Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

31 березня 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 27.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгеном Вікторовичем та зареєстрований за №77. Вимоги обґрунтовані тим, що кредитний договір між сторонами не вчинявся. В той же час, вчиняючи спірний виконавчий напис, нотаріусом не було належним чином перевірено безспірність вимог відповідача щодо стягнення заборгованості та не з`ясовано який строк минув з дня виникнення права вимоги. Як зазначає позивач, їй не було направлено вимогу про усунення порушень в зв`язку з чим позивач була позбавлена можливості заперечити розмір заборгованості. Також позивач зазначає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусу не було надано первинні документи щодо видачі кредиту, розрахунок заборгованості підготовлено працівниками відповідача, який є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог відповідача до позивача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.04.2020 року було відкрито спрощене провадження у даній справі без виклику сторін. 17.07.2020 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. надійшли матеріали виконавчого напису №77 від 27.01.2020 року. Разом з тим, 23.12.2020 року до суду надійшли додаткові пояснення позивачки, в яких вона зазначає, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено нотаріусом з порушенням норм законодавства України, при цьому, посилаючись на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, позивачка вказує на те, що кредитний договір наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був посвідчений нотаріально, а тому вона просить задовольнити заявлені вимоги позову щодо про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В той же час, 21.01.2021 року, до суду надійшов відзив представника відповідача на дану позовну заяву, в якій він просить відмовити у задоволенні даних позовних вимог, з тих підстав, що викладені заявницею у позові обставини щодо вчинення приватним нотаріусом оспорюваного виконавчого напису - не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, при цьому, пояснення позивачки, на думку відповідача щодо відсутності доказів безспірності заборгованості при вчиненні виконавчого напису - не є підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Крім того, як зазначив представник відповідача у відзиві, позивачка не оспорювала недійсність укладання кредитного договору, а стягнення заборгованості за зазначеним договором здійснюється в межах трирічного строку, встановленого законом. Вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Частина 1 статті 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається із матеріалів, які надійшли до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В., в останніх міститься договір фінансового кредиту №327213 від 06.10.2018 року (далі - Договір), сторонами якого є ТОВ «Ультра Фінанс» (далі - Кредитодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник). Відповідно до умов зазначеного договору, Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти на споживчі цілі в розмірі 2000,00 грн., зі сплатою процентної ставки за користування кредитом у розмірі 0,88% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах визначеного строку та 3% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування понад строк, визначений у договорі. Строк кредитування з 06.10.2018 року по 05.11.2018 року. Як вбачається зазначений кредитний договір та Додаток №1 до вказаного Договору (графік розрахунків) - не підписані [PERSON] . Крім того, як вбачається з позовної заяви, позивачка категорично заперечує факт підписання вказаного кредитного договору та отримання кредитних коштів. До матеріалів, які надані суду нотаріусом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження надання коштів позивачу в порядку, визначеному п.1.3 Договору фінансового кредиту. Як вбачається, з виписки реєстру прав вимоги до договору факторингу №12/ФК від 09.12.0219 року ТОВ «Ультра Фінанс» є правонаступником ТОВ «УМ Факторинг». Однак суду не було надано доказів переходу прав вимоги ТОВ «Ультра Фінанс» до ТОВ «УМ Факторинг», зокрема, відповідний договір факторингу. 27.01.2020 року директор ТОВ «УМ Факторинг» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. про вчинення виконавчого напису, на підставі кредитного договору №327213 від 06.10.2018 року, укладеного з [PERSON] 27.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №327213 від 06.10.2018 року, укладеного між ТОВ «Ультра фінанс», правонаступниками всіх прав та обов`язків якого є ТОВ «УМ Факторинг». Як зазначено у виконавчому написі, строк платежу за кредитним договором №327213 від 06.10.2018 року, настав, Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 06.10.2018 року по 09.12.2019 року, сума заборгованості складає 7928,00 грн., в тому числі: 2000,00 грн. - заборгованість по основному боргу (тіло кредиту); 5928,00 грн. - заборгованість по відсоткам. Виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за №77. Крім того, як вбачається, на підставі виконавчого напису нотаріуса №77 від 27.01.2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В. відкрито виконавче провадження №61232439, про що свідчить відповідна постанова від 11.02.2020 року. Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 частини 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1 даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2 Інструкції, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Пунктом 3.1 Інструкції визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім того, пункт 3.3 Інструкції передбачає, що якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Пунктом 3.5 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Як передбачено ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15 (ЄДРСР № 71825964). Із врахуванням зазначеного, суд не може прийняти як належний доказ заборгованості позивача перед відповідачем виписку з балансового рахунку [PERSON] , яка надавалась нотаріусу для вчинення виконавчого напису. В той же час первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» нотаріусу для вчинення виконавчого напису не надавались, а тому суд позбавлений можливості встановити що сума заборгованості є безспірною. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, варто зазначити, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а наданий нотаріусу договір на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки - не посвідчений нотаріально, отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку, шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Так, в даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі кредитного договору, який не підписаний позичальником. Тобто в даному випадку, за вказаним кредитним договором не може бути наявна кредитна заборгованість, так як зазначений правочин підписаний лише одною стороною договірних правовідносин та відсутні належні та допустимі докази надання вказаної в договорі суми Позичальнику. Крім того, варто зауважити, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 січня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, відповідно до якої стягнення заборгованості не може провадитися у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів на договорах, які не є нотаріально посвідченими. Договір фінансового кредиту №327213 від 06.10.2018 року на підставі якого було вчинено виконавчий напис не є нотаріально посвідченим. Відповідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved