Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

31 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] який належав [PERSON], який помер [INFO] в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області, на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданий 10 березня 1993 року Вапнярською селищною радою Томашпільського району Вінницької області. Позов обґрунтований наступним. [INFO] в смт Вапнярка Томашпільського району помер [PERSON], який доводився дядьком позивачу. Факт родинних відносин підтверджується рішенням Томашпільського районного суду від 25 серпня 2015 року. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] Позивач зазначає, що відповідно до законодавства, чинного на момент смерті [PERSON], він прийняв спадщину, що підтверджується довідкою Вапнярської селищної ради Томашпільського району, однак оформити право власності на спадщину через нотаріальну контору він не зміг у зв'язку з відсутністю належно оформленого правовстановлюючого документа, оскільки оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок у нього відсутній, а на наявному у позивача екземплярі відсутня печатка сільської ради та підпис голови виконкому. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у ї відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник відповідача Вапнярської селищної ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, однак голова селищної ради надіслав до суду заяву, згідно якої позов не визнає, просить справу розглянути за відсутності представника. Головою селищної ради в довідці зазначено, що довідку, в якій селищна рада визнавала позовні вимоги, надіслано помилково. Відповідно до ст. 529, 530 ЦК України РСР, [PERSON] не являється спадкоємцем І-ІІ черги після смерті [PERSON] Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Цивільний кодекс України в редакції 1963 року передбачає дві черги спадкування за законом (ст..ст. 529-530 ЦК України). При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 цього Кодексу, а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини -це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин)). Судом встановлено, що [INFO] в смт Вапнярка Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON]. Відповідно до ст. 525 ЦК України в ред.1963 року день смерті спадкодавця є днем відкриття спадщини. Племінники відповідно до ст.ст.529,530 ЦК України в ред.1963 року в коло спадкоємців за законом першої та другої черги не входили. Статтею 1266 ч.3 ЦК України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, встановлено, що племінники спадкодавця успадковують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої ЦК України «Спадкове право»застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкодавцем. Повідомленням державного нотаріуса від 9 вересня 2015 року підтверджується, що спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO], не заведена. Наявність у померлого [PERSON] права на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданий 10 березня 1993 року Вапнярською селищною радою Томашпільського району.. Шестимісячний строк для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 11 серпня 1995 року. Але на зазначений час відповідно до норм ЦК України в ред.1963 року племінники в коло спадкоємців за законом не входили. Відповідно до ст. 531 ЦК України в ред.1963 року в коло спадкоємців за законом, крім спадкоємців за законом першої та другої черги, входили непрацездатні особи, які знаходилися на утриманні померлого. Згідно довідки Вапнярської селищної ради № 459 від 15 липня 2015 року, після смерті [PERSON], померлого[INFO], залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку з надвірними побудовами та неприватизована земельна ділянка. Після смерті [PERSON] спадкоємцем залишилася племінниця [PERSON], яка фактично прийняла спадщину на протязі шести місяців, на день смерті проживала разом із спадкодавцем та вели спільне господарство. Інформацією щодо інших спадкоємців селищна рада не володіє. 1 жовтня 2015 року головою Вапнярської селищної ради надано до суду довідку, в якій зазначено, що довідку, в якій селищна рада визнавала позовні вимоги, надіслано помилково. Відповідно до ст. 529, 530 ЦК України РСР, [PERSON] не являється спадкоємцем І-ІІ черги після смерті [PERSON], померлого [INFO] Тобто, докази про те, чи знаходилася позивачка на утриманні померлого, чи має право на спадщину після смерті [PERSON], позивачкою не зазначені і не надані. За таких обставин відповідно до ст.174 ЦПК України ухвалою від 1 жовтня 2015 року Вапнярській селищній раді відмовлено у прийнятті визнання позову. Відповідно норм Цивільного кодексу України, при розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про права на спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса від 9 вересня 2015 року, спадкова справа після смерті [PERSON], не заведена Враховуючи, що [PERSON]-позивачка у даній справі- не входить до кола спадкоємців [PERSON], відповідно підстав для визнання права власності [PERSON] після смерті [PERSON], який доводився їй дядьком, суд не знаходить, у зв'язку з чим суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed