Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

30.12.2020 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулася [PERSON] з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа: П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, в якому позивач просить суд: - визнати за нею [PERSON] , [INFO] , право власності на 4/100 (1/20) частки домоволодіння [ADDRESS] після померлої [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , в порядку спадкування за заповітом. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є єдиним спадкоємцем та на її ім`я був складений заповіт. У зв`язку з тим, що ім`я спадкодавця [PERSON] (в інших документах [PERSON] , а саме у рішенні Кіровської районної ради народних депутатів від 21.10.1992 року за № 1918), не співпадає з матеріалами інвентаризаційної справи. Позивач зазначила, що вона прийняла спадщину у відповідності до ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), оскільки у встановлений законом строк звернулась до П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори із письмовою заявою про прийняття спадщини. Також, як пояснила позивач, причина неправильного написання імені спадкодавця в інвентаризаційній справі і в документі на право власності, це орфографічна помилка, у зв`язку з чим також виникла певна невідповідність між документом та неможливість зареєструвати своє право на спадщину за заповітом на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. З огляду на викладене, позивач має право успадкувати та оформити право власності на житло, отримати свідоцтво про спадщину за заповітом після померлої [PERSON] , що належало за життя [PERSON] , однак через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку. Тому позивач звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на 4/100 (1/20) частки домоволодіння [ADDRESS] , після померлої [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , в порядку спадкування за заповітом. Відповідач, не погодившись з позовними вимогами, подав відзив на позовну заяву від 16.03.2021 року, в якому зазначив, що Дніпровською міською радою не було порушено будь-яких прав позивача та спір між ними відсутній. При цьому відповідач зазначив, що він вважає постанову П`ятої Дніпровської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.12.2019 року законною та такою, що відповідає нормам чинного законодавства України. Тому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Позивач, не погодившись з позицією відповідача, подала до суду відповідь на відзив від 02.04.2021 року у виді заперечень та зазначила, що вона залучила в якості відповідача Дніпровську міську раду тому, що відсутні будь-які інші спадкоємці за заповітом та законом. Тому позивач просила суд врахувати її відповідь на відзив та задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги повністю та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 06.01.2021 року цивільний позов був залишений без руху та позивачу наданий час для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк позивач усунула недоліки позовної заяви належним чином та у повному обсязі. Ухвалою суду від 27.01.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16.02.2021 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином засвідчені копії документів спадкової справи, заведеної у зв`язку зі зверненням 17.09.2019 року [PERSON] , [INFO] , щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на частину домоволодіння [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] . У судове засідання не з`явився представник третьої особи, проте подав до суду письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, на підставі положень ст.ст. 211, 223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності представника третьої особи. Під час розгляду справи судом були заслухані пояснення позивача та представника відповідача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. 25.05.2021 року у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16.05.2017 року [PERSON] , [INFO] , був складений заповіт, за яким вона усі свої права та обов`язки, які їй належать на момент складання заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть належати й у майбутньому, та усе її рухоме та нерухоме майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с.21). Позивач [PERSON] , [INFO] , є єдиним спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] (а.с.64-75). Померлому спадкодавцю [PERSON] , [INFO] , належала 1/20, а згодом 4/100 частки домоволодіння [ADDRESS] . Це підтверджується копіями: - свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської нотаріальної контори Слободян Е.Б., від 13.02.1975 року за реєстром № 2-966, зареєстрованого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації 17.02.1975 року, записано в реєстрову книгу за № 311-27; - технічного паспорту, виданого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації 03.11.1986 року; - рішення Народного суду Кіровського району м.\~Дніпропетровська від 22.05.1987 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та ін. про встановлення ідеальних часток в домоволодінні та визнання права власності на прибудови, яким було вирішено: вважати ідеальну частку в домоволодінні по [ADDRESS] , що належить [PERSON] , відповідно до акту бюро технічної інвентаризації 4/100 частини домоволодіння в будинку Б-І, що складається з приміщення 5-3, в сінях б-І, приміщення 5-2, тамбура б4-І, приміщення Б-І, сараю та вбиральні К і споруди в спільному користуванні, вартістю 744 рб.; визнано право власності за [PERSON] по [ADDRESS] на тамбур б4-І/5-І/, площею 3,6 кв.м., вартістю 135 рб та приміщення 5-2 площею 4,0 кв.м, вартістю 151 рб (рішення суду набрало законної сили станом на 01.06.1987 року) (мова оригіналу російська мова); - рішення виконавчого комітету Кіровської районної ради народних депутатів №\~1918 від 21.10.1992 року, яким затверджено акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння [ADDRESS] ,в тому числі: « [PERSON] » (мова оригіналу російська мова) 4/100 частин домоволодіння (а.с.8-20; 64-75). Постановою П`ятої дніпровської державної нотаріальної контори від 04.12.2019 року державним нотаріусом Мануйленко А.О. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину домоволодіння [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , оскільки в матеріалах інвентаризаційної справи є невідповідність імені [PERSON] з [PERSON] та того, що станом на 31.12.2012 року [PERSON] не проводилась реєстрація права власності 4/100 часток КП МБТІ ДОР (а.с.10). Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання за [PERSON] , [INFO] , право власності на 4/100 (1/20) частки домоволодіння [ADDRESS] після померлої [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , в порядку спадкування за заповітом. ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд (ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, далі ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 ст.\~321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 5 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст. 16 ЦК України, згідно з якою способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права. Згідно з п. 2, п. 23\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 30.05.2008\~року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з частинами 2 - 4 ст.\~12\~та ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ст.ст.\~1220,\~1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України\~визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі\~ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частин 1, 2, 5\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 1, 2 ст. 1269 ЦК України\~встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч. 1\~ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1\~ст. 1297 ЦК України\~визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з абз. 3 ч. 2\~ст.\~331\~ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до пп.3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Аналіз викладених вище норм та обставин справи дає суду підстави дійти висновку, що позивач є спадкоємицею за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . При цьому, як було встановлено в ході судового розгляду справи, спадщина складається з 4/100 частки домоволодіння [ADDRESS] . Позивач звернулася до нотаріуса у встановлений шестимісячний термін для прийняття спадщини з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. Проте постановою нотаріуса від 04.12.2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з огляду на невідповідність імені [PERSON] з [PERSON] та того, що станом на 31.12.2012 року [PERSON] не проводилась реєстрація права власності 4/100 часток КП МБТІ ДОР. Водночас в ході судового засідання було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є однією та тією самою особою, а не відповідність та розбіжності у написанні її імені мали місце, у зв`язку з тим, що правовстановлюючі документи складались російською та українською мовами відповідно у різні проміжки часу. Крім того, в ході судового розгляду справи знайшов підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами той факт, що спадкодавцю [PERSON] на момент смерті належала ідеальна частка в домоволодінні, а саме: 4/100 частки домоволодіння [ADDRESS] . Також суд\~враховує і\~те,\~що позивачу\~було відмовлено\~нотаріусом у\~видачі свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за заповітом,\~в тому\~числі у\~зв`язку з\~відсутністю у\~неї правовстановлюючого\~документа на\~підтвердження реєстрації\~права власності\~за спадкодавцем\~на 4/100\~часток домоволодіння\~ [ADDRESS] . Умови\~для\~одержання\~\~свідоцтва\~про\~право\~на спадщину\~у\~нотаріальній\~конторі\~у\~позивача\~відсутні. Отже,\~єдиним\~правовим\~способом захисту\~порушених прав\~позивача є\~визнання\~за нею права\~власності\~в\~порядку спадкування. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними належними, допустимими, достатніми доказами позовні вимоги про визнання права власності за позивачем в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд, враховуючи викладене вище, дійшов висновку про необхідність задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд на підставі ст. 141 ЦПК України, дійшов висновку щодо необхідності стягнення з Дніпровської міської ради на користь [PERSON] судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2205,00 грн.

Outcome: approved