Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

30 квітня 2015 року між фермерським господарством «[PERSON]П.» (орендар) та [PERSON] (орендодавець) було укладено угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки речове право зареєстроване 27 травня 2014 року. Згідно з п. 1 цієї угоди сторони вирішили за взаємною згодою розірвати договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 2323681300:08:002:0006, речове право зареєстровано 27 травня 2014 року. Відповідно до пункту 2 зазначеної угоди, оскільки на орендованій земельній ділянці на момент розірвання договору оренди засіяно озиму пшеницю, орендарю надається право зібрати врожай влітку 2015 року, а він зобовязується до 01 серпня 2015 року повернути земельну ділянку орендодавцю та сплатити йому за 2015 рік орендну плату в сумі 5000,00 грн. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Згідно з п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За правилами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ч. 1), боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, відповідач не надав суду доказів виконання ним вищезазначеного зобовязання зі сплати позивачу орендної плати за землю в розмірі 5000,00 грн. у строк до 01 серпня 2015 року. З огляду на викладене, суд визнає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До позовної заяви додано квитанцію № 1 від 17.08.2015, якою підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 243,60 грн., отже відповідна сума судових витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищезазначене та

Outcome: approved