного транспорту на міжобласних і міжміських маршрутах у межах однієї області, Автономної Республіки Крим, приміського сполучення на умовах Положення «Про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959. Згідно з п. 1.2. Договору документом, що підтверджує укладання договору страхування пасажирів на лініях автомобільного транспорту на міжобласних і міжміських маршрутах у межах однієї області, Автономної Республіки Крим, приміського сполучення є квиток, виданий під час здійснення регулярних пасажирських перевезень. У квитку має бути відображена інформація про розмір страхової суми, страхового платежу та контактна інформація страховика. Відповідно до п. 2.1.1. Договору страхова сума для кожного застрахованого становить 6000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (далі - ПКУ) встановлено, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17,0 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 ст. 169 розділу IV ПКУ для відповідного року. Таким чином, ліміт страхового відшкодування за Договором складає 102 000 грн. (17х6000). Згідно з повідомленням про настання страхового випадку із пасажирами ТОВ «АВТО-ОВІ» 15.06.2017 повідомило ПАТ СК «Країна» про дорожньо-транспортну пригоду. В цьому повідомленні зазначені потерпілі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та номери їх проїзних квитків, зокрема [PERSON] - П-3441181, [PERSON] - П-3441180 (т. 1 а.с. 122). В позовній заяві до суду [PERSON] , яка подала позов і в інтересах сина [PERSON] , вказує, що її сестра [PERSON] (колишнє прізвище « [PERSON] ») придбала два квитки в касі Сумського автовокзалу (ТОВ «Сумиоблавтотранс»). Під час розгляду кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] допитана в у судовому засіданні [PERSON] надала показання, що 10.06.2017 її син [PERSON] та її сестра [PERSON] близько 11 години взяли білети на рейс «Суми-Ромни», що повинен слідувати о 12 годині. В матеріалах кримінального провадження міститься квиток на проїзд в автобусі (т. 1 а.с.188), який належав пасажиру [PERSON] . П-3441181 Чек № 953020. Згідно відповіді Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа- Гарант» від 21.12.2018 № 12/3649 на адресу [PERSON] (т. 1 а.с. 239) Товариством було направлено у Недригайловський районний суд Сумської області відзив на позовну заяву, додатками до якого є ряд документів, серед яких квитки на проїзд (Чек № 953020 та Чек № 953019). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно з ч. 1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). З викладеного можна прийти до висновку, що чинне законодавство визначає, як різні об`єкти страхування, так і різні види страхування, які мають різне правове регулювання. Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про страхування» встановлено, що страхування може бути добровільним або обов`язковим. Обов`язкові види страхування, які запроваджуються законами України, мають бути включені до цього Закону. Забороняється здійснення обов`язкових видів страхування, що не передбачені цим Законом. (ч. 2 ст. 5 Закону України «Про страхування»). Згідно з п.п. 6, 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» особисте страхування від нещасних випадків на транспорті та страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відносяться до обов`язкових видів страхування. Для здійснення обов`язкового страхування Кабінет Міністрів України, якщо інше не визначено законом, встановлює порядок та правила його проведення, форми типового договору, особливі умови ліцензування обов`язкового страхування, розміри страхових сум та максимальні розміри страхових тарифів або методику актуарних розрахунків. (ч.2 ст. 7 Закону України «Про страхування»). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтею 5 якого, передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. В свою чергу, обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті врегульовано Постановою Кабінету Міністрів України від 14 серпня 1996 року № 959 «Про затвердження Положення про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті» (далі - Положення), відповідно до п. 2 якого, застрахованими вважаються пасажири з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки. Згідно з абзацом 2 пункту 3 цього Положення кожному застрахованому перевізник, що виступає агентом страховика, видає страховий поліс. Він може видаватися на окремому бланку або міститися на зворотному боці квитка. Документом, що підтверджує страхування пасажирів під час здійснення регулярних пасажирських перевезень автомобільним транспортом, є квиток. Абзацом 1 пункту 3 цього Положення передбачено, що страховий платіж за обов`язковим особистим страхуванням від нещасних випадків на транспорті утримується з пасажира перевізником, який діє від імені страховика за винагороду на підставі договору доручення на лініях залізничного, морського, внутрішнього водного, автомобільного та електротранспорту на міжобласних і міжміських маршрутах у межах однієї області, Автономної Республіки Крим у розмірі до 1,5 відсотка вартості проїзду, на маршрутах приміського сполучення - до 3 відсотків вартості проїзду. Пунктом 7 цього Положення встановлено наступні страхові випадки при обов`язковому особистому страхуванні від нещасних випадків на транспорт: а) загибель або смерть застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті; б) одержання застрахованим травми внаслідок нещасного випадку на транспорті при встановленні йому інвалідності; в) тимчасова втрата застрахованим працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті. Згідно з пунктом 48 Постанови Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176 «Про затвердження Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту» (далі - Правила) під час здійснення регулярних спеціальних перевезень пасажирський автомобільний перевізник забезпечує в установленому законодавством порядку страхування пасажирів. Пунктом 12 Правил передбачено, що обов`язкове особисте страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті здійснюється згідно із законодавством. Ці правила є обов`язковими для виконання автомобільним перевізником, яким у даній справі виступає підприємство. Неповнолітній [PERSON] мав квиток П-3441180 на рейс 2700, придбаний в касі Сумського автовокзалу (ТОВ «Сумиоблавтотранс»), був пасажиром, на якого розповсюджується умови договору доручення № 40-01 від 05.04.2011 року як на застраховану особою відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про страхування». Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.11.2018р. у справі 640/20642/15-ц. Аналіз нормативних актів та дає підстави для висновку, що застраховані пасажири (з квитками чи без них) можуть претендувати на відшкодування у страховій компанії, і виплата страхового відшкодування має здійснюватися відповідно до Закону України «Про страхування», а не Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 32.3 якого визначено, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров`ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про страхування». Відповідно до Положення «Про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», яке затверджене Постановою КМУ від 14.08.1996 № 959, розмір страхової суми для кожного застрахованого становить 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 102000 грн (п.6). Відповідно до п. 7 даного Положення одержання застрахованим травми внаслідок нещасного випадку на транспорті при встановленні йому інвалідності є страховим випадком. Страховики виплачують страхові суми: інвалідам 1-ї групи - 90%, інвалідам 2-ї групи -75%, інвалідам 3-ї групи - 50% страхової суми. [PERSON] визнаний дитиною-інвалідом до 18 років без визначення групи інвалідності, оскільки група інвалідності вказується для інвалідів старше 18 років, що підтверджується посвідченням від Серії [NUMBER] від 09.10.2017 та йому призначена соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам. В зв`язку з вищевикладеним та неможливістю самостійного віднесення судом інвалідності [PERSON] до відповідної групи інвалідності дорослих осіб, що перебуває за межами компетенції суду, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь [PERSON] , як законного представника малолітнього потерпілого [PERSON] , страхову суму у розмірі 51 000 грн. 00 коп., що складає 50% страхової суми відповідно до Положення «Про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», яке затверджене Постановою КМУ від 14.08.1996 № 959. З роз`яснень наданих в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Враховуючи, що у Страхової компанії «Альфа-Гарант» на підставі укладеного з нею договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до полісу № АК3683966 від 27.05.2017р. в силу ст.32.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не виникає зобов`язання про відшкодування моральної шкоди пасажиру, який знаходився у забезпеченому транспортному засобі, що спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та який є застрахованим відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України «Про страхування», стягнення з даної страхової компанії на користь позивача моральної шкоди не ґрунтуються на законі. [PERSON] , як потерпілій від ДТП особі, завдано моральну шкоду в результаті отриманих тяжких ушкоджень здоров`ю через скоєння ДТП працівником підприємства підтверджені матеріалами цивільної справи. Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; Частиною 3 ст. 23 цього Кодексу визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 23 цього Кодексу моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. З роз`яснень наданих в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. В пункті 9 вказаної постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи, що за завдану моральну шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а також те, що визнаний винним у скоєнні ДТП водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «АВТО-ОВІ», суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО - ОВІ» про стягнення моральної шкоди. При визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди суд виходить з характеру душевних страждань [PERSON] , завдання йому фізичного болю через отримання тяжких тілесних ушкоджень в результаті вчинення злочину. Присуджуючи з підприємства у відшкодування моральної шкоди 150000грн., суд визнає заявлену суму в позовній заяві завеликою, враховує вимоги розумності і справедливості, виходить із ступеню вини водія, яким скоєно злочин внаслідок порушення Правил дорожнього руху, а також тяжкості отриманих [PERSON] ушкоджень. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом також врахована можливість позивача (законного представника) скористатись правом на відшкодування додаткових витрат, передбачених ч.1 ст. 1195, ст. 1199 ЦК України. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди автомобільним перевізником не врегульовані законодавством щодо обов`язкового особистого страхування пасажира від нещасних випадків на транспорті, суд застосовує до вирішення даної вимоги ст. 1172 ЦК України і покладає на підприємство обов`язок відшкодувати завдану його працівником моральну шкоду через тяжке ушкодження здоров`я в результаті ДТП. Тлумачення статей 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки. Оскільки згідно Положення «Про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті» витрати понесені на лікування потерпілого та завдана моральна шкода не входять до страхових сум, що підлягають оплаті, то вони підлягають відшкодуванню з відповідача ТОВ «АВТО-ОВІ». За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). У пункті 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що на особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК України). Позивачем було понесено витрати на лікування та придбання ліків, що підтверджується виписками із медичних карток амбулаторного (стаціонарного) хворго, фіскальними чеками та квитанціями про придбання ліків і отримання медичних послуг на заявлену в межах позовних вимог суму 36 746 грн. 44 коп. за період стаціонарного та амбулаторного лікування (т. 1 а.с. кримінального провадження 95-140, т. 1 а.с. 27-77, т. 1 а.с. 185-191, т. 1 а.с. 226-230) та підлягають стягненню з ТОВ «АВТО-ОВІ» на користь [PERSON] , як законного представника малолітнього потерпілого [PERSON] . Щодо ненадання судом оцінки кожному аргументу сторін, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з ТОВ «АВТО-ОВІ» на користь держави 1536 грн. 80коп. судового збору та стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: partial