overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

29 січня 2016 року гр. [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їх неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, з дня подання позовної заяви. Відповідач, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги визнає та згоден на стягнення з нього аліментів на утримання його дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.174 ч.4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод , інтересів інших осіб. У відповідності до ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Вислухавши пояснення позивача, взявши до уваги заяву відповідача, вивчивши матеріали справи, ураховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає можливим стягнути щомісяця з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

29 січня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив про розірвання шлюбу з [PERSON], що його було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського міського управління юстиції у Полтавській області 29 серпня 2014 року за актовим записом № 295. Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із матір'ю. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю та просив про його задоволення. Проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, зазначені позивачем обставини не спростувала, доказів на заперечення позову суду не надала. Суд ухвалив провести розгляд справи у заочному порядку. Судом встановлено, що 29 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комсомольського міського управління юстиції у Полтавській області було зареєстровано шлюб між сторонами за актовим записом № 295 (а.с. 4). Від цього шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5), який проживає разом із матір'ю. Із січня 2016 року вони припинили подружні відносини, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Миритись сторони не бажають, їх сім`я фактично розпалась. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання про судові витрати у справі вирішено судом відповідно до положення ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

29 січня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 13 травня 2005 року. Мають з ним неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Через сварки на побутовому рівні спільне життя між сторонами не склалося, у 2014 році кілька днів відповідач не ночував вдома. Після цієї ситуації, з серпня 2014 року вони почали мешкали за різними адресами. Позивач намагалася зберегти родину, але все марно. В даний час відповідач не цікавиться життям сім'ї: ані дружиною, ані синами. Позивач вважає, що сімейні відносини припинені назавжди, їх поновлення і збереження не можливе, просить шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її присутності, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На позовних вимогах наполягає, просить шлюб з [PERSON] розірвати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, за місцем мешкання його не виявлено, про що свідчить судова повістка з відміткою комунального підприємства «Комсервіс». Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 13 травня 2005 року сторони [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області зареєстрували шлюб, актовий запис № 103. Сторони мають неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне проживання у серпні 2014 року, позивач [PERSON] мешкає у [ADDRESS] а відповідач [PERSON] мешкає у [ADDRESS] що свідчить про те, що сторони разом не мешкають, спільним побутом та господарством не пов'язані. Суд вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони проживають окремо один від одного тривалий час і фактично сімейних відносин між ними не має. Поновляти сімейні стосунки вони не бажають. Неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], суд вважає за необхідне залишити проживати з матір'ю. Суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

29 січня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 2011 року. Мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Через різні погляди на сімейне життя, шлюбні відносини з відповідачем не склалися. Близько півтора роки відповідач з родиною не мешкає. Позивач вважає, що сімейні відносини припинені назавжди, їх поновлення і збереження не можливе, просить шлюб розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її присутності, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На позовних вимогах наполягає, просить шлюб з [PERSON] розірвати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином: судовою повісткою, про що у справі є поштове повідомлення. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 24 грудня 2011 сторони [PERSON] та [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області зареєстрували шлюб, актовий запис № 421. Сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне проживання з листопада 2014 року, позивач [PERSON] мешкає у [ADDRESS], а відповідач [PERSON] мешкає у [ADDRESS] що свідчить про те, що сторони разом не мешкають, спільним побутом та господарством не пов'язані. Суд вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони проживають окремо один від одного і фактично сімейних відносин між ними не має. Поновляти сімейні стосунки вони не бажають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

29 січня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій вказала, що 14 жовтня 2006 вони зареєстрували шлюб. Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В даний час шлюбні відносини між ними припинено, спільне господарство не ведеться. Матеріальну допомогу [PERSON] сину не надає. Позивач працює продавцем продовольчих товарів у приватного підприємця, але її при прибутку не вистачає для повноцінного утримання сина. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення сином повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином - судовими повістками. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - судовими повістками. Суд, отримавши згоду позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 14 жовтня 2006 року сторони [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області зареєстрували шлюб, актовий запис № 369 (а.с.5). Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов'язок батьків не залежить від місця проживання дитини, тому [PERSON] зобов'язаний утримувати свого неповнолітнього сина. Відповідач не надав суду доказів добровільного надання допомоги на утримання дитини, тому суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, аліменти підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує те, що відповідач є працездатним, на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї не має, і вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/3 частини його доходу на місяць, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом, до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 551,20 грн. на корить державного бюджету м. Дружківки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

29 січня 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просить його задовольнити, посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося і вони розійшлися. В позовній заяві вказує, що 11 вересня 1985 року сторони уклали між собою шлюб. Спільне життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя, наслідком чого ставали постійні сварки, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом, яким просить суд розірвати шлюб з відповідачем. В судове засідання позивач не з'явився, наддавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги повністю підтримав та наполягав на задоволенні позову (а.с.17). Відповідач в судових засіданнях, призначених на 18 лютого 2016 року та на 01 березня 2016 року - не з'явилася, хоча належним чином відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, була повідомлена про час та місце слухання справи, що підтверджується копіями судових повісток про виклик до суду в матеріалах справи (а.с.15,18), рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с.16,19). Оскільки від відповідача не надійшло до суду повідомлення про причини неявки, то суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши представника позивача, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, зареєстрованому 11 вересня 1985 року районним відділом ЗАГСу в селищі Шевченкове Харківської області за № 73, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [INFO] від 03.04.1993 року в матеріалах справи (а.с.3). Шлюб з відповідачем виявився невдалим через відсутність взаємопорозуміння, поваги один до одного, різні погляди на сімейне життя, наслідком чого ставали постійні сварки, спільно як зазначав позивач в попередніх судових засіданнях сторони не проживають. Фактично сім'я сторін розпалася, шлюб існує лише формально. Подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе, а отже сенсу підтримувати сімейні відносини - немає. Спору про розподіл спільного майна на даний час відсутній. Суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню відповідно до ст. 112 СК України, так як подальше життя подружжя у шлюбі буде суперечити їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

29 січня 2016 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, який був зареєстрований 15.02.2000 року в Оранській сільській раді Іванківського району Київської області за актовим записом № 3. У спільній сімї народився син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя позивача та відповідача не склалося, позивач не бачить ніякої можливості зберегти колись спільну сімю, вони виявилися занадто різними людьми по поведінці у сімї, поглядам на життя. Сторони неодноразово обговорювали сімейні проблеми, але це не дало позитивного результату. Крім того, відповідач допускає подружню зраду. На підставі вищевикладених обставин та висновків, які зробив позивач за час спільного життя з відповідачем, він прийшов до твердого рішення, що спільна колись сімя розпалась і її не можливо зберегти. Позивач просить шлюб розірвати, спільного сина до досягнення ним повноліття залишити на вихованні матері, а також просить покласти на нього судові витрати. В судове засідання позивач не зявився; подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач, в судове засідання не зявилася, про слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Судову повістку про виклик у суд на 17.02.2016 року вона отримала особисто; конверт із повісткою про виклик на 23.02.2016 року повернувся на адресу суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання». Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого\~ вирішення справи. За таких обставин, за згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, перевіривши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15.02.2000 року, від даного шлюбу спільного сина [PERSON], [INFO] Сторони виявили взаємне бажання розірвати шлюб, і причини які спонукають їх до прийняття такого рішення суд вважає обґрунтованими, а подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам та інтересам їх спільної дитини. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матірю. Питання судових витрат вирішується на підставі ст. 88 ЦПК України, позивач згоден понести їх самостійно та сплатив судовий збір при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

29 січня 2016 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 20 липня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалось через постійні побутові конфлікти, що призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини припинили в листопаді 2015 року з того часу спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Спору щодо поділу майна не мають. Просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, в якій також зазначила, що шлюбні відносини з відповідачем припинені з 07 вересня 2015 року та з того часу спільне господарство вони разом не ведуть та проживають окремо. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не надавав, про причини неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20 липня 2013 року, про що Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 376 та видане свідоцтво про шлюб (а.с. 3). Спільне життя позивача з відповідачем не склалося через сварки та непорозуміння, які призвели до втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені 07 вересня 2015 року, з того часу спільне господарство вони не та проживають окремо. В позовній заяві позивач наполягала на розірванні шлюбу, пояснюючи свою позицію тим, що їх сім'я розпалася остаточно і примирення між ними неможливе. Таким чином, враховуючи обставини, встановлені в суді, відповідно до ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливо, суперечить інтересам позивача, сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, тому позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

29 січня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 24 вересня 2005 року, від якого мають дочку [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Відповідача влаштовував постійні скандали , в тому числі і в присутності сторонніх людей, що ображало її честь та гідність. Від постійних суперечок і скандалів погіршилося її самопочуття, перебуває у постійному стресі. Між ними втрачені всі духовні та фізичні зв'язки, а тому збереження сім*ї неможливе. Позивач просить шлюб розірвати. Позивач в судове засіданні не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення суду до суду не надходили, причини неявки до суду не повідомив. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 24 березня 2016 року постановлено про заочний розгляд справи за відсутності відповідача, що відповідає вимогам ст..224 ЦПК України. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наданих доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 2005 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 24 вересня 2005 року. Сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження дитини від 02 листопада 2007 року. У відповідності до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони припинили шлюбні відносини через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини та шлюбні відносини не підтримують, загальне господарство не ведуть. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу дитина буде проживати з матір*ю. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

29 січня 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини, посилаючись на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2010 року, мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, з сім*єю не проживає, інших аліментних зобов'язань не має. Позивачка просить суд стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Позивачка в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити, посилаючись на те, що з жовтня 2015 року чоловік не надає допомогу на утримання їх сина. Відповідач в судовому засіданні з позовом погодився, не заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2010 року, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25 червня 2010 року. Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], про що свідчить ксерокопія свідоцтва про народження дитини від 25 жовтня 2010 року. Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. У відповідності до ст..180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, проти чого не заперечував відповідач. Беручи до уваги, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а тому суд вважає стягнути з відповідача аліменти на її утримання. Частка заробітку батька, яка буде стягуватися як аліменти визначається судом, що передбачено ст..183 Сімейного кодексу України, з урахуванням відповідно до ст..182 цього ж Кодексу всіх обставин : відповідач не працює, але має працездатний вік, аліментних зобов'язань не має, не хворіє. За таких обстави суд вважає стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Згідно зі ст..88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн. У відповідності до ст..367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Згідно зі ст..ст.180, 182,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved