Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

29.11.2018 позивач звернулася до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 26.09.2009 по 13.10.2016 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, шлюб між ними було розірвано. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В зв'язку з чим просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки всіх видів його доходів щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня звернення до суду та стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу. 05.12.2018 ухвалою суду відкрито провадження по справі у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників справи. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 11.01.2019 відповідачем подано відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що бере участь в утриманні сина: щомісяця сплачує кошти за послуги репетитора в сумі 250 грн, за харчування в школі 500 грн та близько 100 грн кишенькових. Відповідач також купує дитині одяг. Вихідні дні син проводить з відповідачем і в цей час відповідач годує дитину та купує все необхідне. Відповідач не може нести подвійне фінансове навантаження: утримувати сина ще й платити аліменти. Тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 14.01.2019 заяву відповідача [PERSON] про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи та призначено судове засідання о 10.00 год. 23 січня 2019року. 16.01.2019 позивач надала відповідь на відзив, зазначивши, що доводи відповідача про те, що він надає матеріальну допомогу сину і утримує його не відповідають дійсності та не звільняють його від обов'язку зі сплати аліментів. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, пославшись на доводи, викладені в ньому та просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши про те, що він добровільно надає матеріальну допомогу сину, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, пославшись на доводи, викладені в відзиві. Суд заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13.10.2016 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. (а.с.6). Згідно з частинами 8, 9 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Обов'язок батьків щодо утримання своєї дитини є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання дитини, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як встановлено в судовому засіданні дитина знаходиться на утриманні матері, що підтверджується довідкою Охтирської міської ради № 1158 від 27.11.2018. Таким чином, враховуючи принцип розумності і справедливості, зважаючи на необхідність належного матеріального забезпечення дитини обома батьками, суд вважає за необхідне стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, на утримання сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повнолітня, починаючи стягнення з дня звернення до суду 29.11.2018, та аліменти сплачувати матері дитини [PERSON] Надання коштів на утримання дитини добровільно є правом відповідача, тоді як сплата аліментів є обов'язком. З наданих суду ксерокопій товарних чеків на накладних вбачається придбання одягу, канцелярських товарів, продуктів харчування. Проте висновку про те, хто придбавав ці речі та для кого, зробити неможливо. Таким чином позиція відповідача є необґрунтованою та не може бути підставою для відмови у позові. Щодо стягнення витрат, пов'язаних з правничою допомогою, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). З урахуванням викладеного, суд позбавлений можливості стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, оскільки позивачем не надано суду розрахунок понесених витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved