Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

31.08.2015 року до суду звернулася [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Гуляйпільської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. В позові позивач посилалася на те, що з 2008 року по 2010 рік перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. 21.03.2009 року відповідач заподіяв малолітньому сину тяжкі тілесні ушкодження, що потягло за собою тяжкі наслідки для здоров`я дитини. 20.08.2010 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. З того часу відповідач не підтримує стосунків з нею та з дитиною, ніякої участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги не надає. Таким чином, відповідач фактично без поважних причин самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина. Наразі вона сама доглядає за сином, матеріально утримує, оздоровлює і виховує. Дитина має все необхідне для нормального фізичного і духовного розвитку, навчається в Добропільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів. Прохає позбавити відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач позов підтримала, суду пояснила, що відповідач давно не спілкується з дитиною, його місцезнаходження їй не відоме, ніякої матеріальної допомоги не надає, має заборгованість по аліментам 9208 грн., прохає задовольнити позов. Представник позивача [PERSON] також підтримала позов, прохає задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся згідно вимог чинного законодавства за адресою постійного місця реєстрації (а.с.14). Повідомлення повернулися до суду без вручення з відміткою листоноші, що адресат за вказаною адресою не проживає (а.с.31,38). На виконання вимог ч.9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, фактичне місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликався в суд через оголошення у пресі. Тобто, відповідач був повідомлений через засоби масової інформації шляхом розміщення оголошення в газеті газеті «Голос України» № 198 (6202) від 27.10.2015 року. З опублікуванням оголошення про виклик в засобах масової інформації - відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, за відсутності заперечень до того позивача. Представник третьої особи, служби у справах дітей Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області, Гринь В.І., в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, вважав, що для позбавлення батьківських прав відповідача є всі передбачені законом підстави, підтримав висновок органу опіки та піклування. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: В силу п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. В принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Судом встановлено, що в період часу з 2008 року по 2010 рік позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], ( а.с.6). 21.03.2009 року відповідач заподіяв малолітньому сину тяжкі тілесні ушкодження, що потягло за собою тяжкі наслідки для здоров`я дитини (а.с.11-13). 20.08.2010 року шлюб між нею та відповідачем розірвано ( а.с.5). З того часу відповідач не підтримує стосунків з нею та з дитиною, ніякої участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги не надає. Таким чином, відповідач фактично без поважних причин самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина. Відповідно до висновку Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 25.09.2015року № 123/01\\39 ( а.с.32-33), орган опіки та піклування, враховуючи всі встановлені ним обставини, дійшов висновку про доцільність позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Отже, своїми діями, відповідач свідомо порушує свої зобов'язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. Відповідно до п.15 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав - є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою що відповідач, свідомо не виконує своїх обов'язків по вихованню дитини -[PERSON], не спілкується з ним, хоча перешкод в спілкуванні йому з дитиною ніхто не чинив і не чинить, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п.2 ч.1 - ухиляння від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах дитини, суд вважає можливим задовольнити позов і позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. А тому позов підлягає задоволенню як такий, що грунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами.

Outcome: approved