Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

9 червня 2015 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним позовом та просив постановити судове рішення, яким стягнути із відповідача на його користь невиплачені при звільненні суми у розмірі 17 160 грн. 23 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 23 457 грн. 60 коп. та вихідну допомогу при звільненні у розмірі 7 916 грн. 94 коп. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що з 02.11.2004 року по 17.04.2015 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Восток - Руда». Наказом №88 лс від 17.04.2015 року він був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України. Однак, на порушення ст.116 КЗпП України, при звільненні роботодавець не здійснив остаточний розрахунок із ним. У відповідності до ст.117 КЗпП України йому повинна бути виплачена середня заробітна плата за весь час затримки по день фактичного розрахунку. На день подачі позовної заяви, компенсація за затримку розрахунку при звільненні становила 23 457 грн. 60 коп., виходячи з того, що його середньоденна заробітна плата становить 195 грн. 48 коп. Позивач вважав, що у відповідності до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» в разі не проведення відповідачем розрахунку з ним, як працівником, до розгляду справи, суд на підставі ст.117 КЗпП України повинен стягнути на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення судом рішення. Окрім того, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вихідну допомогу при звільненні у розмірі 7 916 грн. 94 коп., посилаючись на те, що він звільнився з роботи з підстав передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а у відповідності до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав визначених у ч. 3 ст. 38 КЗпП України внаслідок грубого порушеня власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі передбаченому трудовим договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Позивач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився. У письмовій заяві позивач просив розглянути справу у його відсутності та задовольнити позов. Представник позовача також просив розглянути справу у його відмутності. Відповідач, належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, свого представника в судове засідання не направив. В письмових запереченнях на позов відповідач визнавав позовні вимоги частково, тільки в частині сум, що належали позивачу при звільненні, розмір яких станом на 31.08.2015 року складає 16 551 грн. 23 коп. В іншій частині заявлених позовних вимог відповідач просив позивачу відмовити, посилаючись на відсутність вини підприємства у несвоєчасному розрахунку при звільненні з позивачем, який зумовлений несвоєчасним відшкодуванням підприємству державою податку на додану вартість та скрутну економічну ситуацію на ринку збуту продукції, яку виробляє ТОВ «Восток-Руда». Дослідивши у судовому засіданні матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 116 КЗпП України, передбачено що при звільненні працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У судовому засіданні судом із дослідженої копії трудової книжки позивача /а.с. 6/, безспірно встановлено, що [PERSON] дійсно з 02.11.2004 року по 17.04.2015 року включно перебував у трудових відносинах з ТОВ «Восток-Руда» та наказом №88 лс від 17.04.2015 року звільнений з роботи за власним бажанням в зв'язку з невиконанням адміністрацією законодавства про працю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Судом також встановлено, що на час звільнення відповідач не здійснив виплату позивачу сум, що належали йому при звільненні у розмірі 17 160 грн. 23 коп., що підтверджується довідкою ТОВ «Восток-Руда» № 839 від 19.05.2015 року(а.с.9). Із дослідженої довідки ТОВ «Восток-Руда» про заборгованість по заробітній платі судом також безспірно встановлено, що відповідач після звільнення позивача здійснював перерахунок грошових коштів в рахунок сум, що належали першому при звільненні, у зв'язку з чим загальна заборгованість відповідача перед позивачем по зазначеним сумам на день постановки судового рішення зменшилась та складає 16 151 грн. 23 коп. Тому саме така сума має бути стягнута з відповідача на користь позивача. Остаточний розрахунок із позивачем відповідач на день постановки судового рішення не здійснив. Згідно ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, законодавець чітко визначив, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, власник повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, з ТОВ «Восток Руда» на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 17.04.2015 року по 08.10.2015 року включно, виходячи із наступного розрахунку. Згідно довідки ТОВ «Восток-Руда» середньоденна заробітна плата позивача становила 195 грн. 48 коп. (а.с.8). Остаточний розрахунок з позивачем відповідач затримав на 118 робочих днів. Таким чином середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 23 066 грн. 64 коп. (195,48 грн. /середньоденна заробітна плата позивача х 118 дні /кількість робочих днів затримки розрахунку). Саме така сума має бути стягнена з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у ч. 3 ст. 38 КЗпП України, внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору, працівникві виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Трудовий договір між позивачем та відповідачем припинено з підстав передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Відповідно до довідки ТОВ «Восток-Руда» № 840 від 19.05.2015 року про середню заробітну плату позивача, її розмір становить 2 638 грн. 98 коп., отже розмір вихідної допомоги становитиме 7 916 грн. 94 коп. ( 2638, 98 грн * 3). Тому саме така сума має бути стягнута з відповідача на користь позивача. Оскільки позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, відповідно ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Зокрема, за вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід стягнути 471 грн. 35 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial