Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

30 січня 2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва з Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до ПРАТ «Страхова Компанія «УНІКА», в якій просить стягнути з відповідача невиплачене страхове відшкодування в розмірі 329 486,32 грн., інфляційні витрати на суму 54 487,24 грн., 3 відсотки річних на суму 16 113,00 грн., пеню 19 637,38 грн.; розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження. Позовна заява мотивована тим, що між сторонами укладено договір добровільного страхування «КАСКО», об`єктом якого є автомобіль Toyota Land Cruiser Prado д.н. [NUMBER] . Вказаний автомобіль було викрадено і позивач звернулась до відповідача із заявою від 22.11.2017 року про виплату страхового відшкодування. Листом від 23.03.2018 року страхова компанія «УНІКА» повідомила позивача про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування у зв`язку з тим, що автомобіль був затриманий та доставлений до спеціального майданчика при Центральному ВП ГУНП України в Миколаївській області. В ході проведення слідчих дій, серед яких було проведено судову експертизу, встановлено, що вказаний автомобіль має ознаки зміни окремих символів ідентифікаційного номера, розташованого на рамі автомобіля. 10.05.2018 року [PERSON] звернулась з заявою до страхової компанії «УНІКА» в якій просила вжити заходів щодо огляду автомобіля з метою визначення вартості матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля та виплатити страхове відшкодування у визначеному розмірі. Вказана заява була проігнорована. 28.09.2018 року представник позивачки повідомив на офіційну електронну адресу відповідача про дату, час та місце проведення огляду автомобіля з метою встановлення розміру заподіяного збитку. Зазначена заява проігнорована відповідачем. 03.10.2018 судовий експерт [PERSON] на замовлення позивачки оглянув пошкодження автомобіля і 19.11.2018 склав звіт про оцінку, відповідно до якого розмір матеріального збитку складає 329\~486,32 грн. Копія вказаного звіту була надана відповідачу, однак він не вжив заходів для виплати страхового відшкодування. Позивачка тричі зверталась до відповідача із заявами, а 23.05.2019 відповідач повідомив позивачку письмово листом № 3094 про відмову у виплаті страхового відшкодування через невиконання позивачкою умов договору добровільного страхування, а саме через неподання впродовж 1 року заяви про виплату страхового відшкодування. Дане твердження спростовуюється листом відповідача від 23.03.2018 року № 2174 в якому серед іншого відповідач зазначає про те, що позивачкою було подано повідомлення про настання страхового випадку та заяву про виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк, відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування за ризиком «незаконне заволодіння» та зазначив про те, що в разі виявлення пошкоджень, страхове відшкодування може бути виплачене за страховим ризиком «Дорожньо-транспортна пригода» або «незаконні дії третіх осіб». 04.04.2018 року позивач звернулась до відповідача з заявою про перегляд відмови у виплаті страхового відшкодування з проханням перекваліфікувати подію у іншу (протиправні дії третіх осіб), однак відповідач повідомив про неможливість розглянути заяву через відсутність експертиз. Однак в той же час страховиком не було вжито жодних заходів щодо встановлення обставин події та визначення розміру шкоди. Крім того, на момент написання первинної заяви місцезнаходження автомобіля було не відоме, а тому у страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за ризиком «незаконне заволодіння». В подальшому викрадений автомобіль був встановлений та затриманий, однак страхова компанія не вжила жодних заходів для встановлення розміру матеріальної шкоди, перегляду відмови у виплаті страхового відшкодування та навіть проігнорувала виклик на огляд автомобіля за замовленням за кошти позивачки. Посилаючись на ст.ст. 626, 629, 979 ЦК України, умови Договору страхування, ЗУ «Про страхування» позивач вважає незаконною відмову СК «УНІКА». Обставини, на які посилається відповідач суперечать між собою. Додатково зазначає, що страховий випадок, який був спочатку кваліфікований як «незаконне заволодіння» та в подальшому матеріальний збиток заподіяний внаслідок «протиправних дій третіх осіб» є однією подією. Згідно п. 12 Договору добровільного страхування страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне виконання умов договору шляхом сплати страхувальнику пені в розмірі 0,01% від суми страхового відшкодування за кожний день прострочення, але не більше ніж у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період. Розмір основної вимоги визначається на підставі звіту експерта і складає 329\~486,32 грн. обов`язок з виплати страхового відшкодування виник з моменту настання страхового випадку 22.11.2017 року, тому прострочення розраховується з даної дати та до дати пред`явлення позову 10.07.2019 року. Пеня складає 19\~637,38 грн. Також згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача слід стягнути інфляційні витрати у сумі 54\~478,24 грн. та три відсотки річних в сумі 16\~113,00 грн. 31 січня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 14 травня 2020 року до суду надійшов відзив, відповідно до якого відповідач позов не визнає, посилаючись на те, що 14.12.2017 представником страховика у присутності власника було оглянуто автомобіль і пошкоджень не виявлено. Протокол огляду підписано позивачем без застережень. Таким чином, обставини які вказують на те, що страховий випадок відбувся, не встановлені, а факт понесення Страхувальником збитків не підтвердився наявними матеріалами справи. Отже були відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування за заявою « [PERSON] заволодіння», про що було повідомлено Страхувальника. У заяві 12.04.2019 [PERSON] просила відшкодувати збитки за пошкодження транспортного засобу, завданого в результаті незаконного заволодіння, при цьому посилалася на висновок експерта № 6321, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу становить 281\~810,33 грн. Однак, при огляді представником Страховика 14.12.2017 пошкоджень не виявлено. Згідно з висновком експерта Миколаївського науково-дослідного експертного криміналістичного центру МВС України № 143 від 10.01.2018 року, при огляді транспортного засобу встановлено, що встановити первинний ідентифікаційний номер на наданому транспортному засобі можливо. У даному випадку відповідно до вимог чинного законодавства України, підстав для заміни рами транспортного засобу немає, натомість є чітко визначений порядок дій щодо нанесення дублюючого ідентифікаційного номера на транспортний засіб. На підставі вищевказаного, заявнику було рекомендовано звернутися до Головного сервісного центру МВС України та до спеціалізованої установи для нанесення дублюючого ідентифікаційного номера на транспортний засіб. Однак позивач чомусь не бажає проводити таке дублювання, а вважає, що страховик зобов`язаний провести заміну рами, незважаючи на те, що не має пошкоджень. Протоколом огляду транспортного засобу не встановлено пошкодження рами транспортного засобу позивача та необхідності її заміни, тому доводи Позивача про необхідність заміни рами, вартість якого повинен відшкодувати страховик відповідно до договору є необґрунтованим, шкода Позивачу в результаті настання вищевказаної події не завдана, можливість володіння, користування і розпорядження майном не втрачена, а відшкодування вартості рами не є в даному випадку страховою виплатою та не передбачене умовами Договору, тому в задоволенні позову слід відмовити. Окрім цього, позивачем протягом 1 року не було подано заяву про виплату страхового відшкодування за випадком «Протиправні дії третіх осіб» з реквізитами, що є порушенням умов Договору. 23.05.2019 Страховиком було повідомлено про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування за поданою заявою від 12.04.2019 року. Окремо відповідач зазначає про неналежність висновку експерта № 6321, оскільки цей висновок не відповідає вимогам ЦПК України, експерт не має повноважень відповідати на питання чи належить заміні рама автомобіля, оскільки має посвідчення лише за спеціальністю 12.2 визначення вартості дорожніх транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу. По-друге, висновок складено іноземною мовою, перекладу українською не надано. Щодо розрахунку страхового відшкодування, то позивач здійснив його всупереч умов Договору. Щодо пені та інфляційних витрат, вважають, що в цій частині позов також не підлягає задоволенню. Окрім цього, зазначають, що пеня розрахована за два роки, тоді як позовна давність для пені складає 1 рік. Представник позивача в судовому засідання позовну заяву підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позову і просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, судове засідання у режимі відеоконференції не відбулось, у зв`язку з відсутністю зв`язку з Святошинським районним судом м. Києва. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного: Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3,6,627,629 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 3) ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Судом встановлено, що 27.12.2016 р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «УНІКА» та [PERSON] укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» № 015107/4610/0000011 (надалі Договір) та Додаткова угода та Доповнення до нього, об`єктом якого є автомобіль Toyota Land Cruiser Prado д.н. [NUMBER] . Згідно з пунктом 3.1 Договору, страховими ризиками вважаються: 3.1.1. Незаконне заволодіння ТЗ («Незаконне заволодіння»); 3.1.2. Дорожньо-транспортна пригода, в т.ч. викид каменів чи інших твердих фракцій із-під коліс транспортну )»ДТП»); 3.1.3.Протиправні дії третіх осіб, за винятком «Незаконного заволодіння» («Протиправні дії третіх осіб»); 3.1.4. Стихійне лихо (повінь, буря, ураган, смерч, шторм, злива, град, обвал, лавина, зсув, вихід ґрунтових вод, сель, удар блискавки, осідання ґрунту, землетрус тощо) («Стихійне лихо»); 3.1.5. Пожежа, вибух або самозаймання («Пожежа»); 3.1.6. Самовільне падіння дерев, каміння або інших предметів; напад тварин, пошкодження ТЗ водою або іншими предметами або рідинами внаслідок аварії комунальних мереж; пошкодження ТЗ внаслідок потрапляння ТЗ під дорожнє покриття («Інші випадки»). Пунктом 7.1 Договору, визначено дії, які повинен вчинити страхувальник у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, зокрема протягом 1 (одного) року після настання страхового випадку надати Страховику всі документи (відповідно до розділу 10 цього Договору), необхідні для здійснення страхового відшкодування. Відповідно до п. 10.4 а), б) Договору, для отримання страхового відшкодування Страховику надаються такі документи: (з урахуванням положень розділу 13 Договору): заява про виплату страхового відшкодування, встановленого страховиком зразка та пояснення Страхувальника/Водія, в тому числі подані в електронному вигляді, включаючи написання електронного листа та електронну адресу Страховика; У разі настання страхових випадків за ризиками «Незаконне заволодіння» або «Протиправні дії третіх осіб»: витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань про початок досудового розслідування; постанова про закриття кримінального провадження, у випадку закриття провадження до дати прийняття рішення про виплату страхового відшкодування; копії матеріалів досудового розслідування на поточну дату за додатковою вимогою Страховик (Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, протокол тощо) та/або процесуальні рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого, судді, суду. За правилами ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. 22.11.2017 року [PERSON] до ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» подано заяву № 00243330 про подію, що має ознаки страхового випадку викрадення транспортного засобу. Разом із заявою подано технічний паспорт, посвідчення водія, пояснення, витяг з кримінального провадження № 12017150020005067. Отже, позивачем [PERSON] вказані умови договору виконані. Відповідно до п.10.23 Договору, Рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається Страховиком протягом 10 робочих днів із дня надання всіх необхідних документів. Відповідно до п. 10.24 Договору, Страхове відшкодування виплачується протягом 10 робочих днів із дня прийняття Страховиком рішення про виплату страхового відшкодування (з урахуванням положень Договору). 14.12.2017 року знайдений автомобіль Toyota Land Cruiser Prado було оглянуто представником ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» та зазначено, що пошкоджень кузова та салону не виявлено (протокол огляду транспортного засобу від 14.12.2017). 10.01.2018 року складено висновок експерта № 143 Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Гуляєвим А.С. на підставі постанови СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області від 19.12.2017 про призначення судової експертизи в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017150020005067. Згідно вказаного висновку, на наданому на дослідження транспортному засобі ідентифікаційний номер шасі змінено шляхом перебивання окремих знаків ідентифікаційного номера шасі. Встановити первинний ідентифікаційний номер шасі можливо. Первинний номер читається як [NUMBER] . 22.02.2018 представником [PERSON] [PERSON] надіслано до ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» заяву про виплату страхового відшкодування на підставі п. 10.12 Договору добровільного страхування. 28.02.2018 ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» слідчим Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області повідомлено, що 13.12.2017 року було виявлено та вилучено автомобіль Toyota Land Cruiser Prado 150 д.н. [NUMBER] та поміщено на спеціальний майданчик Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області. На даний час проводяться слідчі (розшукові) дії направлені на встановлення особи причетної до вчинення кримінального правопорушення. Листом від 23.03.2018 вих. № 2174 ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» повідомила [PERSON] , що слідчим Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області повідомлено, що застрахований автомобіль виявлено та поміщено на спеціальний майданчик для проведення відповідних експертиз. Відповідно до п. 3.2. Договору, Страховим випадком є факт понесення збитків Страхувальником внаслідок пошкодження, знищення або втрати застрахованого ТЗ та/або додаткового обладнання внаслідок подій, визначених у п. 3.1 Договору. На момент прийняття рішення обставини, які вказують на те, що страховий випадок відбувся, не встановлені, а факт понесення збитків не підтверджується наявними матеріалами справи. Виходячи з вищевикладеного, у Страховика відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування за заявою за ризиком «Незаконне заволодіння». Окрім цього, у вказаному листі роз`яснено, що у разі виявлення на транспортному засобі пошкоджень, страхове відшкодування може бути виплачено згідно заяви за ризиком «Дорожньо-транспортна пригода» або «протиправні дії третіх осіб». Враховуючи, що страховий випадок стався 22.11.2017 року і Страхувальник своєчасно повідомив Страховика та подав всі необхідні документи, а відповідь Страхувальнику надана лише 23.03.2018 (через 4 місяці), суд доходить висновку, що Страховиком порушено до п.10.23 Договору, відповідно до якого, рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування приймається Страховиком протягом 10 робочих днів із дня надання всіх необхідних документів. Далі, 10 травня 2018 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» із заявою про здійснення розрахунку заподіяного збитку за фактом протиправних дій третіх осіб і здійснити виплату страхового відшкодування. 18.05.2018 року у відповідь на заяву [PERSON] від 04.04.2018 року щодо перегляду прийнятого рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування та класифікації події від 22.11.2017 року про ризику протиправні дії третіх осіб, ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» повідомила, що Страховику не були надані копії проведених експертиз. Тому ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» просить надати копії проведених експертиз, після чого Страховиком будуть повторно розглянуті матеріали справи та прийняте відповідне рішення. 28.09.2018 року представником [PERSON] надіслано ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» заяву, в якій просив забезпечити присутність представника ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» 03.10.2018 о 10:00 год. на території Центрального відділу поліції міста Миколаєва при огляді застрахованого автомобіля з метою визначення матеріального збитку, заподіяного кримінальним правопорушенням власнику зазначеного автомобіля. 03.10.2018 було проведено огляд автомобіля Toyota Land Cruiser Prado д.н. [NUMBER] в присутності [PERSON] та слідчого СВ Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області Осипова Д.О., а 19 листопада 2018 року складено висновок експерта № 6321 судовим експертом Федотовим Ф.В., відповідно до якого рама автомобіля Toyota Land Cruiser Prado 150 д.н. [NUMBER] , що зазнала механічного (розрізу) і термічного (зварювальні роботи) впливу підлягає заміні. Вартість відновлювального ремонту складає 281810,33 гн. Вартість матеріальної шкоди 329486,34 грн. 12.04.2019 року [PERSON] на адресу ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» направлено заяву, в якій зазначено, що в ході розгляду скарги на дії страхової компанії «УНІКА»» їй стало відомо про те, що відсутня заява про страхове відшкодування, яку було подано поштою 10.05.2018 року. З метою прискорення розгляду страхового відшкодування, повторно надсилає заяву на виплату страхового відшкодування від 10.05.2018 та висновок експерта № 6321 і зазначає реквізити. Листом від 23.05.2019 ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» повідомила [PERSON] про відмову у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на ст.ст. 516, 610 ЦК України, п. 11.1.6 Договору, а саме те, що на порушення умов Договору [PERSON] впродовж встановленого терміну, 1 (одного) року, не було подано заяву про виплату страхового відшкодування з реквізитами. Відповідно до п. 11.1.6 Договору, Підставою для відмови Страховика у виплаті страхового відшкодування є невиконання Страхувальником умов Договору. За правилами ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Обґрунтовуючи відмову, відповідач посилається на те, що впродовж встановленого терміну, 1 (одного) року, не було подано заяву про виплату страхового відшкодування з реквізитами. Однак, з матеріалів справи встановлено, що [PERSON] протягом року двічі (22.11.2017, 10.05.2018) зверталась до відповідача із заявами про виплату страхового відшкодування, у задоволенні яких відмовлялось з різних причин та надавались рекомендації, які позивач виконувала і подавала наступну заяву. Остання заява була подана 12.04.2019 із зазначенням реквізитів. Більш того, відповідно до п. 35.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди. Однак, відповідаючи на заяви позивача, відповідач жодного разу не згадав про необхідність подання нею заяви про виплату страхового відшкодування з реквізитами. Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування відповідач вказане не врахував, а тому на думку суду така відмова Страховика є незаконною. Відтак, твердження відповідача про те, що заява про виплату страхового відшкодування за випадком «Протиправні дії третіх осіб» з реквізитами не була подана протягом 1 року, спростовується матеріалами справи. Положення ст.ст. 11, 525, 526, 629 ЦК України дають підстави для висновку, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання умов договору не допускається. З урахуванням змісту ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про страхування» невиконання умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкоджало страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом в кожному конкретному випадку (29 липня 2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 500/1286/17). У відзиві відповідач як на одну з підстав для відмови у задоволенні позову посилається на те, що 14.12.2017 року зазначений автомобіль було оглянуто представником Страховика у присутності заявника та не виявлено пошкоджень. Однак, як вбачається з висновку експерта № 143, наданому у кримінальному провадженні, сліди механічного втручання, що не відповідає технології завода-виробника, зварювальний шов не характерний для заводу-виробника по контуру номерного майданчика, були виявлені після зняття лакофарбового покриття з поверхні ідентифікаційного номеру шасі. Тому вказані пошкодження не могли бути виявлені представником Страхувальника при візуальному огляді, а тому посилання відповідача на протокол огляду є неспроможним. Висновок експерта № 143 було надано Страховику, проте на вказані обставини Страховик не звернув уваги та не вжив заходів щодо встановлення збитків, при тому, що з такою вимогою до нього звертався страхувальник 10.05.2018. Окрім цього, відповідно до умов Договору, розмір збитку може визначати судовий експерт або оцінювач, визначений на вимогу та за рахунок Страховика (п. 10.3 Договору). Якщо документів, зазначених в п. 10.4. Договору, Страховику недостатньо для визначення обставин страхового випадку та здійснення страхового відшкодування, або існують сумніви щодо наданих документів, він може вимагати надання інших документів щодо страхового випадку (з письмовим обґрунтуванням причин своєї вимоги), і Страхувальник зобов`язаний їх надати (п. 10.21. Договору). І як зазначалось вище, Страхувальником було надано висновок експерта від 19.11.2018 щодо встановлення розміру збитку. Отже, підстави, викладені Страховиком для відмови у виплаті страхового відшкодування, не перешкоджали страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком і визначенні розміру збитків. На підставі вищевикладеного суд не вбачає підстав для відмови у здійсненні страхової виплати, передбачені ч. 1 ст. 991 ЦК України та договором страхування. Тому з відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА» підлягає стягненню на користь [PERSON] сума страхового відшкодування, згідно висновку експерта №6321 від 19.11.2019 року у розмірі 329\~486,34 гривень. Доводи відповідача на неналежність висновку експерта №6321 з тих підстав, що висновок складений без дотримання вимог ст. 102 ЦПК України, суд відхиляє, оскільки вказаною статтею регулюється порядок складення висновку експерта на замовлення учасника справи, натомість, наданий позивачем висновок експерта № 6321 складений на замовлення позивача до звернення до суду з позовом задля отримання від Страхувальника страхового відшкодування. Інші доводи відповідача щодо неналежності вказаного висновку експерта зводяться до незгоди із цим висновком та не підтверджені належними та допустимими доказами. При тому, що умовами Договору передбачено право Страховика призначати судового експерта чи оцінювача для визначення розміру збитку, а ЦПК України передбачено право учасника справи заявляти клопотання про призначення експертизи або проводити експертизу на замовлення учасника справи. Однак вказаними правами відповідач не скористався. Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів має свій зміст: визнання допустимості, належності, достовірності, вірогідності, достатності і взаємозв`язку всієї сукупності доказів. Як вбачається із матеріалів справи, висновок експерта № 6321 від 19.11.2018 не викликав у суду обґрунтованих сумнівів щодо його правильності, а позивачем відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України не було доведено, що він є неналежним доказом у справі. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення інфляційних витрат, 3 відсотків річних та пені, суд виходить з наступного. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного суду від 27 січня 2021 року у справі № 337/5617/19 були враховані наступні правові висновки: У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що: «при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. За несвоєчасну виплату страхового відшкодування страховик має сплатити на вимогу страхувальника (чи вигодонабувача) пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення (підпункт 6.6.2 договору страхування від 16 травня 2013 року). Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Таким чином, висновок суду першої інстанції, із яким погодився суд апеляційної інстанції, про те, що позивач послався як на підставу стягнення пені на положення статті 549 ЦК України, а тому вимога про стягнення пені не підлягає задоволенню, є необґрунтованим. Надаючи оцінку наданому позивачем розрахунку заборгованості, Верховним Судом враховано, що рішенням у справі № 372/4749/15 встановлено, що у травні 2014 року позивач звернувся до відповідача із необхідними документами про виплату страхового відшкодування. Враховуючи положення пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого граничний строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати складає 90 днів, а за умовами договору про добровільне страхування - 14 днів, Верховний Суд (взявши до уваги визначені позивачем вимоги до страховика) погоджується з тим, що починаючи з 91 дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно, суд погоджується з розрахунком періоду, наданим позивачем для обрахунку часу прострочення, починаючи з вересня 2014 року і до дати звернення до суду із цим позовом». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що: «правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Суд першої інстанції, приймаючи до уваги, що позивач звернувся до відповідача з заявою про страхове відшкодування 10 липня 2014 року, дійшов правильного висновку, що у страхової компанії з поданням страхувальником такої заяви виник обов`язок виплатити страхове відшкодування [PERSON] не пізніше 90 днів з дня такого звернення, а саме - до 10 жовтня 2014 року. (…) Також місцевий суд, приймаючи до уваги приписи статті 992 ЦК України, пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та проаналізувавши положення статті 266, частини другої статті 258 ЦК України, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в межах строку позовної давності в загальній сумі 19 441,08 грн.» У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18, згідно якого «розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція)». Отже, в розрахунок інфляційних втрат мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). У даній справі встановлено, що позивач звернувся до відповідача з заявою про страхове відшкодування 22 листопада 2017 року, тому у страхової компанії з поданням страхувальником такої заяви виник обов`язок виплатити страхове відшкодування позивачу не пізніше 90 днів з дня такого звернення, а саме - до 21 лютого 2018 року. Виплата страхового відшкодування не була здійснена, тому починаючи з 22 лютого 2018 року у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, суд не погоджується із періодом нарахування інфляції та 3 відсотків річних, зазначеним позивачем. Згідно зі статтею 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до п. 12.3. Договору Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхового відшкодування шляхом сплати Страхувальнику пені в розмірі 0,01 % від суми страхового відшкодування за кожний день прострочення, але не більше ніж у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на обставини справи, оцінивши наявні докази,

Outcome: partial