Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

31.07.2018 до Дарницького районного суду м. Києва звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення коштів переданих у позику у розмірі, еквівалентному 19 798 доларів США за офіційним курсом гривні щодо долару США на момент прийняття рішення у справі (а.с. 8, 27, 90-91). Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. 08.12.2017 між позивачем та [PERSON] укладено домовленість відповідно до якої, він надав останньому у якості позики грошові кошти у сумі 536 704 грн., що на час домовленості дорівнювало еквівалент 19 798 доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути суму отриманої позики на першу вимогу. 25.05.2018 він звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення йому грошових коштів отриманих у позику, яку відповідач отримав 02.06.2018, проте кошти відповідач не повернув, у зв`язку з чим він повторно спрямував на його адресу письмову вимогу, яку відповідач отримав 20.06.2020. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та не повернув йому кошти отримані в позику, чим порушив його права. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22.10.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.04.2020 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не прибув, проте подав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та не заперечував щодо ухвалення заочного рішенні у справі. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи, в порядку визначеному законом, також був повідомлений його представник, проте в засідання не прибув, відзив від нього до суду не надходив, про причини неявки суду не повідомив. З урахуванням положень ст. 280, 281 ЦПК України та з позицією позивача викладеною в заяві, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд розглянув справу в заочному порядку за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, та оригінал розписки, який надійшов поштою від позивача перед початком судового засідання, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до пунктів 3, 5, 6, частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень частини 2 статті 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Судом встановлено, що 08.12.2017 [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 536 704 грн., що еквівалентно 19 798 доларів США, які зобов`язався повернути [PERSON] за першою вимогою, а у випадку їх не повернення зобов`язався переоформити на [PERSON] право власності на належний йому житловий будинок, що підтверджується власноруч написаною розпискою [PERSON] (а.с. 92). З позовної заяви вбачається, що зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідачем не виконується, відповідачем жодних доказів на спростування цієї обставини суду не надано. Вказана обставина також підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки відповідача. 25.05.2018 позивач направив відповідачу поштою письмову вимогу про повернення боргу впродовж п`яти банківських днів з дати її одержання, яка отримана [PERSON] 02.06.2018 (а.с. 95-97) 15.06.2018 позивач повторно направив відповідачу поштою письмову вимогу про повернення боргу впродовж п`яти банківських днів з дати її одержання, яка отримана [PERSON] 20.06.2018 (а.с. 98,99). Однак вказані вимоги були проігноровані відповідачем. Зважаючи на положення частини 2 статті 1047 ЦК України, розписка [PERSON] , яка посвідчує передання йому позивачем грошових коштів і містить вказівку на його зобов`язання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, розцінюються судом як доказ укладення між сторонами договору позики. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦПК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального закону вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] кошти надані у позику суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Відповідно до вимог частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з приписами частини 1 статті 533 цього Кодексу грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Однак зважаючи на те, що в даному випадку предметом позики є грошові кошти, грошовий еквівалент яких визначено в іноземній валюті - доларах США, сума, що підлягає сплаті у гривнях, повинна визначатися за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що передбачено частиною 2 статті 533 ЦК України. Оскільки сторони договору позики домовилися про встановлення «валютного застереження», то сума, що підлягала сплаті у гривні, на підставі частини другої статті 533 ЦК України визначається за офіційним курсом долару США на день ухвалення судом рішення. Станом на 14.09.2020 офіційний курс долара США до національної валюти України становить 27,9003 грн., а відтак відповідач повинен повернути позивачу у розмірі 552 370 грн. 14 коп. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального закону вимоги [PERSON] суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Враховуючи, що рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем за подачу позову судовий збір в розмірі 5 298 грн. 24 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved