Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

29 травня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, предметом якого є: стягнення з відповідача аліментів на її утримання в розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 29 травня 2019 року довічно. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 16 травня 1981 року. Від шлюбу сторони мають трьох повнолітніх дітей, які проживають окремо. Позивачка має другу групу інвалідності і отримує пенсію, якої не вистачає на проживання. Значних витрат вимагає лікування. Відповідач офіційно працевлаштований, проте добровільно матеріальну допомогу не надає, у зв`язку із чим [PERSON] змушена звернутися з позовом до суду. На вказану позовну заяву відповідач подав відзив, в якому просив в задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що він має намір розлучитися з позивачкою, а також планує припинити працювати, подав документи для отримання пенсії. Крім того зазначив, що протягом останнього часу він тричі хворів, що також має бути враховано при вирішенні спору (а.с. 59). В судовому засідання позивачка та її представник вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивачка пояснила, що рік назад їй встановлено другу групу інвалідності безстроково. Вона проживає з донькою та зятем. Чоловік працює, проте з часу встановлення інвалідності жодного разу матеріальну допомогу не надавав. Значні кошти витрачаються на оплату комунальних послуг та лікування. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що має на утриманні вісімдесятирічну матір, яка тяжко хворіє та потребує лікування. У зв`язку із хворобою матері він був змушений працевлаштуватися у Полтавській області, щоб бути ближче до неї. 03 жовтня відповідач звільнився, і на теперішній час його дохід дорівнює розміру пенсії, яка становить приблизно 2000 грн на місяць. Відповідачу відомо, що донька, яка проживає з позивачкою, повністю утримує останню. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 16 травня 1981 року виконавчим комітетом Костянтинівської селищної ради Миколаївської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу вчинено запис 105 (а.с. 5). З Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією слідує, що 03 травня 2018 року [PERSON] встановлено Другу групу інвалідності безстроково (а.с. 6). Судом також встановлено, що дохід [PERSON] за період з квітня 2018 року по березень 2019 року склав 16 732 грн 80 коп. В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію Довідки про доходи № 8956 6009 2899 8994 , виданої Очаківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України у Миколаївській області (а.с. 9). Так, з травня по грудень 2018 року [PERSON] отримувала пенсію в розмірі 1452 грн на місяць, а починаючи з січня 2019 року - по 1497 грн на місяць. В судовому засідання позивачка пояснила, що за вересень 2019 року вона отримала пенсію у розмірі 1600 грн. З довідки завідувача аптекою №19 по вулиці Торговій 30-2 в місті Очакові слідує, що станом на 10 травня 2019 року препарат Нообут коштував 121 грн 95 коп., Бетагистин Тева - 122 грн 90 коп., Арладин - 418 грн 90 коп., Мовалис - 175 грн 95 коп. (а.с. 25). Судом також встановлено, що відповідачу [PERSON] у 2018 році було виплачено дохід в сумі 120 324 грн 80 коп., з яких 56018 грн 45 коп. - за четвертий квартал 2018 року (а.с. 7), однак 03 жовтня 2019 року [PERSON] звільнився (а.с. 74), пенсія за вересень 2019 року становить 2002 грн 93 коп. (а.с. 75). Сторони не заперечують того факту, що жоден з них інших джерел доходу не має. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. За положеннями частини другої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Частинами першою та другою статті 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено на 2019 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. З урахуванням викладеного, а також того факту, що позивачка отримує пенсію, розмір якої дорівнює розміру прожиткового мінімуму, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», суд дійшов висновку, що передбачені статтею 75 СК України умови для стягнення суми допомоги з іншого з подружжя відсутні, а відтак правових підстав для задоволення позову немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed