Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

31 серпня 2015 року позивачка звернулася до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON], у якому вказала про наступне. В період з 1986 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з громадянином [PERSON] в будинку по [ADDRESS] Посилаючись на те, що вона проживала спільно з померлим [PERSON] без реєстрації шлюбу до моменту його смерті, тому має прирівнюватися до спадкоємців першої черги після його смерті, до яких відносяться також відповідачі як його діти, тому просила визнати за нею право власності на 1/3 частину будинку. Під час розгляду справи, відповідною ухвалою суду від 9 грудня 2015 року, до участі в розгляді справи була залучена громадянка [PERSON], оскільки рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 березня 2013 року за нею було визнано право власності на 1/2 частину вказаного будинку. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач [PERSON], який є спільним сином позивачки та померлого [PERSON], позов визнав. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні. Третя особа та її представник були такої ж думки, вказуючи, що заявлений [PERSON] позов є безпідставним та необґрунтованим. Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] року в с. Котляреве Жовтневого району Миколаївської області помер громадянин [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно, серед якого є житловий будинок, розташований по [ADDRESS] Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно з матеріалами справи спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його діти: [PERSON] та [PERSON], які є відповідачами в справі. Вони подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька, тому вважаються такими, що прийняли спадщину. За положеннями ст. 1267 ЦК України їх частки в спадщині є рівними. В той же час, в серпні 2012 року до Жовтневого районного суду Миколаївської області звернулася з цивільним позовом перша дружина [PERSON] - [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину зазначеного будинку в прядку поділу їх спільного майна, набутого під час шлюбу. І хоча рішенням суду першої інстанції від 24 січня 2013 року в задоволенні її позову було відмовлено, однак рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 березня 2013 року воно було скасовано і позов задоволено. Судом було встановлено, що цей будинок був надбаний нею та [PERSON] під час їх шлюбу, тому підлягає поділу як спільне майно майно подружжя, і за нею визнано право власності на 1/2 його частину. Виходячи з цього судового рішення спадкуванню після смерті [PERSON] підлягає тільки 1/2 частина будинку. Тобто вимоги позивачки про визнання за нею права власності на 1/3 частину спадкового будинку, за умови наявної спадщини тільки на 1/2 частину будинку і двох законних спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину, є необґрунтованими. Крім того, ні Цивільний кодекс України, ні Сімейний кодекс України не передбачають право на першочергове спадкування осіб, які спільно проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу. Тому посилання позивачки на положення ст. 1261 ЦК України, як на підставу її права на спадкове майно нарівні з іншими спадкоємцями першої черги спадкування, є безпідставними. Цивільний кодекс України передбачає право на спадкування за законом осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини - це четверта черга спадкування (ст. 1264). Однак позивачка не довела доказами і того факту, що вона проживала останні п'ять років з померли однією сім'єю. Як було встановлено під час розгляду зазначеної вище цивільної справи за позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживали спільно тільки в період 1987-1997 років. Це також в судовому засіданні підтвердили відповідачі. Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином посилання позивачки про проживання зі спадкодавцем однією сім'єю з 1986 року до часу його смерті є необґрунтоване та не підтверджене належними та допустими доказами. Представлені нею довідки Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області із зазначенням осіб, які були зареєстровані за місцем проживання [PERSON] на час його смерті, не підтверджують посилання позивачки, оскільки в довідках зазначено тільки про зареєстрованих осіб, і не зазначено чи проживали вони там фактично і який час. Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що позов [PERSON] є безпідставним та необґрунтованим, тому не підлягає задоволенню. Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати відносяться на рахунок позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed