Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

30 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася із зазначеним позовом до суду, в якому просить позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що 23.08.2008 року сторони зареєстрували шлюб, [INFO] в шлюбі народилася донька [PERSON]. 07.09.2010 року за рішенням суду шлюб було розірвано та з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини. Однак з квітня 2010 року відповідач проживає окремо, жодного батьківського обов'язку не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Аліментів за рішенням суду відповідач не сплачує, заборгованість станом на 31.08.2017 року становить 29528,3 грн., відповідач є злісним неплатником. Дитина знаходиться на повному утриманні матері. Дитина хворіє на сколіоз, потребує лікування. Додатково донька займається в гуртках, тренувально-оздоровчих секціях. Відповідач ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє інтересу в її долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, її навчання, не забезпечує дитину, не спілкується з дитиною. Відповідач зловживав спиртними напоями, схильний до агресії, на протязі двох років спільного життя не давав коштів, оскільки грав на гральних автоматах. Відповідач жодного разу не оплачував батьківську плату у дитячому садку, не приходив на збори, не цікавився дитиною, не приводив і не забирав її з садочка. Також він не приймає жодної участі у вихованні, коли дитина почала навчатись у школі. На підставі ст. 164 СК України, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав. В судових засіданнях позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, пояснила, що відповідач умисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків, і не допомагає дитині матеріально, у нього утворилась значна заборгованість по сплаті аліментів, він не цікавиться дитиною, не спілкується з нею, ніколи не відвідував садочок і школу, де навчається дитина, ніколи не відвідував дитину у лікарні, коли вона хворіла. Відповідач не дарував дитині подарунків, не поздоровляв із святами. Позивач вказує, що вона не створювала і не створює будь-яких перешкод у спілкуванні батька з дочкою, а відповідач сам не бажає спілкуватися з дитиною. За рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради відповідачу було визначено спосіб участі у вихованні доньки у формі систематичних побачень з дитиною, а саме: щосуботи місяця з 14-00 до 18-00 години, однак відповідач не зустрічається дитиною, не цікавиться життям дитини, і продовжує ігнорувати свої батьківські обов'язки. В судовому засіданні представник служби у справах дітей Ярмоленко М.М. підтримав позов та надав висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки (а.с.50-53). Відповідач [PERSON] в судове засідання жодного разу не з'явився, хоча неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. Відзиву на позов чи заперечень проти позову відповідач не надав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, думку представника служби у справах дітей, показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. В даній справі судом встановлені наступні обставини. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.9). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.09 2010 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], стягнуто аліменти з [PERSON] на доньку [PERSON] у розмірі ? всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с. 10). З довідки-розрахунку наданої Ковпаківським ВДВС м. Суми 11.09.2017 року, вбачається, що заборгованість по аліментам у боржника [PERSON] станом на 31.08.2017 року становить 29 528,3 грн. (а.с.11-12). З наданої довідки також вбачаться, що сплата аліментів має епізодичний характер, відповідач то взагалі не сплачує аліменти, то сплачує їх не у повному розмірі, по 300 грн. щомісячно, тоді як державним виконавцем визначено щомісячний розмір аліментів у більшій сумі. З жовтня 2016 року і протягом всього 2017 року відповідач взагалі не сплачував аліментів. З довідки школи № 15 м. Суми від 22.05.2017 року вбачається, що дитина [PERSON] навчається у 2-В класі школи, всі заходи у школі відвідує - мати [PERSON] Тато [PERSON] не бере участі у вихованні дитини: не спілкується з учителями, не звертається з проханням дати інформацію про навчання дитини, не цікавиться умовами перебування дитини в школі, станом її здоров'я (а.с.13). З виписки із медичної карти хворого денного стаціонару вбачається, що дитина [PERSON] перебувала на лікуванні з 03.07.2017 року по 17.07.2017 року, має ряд захворювань, знаходиться під «Д» наглядом у лікарів: педіатра, ортопеда та кардіолога (а.с.19). З витягу з рішення виконавчого комітету Сумської міської ради № 72 від 21.02.2017 року вбачається, що [PERSON] було визначено спосіб участі у вихованні доньки [PERSON], [INFO] у формі систематичних побачень з дитиною, а саме: щосуботи місяця з 14-00 години до 18-00 години з урахуваннями стану здоров'я дитини та інших обставин, що мають істотне значення (а.с.18). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], колега позивачки, пояснила, що з [PERSON] вона знайома і дружить останні три роки. Свідок повідомила, що приблизно раз на місяць вона буває в гостях у [PERSON]. Протягом останніх трьох років свідок ні разу не бачила батька [PERSON], ні у квартирі позивачки, ні біля будинку. Не чула, щоб батько телефонував дитині. Допитана в суді свідок [PERSON], яка є хрещеною матір'ю дитини, пояснила, що батька дитини (відповідача) вона не бачила давно, він не приходить, не телефонує, не вітає дитину зі святами та днем народження, не цікавиться дитиною. Зі слів [PERSON] вона знає, що останнім часом батько не платить аліментів. [PERSON] сама тягне дитину. Мати дитини ніколи не заперечувала, щоб батько спілкувався з дитиною, однак він сам не бажає спілкуватись з донькою. Якщо раніше батько намагався чи шоколадку дитині принести, чи щось з їжі купити, то грошима він взагалі не допомагає. Дитина про батька нічого не питає, нічого не каже, вже не згадує його. Як вбачається з висновку служби у справах дітей Сумської міської ради, служба у справах дітей вважає доцільним позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.50-53). Суд звертає увагу, що вищевказаний висновок служби у справах дітей Сумської міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтується не лише на доводах матері, а й враховує думку дитини. Суд також приймає до уваги і ту обставину, що позивач вже зверталась раніше з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON],. однак рішенням Зарічного районного суду від 27.12.2016 року було відмовлено у задоволенні позову та попереджено [PERSON] про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні доньки [PERSON], [INFO], про зміну ставлення до виховання дитини, поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Однак, як вбачається з матеріалів даної справи, відповідач протягом двох років не виправив ситуацію, продовжує свідомо нехтувати своїми батьківськими обов'язками, не спілкується з дитиною, не утримує дитину матеріально, заборгованість по сплаті аліментів не погашає. В даній справі судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В даній ситуації суд, уважно вислухавши доводи та аргументи позивачки, та дослідивши докази, керується принципом найкращих інтересів дитини, який визначений у пункті 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, згідно якому в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Цей принцип розкритий у Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) Комітету ООН з прав дитини (про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів), де сформульовані такі підходи: «Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46). Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50). У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: - Погляди дитини; - Індивідуальність дитини; - Збереження сімейного оточення і підтримання відносин; - Піклування, захист і безпеку дитини; - Вразливе положення; - Право дитини на здоров'я; - Право дитини на освіту. Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80). Виходячи з принципу рівності прав та обов'язків матері та батька щодо дитини, суд аналізує та надає оцінку наступним обставинам. 1. Погляди та думка дитини. Із співбесіди з дитиною [PERSON], що була проведена представником служби у справах дітей, вбачається, що дитина повідомила, що вона проживає з мамою та дядею [PERSON]. Рідного тата вона не бачила вже давно, та його не пам'ятає. Тато до неї не приходить, не провідує, нічого не купує, на дній народження нічого не дарує і по телефону її не поздоровляє. До тата не має ніякого родинного почуття (а.с.51). 2. Піклування про дитину і безпосередня участь батьків у вихованні дитини. Вихованням та доглядом за дитиною займається мати дитини. Будь-яких доказів того, що батько піклується про дитину та приймає особисту участь у вихованні дитини - суду не надано. Більше того, вбачається, що батьку була надана можливість спілкуватися з дитиною у зручний для нього час, як він і просив - у вихідні дні, зокрема щосуботи місяця. Так, рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 21.02.2017 року № 72 визначено такий спосіб участі [PERSON] у вихованні доньки (а.с.18). Однак, з відповіді служби у справах дітей вбачається, що [PERSON] нехтує виконанням своїх батьківських обов'язків, в зв'язку з чим матері роз'яснено її право звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав (а.с.20). 3. Утримання дитини. Матеріальним забезпеченням дитини займається мати дитини. З матеріалів справи встановлено, що відповідач [PERSON] має значну заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 31.08.2017 року становила 29528,3 грн. (а.с.11-12). 4. Індивідуальність та розвиток дитини. Питаннями розвитку дитини займається мати дитини. З довідки ЗОШ № 15 від 22.05.2017 року вбачається, що батько дитини не бере участі у вихованні дитини: не спілкується з вчителями, не звертається з проханнями надати інформацію про навчання дитини, не цікавиться успіхами дитини в школі, станом її здоров'я (а.с.13). 5. Особиста прихильність дитини. Суд робить висновок, що дитина внаслідок постійного перебування з матір'ю - більш прихильна до матері: позивачки [PERSON] Крім того, зі слів дитини вбачається, що вона погано пам'ятає батька, оскільки батько не спілкується з нею. 6. Вік дитини. Суд враховує, що дитина відповідно до її віку (9 років) здатна висловити свою думку та своє відношення щодо обставин, що виникли у їх сім'ї, та з приводу ігнорування батьком своєї участі у вихованні дитини. 7. Здоров'я дитини. З наданої суду виписки з медичної карти хворого денного стаціонару встановлено, що дитина знаходиться на «Д» обліку у лікарів: педіатра, ортопеда, кардіолога (а.с.19). Здоров'ям дитини опікується мати. 8. Збереження сімейного оточення і підтримання відносин. Суд вважає, що в даному випадку підтримання відносин з батьком не відбувається по причині нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками. Відповідачу [PERSON] надавалася можливість виправити ситуацію, встановлювався зручний для нього, з урахуванням його побажань, графік спілкування з дитиною та спосіб участі у вихованні дитини. Однак відповідач свідомо ігнорує свої обов'язки і не намагається спілкуватися з дитиною. У такому випадку суд вважає, що сімейне оточення дитини складає сім'я її матері, а біологічний батько дитини - відповідач [PERSON] не приймає участі у підтриманні сімейних відносин з донькою, в такому випадку позбавлення відповідача батьківських прав не вплине на відносини між відповідачем та донькою. На думку суду, поведінка відповідача, який навіть не з'явився до суду, свідчить про незацікавленість його як батька у долі дитини, байдужому ставленні до своїх батьківських обов'язків. Суд вважає, що під час розгляду справи доведено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків відносно доньки [PERSON], а саме: не спілкується з дитиною, не виявляє бажання її побачити, матеріально не забезпечує дитину, не створює належних умов для проживання та навчання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Суд враховує, що відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками по вихованню і утриманню дитини. Суд вважає, що надання батькові можливості налагодити родинні стосунки з дитиною та попередження відповідача про неприпустимість ухилення від участі у вихованні і утриманні сина та про зміну ставлення до виховання дитини - не матиме жодних позитивних наслідків, оскільки судом вже надавалась можливість батьку налагодити стосунки з дитиною, однак з довготривалої поведінки [PERSON] вбачається, що він не має наміру виховувати та забезпечувати дитину, навіть не проявляє наміру і бажання спілкуватися з дитиною, хоча ніхто йому в цьому не перешкоджає, йому були встановлені такі годині для спілкування з дитиною які йому зручні і він об'єктивно має таку можливість, але свідомо не бачиться з донькою. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України [PERSON] обов'язків щодо виховання та розвитку дитини не виконує, ухиляється від їх виконання, з метою захисту насамперед інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесений нею судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі ст.ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved