Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

30.12.2014 року ПАТ АКБ «Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 25.08.2011 року, між сторонами було укладено договір №3/02/Р3GK/07-07-11/0009 (далі Договір), про надання споживчого кредиту в розмірі 6491,32 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,00 % на весь період надання кредиту, з кінцевим терміном повернення 24.08.2013 року. Згідно із п.4.4.2 Договору, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту, нарахованим відсоткам та комісії згідно графіку, що здійснюється в порядку, визначеному розділами 1,3,6 Договору. Відповідно до п. 4.4.3 Договору, позичальник зобов'язаний щомісяця, не пізніше останнього робочого дня наступного місяця, за місяцем у якому нараховані відсотки та комісія, сплачувати відсотки за кредит та комісію відповідно до розділів 1,3 Договору. Крім того, в забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника [PERSON], між сторонами, 25.08.2011 року було укладено договір застави № 3/02/Р3GK/07-07-11/9500-0009 майнових прав на грошові кошти, що надходять в якості пенсії на пенсійний рахунок [NUMBER] у Вінницьке відділення №2 Київської філії ПАТ «АКБ «Капітал»». Позивач вказує на те, що відповідач не виконував та не виконує належним чином умови Договору, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість, яка станом на 27.11.2014 року становить 21004,52 грн., з яких непогашена основна кредитна заборгованість становить 4753,56 грн., непогашені відсотки за користування кредитом - 1802,80 грн., непогашена комісія - 292,14 грн., пеня за несплачену основну кредитну заборгованість - 8673,95 грн., пеня за несплачену комісію - 159,55 грн., пеня за несплачені нараховані відсотки за користування кредитом - 2076,86 грн., штраф за порушення строків сплати відсотків за користування кредитом - 3245,66 грн. В порушення умов Договору відповідач свої зобов'язання за договором не виконала, тому позивач змушений звернутися до суду для захисту своїх прав та інтересів. Представник позивача Литвиненко А.В., в судове засідання не з'явився, засобами поштового зв'язку надіслав на адресу суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання також не з'явився, написав на адресу суду заяву у якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав частково, в частині стягнення суми кредиту та непогашених відсотків, також просив на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір неустойки, враховуючи також те, що [PERSON] є інвалідом третьої групи з дитинства, а також є одинокою матір'ю, яка сама виховує свою малолітню дитину, представивши суду відповідні докази, що містяться в матеріалах цивільної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, та представлені суду докази в їх сукупності, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 25.08.2011 року, між сторонами укладено договір №3/02/Р3GK/07-07-11/0009, про надання споживчого кредиту в розмірі 6491,32 грн., (фактично отримано 5440, 49 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,00 % на рік з врахуванням офіційного індексу інфляції за відповідний період, з кінцевим терміном повернення 24.08.2013 року (а.с. 4-5, 6). Згідно із п.4.4.2 Договору, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість перед банком по наданому кредиту, нарахованим відсоткам та комісії згідно графіку, що здійснюється в порядку, визначеному розділами 1,3,6 Договору. Відповідно до п. 4.4.3 Договору, позичальник зобов'язаний щомісяця, не пізніше останнього робочого дня наступного місяця, за місяцем у якому нараховані відсотки та комісія, сплачувати відсотки за кредит та комісію відповідно до розділів 1,3 Договору. Крім того, в забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника [PERSON], між сторонами, 25.08.2011 року було укладено договір застави № 3/02/Р3GK/07-07-11/9500-0009 майнових прав на грошові кошти, що надходять в якості пенсії на пенсійний рахунок [NUMBER] у Вінницьке відділення №2 Київської філії ПАТ «АКБ «Капітал»». Пунктом 5 Договору передбачено, що за порушення строків повернення кредиту та/або сплати відсотків за користування кредитними коштами банк має право вимагати у позичальника сплати пені у розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу. У випадку порушення позичальником строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами, банк має право вимагати від позичальника сплати штрафу у розмірі 50% від суми виданого кредиту. Крім того п. 1.2. Договору передбачено, що за обслуговування рахунку позичальник щомісяця сплачує банку комісію у розмірі 0,5% від первісної суми кредиту, визначеної у п. 1.1. Договору. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог Договору та Закону. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, згідно розрахунку суми боргу, представленої банком, заборгованість відповідача по договору станом на 27.11.2014 року становить 21004, 52 грн. Суд погоджується з твердженнями позивача наведеними у позові, з приводу порушень відповідачем взятих на себе при укладенні договору споживчого кредиту зобов'язань, щодо неповернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом та відповідно штрафних санкцій (неустойки) за невиконання (неналежне виконання) умов договору, однак приймає до уваги те, що певні положення договору є нікчемними в силу закону. Також суд зважає на письмове клопотання представника відповідача щодо зменшення розміру неустойки у зв'язку з її перевищенням розміру реальних збитків кредитора, а як наслідок невірності здійснення позивачем розрахунку заборгованості, зокрема. Вимога позивача про стягнення з відповідача 292, 14 грн., несплаченої комісії та 159,55 грн., пені за несплачену комісію за користування споживчим кредитом, не узгоджується та входить в пряму суперечність з вимогами ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь - які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь - яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону є нікчемною. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що оскільки умова договору щодо встановлення комісії та пені за її несплату не є послугою, що безпосередньо надавалась відповідачеві (та фактично і безпосередньо не пов'язана з нею), така умова договору є нікчемною в силу ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому вимога позивача щодо стягнення з відповідача цієї заборгованості не підлягає до задоволення. Вказаний висновок суду також узгоджується з п. 3.6 Постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», згідно якого банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами Договору передбачено застосування Банком пені у розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу, як виду цивільно-правової відповідальності за порушення позичальником строків повернення кредиту та/або сплати відсотків за користування кредитними коштами (п. 5.1. Договору). Також, п. 5.2. Договору передбачено, що у випадку порушення позичальником строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами, Банк має право вимагати від позичальника сплати штрафу у розмірі 50% від суми виданого кредиту. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дані види цивільної як виду цивільно-правової відповідальності, передбачені за одне й те ж порушення зобов'язання а саме: порушення позичальником строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами, оскільки як п.5.1., так і п. 5.2., Договору прямо та безпосередньо вказують на підставу застосування такої відповідальності - порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитними коштами, та визначають розмір такої відповідальності. П. 5.1 та п. 5.2, як умови Договору які передбачають відповідальність у виді неустойки (пені та штрафу - відповідно) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання мають лише одну відмінність щодо розміру такої відповідальності. Вказане приводить суд до висновку, що п. п. 5.1. та п. 5.2. Договору передбачено відповідальність за одне і теж порушення зобов'язання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем, при укладенні відповідного споживчого кредиту не враховано наведені вище положення ст. 61 Конституції України та ст. 549 ЦК України, а тому суд вважає, що п. 5.2. Договору також є нікчемним, а тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення фіксованої частини штрафу - 3245 грн., 66 коп. також не підлягають до задоволення. Також суд зважає на те, що п. 5.2. Договору передбачена додаткова (акцесорна) відповідальність, у порівнянні з п. 5.1. Договору, а тому саме 5.2. Договору, є таким, на підставі якого не можливо провести стягнення на користь позивача штрафу, який ним передбачено у розмірі 50% від суми виданого кредиту, через його нікчемність. Аналогічна правова позиція, щодо правової природи штрафу та пені як видів неустойки і можливості їх одночасного застосування за порушення одного і того цивільно - правового зобов'язання сформована в Постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року, у справі № 6-116цс13, а також Ухвалі Верховного Суду України від 15 грудня 2010 року у справі № 6 - 11111 св.10. Крім того, представник відповідача, посилаючись на положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України якими передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, просив суд зменшити розмір неустойки у виді пені, яка нарахована позивачем у розмірі 10750, 81 грн.,( з яких 8673, 95 грн. - пеня за несплачену основну кредитну заборгованість та 2076,86 грн., - пеня за несплачені та нараховані відсотки за користування кредитом). Зважаючи на конструкцію вказаної норми Закону, яка надає суду право зменшувати розмір неустойки у разі якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, приходить до висновку, що таке право у суду виникає виключно у випадках за наявності у сукупності двох обставин: 1) якщо розмір неустойки явно перевищує розмір збитків, та 2) за наявності обставин, які мають істотне значення. Представником відповідача у його заяві зазначено, що він просить врахувати, що відповідач являється інвалідом з дитинства третьої групи та є одинокою матір'ю, яка сама виховує свою малолітню дитину, що підтверджується довідкою серії МСЕ № 065563, та перебуває у скрутному матеріальному становищі. Суд вважає за можливе врахувати вказані обставини, оскільки вони мають істотне значення, та відповідно скористатись своїм правом визначеним ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшивши розмір неустойки до 3000 грн., що буде справедливим та виправдано розумним розміром неустойки у порівнянні з розміром збитків, що спричинено позивачу, у зв'язку з невиконанням боржником зобов'язань. Враховуючи наведене суд приходить до висновку що позов підлягає до часткового задоволення а саме в частині стягнення: 4753, 56 грн., заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 1802,80 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором (пеня за несплачену основну кредитну заборгованість та пеня за несплачені нараховані відсотки за користування кредитом), а всього 9556,36 грн. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач отримала на підставі укладеного договору кредитні кошти зі сплатою відсотків за користування, але взяті на себе зобов'язання не виконала, чим істотно порушила умови укладеного договору. Зазначені обставини переконують суд в наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення встановленої судом реальної заборгованості з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві - відмовлено. Враховуючи те, що позов на користь позивача задовольняється частково, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у виді судового збору у розмірі 95 грн. 56 коп., в іншій частині судові витрати підлягають залишенню за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial