Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

29 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Костянтинівського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області та Управління Державної казначейської служби України в м. Костянтинівці Донецької області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового слідства, посилаючись на наступне. Костянтинівським міськрайонним прокурором 30 серпня 2010 року за матеріалами дослідчої перевірки відносно [PERSON] було порушено кримінальну справу та направлено до СВ Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області для проведення досудового слідства. 26 січня 2011 року позивачу було пред'явлено постанову про притягнення в якості обвинуваченого за ч.1 ст.203 КК України. Обвинувальний висновок по кримінальній справі № 38-2010-01-15 04 лютого 2011 року був затверджений прокурором та направлений до Костянтинівського міськрайонного суду для судового розгляду. Постановою Костянтинівського міськрайонного суду від 02 серпня 2011 року зазначену кримінальну справу було повернуто на додаткове розслідування. 25 січня 2012 року кримінальну справу було закрито на підставі п.2 ст.6, ст..130 КПК України за відсутністю в діях позивача складу злочину. Позивач вважає, що з вини органу досудового слідства протягом тривалого часу з 30 серпня 2010 року по 25 січня 2012 року він незаконно перебував під слідством та судом, в зв'язку з чим йому заподіяно шкоду, просив стягнути суд з відповідачів на його користь матеріальну шкоду в сумі 7600 грн. та моральну шкоду в сумі 40 000 грн. Матеріальна шкода складається із вартості вилученої у нього під час досудового слідства азотної кислоти у кількості 1500 л, вартістю 3600 грн. Він тривалий час не міг використовувати належне йому майно. Крім того, вважає, що компенсації підлягають суми, сплачені ним за надання юридичної допомоги в розмірі 4000 грн. Завдану моральну шкоду він оцінює у 40000 грн. виходячи з того,що перебував під слідством та підпискою про невиїзд протягом 17 місяців і, відповідно до ст.. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 №266/94-ВР, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менш одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити. Також він пояснив, що вилучені у нього ємкості з кислотою йому були повернуті і він ними розпорядився на власний розсуд. Але вважає, що йому була повернута кислота не належної якості. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позивачем вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Костянтинівського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області Радиш Ю.І. в судовому засіданні проти позову заперечував, вважав, що як при порушенні кримінальної справи, так під час її розслідування порушень вимог закону з боку органу досудового слідства не було. Справу було закрито у зв'язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо гуманізації відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності» від 15.11.2011 року №4025 і виключенням із Кримінального кодексу України статті 203, яка інкримінувалася позивачу. Представники відповідача Управління Державної казначейської служби України в м.Костянтинівці Донецької області Бовкуненко О.П., [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували у повному обсязі, надали письмові заперечення. Вважають, що підстави для пред'явлення позову УДКС України в м. Костянтинівці Донецької області у позивача повністю відсутні. Ніяких стосунків між ними не виникало, будь-яких протиправних дій відносно позивача не здійснювалось, зобов'язань перед ним УДКСУ не має. Крім того, вважають, що позивачем не надано доказів розміру завданої йому матеріальної шкоди, а також доказів спричинення йому моральних та фізичних страждань. Прокурор у судовому засіданні просив позов [PERSON] відхилити у повному обсязі з огляду на те, що закриття кримінальної справи відносно позивача сталося виключно у зв'язку із декриміналізацією відповідальності за деякі господарські злочини, у тому числі і за статтею 203 КК України. Крім того, вважає, що позивач, отримавши постанову про закриття кримінальної справи, мав її оскаржити у встановленому порядку, що ним зроблено не було. Заслухавши сторони, думку прокурора, вивчивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи № 38-2010-01-15 відносно [PERSON] за ст.. 203 ч. 1 КК України, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Костянтинівським міськрайонним прокурором 30 серпня 2010 року відносно [PERSON] за ч.1 ст.203 КК України було порушено кримінальну справу та направлено до СВ Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області для проведення досудового слідства (а.с.4). Підставою для порушення кримінальної справи стали матеріали, що були виділені слідчим відділом податкової міліції Слов'янської об'єднаної державної податкової інспекції з кримінальної справи № 144-43870, та матеріали дослідчої перевірки, проведеної Костянтинівської міжрайонної прокуратурою спільно з Костянтинівським МВ ГУМВС України в Донецькій області, під час якої були виявлені достатні дані, що вказують на наявність в діях [PERSON] ознаків злочину, передбаченого ч.1 ст.203 КК України. 26 січня 2011 року позивачу було пред'явлено постанову про притягнення в якості обвинуваченого за ч.1 ст.203 КК України (а.с.5-6). Обвинувальний висновок по кримінальній справі № 38-2010-01-15 04 лютого 2011 року був затверджений прокурором (а.с.7-10) та направлений до Костянтинівського міськрайонного суду для судового розгляду. Постановою Костянтинівського міськрайонного суду від 02 серпня 2011 року (а.с.11-12) зазначену кримінальну справу було повернуто Костянтинівському міжрайонному прокурору на додаткове розслідування. 25 січня 2012 року кримінальну справу було закрито на підставі п.2 ст.6, ст.130 КПК України за відсутністю в діях позивача складу злочину, оскільки згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо гуманізації відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності» від 15 листопада 2011 року в Кримінальному кодексі України було виключено статтю 203, про що винесено постанову про закриття кримінальної справи (а.с.13). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до ч.2 ст.1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР, право на відшкодування такої шкоди виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. У той же час, підставою для закриття кримінальної справи відносно позивача стало ухвалення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо гуманізації відповідальності за правопорушення у сфері господарської діяльності» від 15.11.2011 року №4025 і виключенням із Кримінального кодексу України статті 203. Тобто позивачем не доведена наявність будь-яких незаконних рішень, дій або бездіяльності як збоку Костянтинівської міжрайонної прокуратури під час винесення постанови про порушення кримінальної справи відносно нього за ст.. 203 ч. 1 КК України, так і з боку відповідача Костянтинівського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області під час проведення досудового слідства у цій кримінальній справі. В матеріалах справи не містяться докази завданої позивачу моральної шкоди, не доведені та не підтверджені ті негативні явища, які сталися, як вважає позивач, внаслідок незаконних рішень, дій або бездіяльності з боку відповідачів. Крім того, протягом досудового слідства та судового розгляду відсутні будь-які заяви позивача щодо оскарження дій прокуратури або органу досудового слідства, не зазначено, що суд, або апеляційний суд, дослідивши матеріали досудового розслідування та прийнявши рішення про направлення справи прокурору для проведення додаткового розслідування, дійшов до висновку про наявність в діях слідчого Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області ознак кримінального правопорушення, або відсутності ознак злочину в діях позивача. Постанова про закриття кримінальної справи від 25 січня 2012 року відносно позивача ним також не оскаржена у встановленому порядку. Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення матеріально та моральної шкоди з Управління Державної казначейської служби України в м. Костянтинівці Донецькій області, оскільки казначейства жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з позивачем і жодної шкоди позивачеві не завдавало, а тому казначейство не повинно нести обов'язок з відшкодування будь-якої шкоди позивачу. Таким чином, суд вважає, вимоги позивача є безпідставними, такими, що не мають ґрунтовного підтвердження доказами, а тому не підлягають задоволенню. Судові витрати віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed