Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

31 травня 2021 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини з якою проживає дитина інвалід у розмірі 2 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і протягом всього строку проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею, а також стягнути витрати на правову допомогу. В обґрунтування позивачка зазначає, що на даний час вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, однак він має формальний характер. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Донька є інвалідом 1 групи з народження та проживає разом з позивачем, перебуває на її утриманні. Всі встановлені в законодавстві обов`язки по вихованню та утриманню дитини позивач виконує самостійно. Дитина має інвалідність з народження, потребує постійного домашнього догляду, амбулаторного лікування і медичного догляду, так як шансів а одужання в неї немає. Щомісячно позивач разом з донькою проходять реабілітаційні та лікувальні процедури. Позивач не має можливості працювати, жодних грошових заощаджень вона не має, а донька потребує щоденного догляду та матеріального забезпечення. Тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18.06.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Чечелівським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 639. Згідно з посвідченням [NUMBER] , виданим 3 липня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю, а [PERSON] її законним представником (опікуном). Як вбачається з довідки про склад сім`ї № 5416 від 18 травня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , разом з донькою [PERSON] , [INFO] . Проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] перебуває на обліку у Правобережному управлінні соціального захисту населення Дніпровської міської ради та з 14.06.2019 року по 06.06.2024 рік отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю, розмір якої у період з 01.11.2020 року по 30.04.2021 року становить 22 695 грн. 90 коп. Відповідно до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Згідно з ч. 1, 2 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. За таких обставин, право матері на отримання аліментів від батька дитини виникає у разі, якщо вона проживає з дитиною-інвалідом; дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду; матір опікується нею; другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на його утримання, суд враховує вік, стан здоров`я [PERSON] та виходить з того, що відповідач відзиву не надав, а тому у суду відсутні докази щодо неможливості надавати ним матеріальну допомогу. Тому, суд приходить до висновку, що відповідач за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем спроможний надавати матеріальну допомогу. Інших непрацездатних осіб, які б перебували на утриманні відповідача - судом не встановлено. Враховуючи дані обставини, беручи до уваги той факт, що дитина потребує постійного догляду та лікування, суд прийшов до висновку, що справедливим та об`єктивним розміром стягнення аліментів на утримання дружини, яка проживає з дитиною-інвалідом - [PERSON] , [INFO] , яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, буде 2 000 грн. щомісячно, протягом усього часу проживання з дитиною-інвалідом, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Верховний Суд у своїй Постанові від 3 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Всупереч зазначеним нормам, позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу не було надано ні акту приймання-передачі послуг, ні платіжні документи про оплату послуг, ні розрахунку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови в задоволенні вимог про стягнення судових витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України. судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, то з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial