Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

30 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, яким просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частин від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця, починаючи стягнення з дня звернення до суду. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що сторони до 27.01.2014 перебували у шлюбі, в якому у 2009 році народився син [PERSON], котрий на час розгляду справи у суді є малолітнім, мешкає за адресою проживання матері. [PERSON] є батьком дитини, але матеріальної допомоги в добровільному порядку в належній кількості на його утримання не надає. Позивач вважала, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі, зважаючи на те, що [PERSON] є особою працездатного віку, інвалідом не являється, інших утриманців не має. Сторони у судове засідання не зявилися. Позивач згідно поданої заяви просила справу розглянути за її відсутності, позов підтримує і не заперечує проти заочного розгляду справи /ас.22/. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому частиною пятою статті 74 ЦПК України /ас.18-20, 27-29/, причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів та зі згоди позивача ухвалити заочне рішення відповідно до положень статей 158, 169, 197,224 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що сторони до 27 січня 2014 року перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням суду/ копія рішення ас.6-7/. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], і відповідач [PERSON] записаний його батьком, малолітня дитина мешкає за адресою проживання матері і перебуває на її утриманні / копія ас.4, ас. 5/. Правовідносини, що склалися між сторонами, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 141, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України /далі СК України/. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статей 181,182,184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2017 становить 1689 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років станом на день розгляду справи у суді - не менше 506,70 грн. / 30 % від 1689 грн./ Суд розглядає справу у відповідності до вимог статті 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статей 60, 137 ЦПК України. Отже, судом встановлено, що дитина сторін проживає разом з позивачем і потребує коштів на утримання, відповідач записаний батьком малолітнього сина, тому суд знаходить, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину до досягнення нею повноліття, щомісяця. При цьому, відповідачем не надано суду доказів щодо його стану здоровя, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги статей 10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову з 30 листопада 2016 року. Відповідно до статті 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір», що діяв на час подачі позову до суду. При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача 551 грн. 20 коп. в дохід Державного бюджету України.

Outcome: approved