Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

5 вересня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що є власником земельної ділянки площею 3,494 га, що розташована на території Колядинецької сільської ради Сумської області. 15 січня 2007 року між нею та СВК «Колядинець» укладено договір оренди землі, який зареєстровано у Липоводолинському районному відділенні Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» за № 040763104853 9 серпня 2007 року. Вважає, що підпис, наявний в договорі, виконаний іншою людиною, оскільки договір не підписувала. З цих підстав договір оренди земельної ділянки просила визнати недійсним. 19 жовтня 2017 року представник відповідача подав до суду заперечення на позов, в якому зазначив, що укладений договір виконується та визнається сторонами, він був зареєстрований у встановленому порядку. Позивач отримує орендну плату, а відтак вона знала, що її земельна ділянка перебуває в оренді. Позивачем був пропущений строк позовної давності. За клопотанням позивача по справі була призначена та проведена судова почеркознавча експертиза, на вирішення якої було поставлено питання чи виконано підпис від імені орендодавця [PERSON] на оскаржуваному договорі, чи іншою особою. Провадження у справі у зв'язку з цим було зупинено з 8 грудня 2017 року до 19 лютого 2018 року. В судове засідання позивач, її представник та представник відповідача не з'явилися. В отриманій письмовій заяві позивач просила провести розгляд справи без її присутності оскільки не має змоги приїхати у зв'язку зі станом здоров'я, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача у поданій письмовій заяві просив розгляд справи провести за його відсутності, у задоволенні позову відмовити, вказав на пропуск позивачем строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,494 га, кадастрові номери [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Колядинецької сільської ради Липоводолинського району (а.с. 4). Відповідно до договору оренди землі від 15 січня 2007 року [PERSON] надала, а СВК «Колядинець» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 3,349 га на строк 15 років. Договір 9 серпня 2007 року зареєстрований у Липоводолинському районному відділенні Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» (а.с. 8-11). Відповідно до Акту приймання-передачі від 9 серпня 2007 року земельна ділянка фактично була передана СВК «Колядинець» (а.с. 68). Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи № 16/17, який виконано 14 лютого 2018 року комісією експертів Сумського відділення ХНДІСЕ ім. Бокаріуса [PERSON] та [PERSON], підпис від імені [PERSON] в договорі оренди землі б/н від 15 січня 2007 року виконано не [PERSON], а іншою особою (а.с. 107-116). При вирішенні справи суд застосовує такі норми права. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першої ст. 205 ЦК України передбачено, що правочини можуть вчинятися в усній або письмовій формі. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладання договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на те, що договір оренди землі від 15 січня 2007 року позивачем [PERSON] не підписувався, що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи, суд вважає, що було відсутнє вільне волевиявлення позивача на укладення договору. Щодо доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності суд зазначає таке. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Згідно з матеріалами справи у позивача був відсутній примірник договору, у зв'язку з чим 7 жовтня 2015 року вона звернулась до відповідача з проханням видати примірник договору. Після його отримання, оглянувши його, зрозуміла, що на договорі підпис їй не належить. З позовом звернулась 5 вересня 2017 року, значить строк позовної давності не пропущений. Отримання позивачем орендної плати не вказує на дійсність укладеного між сторонами договору, у зв'язку з чим відповідні доводи відповідача з цього приводу є необґрунтованими. З урахуванням того, що позивач оскаржуваного договору не підписувала, повноважень на це в установленому законом порядку іншій особі не надавала, що свідчить про порушення вимог щодо форми договору і укладення його без вільного і дійсного волевиявлення, позовні вимоги підлягають задоволенню. При вирішення питання розподілу судових витрат суд виходить із такого. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно вимог ч. 2 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати пов'язані із проведенням експертизи. Суд, враховуючи викладене, вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 640 грн. судового збору та 3432 грн. витрат, пов'язаних із проведенням експертизи, а всього з відповідача підлягає стягненню 4072 грн. судових витрат.

Outcome: approved