Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

29.08.2019 року заявник [PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити йому перебувати в місці проживання заявника та неповнолітнього [PERSON] , а саме у квартирі [ADDRESS] на 6 місяців та наближатися на відстань менше 300 метрів до місця проживання та перебування вказаних осіб, за вказаною адресою строком на 6 місяців. В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що за адресою реєстрації проживає разом із своїми синами: неповнолітнім [PERSON] , 2004 року народження та малолітнім [PERSON] , 2015 року народження. Квартира належить їй на праві приватної власності. Її колишній чоловік, з яким вона розлучилася 07 жовтня 2013 року , [PERSON] у її квартирі не зареєстрований. Проживає зі своєю матір`ю в с. Талалаївка, ніде не працює, веде аморальний спосіб життя. Під приводом того, що хоче побачитися з дітьми приходить в її квартиру і вчиняє насилля щодо неї та неповнолітнього сина. Чинить психічне та фізичне насилля в сім`ї, завдає тілесні ушкодження, душить руками та ременем, погрожує фізичною розправою. Він не контролює свої дії, висловлювання, вчинки, веде себе неадекватно щодо неї та дітей. Така його поведінка негативно впливає на психічний стан і здоров`я всіх членів сім`ї, лякає дітей та подає їм негативний приклад. Вони живуть в постійному страху за своє життя та здоров`я. Неодноразові звернення за допомогою до правоохоронних органів, а також постанови суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, порушення кримінальної справи не дали жодного результату, не вплинули на його поведінку. Заявник та її представник в судовому засіданні заяву підтримали та просили задовольнити в повному обсязі за вищевикладених обставин. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що хоче бачитися з дітьми, тому приходить до помешкання заявниці. Старшому сину зламав носа не навмисно, а під час сварки з дружиною, коли син захищав останню. Офіційно він не є батьком меншого сина, так як вони були розлучені коли народилася дитина, а заяву він не подавав. Заслухавши пояснення заявника, представника заявника, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] , 1978 року народження, належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 7 жовтня 2014 року, остання зареєстрована та проживає в ній. За вищевказаною адресою крім неї зареєстровані та проживають її діти. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 07 жовтня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.30). Між заявницею та її колишнім чоловіком [PERSON] виникають сварки та конфліктні ситуації. Крім іншого факт насилля в сім`ї також підтверджується висновком лікаря про тілесні ушкодження [PERSON] від 26.03.2019 року, а також висновком лікаря від 26.12.2018 року про тілесні ушкодження неповнолітнього [PERSON] , 2004 року народження у вигляді закритого перелому кісток носа. Відповідно наданої інформації за період з 1 січня 2017 року по 21 серпня 2019 року було зареєстровано 6 звернень [PERSON] за фактом неправомірних дій з боку колишнього чоловіка [PERSON] 23 серпня 2019 року комісією у справах дітей Ніжинського міськвиконкому було здійснено виїзд за адресою проживання неповнолітнього [PERSON] та малолітнього [PERSON] про що складено акт з`ясування обставин вчинення насильства в сім`ї. Комісією встановлено, що [PERSON] (батько) постійно погрожує, залякує неповнолітнього [PERSON] та [PERSON] , чинить психологічний тиск. Членами комісії запропоновано надання психологічної допомоги неповнолітній дитині (робота з психологом). Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як налогошує п.3, 6, 7, 8 ч.1,ст.1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника та неповнолітніх дітей, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п. 1 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved