Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

30.05.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить визначити йому додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті 29.11.2005 року [PERSON]; визнати за позивачем право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0249 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Камишова, 16, цільове призначення для індивідуального садівництва, в порядку спадкування за законом після смерті 29.11.2005 року [PERSON]. При цьому позивач посилається на те, що 29.11.2005 року помер його брат [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, загальною площею 0,0249 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Камишова, 16. У встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини позивач не звернувся через пригнічений стан та необізнаність, у зв'язку із чим змушений звертатися до суду із позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити /а.с. 21/. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 29.11.2005 року у віці 78 років помер [PERSON], актовий запис № 10756, що вбачається із свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 034186, виданого Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси /а.с. 5/. Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 02.03.1999 року за життя [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка, загальною площею 0,0249 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Камишова, 16, цільове призначення для індивідуального садівництва /а.с. 8/. У ході розгляду справи судом досліджено спадкову справу № 551/06, заведену до майна померлого 29.11.2005 року [PERSON], з якої вбачається, що із заявою про прийняття спадщини до Сьомої одеської державної нотаріальної контори 25.05.2006 року звернулася дружина померлого [PERSON]. В подальшому 19.05.2016 року із заявою про прийняття спадщини звернувся брат померлого позивач [PERSON], та 20.05.2016 року внучатий племінник померлого відповідач [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] є рідним братом [PERSON], а відповідач [PERSON] є внучатим племінником померлого. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем другої черги після смерті 29.11.2005 року брата [PERSON]. Зі спадкової справи № 551/06 слідує, що державним нотаріусом 21.06.2006 року дружині спадкодавця [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване № 3-2783, а саме на ? частину квартири [ADDRESS]. Окрім того, 21.06.2006 року [PERSON] державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване № 3-2786, а саме на додаткові пайові внески. Судом встановлено, що земельна ділянка, загальною площею 0,0249 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Камишова, 16, цільове призначення для індивідуального садівництва, не входила до складу спадщини після смерті 29.11.2005 року [PERSON], та дружині [PERSON] як спадкоємцю померлого нотаріусом не видавалося свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку. З Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 20.10.2016 року, отриманого судом на виконання ухвали про витребування доказів, слідує, що 16.08.2007 року у віці 77 років померла [PERSON], актовий запис № 7230. Судом також досліджено спадкову справу № 125/2008, заведену до майна померлої 16.08.2007 року [PERSON], з якої слідує, що із заявою про прийняття спадщини до Сьомої одеської державної нотаріальної контори 07.02.2008 року звернулася [PERSON], на ім'я якої спадкодавець 30.08.2007 року склала нотаріально посвідчений заповіт, реєстровий № 3280. Зі спадкової справи № 125/2008 слідує, що державним нотаріусом 18.03.2008 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване № 1-330, на квартиру [ADDRESS]. Окрім того, 27.05.2008 року [PERSON] державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване № 1-1113, а саме на грошові вклади із належними відсотками. Також 22.05.2008 року [PERSON] державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване № 1-1064, а саме на грошові вклади, додаткові пайові внески, прості іменні акції. У ході розгляду справи [PERSON] було залучено до участі у справі у якості третьої особи. Суд враховує пояснення, надані представником позивача у ході розгляду справи, а саме щодо того, що державним нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та додатково усно розяснено, що видачу свідоцтва унеможливлює невідповідність правовстановлюючого документу чинному на теперішній час законодавству (відсутність кадастрового номеру на земельну ділянку, загальною площею 0,0249 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Камишова, 16, цільове призначення для індивідуального садівництва). Проаналізувавши встановлені обставини, та враховуючи пояснення представника позивача надані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що обставини встановлені у судовому засіданні, дають підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] у частині визнання за ним права власності на земельну ділянку, оскільки як слідує із роз'яснень державного нотаріуса, видачу позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом унеможливлює лише невідповідність правовстановлюючого документу чинному на теперішній час законодавству. Відповідно до п.23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім цього, відповідно до ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Таким чином, судом встановлено, що позович правомірно звернувся до суду з позовними вимогами щодо визнання за ним права власності на майно, однак, посилаючись на положення ст. 1272 ч.3 ЦК України, якою визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини. По даній справі позивач заявив позовну вимогу щодо надання йому додаткового строку, яка заявлена надмірно та є взаємовиключаючою позовною вимогою стосовно визнання за ним права власності на спадкове майно, у зв'язку із чим вимога щодо надання додаткового строку не підлягає задоволенню.

Outcome: partial