Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

30.01.2018 року заявник звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області із заявою про проведення психіатричного огляду [PERSON] в примусовому порядку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 29.01.2018 року до лікаря-психіатра звернулася колишня дружина хворого з заявою про госпіталізацію [PERSON] Копію цієї заяви з підписами сусідів та депутата Північної селищної ради, про неадекватну поведінку хворого та погрози її життю з боку колишнього чоловіка, остання надала до Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області. Комісія лікарів-психіатрів психоневрологічного диспансеру м.Торецька прийшла до висновку, що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням - Шизофренія параноїдна, безперервно поточна, галюцінаторно-параноїдний синдром F 20.0. [PERSON] лікуватися самостійно відмовляється, в добровільному порядку до лікарні не з'являється, тому потребує примусових заходів медичного характеру у вигляді примусового огляду для подальшого лікування хворого. У зв'язку з вище наведеним заявник змушений звернутися до суду із зазначеною заявою. У судовому засіданні представник заявника - [PERSON], пояснила, що хворий стоїть на обліку в Комунальному лікувальному профілактичному закладі «Міський психоневрологічний диспансер м. Торецька» з 12.09.2014 року, страждає хронічним психічним захворюванням, неодноразово перебував на госпіталізації та стаціонарному лікуванні у м. Краматорську Донецької області. До лікарні із заявами періодично звертається дружина (нині колишня) хворого яка неодноразово скаржилась на напади з боку хворого, як на неї так і на їх спільного сина. Також дружина з аналогічними заявами звертається і до відділу Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області. На теперішній час [PERSON] відмовляється добровільно з'явитися на прийом до лікаря-психіатра, для призначення лікування, у зв'язку з чим необхідно провести його огляд лікарем-психіатром в примусовому порядку оскільки він створює потенційну загрозу собі та оточуючим. Також представник заявника в судовому засіданні уточнила заявлені вимоги, а саме зазначила, що просить суд задовольнити вимоги щодо примусового огляду [PERSON] у Комунальному лікувальному профілактичному закладі «Міський психоневрологічний диспансер м. Торецька» у лікаря-психіатра. Крім того, представник заявника повідомила, що раніше, у листопаді 2017 року судом розглядалася заява про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу, однак у задоволенні такої судом було відмовлено. Також, представник заявника зазначила, що вирішення питання про примусовий огляд [PERSON] носить невідкладний характер. Лікарі-психіатри [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, однак надали до суду заяви з проханням справу розглянути без їх участі. Прокурор у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, наполягав на призначенні [PERSON] психіатричного огляду у примусовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 341 ЦПК України, справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, стосовно якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Таким чином суд з метою забезпечення змагальності сторін, правильного, повного та всебічного встановлення обставин, забезпечення права сторін на справедливий і неупереджений розгляд справи, приймав рішення про відкладення розгляду справи двічі у зв'язку із відсутністю відомостей про вручення [PERSON] належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 09.02.2018 року та 12.02.2018 року. З актів заступника керівника апарата Дзержинського міського суду Донецької області [PERSON] № б/н від 14.02.2018 року про відсутність [PERSON], які складені в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON], вбачається, що [PERSON] 14.02.2018 року за місцем свого мешкання, а саме за адресою: [ADDRESS] був відсутній, тривалість його відсутності невідомо, тому вручення йому документів не вбачається за можливе. [PERSON]В у судове засідання не з'явився, у зв'язку з чим суд приходить до висновку розглядати зазначену справу у його відсутності, за участю адвоката - Бідашко І.Л., який діє на підставі наказу від 13.02.2018 року Краматорського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях. Представник особи, відносно якої розглядається заява про призначення примусового психіатричного огляду - Бідашко І.Л., в судовому засіданні заперечував щодо задоволення заявлених вимог лікаря-психіатра, просив суд відмовити у задоволенні заявлених вимог. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи. Згідно з ч. 1 ст. 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про психіатричний огляд додається висновок лікаря-психіатра. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Правові та організаційні засади забезпечення громадян України психіатричною допомогою визначаються Законом України «Про психіатричну допомогу» № 1489-III від 22 лютого 2000 року. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутися родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи. Заява про психіатричний огляд особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника повинна бути подана у письмовій формі та містити відомості, що обґрунтовують необхідність психіатричного огляду і вказують на відмову особи чи її законного представника від звернення до лікаря-психіатра. Лікар-психіатр має право робити запит щодо надання йому додаткових медичних та інших відомостей, необхідних для прийняття відповідного рішення. У невідкладних випадках, коли за одержаними відомостями, що дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, заява про психіатричний огляд особи може бути усною. У цих випадках рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром самостійно і психіатричний огляд проводиться ним негайно. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», передбачено презумпцію психічного здоров'я, тобто кожна особа важаться такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставі та у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Судом встановлено, що 29.01.2018 року до Комунального лікувального профілактичного закладу «Міський психоневрологічний диспансер м. Торецька» звернулась колишня дружина хворого - [PERSON] із заявою про госпіталізацію [PERSON] до лікарні в м. Краматорськ у зв'язку із погіршенням здоров'я останнього. В обґрунтуванні заяви зазначила, що [PERSON] проявляє агресію до неї та до їх спільного сина, погрожує фізичною розправою, слідкує за ними, «лається». (а.с.6) На підставі заяви колишньої дружини хворого комісія лікарів-психіатрів склала акт психіатричного освідотства № 3 від 30.01.2018 року з якого вбачається, що [PERSON] страждає психічним розладом - Шизофренія параноїдна, безперервно поточна, галюцінаторно-параноїдний синдром F 20.0. Згідно висновку зазначеного акта у хворого погіршився психіатричний стан, у зв'язку з чим останній відмовляється від огляду лікарем-психіатром та приймати необхідне підтримуюче лікування. У зв'язку з чим комісія лікарів-психіатрів вважає за необхідне призначити примусовий захід медичного характеру у вигляді примусового огляду для вирішення питання подальшого нагляду і лікування в умовах психіатричного стаціонарного відділення. (а.с.4) Таким чином, суд приходить до висновку, що комісія лікарів-психіатрів, на підтвердження тієї обставини, що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих посилається лише на заяву колишньої дружини [PERSON]. Будь-яких доказів того, що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього суду не надано. Також, з матеріалів справи вбачається, що 28.01.2018 року депутат Північної селищної ради [PERSON] звернувся до Торецького ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області із заявою про прийняття заходів до громадянина [PERSON] який систематично веде себе конфліктно по відношенню до колишньої дружини - [PERSON], проникає до неї у двір, намагається проникнути в дім, нецензурно висловлюється в бік колишньої дружини. (а.с.5) Однак, з рапорту дільничного офіцера поліції [PERSON] від 16.02.2018 року вбачається, що в ході проведеної перевірки встановити надходження матеріалів розгляду заяви депутата Північної селищної ради [PERSON] від 28.01.2018 року не виявляється можливим. В силу вимог ч. 2 ст.280 ЦПК України, до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку додається висновок лікаря психіатра, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що заявником поряд із заявою та актом психіатричного освідотства №3 від 30.01.2018 року про стан психічного здоров'я хворого та його діагноз, повинні були б подаватися докази, які б свідчили про агресивну та неадекватну поведінку хворого, у тому числі його родичами, рапорти працівників поліції, висновки дільничного психіатра тощо. Крім того, суду не надано доказів про те, що [PERSON] відмовився від огляду лікаря-психіатра. Крім того, виходячи з пояснень представника заявника стосовно того, що вирішення питання про примусовий огляд [PERSON] носить невідкладний характер, суд зазначає наступне. У відповідності до положень ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу», у невідкладних випадках, коли за одержаними відомостями, що дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, заява про психіатричний огляд особи може бути усною. У цих випадках рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром самостійно і психіатричний огляд проводиться ним негайно. Проте, у судовому засіданні не встановлено, що лікар-психіатр скористався своїм правом самостійно прийняти рішення про проведення психіатричного огляду [PERSON] без його усвідомленої згоди і провести психіатричний огляд негайно. Відтак, заяву головного лікаря Комунального лікувального профілактичного закладу «Міський психоневрологічний диспансер м. Торецька» не можна вважати обґрунтованою, тому суд доходить висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про проведення психіатричного огляду [PERSON] у примусовому порядку. На підставі викладеного

Outcome: dismissed