Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

30 серпня 2018 року представник заявника [PERSON], [PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, в якій просить встановити факт того, що [PERSON], [INFO] постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. В заяві посилається на те, що заявник [PERSON], народився [INFO] року в місті Одеса. Під час звернення до Захарівської РС ГУ ДМС України в Одеській області заявнику повідомили, що у 2016 році відбулася реформа системи реєстрації в Україні, ДМС не володіє актуальною інформацією про зареєстрованих осіб, за даних обставин відсутні відомості щодо постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Таким чином, за відсутності у заявника передбаченого законодавством документального підтвердження факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. Заявник та представник заявника у судове засідання не з'явилися, але попередньо надали до суду заяву, в якій вказали, що заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення, просять розглядати справу без їх участі. Представник заінтересованої особи Захарівського РС ГУ ДМС України в Одеській області у судове засідання не з'явилася, але попередньо надала до суду заяву, в якій вказала, що заявлені вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, просить розглядати справу без її участі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] року в місті Одеса, про що в книзі реєстрації актів громадянського стану про народження [INFO] року зроблено відповідний запис за № 2397, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], видане 24 листопада 1963 року. Під час звернення до Захарівської РС ГУ ДМС України в Одеській області заявнику повідомили, що у 2016 році відбулася реформа системи реєстрації в Україні, ДМС не володіє актуальною інформацією про зареєстрованих осіб, за даних обставин відсутні відомості щодо постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. Тобто, паспорт громадянина колишнього СРСР з відміткою про місце реєстрації не достатньо для отримання паспорта громадянина України, такий документ може слугувати підставою для звернення особи до суду про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України. Як вбачається з відмітки про прописку, що міститься в паспорті громадян колишнього СРСР, [PERSON] був зареєстрований у період з 17 липня 1990 року до 07 травня 1997 року за адресою [ADDRESS]. Відповідно до записів в трудовій книжці серії [NUMBER], [PERSON] працював в будівельному комбінаті треста «Одестрансбуд» з 27.07.1981 року до 21.07.1991 року та в подальшому 25.07.1991 року був прийнятий електрозварювальником в механізовану компанію Трест «Півделектромережбуд» де пропрацював до 23.12.1991 року. Згідно довідки Перехрестівської сільської ради Захарівського району Одеської області від 16 липня 2018 року № 1068, [PERSON], [INFO] не зареєстрований але дійсно проживає на території сільської ради за адресою: [ADDRESS] З досліджуваних документів вбачається, що заявник постійно проживав та був зареєстрований на території України станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 роки. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановленні також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту проживання на території Україні необхідно заявнику для подачі документів до Захарівського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеської області для отримання громадянства України. Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Згідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Статтею 2 Закону України «Про правонаступництво України» визнано, що до ухвалення нової Конституції України на території України діє Конституція (Основний Закон) Української РСР, а статтею 5 передбачено що державний кордон Союзу РСР, що відмежовує територію України від інших держав, та кордон між Українською РСР і Білоруською РСР, РРФСР, Республікою Молдова за станом на 16 липня 1990 року є державним кордоном України. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведені вище положення законодавства свідчать про те, що за відсутності у заявника передбаченого законодавством документального підтвердження факту його постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» - паспорту громадянина колишнього СРСР з відмітками про постійну прописку на території України, для отримання заявником паспорта громадянина України їй попередньо необхідно встановити наявність підстав для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням шляхом встановлення вищевказаного факту у судовому порядку. Таким чином, факт проживання заявника в певний період на території України підтверджується встановленими і дослідженими у справі доказами. Суд сприймає вказані документи як носії конкретної інформації факту проживання заявника, на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, які ніким не спростовані. За таких обставин, вимоги заявника є обґрунтовані і суд вважає за необхідне їх задовольнити. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved