Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

29.12.2015 року позивач [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу - «[PERSON]») звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] легковий автомобіль марки «Лінкольн», 1990 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вартістю 100 212 грн.; грошові кошти на загальну суму у розмірі 935 312 грн., які були заощаджені та спільно сплачені сторонами АТ «Укрсиббанк» в погашення кредиту та відсотків по кредитному договору № 10113808000 від 14.07.2006 року; визнати за [PERSON] право власності на одну другу частину грошових коштів та вартості транспортного засобу на загальну суму 517 762 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] одну другу частину грошових коштів та вартості транспортного засобу у розмірі 517 762 грн. У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати спільним сумісним боргом [PERSON] та [PERSON] грошові кошти у розмірі 40 299,18 доларів США отримані у позику від [PERSON] та розподілити їх у рівних частинах; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] годну другу частину грошових коштів, отриманих у позику, у розмірі 528 725,24 грн.; визнати легковий автомобіль марки «Лінкольн», 1990 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вартістю 100 212 грн. спільною сумісною власністю подружжя, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість однієї другої частини вказаного транспортного засобу. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 12.03.2018 року зустрічний позовом [PERSON] залишено без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). У січні 2018 року позивач [PERSON] збільшила позовні вимоги, за заявою про збільшення позовних вимог просила суд: -визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] легковий автомобіль марки «Лінкольн», 1990 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вартістю 114 500 грн.; -визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] грошові кошти на загальну суму у розмірі 1 565 634,34 грн., які були заощаджені та спільно сплачені сторонами АТ «Укрсиббанк» в погашення кредиту та відсотків по кредитному договору № 31-8Е8/07-2006И від 14.07.2006 року; -визнати за [PERSON] право власності на одну другу частину грошових коштів, сплачених АТ «Укрсиббанк» в погашення кредиту та відсотків на виконання договору про надання споживчого кредиту № 31-8Е8/07-2006И від 14.07.2006 року, у розмірі 782 817 грн.; -визнати за [PERSON] право власності на одну другу частину транспортного засобу марки «Лінкольн», 1990 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вартістю 114 500 грн.; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] одну другу частину вартості транспортного засобу марки «Лінкольн», 1990 року випуску, д.н.з. [NUMBER], та одну другу частину грошових коштів, сплачених АТ «Укрсиббанк» в погашення кредиту та відсотків на виконання договору про надання споживчого кредиту № 31-8Е8/07-2006И від 14.07.2006 року, у загальному розмірі 840 067 грн. Обґрунтовуючи позов, зазначила про те, що у період з 29.12.2000 року по 16.07.2013 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO]. 10.05.2011 року подружжям придбано транспортний засіб марки «Лінкольн», 1990 року випуску, д.н.з. [NUMBER], вартістю 114 500 грн. З метою придбання квартири для проживання сім'ї, 14.07.2006 року між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір № 31-8Е8/07-2006И, на виконання умов якого сторонами сплачено грошові кошти у розмірі 54 465,94 долари США, як на погашення тіла кредиту, так і на погашення процентів за користування кредитним коштами. За вказаних обставин, враховуючи, що спірний транспортний засіб перебуває у одноособовому володінні та користуванні відповідача, позивач звернулась до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя, а також боргових зобов'язань, за якими грошові кошти отримано для потреб сім'ї. У судове засідання представником позивача подано заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, проти постановлення заочного рішення по суті спору не заперечували. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, не забезпечив явку представника, про поважність причин неявки у судове засідання жодних доказів не надав. За змістом положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи АТ «Укрсиббанк» подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Судовим розглядом справи встановлено, що у період з 29.12.2000 року по 16.07.2003 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2013 року (т. 1 а.с. 21-22). Матеріалами справи стверджується, що 10.05.2011 року сторонами придбано транспортний засіб марки «Лінкольн», 1990 року випуску, д.н.з. [NUMBER], про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 10.05.2011 року на ім'я відповідача [PERSON] Однак, судом встановлено, що 15.12.2017 року, тобто в період перебування справи в провадженні суду та судового розгляду, вказаний транспортний засіб перереєстровано на ім'я позивача [PERSON] Наведена обставина стверджується довідкою Регіонального сервісного центру в м. Києві № 216 від 15.12.2017 року (т. 2 а.с. 105). Згідно довідки про вартість майна - транспортного засобу марки «Лінкольн», 1990 року випуску, д.н.з. [NUMBER], складеної суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Експертний Знавець», вартість вказаного транспортного засобу становить 114 500 грн. (т. 2 а.с. 106). Відповідачем жодних доказів на спростування зазначеної вартості спірного рухового майна, в розпорядження суду не надано. Вартість однієї другої частини вказаного транспортного засобу становить 57 250 грн. Крім того, судом встановлено, що 14.07.2006 року між АТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 31-8Е8/07-2006И, за умовами якого позичальник отримав у банку кредитні кошти у розмірі 39 700 доларів США з метою придбання нерухомого майна - квартири [ADDRESS]. Наданими АТ «Укрсиббанк» виписками по рахунку та довідками про стан заборгованості, складеними на дату 26.07.2013 року, стверджується факт внесення за період з 14.07.2006 року по 26.07.2013 року грошових коштів на погашення кредиту та процентів за користування кредитом, а також інших платежів, здійснених на виконання зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 31-8Е8/07-2006И, у загальному розмірі 54 465,94 долари США. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку доходу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Режим спільної сумісної власності подружжя встановлений ст. 68 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якою передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. За нормою ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно ст. 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Судовим розглядом встановлено, що за період перебування у шлюбі, тобто з 29.12.2000 року, та до моменту припинення шлюбних відносин. тобто станом на 26.07.2013 року, сторонами спору на придбання квартири [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за відповідачем [PERSON] та яка залишилась у власності останнього, витрачено грошових коштів у розмірі 54 465,94 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 1 565 634,34 грн., одна друга частина з яких у розмірі 782 817 грн. в порядку розподілу спільної сумісної власності подружжя, підлягає визнанню за позивачем. Враховуючи наведене, суд надходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved