Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

30 жовтня 2014 року позивачі звернулись до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до Маріупольської міської Ради про визнання права власності, де зазначив, що після смерті їх матері - [PERSON], відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS], яка належала їх матері на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.04.1993 року, зареєстрованого Маріупольським житлово - комунальним підприємством по ремонту і експлуатації житлового фонду Іллічівського району м. Маріуполя, за № 2501. Інших спадкоємців, окрім них, які згідно ст. 1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадщині не має. За життя їх матір»ю був складений заповіт, відповідно до якого вона заповіла квартиру [ADDRESS] своїм донькам [PERSON] та [PERSON] Між тим, 17.10.2014 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що у спадкоємця відсутні документи, оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві. Просили визнати за кожною з них право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті їх матері - [PERSON]. До судового засідання позивачі та їх представник не з'явилися, надали суду заяви, якими підтримали позовні вимоги , просили їх задовольнити та розглянути справу у їх відсутності. Представник відповідача - Наливай О.С., що діяла на підставі довіреності, до судового засідання не з'явилася, надала заперечення на позов, де зазначила, що позов є безпідставним, та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки вважає, що право власності на квартиру [ADDRESS] у [PERSON] не виникло, отже ніякого переходу прав від спадкоємця до [PERSON] та [PERSON] не може бути. До позовної заяви додана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.10.2014 року, з якої не вбачається після кого саме звернулися [PERSON], [PERSON], та на яке саме майно вони претендують в порядку спадкування. Просила відмовити у задоволенні позову та розглянути справу у її відсутності. ( а.с. 44). У зв'язку з неявкою сторін та у відповідності до ст.. 197 ЦПК України , фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], яка є матір'ю позивачок. На день її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно . Заповітом від 27 серпня 1993 року , померла заповідала належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] своїм донькам - [PERSON] та [PERSON] . Цей заповіт спадкодавцем не скасовано та не змінено станом на день смерті. Після смерті матері , 18 березня 2014 року, позивачки звернулися до нотаріальної контори за заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але постановою приватного нотаріуса Маріупольского міського нотаріального округу [PERSON] від 17.10.2014 р. їм було відмовлено за тих підстав, що у спадкоємця відсутні документи, оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві. З зв'язку з вищезазначеним позивачки звернулися до суду з позовом про визнання за ними права власності в порядку спадкування. ( а.с.12,14,15,16,17-18). Ст.1218 ЦК України встановлено,що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі , на квартиру, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року( надалі - Інструкція від 31.01.1966 р.) , яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачено обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ. Судом встановлено,що згідно свідоцтва про право власності, виданого на підставі розпорядження № 2501 від 16.04.1993 року , державне підприємство з ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик» підтверджує, що [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою : [ADDRESS] та це зареєстровано у реєстраційній книзі за № 2501.( а.с.19). Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі, на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, судом встановлено,що право власності [PERSON] за її життя було визнане державним органом та зареєстровано у відповідності до вимог законодавства,що діяло на час отримання права власності, тобто у спадкодавця - [PERSON] виникло право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та це право, у відповідності до положень ст.. 1218 ЦК України має перейти до її спадкоємців. Представник відповідача,заперечуючи проти позову, не спростував вищенаведене. Згідно із свідоцтвом про смерть, виданим Іллічівським відділом ДРАЦС Маріупольського МУЮ у Донецькій області, актовий запис № 1176, [PERSON] померла [INFO] року.( а.с.12). Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі ст. 1234 ЦК України використала своє право на заповіт, і згідно ст. 1235 ЦК України призначила спадкоємцями свого майна позивачів. Вказаний заповіт не змінювався та не скасовувався. ( а.с.17). Інших спадкоємців, окрім [PERSON] та [PERSON], які згідно ст. 1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадщині не має що вбачається зі спадкової справи № 21/2014 щодо померлої [INFO] року [PERSON] ( а.с. 70-92). Між тим, 17.10.2014 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що у спадкоємця відсутні документи, оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві. Звертаючись до суду, позивачі просили визнати за ними право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування.( а.с.93). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню та за ними слід визнати право власності в порядку спадкування по 1\\2 частини квартири ,що розташована за адресою: [ADDRESS] , також судом встановлено, що права інших осіб при цьому не порушуються. Згідно до норми ст. 392 ЦК України , вбачається, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його права власності. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню та за ними слід визнати право власності в порядку спадкування на 1/2 частку квартири [ADDRESS] за кожною з них, а також судом встановлено, що права інших осіб при цьому не порушуються.

Outcome: approved