Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

30 жовтня 2015 р. позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою до відповідачів. Обґрунтовує її тим, що 08 грудня 2011 р. між нею та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір позики, за яким вона позичила цьому відповідачу 27\~000 грн, з терміном повернення до 01 січня 2012 р. 31 серпня 2012 р. між позивачем та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір позики, за яким вона позичила цій відповідачці грошові кошти в сумі 25\~000 грн, з терміном повернення до 01 січня 2013 р. Вказує, що у зазначені в договорах позики терміни відповідачі гроші не повернули. З посиланням на ці обставини та статті 625, 1048, 1049 і 1050 ЦК України просить стягнути на її користь з [PERSON] борг в сумі 73 579,03 грн, а з [PERSON] 64 624,63 грн, які включають в собі як основну суму боргу, так і пеню, 3 проценти річних та інфляційні втрати. У судовому засіданні позивач цивільний позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] заявлені вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що спірний договір дійсно уклав з [PERSON], але отримав від неї не 27\~000 грн, а 10\~000 грн. Крім того, просив застосувати строки позовної давності до цих вимог. Відповідач [PERSON] заявлені вимоги не визнала та просила в їх задоволенні відмовити. Вказала, що спірний договір дійсно уклала з [PERSON] та отримала від неї 500 грн, а за договором, який прочитала згодом нібито отримала 25\~000 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково з таких підстав. Відповідно до частини 1 статей 1046, 1049 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 08 грудня 2011 р. [PERSON] уклала з [PERSON] нотаріально посвідчений письмовий договір позики, за яким позичила відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 27\~000 грн, з терміном повернення до 01 січня 2012 року. Зі змісту пункту 4 спірного Договору випливає, що грошова сума позики, передана позичальнику до підписання цього договору, а своїм підписом на договорі Позичальник підтверджує факт отримання грошей. 31 серпня 2012 р. [PERSON] уклала з [PERSON] нотаріально посвідчений письмовий договір позики, за яким позичила відповідачу [PERSON] грошові кошти у у сумі 25\~000 грн, з терміном повернення до 01 січня 2013 року. Зі змісту пункту 4 спірного Договору випливає, що грошова сума позики, передана позичальнику до підписання цього договору, а своїм підписом на договорі Позичальник підтверджує факт отримання грошей. За правилами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом зясовано, що у зазначені в договорах позики терміни відповідачі вказані грошові суми позивачу не повернули, що ними не оспорюється. Оспорюючи фактичне отримання грошових коштів від [PERSON] за вказаними договорами позики відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів. Вказані договори позики не були предметом розгляду справи у суді про визнання їх недійсними. Пунктом 5 спірних Договорів позики сторони визначили, що в разі своєчасного не повернення суми позики, позичальник зобовязаний сплатити на вимогу Позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Зі змісту нотаріально посвідчених договорів позики від 08 грудня 2015 р. та 31 серпня 2012 р. видно, що при їх укладанні сторони не визначили розмір процентів. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений. Він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За такого, з відповідача [PERSON] слід стягнути, із застосуванням спеціального строку позовної давності (1 рік (ст. 258 ЦК), за період з 13 листопада 2014 р. по 14 жовтня 2015 р. пеню в сумі 12 415,56 грн за обліковою ставкою Національного банку України, що визначалася у вказаний період від 14,0 % до 30 %. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК). За такого, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 3 066,90 грн, що складає три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 01 січня 2012 року по 14 жовтня 2015 року, а також інфляційні втрати за вказаний період часу, які становлять 18\~703,20 грн., а всього 61 185,26 грн. Статтями 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК). Як встановлено судом спірний договір між сторонами укладено 08 грудня 2011 року з остаточним поверненням боргової суми 01 січня 2012 року. Отже з 01 січня 2012 року для [PERSON] починається перебіг строку позовної давності тривалістю три роки, на протязі якого вона має право звернутися до суду з вимогами до відповідача [PERSON] щодо стягнення заборгованості. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача 30 жовтня 2015 р., тобто за межами строку позовної давності. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В силу положень ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові. За такого, ураховуючи усну заяву у судовому засіданні відповідача [PERSON], суд дійшов висновку про відмову позивачу у задоволенні вимог до [PERSON] у звязку пропуском строку позовної давності. З відповідача [PERSON] слід стягнути, із застосуванням спеціального строку позовної давності (1 рік (ст. 258 ЦК), за період з 13 листопада 2014 р. по 14 жовтня 2015 р. пеню в сумі 11 496,90 грн за обліковою ставкою Національного банку України, що визначалася у вказаний період від 14,0 % до 30 %. Крім того, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню 2 089,73 грн, що складає три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 01 січня 2013 року по 14 жовтня 2015 року, а також інфляційні втрати за вказаний період часу, які становлять 18\~352,01 грн, а всього 56 938,64 грн За правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial