Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

29 жовтня 2013 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Макіївки з позовом до яка дії в своїх інтересах та в інтересах неповнорлітнього [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, мотивуючи свої вимоги тим, що після смерті її чоловіка відкрилась спадщина у вигляді належного йому домоволодіння, єдиним спадкоємцем якого за законом є вона та їх син. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послалась на обставини, викладені у позовній заяві, та зазначила, що 28 листопада 1997 року вона вступила до шлюбу з [PERSON] Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина- [PERSON], [INFO]. 26 травня за договором купівлі - продажу її чоловік, [PERSON], придбав житловий будинок № 39, загальною площею 38,30 кв.м., у тому числі житловою 19,10 кв.м. з дворовими забудівлями: літньою кухнею (літ. Б-1), сараями (літ. В-1, Г-1), вбиральнею (літ. Д-1), огорожами (літ 1), що розташований по [ADDRESS]. Цей договір був зареєстрований приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Єрмакович Н.Б. [INFO] [PERSON] помер. Після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини, позивачка звернулась до четвертої Макіївської державної нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, але постановою у відмові у вчиненні нотаріальної дії від 08 жовтня 2013 року, їй було відмовлено в цьому, оскільки правовстановлюючий документ - договір купівлі-продажу від 26 травня 2003 року не був зареєстрований в БТІ м.Макіївки. В реєстраційній службі Макіївського міського управління юстиції Донецької області позивачці відмовили в реєстрації договору купівлі-продажу. Без судового рішення про визнання за нею та її сином права власності вказані об'єкти нерухомого майна не можуть бути прийняті компетентним органом виконавчої влади в експлуатацію та вона позбавлена можливості розпоряджатися цим майном. Посилаючись на викладені обставини [PERSON] просить суд визнати за нею та [PERSON] право власності на вказані об'єкти нерухомого майна в порядку спадкування. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на особисту участь у судовому засіданні, надавши суду письмові заяви визнання позовних вимог [PERSON] та просять розглянути справу за їх відсутності. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши надані докази в межах заявлених вимог (ст.11 ЦПК України) суд установив наступне. 28 листопада 1997 року [PERSON] вступила до шлюбу з [PERSON], що підтверджуються свідоцтвом про укладання шлюбу, виданим 28 листопада 1997 року Калініським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Донецьку. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. [INFO] [PERSON] помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть в Червоногвардійському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції 09 березня 2013 року зроблено актовий запис № 219. Заповіту на випадок смерті він не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом на його майно є позивачка [PERSON], її син [PERSON] та батьки померлого - [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини відмовились, надавши до нотаріальної контори заяву про відмову від своїх часток на користь [PERSON] та [PERSON] Судом також встановлено, що спадкодавцю [PERSON] згідно договору купівлі-продажу жилого будинку від 26 травня 2003 року, засвідченого приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу Єрмакович Н.Б., належав будинок [ADDRESS], на який позивачка не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки за життя її чоловік не зареєстрував право власності на нього в БТІ м.Макїівки. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. (ст. 548 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 553 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Згідно з ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Жодних інших дій чи умов для набуття права власності на будинок чинним на час укладання договору законодавством не передбачалось. Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Виходячи із встановлених судом обставин та наведеного нормативного обґрунтування, суд дійшов висновку, що [PERSON] на час його смерті належав на праві власності будинок [ADDRESS], тому суд визнає, що даний будинок увійшов до складу спадкового майна після його смерті. Позивачка [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом, які належним чином прийняли спадщину, тому існують підстави для визнання за ними права власності на зазначений вище будинок в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Згідно з приписами ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивачка не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані зі зверненням до суду і розглядом судової справи. На підставі ст.ст. 128, 227, 524, 529, 549, 553 ЦК УРСР,

Outcome: approved