Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

4 березня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності. В позовній заяві зазначає, що [PERSON] , померла [INFO] , що посвідчується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , видане 16 березня 2019 року, виконавчим комітетом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області. На день своєї смерті - [INFO] , [PERSON] проживала без реєстрації в [ADDRESS] . На випадок смерті [PERSON] 01 лютого 2000 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Лопатинської селищної ради Радехівського району та зареєстрований у реєстрі за № 15/2000, відповідно до якого, спадкодавець належне їй право на земельну ділянку частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ЛВ №0112796, заповіла своїй дочці - [PERSON] . Остання прийняла на відповідальне зберігання належні померлій [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів та здійснювала опіку над спадковим майном. 17 липня 2000 року було виготовлено Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №030375, виданий на ім`я [PERSON] , який виданий такий після смерті спадкодавця. [INFO] померла - [PERSON] , про що свідчить запис у свідоцтві про смерть, серії [NUMBER] , від 01 вересня 2016 року. На випадок смерті [PERSON] заповідального розпорядження не складала, від так відкрилася спадщина за законом і, спадкоємцями першої черги та сторонами у справі, є особи, зазначені у довідці Лопатинської селищної ради Радехівського району №2162 від 06.12.2019 року. Враховуючи вище наведене просить суд, встановити факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на земельні ділянки загальною площею 3,3787 га, що складаються з двох земельних ділянок площами 0,6710 га, 2,7077 га, що виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, які належали [PERSON] , на праві приватної власності відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №030375, виданого 17 липня 2000 року(а.с.2-6). У підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив ухвалити рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Відповідачі в строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подали, заявили до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають та просять їх задовольнити в повному обсязі (а.с. 38,40). За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Із врахуванням наведеного, на підставі ч.2 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України судове засідання проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами. Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що посвідчується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим повторно 16 березня 2019 року, Радехівськм РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області(а.с.15). На день своєї смерті, а саме [INFO] , [PERSON] проживала без реєстрації в [ADDRESS] , про що зазначено у довідці Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області №590 від 04 квітня 2019 року (а.с.17). На випадок своєї смерті [PERSON] , [INFO] , було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Лопатинської селищної ради Радехівського району та зареєстрований у реєстрі за №15/2000. Відповідно до якого, спадкодавець належне їй право на земельну ділянку частку (пай), посвідчене сертифікатом, серії ЛВ №0112796, заповіла своїй дочці - [PERSON] (а.с.16). [PERSON] , яка померла [INFO] , фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , шляхом прийняття на відповідальне зберігання належних померлій оригіналів правовстановлюючих документів та здійснювала опіку над спадковим майном, що підтверджує довідка Лопатинської селищної ради №215 від 17.02.2020 року (а.с.23). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії I-ЛВ №030375, виданого 17 липня 2000 року на підставі рішення ХІІ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної Ради народних депутатів від 23 червня 2000 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №10450, вбачається, що земельна ділянка, площею 3,3787га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лопатинської селищної ради, належала [PERSON] (а.с.20-20 зворот). 31 серпня 2016 року помирає [PERSON] про, що свідчить запис у свідоцтві про смерть, серії [NUMBER] від 01 вересня 2016 року, виданим виконавчим комітетом Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області(а.с.18). Експертним висновком №056/144-а від 28.01.2020 року, в розумінні вимог ст.ст. 76-80,95 ЦПК України, підтверджується те, що у заповіті, складеному від імені [PERSON] та Державному акті на право приватної власності на землю №030375 від 17 липня 2000 року, виданому на [PERSON] , значиться одна і таж особа - [PERSON] , тобто попри розбіжність в документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи, прізвища є ідентичними(а.с.22). На випадок своєї смерті [PERSON] заповідального розпорядження не складала, від так відкрилася спадщина за законом, спадкоємцями першої черги та сторонами у справі, є особи, зазначені у довідці Лопатинської селищної ради Радехівського району №2162 від 06.12.2019 року(а.с.24). Родинні відносини позивача - [PERSON] з [PERSON] підтверджуються також свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] (а.с.10). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Перешкодою в реалізації позивача його законних прав та інтересів, є те, що він позбавлений у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті [PERSON] . Факт, того що [PERSON] , яка померла [INFO] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , не довіряти показам яких в суду немає підстав (а.с.44-45). Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved