Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

30.01.2017 року представник ПАТ «Сбербанк» звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 14 жовтня 2011 року між ПАТ «[PERSON] Сбербанк Росії», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ «Сбербанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 016/Н/11/76/ФО, відповідно до п. 1.1.-1.3. якого банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 80000 грн. на поточні потреби. [PERSON] зобовязався повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити за користування кредитними коштами проценти у розмірі 25 % річних, як встановлено п. 1.2 кредитного договору. Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що кредитні кошти позичальник зобовязався сплачувати в рахунок погашення кредитної заборгованості відповідно до графіку, згідно з Додатком № 1 до кредитного договору, що є його невідємною частиною з кінцевим терміном повернення не пізніше 13.10.2016 року. Факт надання кредиту підтверджується випискою по особовому рахунку [PERSON] за період з 14.10.2011 року по 10.01.2017 року. Позивач зазначає, що [PERSON] не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, чим порушує прийняті на себе договірні зобовязання. Відповідно до п.8.3. кредитного договору передбачено, що позивач має право в односторонньому порядку достроково розірвати договір та/або вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості у разі затримання позичальником щонайменше на один календарний місяць сплати частини кредиту, та/або процентів, нарахованих за користування кредитними коштами. Позивач вказує, що з метою забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором, між позивачем та [PERSON] 14.10.2011 року укладено договір поруки № 016/Н/11/76/ФО/S-1 (а.с. 21-22), відповідно до п. 2.1. якого [PERSON] зобовязується відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] його зобовязань, які випливають з кредитного договору та можуть виникнути в майбутньому за кредитним договором. Позивач вказав, що станом на 10 січня 2017 року заборгованість [PERSON] перед позивачем за вищезазначеним кредитним договором складає 72634,16 грн., з яких: заборгованість за кредитом 45523,96 грн., проценти за користування кредитом - 26840,20 грн. З огляду на вищенаведене, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Сбербанк» зазначену суму заборгованості за кредитним договором № 016/Н/11/76/ФО від 14.10.2011 року та суму сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, а також заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій вказав, що у звязку із арифметичною помилкою сума заборгованості у позовній заяві була визначена неправильно, а тому просить суд прийняти до уваги уточнену заяву та стягнути з відповідача у їх користь 72364,16 грн. та судові витрати, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі у судове засідання не зявилися, інформація про час і місце судових засідань розміщувалася на сторінці Красноармійського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет, оскільки боржники зареєстровані у м. Донецьку, однак функціонування відділення поштового звязку УДППЗ «Укрпошта» в цьому населеному пункті України неможливе з причини проведення антитерористичної операції. Приймаючи до уваги, що відповідачі про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи у їх відсутність не подавали, тому відповідно до п. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів за відсутності осіб, які беруть участь у справі та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 1 вказує на підстави звільнення від доказування, зокрема, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином згідно (відповідно) до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України встановлено, щопорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що 14.10. 2011 року між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] Сбербанк Росії», правонаступником всіх прав та обовязків якого є Публічне Акціонерне Товариства «Сбербанк», та [PERSON] укладено кредитний договір №016/Н/11/76/ФО, за умовами якого відповідачу було надано кредит у сумі 80\~000 грн. на поточні потреби, без обмеження цільового використання кредитних коштів за виключенням випадків, передбачених законодавством України, зі сплатою 25 % річних та кінцевим терміном повернення кредиту 13.10.2016 року (а.с. 13-17). Відповідно до кредитного договору, відповідач зобовязаний здійснювати повернення кредиту та відсотків за користування кредитом згідно графіку. 14.10.2014 року між Публічним акціонерним товариством «[PERSON] Сбербанк Росії», правонаступником всіх прав та обовязків якого є Публічне Акціонерне Товариства «Сбербанк» та [PERSON] року укладено договір поруки № 016/Н/11/76/ФО/S-1 (а.с. 21-22). Відповідно до п. 2.1. договору поруки № 016/Н/11/76/ФО/S-1 [PERSON] взяв на себе зобовязання відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] його зобовязань, які випливають з кредитного договору та можуть виникнути в майбутньому за кредитним договором в тому ж розмірі, що і [PERSON] Позивач усі взяті на себе зобов'язання виконав, надавши відповідачу [PERSON] у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 80000 грн., зі сплатою 25% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом до 13.10.2016 року. Згідно виписки по особовим рахункам з 14.10.2011 року по 10.01.2017 року відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 80\~000 грн. (а.с. 12). Статтею 612 ЦК України передбачено що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з уточненого розрахунку заборгованості, наданого позивачем під час розгляду справи у суді 07.02.2017 року, станом на 10.01.2017 року заборгованість відповідача перед банком становить 72364,16 грн., з яких: 45523,96 грн. заборгованість за кредитом, 26840,20 грн. проценти за користування кредитом. Пунктом 8.3. кредитного договору передбачено, що позивач має право в односторонньому порядку достроково розірвати договір та/або вимагати від позичальника щонайменше на один календарний місяць сплатити частину кредиту, та/або процентів, нарахованих за користування кредитними коштами. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки, а тому, суд правильно встановив, що відповідно до положень ст. 554 ЦК України останні відповідають за зобов'язаннями як солідарні боржники. З огляду на те, що [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором щодо вчасного погашення кредиту належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості за кредитним договором, відтак суд приходить до висновку, що заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в користь позивача солідарно з відповідачів [PERSON] як позичальника та [PERSON] як поручителя. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а також з урахуванням того що відповідачі не скористалися своїм правом з`явитися в суд і спростувати надані позивачем докази у справі, які підтверджують і факт укладання кредитного договору та договору поруки і наявність заборгованості перед банком з боку відповідачів, суд приходить до висновку про задоволення позову, а саме, стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитом у сумі 45523,96 грн. та відсотків за користування кредитом у сумі 26840,20 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на вищенаведене, також з відповідачів слід стягнути солідарно на користь позивача сплачений ним судовий збір при зверненні до суду із позовом у сумі 1600 грн.

Outcome: approved