Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

31\~січня 2019 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який зареєстрований 19 грудня 2009 року у Коротичанській селищній раді Харківського району Харківської області, актовий запис № 30, та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 січня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування\~позовних вимог\~зазначила,\~що19 грудня 2009 року Коротичанською селищною радою було зареєстровано шлюб, від шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що сімейне життя не склалося, постійно виникають сварки у присутності дитини, сторони мають різні погляди на сімейне життя, почуттів один до одного та подружніх стосунків протягом останніх трьох років не підтримують, збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам малолітньої дитини. Сторони фактично однією сім`єю не проживають, сумісного господарства не ведуть. Також відповідачем не виконується його обов`язок по утриманню дитини. Відповідач не піклується про дитину, не цікавиться її зростанням та розвитком, матеріальної допомоги позивачу не надає. Позивач не має достатнього матеріального забезпечення на утримання себе та їхньої дитини, тому вимушена звернутися до суду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 березня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 19 квітня 2019 року о 09 год. 30 хв. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, за результатом розгляду судові витрати залишити за позивачем, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, просив суд їх задовольнити. Інших клопотань та заяв від учасників до суду не надходило. За загальним правилом частини першої\~статті 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2009 року, який зареєстрований Коротичанською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 30, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 1\~ст. 55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~ст. 110 ЦПК України. Позивач [PERSON] стверджує, що не бажає в подальшому підтримувати сімейні стосунки з відповідачем, а спільне життя між ними погіршилося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони мешкають окремо один від одного. Зберегти сім`ю сторін не уявляється можливим, тому що сторони мають різні характери та погляди на сімейне життя, ведення домашнього господарства, вони втратили почуття кохання та поваги один до одного. Сторони однією сім`єю не проживають, спільне господарство не ведуть. На примирення сторони не згодні. Судовим розглядом встановлено, що сім`я розпалася повністю та відновлена бути не може, так як подальше спільне проживання сторін стало неможливим, сімейно-шлюбні відносини між сторонами у справі припинені, їх сім`я існує формально, оскільки подружжя спільно не проживає, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить її інтересам, волевиявлення якої спрямоване на розірвання шлюбу. Згідно зі\~ст.\~112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на наведене, та ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст. 51 Конституції України), суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. За змістом ч. 1\~ст. 113СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Згідно ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою. Про можливість одночасно вирішення разом із вимогою про розірвання шлюбу інших вимог йдеться, зокрема, в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11. Позовні вимоги про розірвання шлюбу і стягнення аліментів є пов`язаними між особою, оскільки заявлені для вирішення судом між тими ж самими сторонами і виникли з однакових фактичних підстав, обґрунтовуються як правило тими ж самими доказами. У відповідності до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Тому, є допустимим об`єднання в одному позові вимог про розірвання шлюбу і стягнення аліментів. Однак, це прерогатива позивача. Судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Відповідач з сім`єю не проживає, що не заперечується сторонами по справі. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, зокрема ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Всупереч зазначеним вимогам, відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо належного утримання двох неповнолітніх дітей. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У відповідності до ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст. ст. 76-77, 80, 83 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 82 ЦПК України \~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо до сто вірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що між сторонами відсутній спір щодо розірвання шлюбу, відповідачем [PERSON] визнано позовні вимоги у повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та залишає за рахунок позивача за позовні вимоги про розірвання шлюбу, а за позовні вимоги про стягнення аліментів - стягує з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів.

Outcome: approved