Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

6 травня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з названим позовом до [PERSON] з вимогами стягнути з нього в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] 6\~470 грн. на відшкодування завданої майнової шкоди та 2 000 грн. на відшкодування завданої моральної школи. В обґрунтування позову зазначав, що 4 березня 2015 року у ЗОШ № 4 на перерві між уроками малолітній син відповідача [PERSON] взяв без дозволу рюкзак його малолітньої дочки [PERSON], у якому знаходився її планшет марки «ASUS ME302 KL» вартістю 4873 грн. 92 коп. і кинув його на підлогу, після чого вона виявила пошкодження сенсорної панелі. У проведенні гарантійного ремонту сервісний центр відмовив з причини порушення умов гарантії. Вартість оплатної заміни дисплейного модуля становить 6470 грн., яку відповідач відшкодувати відмовився. Пошкодження планшета позбавляє можливості дитину користуватися ним у процесі навчання, чим їй завдано також і моральної шкоди. Відповідач подав заперечення проти позову, які мотивував тим, що позовні вимоги не містять доказів здійснення неправомірних дій його малолітнього сина щодо дочки позивача, в результаті яких настало пошкодження майна та заподіяння майнової і моральної шкоди, що видно з висновку за результатами перевірки, проведеної Славутицьким МВ ГУ МВС України в Київській області. Ухвалою від 12 червня 2015 року до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача залучено [PERSON]. В судовому засіданні позивач просив про задоволення позову, посилаючись на те, що пошкодження планшета могло статися тільки внаслідок дій сина відповідача, оскільки до поміщення його в рюкзак дочка користувалася ним на уроці і пошкоджень не було, а відразу після закінчення перерви на початку наступного уроку пошкодження було помічено однокласницею дочки. Ніхто інший, крім його дочки та сина відповідача рюкзак у цей проміжок часу не брали. Внаслідок тріщини сенсорної панелі дочка боїться брати його до школи, щоб він не вийшов з ладу остаточно і користується ним тільки вдома. Крім того, в процесі користування планшетом через тріщину інколи він виконує команди не з першого разу. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що не заперечує того факту, що його син, граючись на перерві, взяв без дозволу рюкзак дочки позивача, але потім з його слів поставив його на підлогу і від цього малоймовірно виникнення пошкодження планшета. Тобто його син не робив ніяких умисних дій, спрямованих на пошкодження планшета. Його також випадково могла пошкодити і сама дочка позивача. Крім того, розмір відшкодування майнової шкоди він вважає завищеним, а домовленості про інший розмір відшкодування з позивачем та його дружиною вони не досягли. Третя особа просила вирішити справу на розсуд суду, оскільки домовитися з позивачем та його дружиною вони не змогли. Пояснила, що тріщина на моніторі планшета невелика, близько 2-3 см і розташована в кутку. Вважає, що тріщина могла виникнути і не від дій їх сина і тому розмір заявленого позову завищений. Вислухавши пояснення та перевіривши докази, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON], - позивач по справі, є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджено наданою копією свідоцтва про народження (а.с.14). [PERSON] є дитиною, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи і перебуває на диспансерному обліку окуліста з діагнозом «Міопія слабкого ступеню», має порушення осанки та віднесена до групи здоровя II (а.с. 14, 15). Позивачем суду надано копію фіскального чеку магазину «Технополіс» м. Славутича від 18.11.2014 р. на продаж планшета «ASUS Me MO Pad 10 1», плівки захисної з наліпкою та брелка загальною вартістю 4873,92 грн. з гарантією виробника 12 місяців з дати придбання (а.с.16). 10 березня 2015 року позивач звернувся до Славутицького МВ ГУ МВС України в Київській області із заявою, у якій просив розібратися та встановити винних в інциденті, що стався 04.03.2015 р. в ЗОШ № 4 м. Славутича, під час якого однокласник його дочки [PERSON] взяв без дозволу її рюкзак і почав з ним тікати, а потім кинув на підлогу. В рюкзаку крім інших речей знаходився планшет дочки. На уроці однокласниця дочки помітила тріщину на екрані планшета. Однак батько [PERSON] відмовився відшкодувати збитки (а.с.17-19). Згідно копії висновку по заяві [PERSON] від 19.03.2015 р. в ході проведення перевірки встановити в результаті чого, яким чином та хто саме пошкодив вищевказаний планшет не виявилось можливим, з урахуванням чого, а також того, що умислу на пошкодження планшету у малолітнього [PERSON], [INFO], встановлено не було, то відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення (а.с.20-21). Згідно наданої позивачем копії висновку сервісного центру ТОВ «ТСЦЭлВИРА» від 27.03.2015 р. в результаті огляду планшета Asus ME302KL, серійний номер DBOKCT391505, що надійшов 24.03.2015 р., виявлено наступне: механічно пошкоджена сенсорна панель. В звязку з порушенням власником виробу умов гарантії виріб не може бути відремонтований за рахунок виробника. Вартість платної заміни дисплейного модуля на 28.03.2015 р. становить 6470 грн. (а.с.22). В оглянутих у судовому засіданні матеріалах перевірки по заяві [PERSON] містяться письмові пояснення малолітньої [PERSON] про те, що на перерві після другого уроку вони залишили свої рюкзаки біля кабінету і почали гратися. У її рюкзаку був планшет, яким вона користувалася на другому уроці і ніяких пошкоджень на ньому не було. Коли вона зайшла до туалету, то однокласник [PERSON] взяв без дозволу її рюкзак. Побачивши це, вона побігла за ним, він почав тікати, а потім кинув рюкзак на підлогу. При цьому рюкзак вдарився об стіну і відлетів. За порадою однокласників вона зателефонувала своїй матері і поскаржилася на таку поведінку [PERSON] та попросила, щоб вона зателефонувала його матері. Після дзвінка вони пішли на третій урок, на початку якого однокласниця [PERSON] помітила на екрані планшета тріщину, якої раніше не було. Ці її пояснення підтверджені письмовими поясненнями малолітніх [PERSON] та [PERSON], які водночас спростовують пояснення малолітнього [PERSON], котрий заперечував, що кинув рюкзак проте не заперечував того, що брав рюкзак без дозволу власниці. Згідно правил ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оцінюючи досліджені докази у їх сукупності та взаємозвязку, суд бере до уваги доводи позивача, підтверджені письмовими поясненнями малолітніх [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які були очевидцями події, оскільки вони є послідовними та логічними і вважає встановленим факт пошкодження належного малолітній [PERSON] планшета внаслідок неправомірних дій малолітнього [PERSON]. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зазначені дії малолітнього [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] не були правомірними, оскільки він без дозволу взяв рюкзак, що належить їй. При цьому він не міг не знати, що вона має планшет і може зберігати його в рюкзаку. Тому він повинен був і міг усвідомлювати можливість його пошкодження внаслідок тих дій, які він вчинив згідно письмових пояснень [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Виходячи з цього, ризик пошкодження планшета малолітньої [PERSON] має нести малолітній [PERSON], а не вона сама, оскільки явно необережних дій щодо свого майна вона не вчиняла і пошкодження планшета не було випадковим. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1). Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 1 ч. 2). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1). Моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2); у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна (п. 3 ч. 2). Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], а третя особа [PERSON] його матірю, що підтверджено наданою копією свідоцтва про народження (а.с.37). Правила відшкодування шкоди, завданої малолітньою особою, передбачені статтею 1178 ЦК України. Відповідно до ч. 1 цієї статті шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Наявності таких обставин, які звільняють відповідача від обовязку відшкодувати завдану його малолітнім сином шкоду, ним не доведено. Як видно з письмових пояснень [PERSON] малолітній [PERSON] на перерві брав без дозволу її рюкзак і хотів викинути його в смітник, а потім кинув на підлогу. Після цього він взяв без дозволу рюкзак [PERSON], а коли вона побігла за ним, почав тікати і кинув його на підлогу. Очевидними є недоліки у вихованні відповідачем свого малолітнього сина у питанні ставлення до чужого майна, що і послужило основною причиною його дій, внаслідок яких було пошкоджено планшет [PERSON]. Враховуючи вік малолітнього, його дії не можна пояснити простими дитячими забавками, оскільки він повинен і міг розуміти наслідки своїх дій, які він свідомо неодноразово вчиняв щодо речей однокласників, що свідчить про відсутність у нього поваги до чужої власності та є наслідком недоліків у вихованні батьками. Згідно правил ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що підстав для залучення до участі у справі навчального закладу та вирішення питання про його відповідальність згідно ч. 2 ст. 1178 ЦК України немає, оскільки подія мала місце під час перерви між уроками, коли діти не перебували під безпосереднім наглядом вчителя. Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін, в межах заявлених вимог позивачем доведено факт заподіяння шкоди, за яку відповідає відповідач, а відповідачем не доведено, що шкода завдана не з його вини і тому він є належним відповідачем по справі. Разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведено розміру завданої майнової шкоди на суму 6470 гривень. Висновком сервісного центру, копія якого надана позивачем на підтвердження розміру завданої майнової шкоди, не встановлено, що без заміни дисплейного модуля вартістю 6470 грн. планшет не може використовуватися за своїм призначенням, тобто необхідність такої заміни не доведена. Як пояснив у судовому засіданні позивач, його дочка продовжує використовувати планшет за призначенням, але не бере його до школи для попередження більшого пошкодження. Крім того, внаслідок тріщини на екрані погіршились експлуатаційні якості планшета. Клопотання про призначення судової експертизи для визначення розміру дійсної майнової шкоди позивачем не заявлено, ступінь погіршення експлуатаційних та товарних якостей планшета не визначена, а ціна позову в 6470 грн. при вартості планшета разом з аксесуарами в 4873,92 грн. вочевидь не відповідає розміру реальної майнової шкоди. Виходячи з того, що позивачем не доведено розміру завданої дійсної майнової шкоди, позов у частині відшкодування майнової шкоди на суму 6470 гривень задоволенню не підлягає. Разом з тим, суд вважає доведеним позивачем факт заподіяння його малолітній дочці моральної шкоди, за яку відповідальність має нести відповідач. Завдана моральна шкода полягає у душевних стражданнях малолітньої [PERSON] внаслідок пошкодження її планшета. Суд погоджується з розміром її грошової компенсації на суму 2000 грн,, виходячи при цьому з характеру шкоди та душевних страждань потерпілої, яка обмежена у можливості використовувати планшет у навчальному процесі в школі, зниження його експлуатаційних та товарних якостей, а також з врахуванням вимог розумності та справедливості. Заперечення відповідача проти позову доказами не підтверджені і не спростовують позову. Посилання відповідача на висновок за результатами перевірки заяви [PERSON], у якому вказано на відсутність підстав для кримінальної та адміністративної відповідальності, а також відсутності умислу на заподіяння шкоди не спростовують позову і не виключають відповідальності за необережне заподіяння шкоди у деліктних правовідносинах цивільно-правового характеру. Його посилання на те, що пошкодження планшета могло статися випадково з вини самої власниці є припущенням і до уваги не береться. Вина відповідача у заподіянні шкоди полягає у недоліках виховання у його малолітнього сина поваги до чужої власності та недопустимості порушення права власності. Суд вважає, що саме це і було головною причиною пошкодження майна малолітньої [PERSON], за що відповідають батьки малолітнього заподіювача шкоди, а не відсутність безпосереднього контролю за його поведінкою в школі, за що вони відповідати не повинні. Надані копії позитивної характеристики малолітнього [PERSON] та почесної грамоти [PERSON] позову не спростовують, оскільки характеристика не є повною і не охоплює питання ставлення до чужої власності, а почесна грамота видана за підтримку школи та допомогу у створенні позитивного іміджу школи. За таких обставин суд вважає правильним позовні вимоги задовольнити частково. Згідно правил ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються витрат по оплаті правової допомоги на суму 300 грн. пропорційно розміру задоволених вимог, що становитиме 72 гривні. Крім того, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір на суму 243 грн. 60 коп., від сплати якого позивач звільнений на підставі п. 10 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial