Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

30.08.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки, в якому зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейні стосунки припинено, шлюб розірвано рішенням суду від 03.04.2017р., дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини сторін у розмірі по в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання сторони не викликались, клопотань про інше до суду не надходило. Відповідач у встановлений строк відзив на позов суду не надав. Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Частиною 3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільну неповнолітню дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження, доньку - [PERSON] , [INFO] , батьком якої у свідоцтві про народження зазначений відповідач. Малолітня дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні, а відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини своєчасно та в достатньому рівні не надає. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача є обґрунтованими та законними, і при визначені їх розміру суд враховує матеріальне становище, стан здоров`я сторін, їх дитини (доказів інвалідізації, обмеження працездатності чи перебування когось на лікарському обліку або наявності захворювань суду надано не було), а тому вважає за необхідне позов задовольнити, стягнувши аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 30.08.2019 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного,

Outcome: approved