Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

31 травня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання малолітньої [PERSON], [INFO] такою, що втратила право на користування житловим приміщенн, оскільки не проживає в ньому з грудня 2009 року. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Законний представник малолітньої особи [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що ніякої домовленості між нею та позивачем щодо місця проживання їх доньки досягнуто не було, у спірній квартирі вона та донька не проживає з тих підстав, що відповідач чинив перешкоди, а тому її дочка не проживає за місцем реєстрації з поважних причин в силу свого малолітнього віку та не може бути визнана такою, що втратила право на користування житловим приміщенням з підстав, передбачених ст.ст. 71, 72 ЖК України. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що у матеріалах справи відсутні відомості про те, чи набула дитина право на користування іншим житловим приміщенням та акт обстеження житлово-побутових умов за фактичним місцем проживання дитини. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника органу опіки і піклування, допитавши свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є наймачем квартири [ADDRESS], що підтверджується копією ордеру на житлове приміщення № 83 від 22 липня 1996 року (а/с 9). В даній квартирі, крім позивача, зареєстрована також [PERSON], [INFO], що вбачається з копії довідки від 05.05.2016 року (а/с 11). [PERSON] є батьком [PERSON] (а/с 7). Представник позивача у судовому засіданні пояснила, що донька позивача з 2009 року у спірній квартирі не проживає. За спільною згодою після розірвання шлюбу вона залишилася проживати разом з матірю за адресою: [ADDRESS], де і мешкає до цього часу, наміру проживати у спірній квартирі не виявляє, її особистих речей у квартирі немає. Вказане підтверджується актом від 23.03.2016 року, згідно якого, зі слів сусідів [PERSON], [PERSON] встановлено, що [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації з грудня 2009 року (а/с 10). Даного факту у судовому засіданні не заперечувала і законний представник малолітньої дитини [PERSON] і суду пояснила, що позивач після розірвання шлюбу чинив їй перешкоди у користуванні квартирою, у звязку з чим вона зверталася до правоохоронних органів. Позивач взагалі не цікавиться життям дитини, з нею не спілкується, через сварки вона була змушена підти з квартири разом з донькою, а тому донька через свій малолітній вік не може сама визначити своє місце проживання і у звязку з цим не може бути позбавлена права користування житлом, в яке вона вселилася, тобто набула право на користування цим житлом і була зареєстрована в ньому від народження. \~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 71 ЖК України\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 10\~постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України»\~(зі змінами та доповненнями) у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлений строк. В разі їх поважності (перебування у відрядження, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. \~\~\~\~ Встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 04.03.2009 року (а.с.8) З постанов про відмову у порушенні кримінальних справ від 02.01.2009 року та від 23.01.2009 року вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] вже на той час склалися неприязні взаємовідносини та [PERSON] не впускав дружину з дитиною до квартири, змінював замки у квартирі (а.с.22-23) Саме через наявність перешкод, які вчиняв позивач по відношенню до [PERSON] у користуванні житлом, йому рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 02.11.2009 року було відмовлено у задоволенні позову про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона через неприязні відносини та сварки, які негативно впливали на дитину, не могла проживати з позивачем, а тому добровільно виселилася з квартири і разом з донькою вимушена проживати у матері, проте донька через свій малолітній вік і через неприязні відносини з боку батька теж не може проживати за місцем своєї реєстрації, тобто не проживає за місцем, де набула право на житло, з поважних причин. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомив, що у квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] і якась жінка на імя Зінаїда, дитини він не бачив. Свідок є сусідом позивача. \~\~\~\~ [PERSON], [INFO] в силу\~ст.6 ч.2 СК України, являється малолітньою дитиною.\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства»\~діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Згідно ч.3 ст. 25 ЦК України у випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обовязки може повязуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікунами) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. \~\~\~\~ За правилами\~ст.29 ч.1 ЦПК України\~здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. \~\~\~\~ \~\~\~\~ Суд приходить до висновку, що відсутність малолітньої [PERSON] у спірній квартирі є поважною, оскільки її мати знаходиться в неприязних стосунках з батьком, будучи малолітньою вона не може самостійно захистити свої житлові права і в повній мірі реалізувати своє право на користування вищезазначеним житловим приміщенням та самостійно визначити місце свого проживання. \~\~За таких обставин, підстав для задоволення позову суд не вбачає.\~\~ Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed