Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

5 лютого 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до [PERSON], з участю третьої особи Шевченківського відділу ДВС ЛМУЮ, в якому просить постановити рішення, яким звільнити з-під арешту, накладеної постановою ВП 45736161 від 29 січня 2015року державним виконавцем Гнатишин Н.Б., Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції майно, належне на праві власності відповідачу [PERSON]; звільнити з-під арешту, накладеного постановою ВП 43740556 від 14 липня 2014 року державним виконавцем Гнатишин Н.Б., Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції майно, належне на праві власності відповідачу - [PERSON]; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 15.08.2008року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №LVL2GA0000000002, згідно з яким позивач надав кредит в розмірі 44216,38 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач та відповідач уклав договір іпотеки квартири від 15.08.2008року, відповідно до умов договору іпотеки відповідач передав в заставу позивачу квартиру загальною площею 48,00кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 29 січня 2015року державним виконавцем Гнатишин Н.Б. Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції відповідно до постанови ВП 45736161 накладено арешт на все майно, яке належить на праві власності відповідачу [PERSON]. 14 липня 2014року державним виконавцем Гнатишин Н.Б. Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції відповідно до постанови ВП 43740556 накладено арешт на все майно, яке належить на праві власності відповідачу [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, покликаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у її відсутності, представник позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 15.08.2008року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № LVL2GA0000000002, згідно з яким позивач надав кредит в розмірі 44216,38 Долар США. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач та відповідач уклав договір іпотеки квартири від 15.08.2008 року, відповідно до умов договору іпотеки відповідач передав в заставу позивачу квартиру загальною площею 48,00кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з ст. 590 ЦК України, у разі часткового виконання боржником зобовязання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається первісному обсязі. Згідно з ст.19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставок вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ст.20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. 29 січня 2015року державним виконавцем Гнатишин Н.Б. Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції відповідно до постанови ВП 45736161 накладено арешт на все майно, яке належить на праві власності відповідачу [PERSON]. 14 липня 2014року державним виконавцем Гнатишин Н.Б. Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції відповідно до постанови ВП 43740556 накладено арешт на все майно, яке належить на праві власності відповідачу [PERSON]. Згідно Інструкції «Про проведення виконавчих дій» №74/5 від 15.12.1999р. та ст.54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставо держателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищуе розмір заборгованості боржника заставо держателю. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладання договору застави. Право застави у ПАТ КБ «Приватбанк» виникло 15.08.2008року, а постанови про накладення арешту, були винесено 14 липня 2014 року, 29 січня 2015 року, тобто пізніше ніж було укладено договір застави. Станом на 02.02.2016року заборгованість відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» складає 110 066,74доларів СІЛА, що значно перевищує вартість предмету застави. Отже, державна виконавча служба не має правових підстав для звернення стягнення на заставлене майно на користь стягувачів, які не є заставодержателями. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з - під арешту. Відповідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.76 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним і відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Дані обставини підтверджуються долученими до матеріалів справи письмовими доказами. Враховуючи вищенаведене, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved