Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

29.08.2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якому просить суд стягнути з відповідача на його користь 910210,64 грн. завданої матеріальної шкоди, 100000,00 грн. спричиненої моральної шкоди та 46405,00 грн. понесених позивачем судових витрат. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що позивач є власником автомобіля Porshe Panamera Turbo, р.н.з. [NUMBER] . 06.02.2019 року в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода у якій зіткнулись автомобіль Mitsubishi, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіль Porshe Panamera Turbo, р.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача. Внаслідок зіткнення транспортний засіб позивача отримав механічні ушкодження. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2019 року було встановлено, що вина відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є доведеною повністю. Внаслідок протиправних дій відповідача було істотно пошкоджено належний позивачу автомобіль, чим завдано матеріальної шкоди. Відповідно до Звіту про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди завданої власнику КТЗ від 26.03.2019 року №1485 вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ складає 1009210,64 грн. Відповідачем було застраховано цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу в страховій компанії ПАТ «НАСК «ОРАНТА». 09.07.2019 року страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 99000,00 грн. Таким чином, невідшкодованою залишається майнова шкода з урахуванням виплаченого страхового відшкодування, у розмірі 910210,64 грн. Позивач звернувшись до страховика з вимогою виплатити страхового відшкодування, отримав виплату, але ця виплата не покриває й половини завданого збитку. Таким чином, відповідач, як заподіювач шкоди, має нести цивільно-правову відповідальність по деліктному зобов`язанню й відшкодувати заподіяну ним шкоду позивачу, в розмірі не охопленому страховим відшкодуванням. В даному випадку розмір такого відшкодування становить 910210,64 грн. Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з пошкодженням його майна. Позивач вказує, що з моменту вчинення правопорушення минув тривалий період часу, проте відповідач не вжив заходів щодо відшкодування позивачу завданої матеріальної та моральної шкоди та не сприяв усуненню негативних наслідків вчиненого ним правопорушення. Зазначене не може не відобразитись на характері та обсязі душевних і психічних страждань, яких зазнав та продовжує зазнавати позивач. Ураховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, їх тривалість, можливість відновлення немайнових втрат, позивач вважає розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди на суму у розмірі 100000,00 грн. Стосовно понесених позивачем судових витрат, останній вказує, що при поданні позовної заяви ним сплачено судовий збір у розмірі 9605,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу складають 36800,00 грн., а також до витрат пов`язаних з розглядом справи належать витрати на оплату послуг експерта зі складання звіту про оцінку вартості майнової шкоди у розмірі 3300,00 грн. Всього розмір судових витрат позивача складає 46405,00 грн. Ухвалою суду від 10.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 06.12.2019 року заяву представника позивача про забезпечення позову повернуто заявнику. Ухвалою суду від 09.12.2019 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Ухвалою суду від 16.12.2019 року частково задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову. Ухвалою суду від 21.01.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 05.10.2020 року визнано обов`язковою явку представника третьої особи в судове засідання. Ухвалою суду від 02.12.2020 року задоволене клопотання представника відповідача про приєднання доказів. 16.10.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що позивач не надав жодного допустимого доказу на підтвердження належності йому автомобіля Porshe Panamera Turbo, р.н.з. [NUMBER] , лише незрозумілий документ іноземною мовою, що не відповідає положенням ст. 9 ЦПК України. На думку відповідача, постанова Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2019 року не є достатнім доказом вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідач вказує, що постанову суду йому не було надано чи надіслано і про її зміст він навіть не здогадувався. У судовому засіданні з приводу ДТП відповідач був присутнім разом зі своїм адвокатом. Засідання тривало 2-3 хвилини і суддя оголосив, що справу закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, жодних пояснень у тій справі відповідач не надавав та винним себе не визнавав. Поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення прав людини на справедливий суд, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. На думку відповідача, ані в позові, ані в постанові Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2019 року немає доведеності його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідач зазначає, що має записи відеореєстратора, а також свідка ДТП, чим підтверджується відсутність його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, і відповідач не мав технічної можливості уникнути аварійної ситуації. Матеріальний збиток встановлено без проведення будь-яких експертиз, наприклад експертизи втрати товарного вигляду, яку страхові компанії не відшкодовують, отже позивач бажає покласти не встановлену належним чином втрату товарного виду саме на відповідача. Не було проведено товарознавчої, автотехнічної експертизи тощо, а позивач лише через тиждень після ДТП звернувся до ФОП [PERSON] , який склав звіт про оцінку вартості майнової шкоди. У звіті жодним чином не обумовлено, що причиною майнової шкоди було саме ДТП, що трапилось 06.02.2019 року, а не інше ДТП, яке могло трапитись раніше або пізніше, або будь-які інші навмисні чи ненавмисні пошкодження автомобіля. Позивачем не доведено розміру матеріальної шкоди внаслідок ДТП, а тим більше шкоди яку завдав автомобіль відповідача зіткнувшись з вже потрапившим в ДТП автомобілем позивача із автомобілем «Фольцваген», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Обґрунтовуючи свої вимоги позивач навіть не намагається довести, яким чином він повідомляв відповідача про розмір своєї матеріальної та моральної шкоди. Відповідач не розуміє як він міг би дізнатись про моральні страждання позивача і позивач без будь-яких обґрунтувань просить стягнути моральну шкоду у розмірі 25 мінімальних заробітних плат. Також відповідач вказує, що витрати позивача на професійну правничу допомогу явно завищені, а оплата послуг експерта взагалі не зрозуміла, адже ніякої експертизи не проводилось. 24.12.2019 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи у справі в яких представник вказує, що позивач 01.04.2019 року звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування за пошкоджений 06.02.2019 року у ДТП автомобіль Porshe Panamera Turbo, р.н.з. [NUMBER] . Цивільна-правова відповідальність [PERSON] на час дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у НАСК «ОРАНТА». 21.02.2019 року оцінювачем [PERSON] проведений огляд пошкодженого транспортного засобу, про що складений протокол (акт) огляду. На підставі протоколу (акту) огляду та ремонтної калькуляції складено страховий акт і розрахунок до нього. 09.07.2019 року НАСК «ОРАНТА» виплатила страхове відшкодування позивачу за ремонт пошкодженого транспортного засобу у розмірі 99000,00 грн. Ліміт страховика за полісом складає 100000,00 грн., франшиза 1000,00 грн. В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній просять позов задовольнити і додатково пояснили суду, що позивач є власником автомобіля, який був пошкоджений у ДТП, що трапилось з вини відповідача і його вина підтверджена відповідною постановою суду. Постанову Печерського районного суду м. Києва відповідач оскаржити не зміг, оскільки пропустив строк на її оскарження і йому було відмовлено у поновленні строку на оскарження. Згідно звіту про оцінку вартості збитку, позивачу завдано шкоду на більш ніж мільйон гривень. Страхова компанія відповідача виплатила ліміт у сумі 99000,00 грн., а різниця у розмірі 910210,64 грн. підлягає стягненню з відповідача. Окрім зазначеного в позовній заяві, моральна шкода також полягає у тому, що тривалий час автомобіль знаходився на ремонтному майданчику і позивач не мав змоги ним користуватись, не міг нормально пересуватись. Вина відповідача встановлена постановою Печерського районного суду м. Києва у описовій частині і у ній зазначено, що й сам відповідач свою вину визнав, а лише тепер відповідач намагається уникнути відповідальності. Виготовлений на замовлення позивача звіт відповідає вимогам чинного законодавства, натомість сторона відповідача будь-якого альтернативного висновку з встановлення розміру шкоди не надала. Сторона відповідача затягує строки розгляду справи, зловживає своїми правами, не намагається врегулювати спірні питання з позивачем, на дзвінки не відповідає і це теж впливає на розмір заподіяної моральної шкоди. Звіт про оцінку виготовлений на замовлення позивача є більш детальним та враховує всі втрати, на відміну він оцінки шкоди, що була проведена страховою компанією. Слід враховувати, що автомобілю лише рік, він зовсім новий. Стосовно наданого стороною відповідача консультаційного висновку, представники зазначають, що в законодавстві взагалі відсутня спеціалізація «Оцінка шкоди», і експерт посилаючись на те, що оцінювач має право проводити лише оцінку автотранспортних засобів, а не визначати матеріальний збиток, при цьому не зазначає яка ж спеціалізація має бути в оцінювача для оцінки завданої матеріальної шкоди. Крім того, у висновку зазначено, що при оцінці слід було застосовувати нормо-годину вартістю 650,00 грн., а не 1980,00 грн., як зазначено у звіті, однак експерт не пояснює чому саме слід застосовувати 650,00 грн., адже 1980,00 грн. це дані офіційного дилера. Стосовно висновку експертного дослідження про те, що дії відповідача не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП представники зазначають, що відповідне є переоцінкою доказів, які були оцінені при розгляді справи про адміністративне правопорушення і в даному випадку слід застосовувати положення ст. 82 ЦПК України. При проведенні оцінки на замовлення позивача, був проведений повний огляд з розбиранням автомобіля, тому у страхової компанії оцінка збитку менша ніж за звітом, адже вони автомобілю не розбирають, а їх оглядачі не є сертифікованими оцінювачами. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що насправді відповідач своєї вини у вчиненні ДТП не визнавав. Поданий стороною позивача звіт про оцінку завданої шкоди не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки особа, яка здійснила оцінку, не мала права її проводити, тож такий доказ є неналежним. Згідно поданого стороною відповідача консультаційного висновку вартість нормо-години мала застосовуватись у розмірі 650,00 грн., а не 1980,00 грн., як це зазначено у звіті про оцінку, що відповідає положенням п. 8.5.6. Методики. Документів, які б підтверджували проведення ремонту саме на спеціалізованому підприємстві немає, лише проведені дефектні роботи на суму 9909,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що позивач дійсно доставив свій автомобіль на спеціалізоване підприємство і вони виставили йому рахунок на сплату, однак заплатив він лише 9909,00 грн., отже на спеціалізованому підприємстві позивач свій автомобіль не ремонтував, і де він насправді його ремонтував невідомо. У даному випадку відсутня наявність усіх чотирьох чинників, які можуть вказувати на можливість відшкодування шкоди, правильно порахована сума збитків відсутня, а також відсутня вина відповідача. Постанова у справі про ДТП не відповідає дійсним обставинам справи, та й взагалі судове засідання з розгляду справи про адміністративне правопорушення не проводилось. За наведених обставин представник просить відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення матеріальної шкоди і відповідно відмовити у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, як похідної вимоги. Представник третьої особи в судовому засіданні суду пояснила, що страхова компанія виконала свій обов`язок зі сплати страхового відшкодування у повному обсязі. Автомобіль був оглянутий, порахований збиток і сплачене відшкодування у межах ліміту відповідальності страховика. При огляді автомобіля транспортний засіб не розбирається, при цьому експерт в акті огляду зазначає, що можливі скриті пошкодження. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником автомобіля Porshe Panamera Turbo , р.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію (Т. 1, а.с. 126-129). За змістом наявної в матеріалах справи копії постанови Печерського районного суду м. Києва від 21.06.2019 року, провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (Т. 1, а.с. 9). Відповідно до вказаної постанови, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд встановив, що: « [PERSON] 06.02.2019 року о 18 годині 30 хвилин, в м. Києві, на мості Патона, керуючи автомобілем марки «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] , порушив п. 13.1. ПДР України, а саме: не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Порше», д.н.з. [NUMBER] (водій [PERSON] ), який по інерції здійснив зіткнення з автомобілем марки «Фольцваген», д.н.з. [NUMBER] (водій [PERSON] ), який по інерції здійснив зіткнення з автомобілем марки «Фольцваген», д.н.з. [NUMBER] (водій [PERSON] ). В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засобі отримали механічні пошкодження. Відповідальність за вказане адміністративне правопорушення передбачена ст. 124 КУпАП. У судовому засіданні [PERSON] свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся. Окрім повного визнання вини, його вина підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами по справі, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, схемою дорожньо-транспортної пригоди та письмовими поясненнями. Аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, об`єктивності та достатності, за відсутності будь-яких істотних суперечностей вважаю вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доведеною повністю. Враховуючи, що строк притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] закінчився, провадження по справі підлягає закриттю». Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу [PERSON] на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/7458330, страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну - 100000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн. (Т. 1, а.с. 40). Відповідно до положень п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 09.07.2019 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатила позивачу страхове відшкодування в межах максимального ліміту відповідальності за вирахуванням суми франшизи (1000,00 грн.) у розмірі 99000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №35614 від 09.07.2019 року (Т. 1, а.с. 146). Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до наявного в матеріалах справи Звіту №1485 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ від 26.03.2019 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу (та без урахування зносу) становить 893393,56 грн., втрата товарної вартості становить 115817,08 грн. Вартість матеріального збитку завдана власнику КТЗ складає 1009210,64 грн. За змістом положень ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Ураховуючи, що страхова компанія відшкодувала позивачу спричинену відповідачем матеріальну шкоду у розмірі 99000,00 грн., стягненню з відповідача на користь позивача підлягає розмір матеріальних збитків у сумі 910210,64 грн. (1009210,64 грн. - 99000,00 грн.). Згідно наданого стороною відповідача висновку експертного дослідження від 06.11.2020 року, в умовах даної ситуації водій [PERSON] не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Porshe Panamera Turbo, р.н.з. [NUMBER] , шляхом застосування гальмування, з моменту виникнення небезпеки для руху і його дії не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. Ураховуючи наявність вказаного висновку експертного дослідження та посилаючись на те, що провадження у справі про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрите за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, представник вказує, що таким чином вина відповідача у чиненні дорожньо-транспортної пригоди відсутня. Однак, з правового аналізу положень ст. 38 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Поряд із цим, постановою Печерського районного суду м. Києва встановлений механізм вчинення дорожньо-транспортної пригоди та за змістом постанови, суд встановив вину [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і закрив провадження у справі лише в зв`язку з закінченням строку притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Вказана постанова суду у відповідності до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковою для суду при вирішенні даної справи в питанні чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи вчинена вона саме [PERSON] , і ця постанова суду не може бути невільована поданим стороною відповідача висновком експерта, оскільки має для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи стосовно якої винесено відповідну постанову, преюдиційне значення та є обов`язковою. Посилаючись на те, що поданий стороною позивача звіт про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди є неналежним доказом, представник відповідача подав до суду консультаційний висновок №23 від 23.11.2020 року згідно якого, якщо спеціаліст має посвідчення оцінювача, то він має право проводити лише «Оцінку автотранспортних засобів», а ніяк не визначення матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ. Також у ньому зазначено, що якщо підтвердження відновлення автомобіля на спеціалізованому підприємстві відсутнє, для визначення вартості відновлювального ремонту повинна використовуватись вартість нормо-годин, яка становить 650,00 грн., а не 1980,00 грн. При цьому, суд звертає увагу, що протягом судового розгляду справи стороною відповідача не було подано до суду власного звіту про оцінку вартості збитку проведеного за замовленням відповідача, а також не звертався відповідач до суду із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, хоча протягом всього часу судового розгляду був представлений професійними юристами (адвокатами). Вбачається, що наданий консультативний висновок не є рецензією на звіт про оцінку, яка передбачена нормами чинного законодавства України та яка може вказувати на дійсну можливість або неможливість використання звіту. Надаючи консультацію, у своєму висновку експерт вказує, що оцінювач не мав права визначати матеріальний збиток заподіяний власнику КТЗ, однак експерт не посилається на будь-які нормативно-правові акти, якими встановлено відповідні обмеження, натомість судом не встановлено наявності законодавчих заборон для оцінювача зі спеціалізацією 1.3. Оцінка колісних транспортних засобів, на проведення оцінки вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику КТЗ. Безпідставними, на думку суду, є і посилання у консультаційному висновку на положення п. 8.5.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, адже звіт про оцінку складний 26.03.2019 року на дату оцінки - 06.02.2019 року, тобто на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а за положеннями ст. 22 ЦК України збитками є також і витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, при цьому такі збитки є реальними. Приймаючи рішення у справі суд не приймає до уваги, що згідно розрахунку страхового відшкодування від 04.07.2019 року розмір матеріального збитку (з врахуванням зносу деталей, що замінюються) дорівнює вартості відновленого ремонту (без врахування зносу деталей, що замінюються) та становить 319738,09 грн., оскільки вбачається, що страховою компанією втрата товарної вартості, яка згідно звіту про оцінку становить 115817,08 грн., не вираховувалась. Акт огляду та ремонтної калькуляції, що були складені представниками страховика, суду для дослідження та оцінки не надані, а в судовому засіданні представник страхової компанії пояснила, що при огляді автомобіля він не розбирається, у зв`язку із чим в протоколі огляду зазначається, що транспортний засіб може мати скриті пошкодження. Тож за таких умов відсутні підстави для обґрунтованого висновку про те, що при оцінці збитку страховою компанією був встановлений поний розмір заподіяної матеріальної шкоди, натомість за приписами ст. 1166 ЦК України майнова шкода має відшкодовуватись в повному обсязі. Стосовно вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заподіяної моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн., суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. З урахуванням наведених положень норм чинного законодавства та встановлених судом обставин, суд вважає, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку з пошкодженням його транспортного засобу, і грошовий вираз такої шкоди має бути стягнутий з відповідача, як особи винної у пошкодженні майна позивача. Визначаючи розмір відповідного відшкодування суд приймає до уваги, що відбулось пошкодження дороговартісного автомобіля, 2017 року виписку, враховує у зв`язку із цим глибину душевних страждань і переживань позивача, поведінку відповідача, при цьому, дотримуючи принципів розумності та справедливості приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди у сумі 100000,00 грн. до 7000,00 грн. Здійснюючи розподіл судових витрат, що заявлені позивачем до стягнення у загальному розмірі 46405,00 грн., суд виходить з наступного. До судових витрат стороною позивача віднесено, зокрема, сплату позивачем послуг за проведення оцінки завданого збитку по звіту №1485 у сумі 3300,00 грн. Однак, понесені позивачем додаткові витрати, пов`язані із залученням оцінювача для здійснення оцінки розміру матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля, здійснені до подання позову до суду. У розумінні положень статті 22 ЦК України дані витрати, які поніс позивач для відновлення свого порушеного права є збитками, а тому не можуть бути відшкодовані в межах здійснення судом розподілу судових витрат між сторонами. Вимоги щодо відшкодування зазначених витрат мали б бути визначені у змісті позовних вимог про стягнення завданої матеріальної шкоди/збитків, однак позовні вимоги такого прохання не містять. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи ціну позову позивачем сплачено при поданні позовної заяви максимальний розмір судового збору у сумі 9605,00 грн. Оскільки ціна позову становить 1010210,64 грн. (910210,64 + 100000,00), а до стягнення судом задоволено 917210,64 грн. (910210,64 + 7000,00), пропорційно розмір сплаченого позивачем судового збору, що підлягає стягненню з відповідача становить 8740,55 грн. (91%). Також до стягнення з відповідача на користь позивача завлено судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 36800,00 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу: первинна консультація з адвокатом - 1500,00 грн.; консультація та узгодження правової позиції - 2500,00 грн.; отримання доказів для позовної заяви - 1500,00 грн.; підготовка та подання позовної заяви про відшкодування шкоди - 6000,00 грн.; підготовка та подання відповіді на відзив - 2000,00 грн.; ознайомлення з матеріалами справи - 4500,00 грн.; підготовка клопотань в процесі розгляду справи - 3000,00 грн.; відвідування судових засідань - 12500,00 грн. Згідно звіту про надання послуг АБ «Світлани Педенко»: первинна консультація з адвокатом - 1500,00 грн.; консультація та узгодження правової позиції - 2500,00 грн.; отримання доказів для позовної заяви - 1500,00 грн.; підготовка та подання позовної заяви про відшкодування шкоди - 6000,00 грн. Разом - 11500,00 грн. За змістом наявного в матеріалах справи платіжного доручення від 15.08.2018 року, позивачем сплачено на користь АБ «Світлани Педенко» відповідно до договору про надання правової допомоги №2 від 08.08.2019 року - 11500,00 грн. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповіді на відзив сторона позивача не готувала, а погоджені розміри оплати за підготовку та подання відповіді на відзив, ознайомлення з матеріалами справи, підготовку клопотань в процесі розгляду справи та відвідування судових засідань, були погоджені з АБ «Світлани Педенко», працівники якого у судовому розгляді справи участі не приймали. Поряд із цим, стосовно представників позивача, які приймали участь в судовому розгляді, матеріали справи не містять їх договорів про надання позивачу професійної правничої допомоги або будь-яких інших документів, які б свідчили про погодження ними з позивачем розміру їх послуг за ознайомлення з матеріалами справи, підготовку клопотань в процесі розгляду справи та відвідування судових засідань. Таким чином, при розподілі судових витрат суд приймає до уваги звіт про надання послуг АБ «Світлани Педенко» від 16.08.2019 року та суму 11500,00 грн. та вважає, що з вказаної суми слід вирахувати отримання доказів для позовної заяви на суму 1500,00 грн., оскільки із позовної заяви та доданих до неї документів не вбачається підтверджень отримання саме адвокатами з використанням своїх професійних повноважень будь-яких доказів для позовної заяви, а відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Отже, суд приймає як доведені витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. (11500,00 - 1500,00), і ураховуючи необхідність пропорційного зменшення судових витрат відповідно до частини задоволених позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9100,00 грн. (91%). На підставі викладеного,

Outcome: partial