Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

30.06.2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що 04.04.2019 року за договором купівлі-продажу № 8047/2019/1394666 він придбав транспортний засіб, марки «ЗАЗ - DAEWOO» моделі «Т13110», реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, право власності на який підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. 27.04.2019 року на підставі усного договору доручення позивачем на ім`я відповідача видано довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчуком І.А. Згідно вказаної довіреності відповідачу було надано право представляти інтереси позивача, розпоряджатися його автомобілем, за можливості продати його від імені позивача третім особам або оформити на себе належним чином право власності на автомобіль. Строк довіреності становив три роки до 27.04.2022 року. Проте відповідачем будь-яких дій які були передбачені довіреністю вчинені не були. На підставі заяви позивача 28.04.2021 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу було скасовано довіреність, про що внесені відповідні відомості до ЄРД. У цей же день було направлено повідомлення відповідачу про скасування довіреності та про повернення автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. За час користування автомобілем відповідач неодноразово порушував правила дорожнього руху в зв`язку з чим на адресу позивача надходили квитанції про сплату штрафів. Відповідач жодних дій з приводу повернення автомобіля не вчинив. Просить витребувати у відповідача автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та стягнути на користь позивача судовий збір. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 липня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та прийнято розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. Витребувано у [PERSON] , оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та довіреність від 27.04.2019 року. У судове засідання [PERSON] не з`явився, надав до суду письмову заяву де просив справу слухати у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не прибув, подав письмову заяву про відкладення розгляду справи для підготовки до судового засідання, в подальші судові засідання не прибув, причин свого неперибуття не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 15,16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. ст.76-78,81 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. При розгляді справи судом встановлено, що на час розгляду справи, право власності на транспортний засіб, марки «ЗАЗ - DAEWOO» моделі «Т13110», реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску, номер шасі (кузова рами) [NUMBER] , тип ТЗ - загальний легковий - загальний седан - В, колір - сірий, зареєстровано за позивачем [PERSON] , що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, однак відповідачем не виконано ухвалу суду та не надано суду оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, який на даний час, як зазначив позивач знаходиться у [PERSON] . Згідно Довіреності від 27 квітня 2019 року виданої [PERSON] - позивачем по справі, посвідчена Літвінчуком І.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрована в реєстрі за № 2930. Довіреність видана на транспортний засіб, марки «ЗАЗ - DAEWOO» моделі «Т13110», реєстраційний номер [NUMBER] ,, 2003 року випуску, строком на три роки до 27.04.2022 року з правом тимчасового виїзду за кордон. Відповідно до вказаної довіреності, позивач уповноважив [PERSON] розпоряджатися (в тому числі продати, при умові сплати всіх податків та платежів, а також в разі погашення кредиту та всіх платежів по ньому, обміняти, за ціну і на умовах за його (її) розсудом) належним власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Також, надав йому право в тому числі перереєструвати ТЗ, зняти ТЗ з обліку, поставити ТЗ на облік. 28 квітня 2021 року [PERSON] подав заяву до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінчук І.А. про скасування Довіреність видану ним на розпорядження транспортним засобом марки «ЗАЗ - DAEWOO» моделі «Т13110», реєстраційний номер [NUMBER] ,, 2003 року випуску. Згідно Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 44486237 від 28.04.2021 року, реєстраційний номер довіреності 48801821 міститься відомості про припинення дії довіреності посвідченої 27.04.2019 року. Інформація про скасування довіреності та повернення автомобіля і свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу були направлені [PERSON] . Згідно з ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, що є представницькими відносинами. Загальний порядок укладення договорів учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення. Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженомупостановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Відповідно до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є зокрема укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб. Відповідно до частини першої ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб, між [PERSON] та [PERSON] не укладалися. Позивач лише своєю нотаріально посвідченою довіреністю, відповідно до договору доручення, укладеного між ним та [PERSON] , уповноважив останнього діяти самостійно, в тому числі продати належний йому автомобіль терміном на три роки до 27 квітня 2022 року. Однак, видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу не підтверджує факт набуття права власності на транспортний засіб відповідачем [PERSON] . Небажання відповідача надавати докази, давало суду право при розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем. Сам позивач факт продажу спірного автомобіля заперечує, при цьому відповідач не надав суду належних доказів про те, що між ним та позивачем був укладений договір купівлі-продажу спірного автомобіля. Відповідач мав можливість зняти спірний автомобіль з обліку та оформити на себе відповідне свідоцтво про ресєтрацію в державних органах, що прямо передбачено в довіреності, чого ним зроблено не було. З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що факт видачі позивачем довіреності відповідачу [PERSON] , на право володіння, користування та розпорядження належним [PERSON] транспортним засобом не є підставою для набуття [PERSON] права власності на нього. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 244 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 399 ЦК України право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. Згідно зі ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. Відповідно до положень ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Статтею 1Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що позивач передав відповідачам спірний автомобіль та свідоцтво про його реєстрацію. З квітня 2019 року і до теперішнього часу спірний автомобіль марки «ЗАЗ - DAEWOO» моделі «Т13110», реєстраційний номер [NUMBER] ,, 2003 року випуску та свідоцтво про реєстрацію автомобіля (технічний паспорт) перебувають у [PERSON] . В ході розгляду справи, відповідач не надав будь-яких заперечень чи належних доказів на їх спростування щодо позовних вимог, що підтверджує факт, що [PERSON] був обізнаний про вимоги [PERSON] про повернення спірного автомобіля та документів на нього, але до даного часу жодних заходів щодо їх повернення не вжив. Таким чином, суд вважає, що відповідач без правових підстав володіє спірним автомобілем, він не був та не є добросовісними набувачами, оскільки не укладав з позивачем договору купівлі-продажу транспортного засобу або інших угод та не надавав суду доказів, які б свідчили про набуття ними права власності на вказаний автомобіль. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо витребування автомобіля та свідоцтва про його реєстрацію є законними і обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 908,00 грн судового збору, сплаченого [PERSON] при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved