Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

30.09.2015р. [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить будинок за адресою [ADDRESS]. За даною адресою зареєстровані: позивачка, її донька [PERSON] та онука [PERSON] З 03.11.2005р. за цією адресою зареєстрована відповідачка. Фактично [PERSON] за вказаною адресою не проживала, на час реєстрацій відповідачка проживала за іншою адресою. З 1997р.[PERSON]. виїжджає на роботу до Італії, де і мешкає на даний час. Так як відповідачка зареєстрована в будинку позивачки, остання сплачує житлово-комунальні послуги і за неї, та не має можливості оформити субсидію, бо не може зібрати необхідні документи. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому зазначила, що позов підтримує. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, на судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів ( постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст.169 ЦПК України). Треті особи в судове засідання явку представників не забезпечили. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, надавши оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що власником будинку за адресою [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.2015р. та копією технічного паспорту житлового будинку. (а.с.6-7) Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Встановлено, що в будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], її донька - [PERSON] та онука - [PERSON], а також зареєстрована, але фактично не проживала та не проживає сестра [PERSON] - [PERSON], що підтверджується копією довідки № 556 від 21.09.2015р. та актом обстеження проживання сім'ї .(а.с.8-9) Встановлено, що договори найму житлового приміщення відповідачкою [PERSON] з власником будинку [PERSON] не укладалися. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно із ч. 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З огляду на викладене, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] більше одного року без поважних причин була відсутньою і не проживала у будинку за адресою: [ADDRESS], втратила право користування даним житлом, тому суд вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved