Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

29 червня 2021 року [PERSON] звернулася до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Батьком є відповідач по справі. З відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09 квітня 2010 року, який розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 вересня 2014 року. Після розірвання шлюбу малолітній син проживає з нею. Відповідач проживає окремо, з дитиною майже не спілкується, не бере участі у його вихованні. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу питання щодо визначення місця проживання дитини не вирішувалось. Вказала, що з на теперішній час їх з сином місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Вона постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, у неї з сином міцний психологічний контакт, безумовна прив`язаність один до одного. Вона є працюючою особою і спроможна забезпечити дитину всім необхідним. З огляду на зазначене, з урахуванням інтересів дитини, вважає за можливе визначити місце проживання сина разом з нею. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30 червня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. У підготовчому судовому засіданні 29 липня 2021 року представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що бажає приймати участь у житті сина та не розуміє причин звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей та сім`ї Височанської селищної ради. 26 жовтня 2021 року від Служби у справах дітей та сім`ї Височанської селищної ради надійшов висновок про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання учасники провадження не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, а також враховуючи неявку у судове засідання усіх учасників справи, суд вважає за доцільне та можливе проводити судовий розгляд за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів та без його фіксування технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши письмові заяви по суті справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 09 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 63, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 04 вересня 2014 року у справі № 635/6529/14-ц, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішення суду набрало законної сили 16 вересня 2014 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2014 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 800,00 грн. щомісяця, починаючи з 03 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки, виданої 16 червня 2021 року виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в [ADDRESS] . Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець з 13 жовтня 2020, вид економічної діяльності: 96.02 надання послуг перукарнями та салонами краси (основний). Згідно характеристики на [PERSON] , учня 5-А класу КЗ «Харківська гімназія № 169 Харківської міської ради Харківської області» від 23 червня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , навчається у Харківській гімназії № 169 з 01 вересня 2017 року по теперішній час, заняття відвідує регулярно. За період відвідування хлопчиком, [PERSON] , Харківської гімназії № 169, щодня до закладу освіти його приводила та забирала зі школи мати [PERSON] та бабуся й дідусь з боку матері. [PERSON] бере активну участь у житті закладу освіти: завжди відвідує батьківські збори, святкові ранки, цікавиться усіма заходами класу. [PERSON] постійно цікавиться у вчителів успіхами свого сина та адекватно реагує на поради вчителів щодо навчання дитини. Мати [PERSON] піклується про всебічний розвиток дитини. Крім серйозного ставлення до навчання у гімназії, [PERSON] дає змогу своєму синові відвідувати різні гуртки. [PERSON] відвідував гурток шахів, «Винахідник», гурток програмування, займався катанням на роликах, плаванням, карате. Наразі навчається грі на фортепіано в музичній студії при гімназії, відвідує дитячу секцію з бадмінтону, ІТ школу, шостий рік займається англійською мовою. Оплату харчування [PERSON] в закладі освіти безпосередньо здійснювала [PERSON] . Батько дитини, [PERSON] , гімназію не відвідував, життям і розвитком дитини у вчителів не цікавився. Згідно відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка № 14» Харківської міської ради від 22 червня 2021 року, дитина [PERSON] , перебуває на обліку у цьому закладі та має укладену декларацію про надання первинної медико-санітарної допомоги дітям з лікарем педіатром з 12 березня 2019 року. Супроводжує дитину під час відвідування поліклініки мати [PERSON] . Батько дитини [PERSON] не звертався за інформацією щодо стану здоров`я свого сина [PERSON] . Згідно довідки СДЮСШОР з баскетболу та бадмінтону ХО ФСТ «Україна» від 22 червня 2021 року, [PERSON] навчається з 01 вересня 2020 року по теперішній час. Для занять [PERSON] супроводжує його мати [PERSON] , приймає участь у спортивному житті дитини та батьківських зборах. Батько [PERSON] жодного разу не був присутній на батьківських зборах, тренуваннях, тощо. Згідно довідки Larina Language Academy від 16 червня 2021 року, [PERSON] навчається у мовній школі з 01 вересня 2015 року по теперішній час. Оплата за навчання у 2020-2021 навчальному році складає 22500,00 грн. за рік. Щомісячна плата 2500,00 грн. Оплата за навчання регулярно вноситься готівковими коштами матір`ю [PERSON] . Батько дитини не звертався до школи щодо оплати навчання та виховання сина за весь час навчання. Згідно з ч. 2, 8, 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц викладено висновок про те, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». В межах розгляду цієї справи встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами, малолітня дитини залишилася проживати разом з матір`ю. Судом встановлено, що у позивачки з малолітнім сином існує міцний психологічний контакт, безумовна прив`язаність один до одного. Позивачка є працездатною особою, має постійний дохід, забезпечує малолітньому сину достатні умови для його виховання і розвитку. Відповідно до ч. 4, 5 СТ. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Зі змісту Висновку Служби у справах дітей та сім`ї Височанської селищної ради від 25 жовтня 2021 року № 569/01-44 слідує, що 11 жовтня 2021 року Службою проведено обстеження умов проживання житлового будинку, в якому зареєстровані та проживають [PERSON] разом зі своїм малолітнім сином [PERSON] , а саме, за адресою: [ADDRESS] . В ході обстеження встановлено, що житловий будинок складається з 4-х житлових кімнат, кухні, коридору та санвузол. В будинку наявне -газо, -водо, -електропостачання. Кімната для дитини облаштована усім необхідним (наявне окреме ліжко, письмовий стіл, полички для підручників, шафа для одягу, іграшки, багато книжок, учбового приладдя, фортепіано). Збережено належний санітарно-гігієнічний стан житла. Під час обстеження встановлено, що створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. 12 жовтня 2021 року комісією з питань захисту прав дітей при Виконавчому комітеті Височанської селищної ради було розглянуто питання про визначення місця проживання дитини та вирішено доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Разом з цим, суд вважає за необхідне зазначити таке. Статтею 141 СК України встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов`язані поважати дитину. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Вирішення батьками питання про виховання дитини регулюється ст. 157 СК України. Так, відповідно до норми зазначеної статті той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Крім того, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відтак, суд зазначає, що вирішення спору у цій справі жодним чином не позбавляє [PERSON] , відповідача у справі, від права на прийняття участі у житті дитини, а також не звільняє від обов`язку брати участь у вихованні сина. Визначення місця проживання дитини з матір`ю у цій справі, направлено виключно на безперешкодну реалізацію [PERSON] прав та обов`язків щодо дитини [PERSON] , зокрема зміна місця реєстрації, безперешкодний виїзд за межі України для оздоровлення, навчання дитини тощо. З урахуванням встановлених судом обставин, а також виходячи з того, що мати та батько - найрідніші для дитини люди, тому одним із основних їх немайнових прав є можливість постійного або хоча б систематичного спілкування: безпосереднього (особистого), телефонного, поштового тощо. При визначенні способу участі батька у спілкуванні та вихованні сина, суд враховує малолітній вік дитини, її стан здоров`я, її прихильність та повна залежність, в силу віку, від матері. Відтак, суд вважає доцільним визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , із матір`ю - [PERSON] , оскільки це відповідатиме інтересам дитини. Питання про стягнення судових витрат вирішується судом відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved