Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

31 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку успадкування за заповітом на спадкове майно, що залишилося після смерті його батька [PERSON], який помер 28 лютого 2016 року в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку з господарчими будівлями, що розташований по вул.. Чкалова, 6 в с.Горишківка Томашпільського району Вінницької області. Позов обґрунтовано наступним. 28 лютого 2016 року в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON], який доводився позивачеві батьком. Після смерті батька позивача відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на житловий будинок, що розташований по вул.. Чкалова, 6 в с.Горишківка Томашпільського району. Позивач вказує, що являється єдиним спадкоємцем за заповітом на майно свого батька, який до смерті проживав у спадковому будинку, однак при зверненні до нотаріальної контори в оформленні права власності нотаріусом йому було відмовлено, оскільки відсутній оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно на імя спадкодавця. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу за його позовом слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Горишківської сільської ради в судове засідання не зявився, однак голова Горишківської сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Суд, розглянувши заяви учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного висновку. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. [PERSON] помер 28 лютого 2016 року. В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 28 лютого 2016 року в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки виконкому Горишківської сільської ради № 375 від 30 вересня 2016 року, після смерті [PERSON], який проживав в [INFO], залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з господарчими будівлями, що розміщені в с.Горишківка по вул.. Чкалова, 6 Томашпільського району Вінницької області та земельної ділянки площею 2,5867 га, що розташована на території Горишківської сільської ради; спадкоємцем за заповітом являється син [PERSON], який фактично прийняв все спадкове майно на протязі шести місяців; інших спадкоємців за законом чи заповітом немає (а.с.8). Факт родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем підтверджується копією свідоцтва про народження позивача, згідно якої його батьками записано [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Як вбачається із копії заповіту, складеного [PERSON] 13 червня 2005 року, останній все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті по закону, заповів [PERSON] (а.с.10). Згідно довідки КП «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» про показники обєкта нерухомого майна № 137 від 21 жовтня 2016 року, відповідно до проведеної інвентаризації 17 жовтня 2016 року, житловий будинок в с.Горишківка по вул. Чкалова, 6 має такі показники: загальна площа 49,80 кв.м., житлова площа 21,40 кв.м.; до складу спадкового майна входить житловий будинок «А», веранда «а», ганок «а1», літня кухня «Б», підвал «б», вхід у підвал «б1», добудова «б2», ворота 1, хвіртка-2, паркан-3. Згідно архівних даних станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок зареєстровано за [PERSON]; за [PERSON] Демяновичем-не зареєстровано (а.с.9). Виходячи із узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ по успадкуванню», найпоширенішою причиною звернення до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку успадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавця. В п.3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про успадкування» вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.. 392 ЦК України). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON], як спадкоємець майна спадкодавця [PERSON] за заповітом, звертався до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця (а.с.7). Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняв спадщину, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно на імя спадкодавця. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса на запит суду, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 28 лютого 2016 року, заведена на підставі заяви [PERSON], якому в подальшому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, однак у видачі свідоцтва про право на житловий будинок було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на дане спадкове майно на імя спадкодавця (а.с.16-21). Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] єдиний спадкоємець за заповітом на спадкове майно свого батька [PERSON], який спадщину прийняв, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно-на житловий будинок на імя спадкодавця. Як підтвердилося в судовому засіданні, спадкодавець [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 12 грудня 2001 року, що складається, зокрема, із житлового будинку по вул.Чкалова, 6 в с.Горишківка Томашпільського району. Дані відомості підтверджуються копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 3 вересня 2002 року (а.с.11). Тобто позивач [PERSON] набув права та обовязки спадкодавця [PERSON], тобто спадщина після смерті останнього належить йому, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved