Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

30.08.2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Сіверськ, пров. Заводський, 6/24. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2014 року вона є власником квартири № 24 розташованої в будинку № 6 по пров. Заводський в м. Сіверськ Бахмутського району Донецької області. З відповідачем [PERSON] позивач перебувала у шлюбі, спільних дітей не мають. 28 квітня 2014 року сторони розірвали шлюб і через декілька днів після цього, 05.05.2014 року відповідач забрав усі належні йому речі та поїхав на постійне проживання до Росії, де створив нову сімю. Де він зараз мешкає позивачу невідомо, сторони не підтримують ніяких відносин та не спілкуються. Відповідач фактично не проживає в квартирі вже більше двох років. Позивач змушена сплачувати комунальні послуги також за відповідача та нести додаткові матеріальні витрати. Формальна реєстрація [PERSON] у вищевказаній квартирі заважає оформити позивачу субсидію на сплату житлово-комунальних послуг. У звязку із цим позивач була змушує звернутися до суду. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] до судового засідання не зявилися. 28.10.2016 року представник позивача через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. \~\~\~\~\~\~ Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим поштовим відправлення заадресою його реєстрації. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст.76 ЦПК України, повідомлення\~\~про причину неявки\~\~до суду не надійшло. Відповідно до ст.74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає\~ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди представника позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до\~ст. 224-228 ЦПК України. \~ Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з договору купівлі-продажу квартири від 25.03.2014 року (серія ВТТ № 683628), посвідченого державним нотаріусом Другої артемівської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 767, вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS], загальною площею 56,90 кв.м (арк.с.9). Позивач [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: Донецька область, Бахмутський (Артемівський) район, м. Сіверськ, пров. Заводський, 6/24, яка належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 2503.2014 року виданого Другою артемівською державною нотаріальної конторою, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.03.2014 року № 19510489 (арк.с.10). Як вказує позивач, вона перебувала у шлюбі з відповідачем. 28 квітня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що складено відповідний актовий запис № 074 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-НО № 258155 відділом ДРАЦС по Артемівському району реєстраційної служби Артемівського МРУЮ у Донецькій області (арк.с.7). Відповідно довідки ПП «Донжилсервіс» № 4045 від 25.08.2016 року, за адресою: Донецька область, м. Сіверськ, пров. Заводський, 6/24 зареєстрована [PERSON], [INFO], - власник квартири, та [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (аркс.с.8). Згідно акту про фактичне проживання від 26.08.2016 року, виданого Сіверською міською радою, за адресою: м. Сіверськ, пров. Заводський, 6/24, зареєстрований [PERSON], [INFO], але з 05.05.2014 року за вказаною адресою не проживає. Вказаний факт можуть підтвердити сусіди [PERSON] та [PERSON] (арк.с.12). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України передбачається право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації, за адресою: м. Сіверськ, пров. Заводський, 6/24, з 05.05.2014 року не проживає. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved