Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

29 грудня 2020 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] та Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про визнання протиправним та скасування розпорядження першого заступника голови Запорізької районної державної адміністрації № 547 від 16.12.2020 року та встановлення батьку часу для участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Позов підписаний представником позивача, адвокатом Погосян М.А. та обґрунтований наступним. Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 11 листопада 2020 року розірвано шлюб між сторонами у справі - [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу у них є малолітня донька - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу донька проживає з матір`ю. Батько дитини, відповідач [PERSON] , виявивши бажання спілкуватись з донькою, звернувся до Служби у справах дітей Запорізької РДА з заявою про встановлення графіку побачень з дитиною, який, в подальшому, був затверджений оскаржуваним розпорядженням першого заступника голови Запорізької РДА Запорізької області № 547 від 16 грудня 2020 року. З цим розпорядженням позивач не згодна з наступних підстав. На засідання комісії, яка приймала рішення щодо встановлення часу спілкування батька з дитиною, не запрошувались батьки - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] ; доводи батьків комісією не заслуховувались, обставини поставленого питання комісія в належному обсязі не досліджувала. Оскаржуване розпорядження не містить жодного обґрунтування встановлення саме такого графіку. Крім того, як вбачається з тексту оскаржуваного розпорядження, [PERSON] в своїй заяві повідомив, що зобов`язується сплачувати аліменти на їх спільну з позивачем малолітню дитину та надав копію чеків на підтвердження перерахування ним на користь [PERSON] аліментів на утримання спільної доньки на суму 1000 гривень. На таку суму мати не може утримувати спільну дитину сторін, крім того, позивач [PERSON] за весь час роздільного проживання з відповідачем [PERSON] отримала всього 1000 гривень аліментів, що не було враховано під час прийняття рішення за оскаржуваним розпорядженням. Не було встановлено також можливості батька здійснювати догляд за дитиною з урахуванням тієї обставини, що [PERSON] працює і не може бути постійно поряд з донькою. Без дослідження вказаних обставин у Запорізької РДА не було підстав встановлювати такий графік спілкування батька з дитиною, який фактично був встановлений. Враховуючи викладене та обґрунтовуючи свої позовні вимоги нормами національного законодавства та рішеннями ЄСПЛ, позивач просила суд задовольнити позовні вимоги: визнати протиправним та скасувати розпорядження першого заступника голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 16 грудня 2020 року № 547 «Про визначення часу спілкування [PERSON] , [INFO] з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] »; визнати спосіб участі відповідача [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] шляхом встановлення побачень кожної суботи місяця та кожної неділі місяця з 12 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин без ночівлі в присутності матері. 05 лютого 2021 року відповідачем Запорізькою РДА Запорізької області до суду поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до позовної заяви фактично оскаржується лише пункт 1 розпорядження № 547 від 16 грудня 2020 року, а інші пункти цього розпорядження позивачем не оскаржуються. Дійсно, на засідання комісії з питань захисту прав дитини Запорізької РДА Запорізької області не були запрошені батьки дитини - позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Цей факт мав місце через впровадження карантину та введення обмежувальних заходів щодо відвідування приміщення РДА. Однак, кожному з батьків були надіслані листи щодо розгляду питання про встановлення графіку спілкування батька з дитиною, в яких містились пропозиції до кожного з батьків викласти свою думку з цього питання та було запропоновано надати будь-які документи на підтвердження своєї думки. Напередодні засідання секретар комісії зв`язувалась з батьками дитини телефоном, що знайшло своє відображення в протоколі засідання комісії. Крім того, під час проведення свого засідання комісія діяла на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 866, яка регламентує питання визначення органом опіки та піклування порядку участі батьків у вихованні дитини та у спілкуванні з нею. Також були враховані положення Рекомендацій Мінсоцполітики № 24896/912-17/37 від 18 грудня 2017 року. Члени комісії вивчили всі надані батьками документи та здійснили всі можливі дії для максимально повного та об`єктивного встановлення обставин поставленого на розгляд комісії питання (детальний опис дій комісії викладений в тексті відзиву на позовну заяву та досліджений судом). Доводи кожного з батьків були враховані комісією в своїй сукупності з отриманими документами та були покладені в основу рішення комісії. При цьому, розраховуючи на те, що через деякий час батьки самі дійдуть згоди щодо порядку участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, було прийняте рішення про строкове встановлення графіку спілкування батька з дитиною - на 6 місяців. 15 лютого 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] , в якому він просив суд відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. Після розірвання шлюбу між сторонами у справі, матір дитини - позивач [PERSON] не давала можливості відповідачу [PERSON] бачитись з їх донькою. При цьому перемовини з цього приводу не дали жодних результатів, оскільки матір всіляко налаштовує дитину проти батька і не дає батьку можливості ані побачити свою доньку, ані поспілкуватись телефоном. Намагання узгодити якийсь графік побачень з дитиною також не дали результату. Зазначив, що він проживає разом з батьками, офіційно працевлаштований, добре характеризується за місцем проживання. Житлові умови придатні для перебування дитини, що підтверджено відповідними актами. Під час прийняття оскаржуваного розпорядження, Запорізькою РДА було враховано як його думку, так і думку позивача. Посилаючись на норми Сімейного кодексу України, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову. 15 лютого 2021 року та 18 лютого 2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, доводи якої фактично зводяться до доводів позовної заяви з більш детальним обґрунтуванням, враховуючи доводи відповідачів, наведені у їх відзивах на позов. 01 березня 2021 року відповідачем Запорізькою РДА подано заперечення щодо відповіді на відзив, доводи яких фактично зводяться до доводів відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Погосян М.А. підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. При цьому суд не може прийняти фактичну зміну предмету позову в частини визначення зустрічей батька з дитиною без присутності матері, оскільки про такі вимоги було заявлено представником позивача під час судових дебатів, що не відповідає вимогам статті 49 ЦПК України. Таким чином позовні вимоги розглядаються судом в тому обсязі, в якому вони були заявлені. Відповідач [PERSON] та його представник, представники відповідача Запорізької РДА Запорізької області та третьої особи - Служби у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації в судовому засіданні заперечили проти позову з підстав, викладених у поданих ними до суду документах. Суд, вислухавши учасників провадження, дослідивши подані сторонами письмові докази та оглянувши фото- та відеозаписи, дійшов наступних висновків. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копіює технічного паспортом та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом підтверджено право власності позивача - [PERSON] на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5-7). Довідкою від 15 квітня 2019 року підтверджено реєстрацію позивачки за вказаною адресою (а.с. 10). Як вбачається з копії свідоцтва про народження дитини - [PERSON] , спільна донька сторін народилась [INFO] (а.с. 11). В матеріалах справи також міститься копія оскаржуваного розпорядження № 547 від 16 грудня 2020 року, яким визначено час спілкування батька, [PERSON] з малолітньою донькою [PERSON] за наступним графіком: ?один тиждень (сім днів підряд з ночівлею) щомісяця за адресою проживання батька: [ADDRESS] , без присутності матері; ?у святкові дні час та місце спілкування дочки узгоджується з матір`ю дитини, [PERSON] . Дані умови діють протягом півроку з дня видання розпорядження. [PERSON] не чинити перешкод батькові у спілкуванні з дитиною (а.с. 13, 14). Як вбачається з витягу № 232 протоколу № 15 засідання комісії з питань захисту прав дитини Запорізької РДА від 10 грудня 2020 року, предметом розгляду комісії було визначення часу спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] (а.с. 32, 33). При цьому, вказаний витяг містить виклад обставин як спільного життя сторін, так і обставин їх взаємовідносин після розірвання шлюбу. Маються посилання на акти обстеження умов проживання як матері дитини, так і батька. При вирішенні питання участі батька у вихованні дитини, комісією було в телефонному режимі проведено бесіди з батьком дитини [PERSON] та матір`ю дитини [PERSON] , деталі яких описано у витягу. Проаналізовано стан житла як матері, так і батька. Оцінено соціальний стан батьків. Також судом досліджено додані відповідачем, Запорізькою РДА, матеріали, які були зібрані комісією при прийнятті рішення щодо встановлення часу спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] : ?акт обстеження умов проживання [PERSON] від 05 листопада 2020 року; ?заява [PERSON] про розгляд питання щодо встановлення йому часу для спілкування з дитиною від 02 грудня 2020 року; ?копію рішення Михайлівського районного суду Запорізької області по справі № 321/1224/20 від 12 листопада 2020 року, яким розірваний шлюб між сторонами; ?копію судового наказу по справі № 321/1414/20 від 16 листопада 2020 року, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на їх спільну дитину [PERSON] ; ?характеристику на [PERSON] з місця його мешкання, яка носить позитивний характер, від 03 грудня 2020 року; ?виробничу характеристику [PERSON] , яка носить позитивний характер, від 02 грудня 2020 року; ?довідку про доходи [PERSON] за період з квітня по вересень 2020 року, від 02 жовтня 2020 року; ?квитанцію з ТОВ «Нова Пошта» на підтвердження відправки [PERSON] на ім`я [PERSON] м`якої іграшки від 20 листопада 2020 року; квитанцію з АТ КБ «Приватбанк» від 07 листопада 2020 року про направлення [PERSON] на ім`я [PERSON] грошових коштів в сумі 995 гривень; ?заяву від [PERSON] щодо її міркувань по питанню встановлення [PERSON] часу спілкування з їх спільною донькою від 30 листопада 2020 року; ?характеристику з місця мешкання [PERSON] , яка носить позитивний характер, від 04 грудня 2020 року; ?акт обстеження умов проживання матері [PERSON] з висновком про відповідність умов проживання потребам дитини; ?акт та висновок оцінки потреб сім`ї [PERSON] , якими встановлено, що сім`я [PERSON] не перебуває в складних життєвих умовах і в ній (а.с. 37-59). Зазначені документи були оцінені комісією, що вбачається з витягу з протоколу. Матеріали справи також містять ряд позитивних характеристик [PERSON] та його батьків, які також були досліджені судом (а.с. 63-67). Відповідно до довідки № 549 від 03 лютого 2021 року, спільна донька сторін [PERSON] зареєстрована за місцем проживання батька (а.с. 70). Як вбачається з довідки від 01 лютого 2021 року, [PERSON] станом на 01 лютого 2021 року не має боргу за аліментами (а.с. 71). В судовому засіданні також були досліджені надані сторонами фотокартки та відеозаписи. Оцінюючи оскаржене розпорядження на відповідність його вимогам закону, суд вважає необхідним зазначити наступне. У відповідності до статті 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безпосереднє спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 154 СК України встановлено, що батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого ч. 5 цієї статті - ч. 1 ст. 157 СК України. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини - ч.ч. 2, 3 ст. 157 СК України. Право органу опіки та піклування вирішувати спір між батьками щодо участі у вихованні дитини за заявою того з батьків, хто проживає окремо від дитини, встановлене статтею 158 СК України. При цьому таке рішення орган опіки та піклування приймає на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення - абз. 2 ч. 1 ст. 158 СК України. Таке рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Подібні висновки неодноразово висловлювались Верховним Судом при розгляді справ, пов`язаних зі спілкуванням батьків з дитиною. Таким чином, при вирішенні даної справи суд має керуватись, передусім, інтересами дитини, яка має право на спілкування як з матір`ю, так і з батьком, та має право на належний розвиток своєї особистості за участю рідних матері та батька. Оцінюючи доводи сторін щодо прийняття оскаржуваного розпорядження, суд констатує, що органом опіки та піклування було встановлено обставини та умови життя кожного з батьків, встановлено відношення як батьків до дитини, так і дитини до батьків. При розгляді питання відповідачем Запорізької РДА було максимально докладно (настільки, наскільки це можливо в умовах загальнонаціонального карантину) вивчено важливі для прийняття рішення обставини. В судовому засіданні було досліджено надані сторонами відеозаписи, які свідчать про те, що спільна дитина сторін - [PERSON] , бажає спілкуватись як з матір`ю, так і з батьком, прихильна до обох батьків, перебуває в стресовій ситуації через те, що батько і мати проживають окремо. Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, суд вважає відсутніми підстави для задоволення позову в повному обсязі, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення органом опіки та піклування - Запорізькою РДА Запорізької області, було вжито всіх можливих та достатніх заходів для повного і неупередженого встановлення взаємовідносин між дитиною та батьками; зібрано дані, які характеризують кожного з батьків та дані, які свідчать про належність умов проживання дитини як у матері, так і у батька.

Outcome: dismissed