Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та просив виселити відповідача [PERSON] з [NUMBER] гуртожитку УДСО при ГУМВС України в місті Києві, що розташований по [ADDRESS], без надання йому іншого жилого приміщення, а також стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що з серпня місяця 2004 року № 43 від 18.09.1996 міліціонеру Шевченківського РВ УДСО [PERSON] Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві (далі -УДСО) надано для проживання кімнату [NUMBER] гарнізонного гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та в подальшому відповідача було переселено до [NUMBER]. Зазначає, що Наказом УДСО від 24.12.2013 № 619 о/с відповідача було звільнено з органів внутрішніх справ за ст. 63 п. «Ж» (за власним бажанням). Позивач посилається, що оскільки відповідач звільнився з органів внутрішніх справ за власним бажанням і стаж його роботи в органах внутрішніх справ менше 10 років, підстав для його подальшого проживання у гуртожитку не було, а тому відповідача 24.03.2015 року було письмово попереджено про необхідність звільнення кімнати в гуртожитку до 15 квітня 2015 року, а 23 квітня 2015 року відповідача було повторно попереджено про виселення та надано витяг з протоколу засідання житлово-побутової комісії УДСО від 23.04.2015 №6. На підставі вищевикладеного та приймаючи до уваги те, що відповідач в добровільному порядку вимогу позивача не виконав, позивач просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із статтею 127 ЖК України та Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 27.04.2015 № 84 встановлено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті міських (крім міст Києва та Севастополя), районних у містах рад, районних у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що з серпня місяця 2004 року [PERSON] Управлінням Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві надано для проживання кімнату [NUMBER] гарнізонного гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та в подальшому відповідача було переселено до [NUMBER]. Судом також встановлено, що спірне жиле приміщення - [NUMBER] гуртожитку УДСО при ГУМВС України в місті Києві, що розташований по [ADDRESS] закріплено на правах повного господарського відання за УДСО при ГУМВС України в м. Києві. Згідно п.1.2. Положення про гуртожиток УДСО при ГУМВС України в м. Києві, що затверджене наказом УДСО при ГУМВС України в м. Києві від 31.12.2008 року № 945, гуртожиток призначається для проживання працівників управління Державної служби охорони при ГУМВС України в місті Києві на період їх роботи в підрозділах УДСО та, як виняток, членів їх сімей (а.с.32-37). Відповідно до п.6.1. Положення про гуртожиток УДСО при ГУМВС України в м. Києві, працівників (та разом з ними членів їх сімей), які поселилися в гуртожитку у зв'язку з роботою в підрозділах ДСО, може бути виселено з гуртожитку в разі, зокрема, звільнення з роботи за власним бажанням без поважних причин. Судом встановлено, що Наказом від 24.12.2013 № 619 о/с відповідача було звільнено з органів МВС за ст. 63 п. «Ж» (за власним бажанням) на підставі рапорту відповідача від 20.12.2013 року (а.с.5,8). Згідно витягу з протоколу засідання житлово-побутової комісії УДСО при ГУМВС України в місті Києві № 6 від 23 квітня 2015 року вбачається, що комісією прийнято рішення про виселення відповідача з гуртожитку УДСО по [ADDRESS] (а.с.25). Відповідача листом від 24.03.2015 року було письмово попереджено про необхідність звільнення [NUMBER] в гуртожитку УДСО до 15 квітня 2015 року (а.с.26). Проте, відповідач [NUMBER] гуртожитку УДСО при ГУМВС України в місті Києві, що розташований по [ADDRESS], в добровільному порядку не звільнив. Відповідно до ч. 1-2 ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, враховуючи те, що відповідача було звільнено з роботи за власним бажанням, тобто без поважних причин, в добровільному порядку [NUMBER] гуртожитку УДСО при ГУМВС України в місті Києві відповідач не звільнив, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 243,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved