Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-30 00:00:00

30.11.2021 позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги вмотивовано таким. 14 вересня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №MKMWGK00000012, за умовами якого банк надав Позивачці кредит у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 20 000,00 доларів США на споживчі цілі (придбання квартири) на строк до 14.09.2016 року зі сплатою 12,00 відсотків річних на суму залишку кредиту, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00 відсотків від суми кредиту , щомісячної сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20 відсотків від суми кредиту. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором. 15.09.2006 року між Приватбанком та [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори зареєстрований в реєстрі за №1686, предметом якого була квартира в багатоквартирному житловому будинку, розташована за адресою: [ADDRESS] . 10 березня 2015 року Приватбанк звернувся до Міжгірського районного суду із позовом до [PERSON] про дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором, в якому просив стягнути з позичальника заборгованість у розмірі 7 328,97 доларів США, що еквівалентно 115 504,27 грн. за курсом НБУ станом на 29.12.2014 року, в т.ч.: -заборгованість за кредитом - 7 066,96 доларів США, з них: 5 832,32 доларів США - поточна заборгованість; 1 234,64 доларів - прострочена заборгованість; -заборгованість за відсотками - 176,12 доларів США; -заборгованість за комісією - 80,00 доларів США; -пеня - 5,89 доларів США. Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 07.04.2015 року у справі №302/296/15-ц позов Приватбанку було задоволено, стягнуто із [PERSON] на користь банку заборгованість у розмірі 7 328,98 доларів США, що відповідало 115 504,57 грн, та судовий збір у розмірі 1 115,05 грн. Рішення суду набрало законної сили 18.04.2015 року. 21 липня 2015 року Міжгірським районним відділом ДВС за заявою Приватбанку було відкрито виконавче провадження №48202740 з примусового виконання рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 07.04.2015 року у справі №302/296/15-ц. У період з 30.12.2014 року по 30.11.2017 року на виконання рішення суду [PERSON] сплатила безпосередньо на корить банку кошти на загальну суму 6 033,00 долари США, що еквівалентно 140 503,55 грн, а саме: ДатаСплачено всього,$Курс НБУСплачено всього, гриДатаСплачено всього, SКурс НБУСплачено всього, грн 30.12.2014250,0015,7685563942,1423.11.2015370,0023,9845768874,30 28.02.201563,0027,7631201749,0825.12.2015480,0022,96448211022,96 25.04.2015200,0022,5310634506,2222.03.2016300,0026,6006867980,21 05.05.2015370,0021,1323957818,9929.04.2016300,0025,1865287555,96 23.07.2015150,0022,0120943301,8217.06.2016500,0024,90464212452,33 28.07.2015200,0022,0622784412,4620.07.2016300,0024,8143087444,30 13.08.2015300,0021,3853926415,6205.09.2016250,0026,6329766658,25 20.08.2015300,0022,0661736619,8604.11.2016200,0025,5948265118,97 25.08.2015900,0022,09554419885,9919.10.2017200,0026,4254665285,10 29.09.2015100,0021,5883512158,8430.11.2017100,0027,0139302701,40 02.11.2015200,0022,9937274598,75ВСЬОГО:6033,00 140503,55 Дані обставини підтверджуються документом «Виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості за договором №MKMWGK00000012 від 14.09.2006, укладеного між Приватбанком та клієнтом - [PERSON] , станом на 29-01-2019р.», який Приватбанк надав приватному нотаріусу Бондар І.М. Окрім того, додатково у період з 23.05.2019 року по 19.11.2021 року в рамках виконавчого провадження №48202740 Міжгірським РВ ДВС було стягнуто з [PERSON] та перераховано на користь Приватбанку кошти на загальну суму 116 660.00 грн. згідно рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 07.04.2015 року у справі №302/296/15-ц. Отже, загалом після 29.12.2014 року [PERSON] сплатила на користь Приватбанку грошові кошти на загальну суму 13 361,98 доларів США або за курсом НБУ склало 256 008,12 грн. Дані обставини вказують на те, що станом на 20.07.2016 року [PERSON] в повному обсязі добровільно виконала рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 07.04.2015 року у справі №302/296/15-ц. Натомість Приватбанк у період з 20.07.2016 року по 30.11.2017 року включно неправомірно стягнув з її рахунку ще приблизно 915,00 доларів США, а в подальшому не повідомив про ці обставини Міжгірський РВ ДВС та в примусовому порядку додатково стягнув із [PERSON] 116 660,00 грн. Як наслідок, 16.11.2021 року державним виконавцем Міжгірського відділу державної виконавчої служби у Хустському районі Закарпатської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Тичка Д.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №48202740 згідно п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом). Однак 16.11.2021 року державний виконавець Тичка Д.М. повідомила [PERSON] про відкриття нею 09.11.2021 року виконавчого провадження №67429975 за заявою Приватбанку на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Боднар І.М. від 18.04.2019 року за №1118. Цього ж дня за заявою державний виконавець надала позивачу копію виконавчого напису приватного нотаріуса ДМНО Боднар І.М. від 18.04.2019 року за №1118, з якого [PERSON] стало відомо про те, що цей напис було вчинено приватним нотаріусом на підставі ст.ст. 34, 87-89 Закону України «Про нотаріат» та п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172, відповідно до якого пропонувалося звернути стягнення на нерухоме майно - Квартиру [ADDRESS] належну [PERSON] , яка передана в іпотеку Приватбанку згідно Договору іпотеки. Нотаріус також пропонувала за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги Приватбанку шляхом перерахування на його рахунок коштів у розмірі 9 945,30 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29.01.2019 року складало 276 380,85 грн., в т.ч. заборгованість за кредитом - 4 380,60 доларів США, заборгованість за відсотками - 3 435,03 доларів США, пені - 2 129,67 доларів США, а також 3 500,00 грн. витрат на вчинення виконавчого напису, що загалом склало 279 880,85 грн. Строк стягнення склав дванадцять років чотири місяці п`ятнадцять днів за період з 14.09.2006 року по 29.01.2019 року. І це при тому, що строк Кредитного договору складав лише десять років, що вже само по собі вказує на безпідставність нарахування заборгованості. Вважає позивач, що виконавчий напис №1118 від 18.04.2019 року вчинений з порушенням вимог діючого законодавства, у зв`язку з чим відсутні будь-які законні підстави для його примусового виконання. Позивач просить застосувати в справі правові позиції, за висновками Верховного Суду Великої палати у постанові № 444/9519/12 від 28.09.2018, від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц. Винесені процесуальні рішення в справі: Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08.12.2021 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Копію ухвали суду про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін надіслано учасникам судового процесу по електронній пошті 16.12.2021 року. Відповідач в особі АТ КБ «ПриватБанк» будучи повідомленим про відкриття провадження у справі, та розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подав. Відповідач судові документи отримав 16.12.2021 року, о 10год.48 хв. строк для подання відзиву визначений судом сплив. Клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву відповідач не заявив. Учасниками справи не подано заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. За цих підстав суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у ній доказами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності,суд дійшов до такого висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено обставини, які зазначені в позовній заяві. Ці обставини підтверджені відповідними документами, копіями судових рішень. Окрім цього, обставини щодо укладення кредитного договору, договору відступлення прав вимоги, здійснення виконавчого напису також підтверджені відповідачем. З установлених обставин, позицій та обґрунтувань сторін видно, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримував від відповідача первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також процентів, зазначені у виконавчому написі є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах річних не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Статтею 88 ЗУ «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012№ 296/5 (далі - Порядок). Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Відповідачем суду не надано документів, які свідчать про безспірність заборгованості позивача та наявність у нього права вимоги. Не надано таких документів і третьою особою - приватним нотаріусом . Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15, яка в силу закону є обов`язковою до застосування у цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги недоведеність відповідачем факту подання нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості позивача, а також заперечення позивача щодо наявності безспірної заборгованості перед відповідачем, наявність судового рішення ,яке набрало законної сили і за яким вирішено остаточно питання відсутності заборгованості за кредитним договором, на який посилається сторони в цій справ, - суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Стороною позивача не ставилося питання щодо повернення сплаченого судового збору.

Outcome: approved