Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

30 грудня 2014 р. [PERSON] звернувся з заявою, в якій просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача кошти в сумі 21416 грн., крім цього просив стягнути в відповідач 2000 грн. моральної шкоди. Заяву мотивує тим, що 12 червня 2014 року між ним та відповідачем Кредитної спілки «Соціум» було укладено Депозитний договір № ЛВ/Д/2014/3. Внаслідок укладення даного договору він вніс на депозитний рахунок депозитний вклад на суму 10000 грн. строком до 12 вересня 2014 року з відсотковою ставкою в 28 % річних. 14 липня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем КС «Соціум» було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про залучення Внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № [NUMBER] від 12 червня 2014 року. Внаслідок укладення даної угоди позивач додатково вніс на депозитний рахунок 10000 грн. не змінюючи при цьому відсоткову станку та строк дії основного договору. 12 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернувся з письмовою заявою до відповідача про повернення депозитного вкладу з нарахованими відсотками, однак йому було відмолено у поверненні вкладу, в зв'язку з чим він змушений звернутися до суду. Просить стягнути з відповідача на його користь 20000 грн. основного вкладу, 400 грн відсотків, 844,32 грн. пені, 167,67 три відсотки річних, та покласти на відповідача судові витрати. Крім цього просить стягнути з відповідача 2000 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, покликаючись на викладені в заяві мотиви. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі вихідної кореспонденції суду. Про причини своєї неявки в засідання представник відповідача суду не повідомив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст. 224 ЦПК України. Заслухавши думку позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 червня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем КС «Соціум» було укладено Депозитний договір № ЛВ/Д/2014/3. Внаслідок укладення даного договору він вніс на депозитний рахунок кошти в суму 10000 грн. строком до 12 вересня 2014 року з відсотковою ставкою в 28 % річних. 14 липня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем КС «Соціум» було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору про залучення Внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № [NUMBER] від 12 червня 2014 року. Внаслідок укладення даної угоди позивач додатково вніс на депозитний рахунок 10000 грн. не змінюючи при цьому відсоткову станку та строк дії основного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Після спливу строку договору позивач [PERSON] звертався до відповідача з вимогою про повернення вкладу готівкою з нарахованими відсотками, однак йому було відмовлено. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи те, що строк договору закінчився, позивач виявив бажання повернути вкладену суму депозиту, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі та з відповідача слід стягнути в користь позивача 20000 грн. основного вкладу та 400 грн. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, в вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення торгівельної спроможності гривні. Крім цього, норма ст. 625 ЦК України не носить імперативного характеру по відношенню як до нарахування інфляційних взагалі, так і до періоду такого нарахування, зокрема, кредитор вправі самостійно визначати період такого нарахування інфляційних з урахуванням фактичного періоду прострочення виконання такого фонового зобов'язання. Що стосується нарахування 3-х відсотків річних, то вказане нарахування є самостійним способом захисту цивільних прав, передбачених ст. 16 ЦКУ. Крім того, варто зазначити, що стягнення неустойки також є самостійним способом захисту цивільних прав, передбаченим статтею 16 ЦК України, і відповідно до статті 546 ЦК України є одним з видів забезпечення виконання зобов'язань. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (пенею, штрафом) визнається грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання, зокрема в разі прострочення виконання. Враховуючи все вищенаведене на думку суду з відповідача КС «Соціум» підлягають стягненню 849, 32 грн. пені та 167,67 грн. трьох відсотків річних. Стосовно відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, то стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. №4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. В судовому засіданні позивач навів міркування, з яких він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди. Зокрема те, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивач зазнав душевних страждань а як наслідок в нього різко погіршився стан здоров`я, неправомірні дії відповідача вплинули на звичний ритм його життя. За таких обставин суд, із врахуванням характеру і тривалості страждань позивача, приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача моральної шкоди слід задовольнити. Крім того з відповідача слід стягнути в користь держави судові витрати в розмірі 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved