Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

30.01.2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк звернулось до суду з даною позовною заявою на обґрунтування вказавши, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.01.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач не виконав умови договору належним чином, у нього станом на 31.12.2016 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ ПриватБанк в сумі 24646,77 грн., що складається з заборгованості за кредитом 1450,28 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 18146,64 грн., заборгованості за пенею та комісією 3400 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 1149,85 грн. Враховуючи наведене, просить стягнути з [PERSON] суму в розмірі 24646,77 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до викладених у позові. Крім того, представник позивача суду пояснив, що позивачем не пропущено трирічний строк позовної давності, про застосування наслідків якої просить відповідач, оскільки останній платіж по кредиту позивачем було здійснено у грудні 2013 року, а з даним позовом до суду позивач звернувся 30.01.2017 року. Крім того, відповідачем була отримана нова картка, строк дії якої закінчився в останній день серпня 2017 року. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності, при винесення рішення просить врахувати обставини, викладені в заяві про перегляд заочного рішення та застосувати наслідки пропуску строку позовної давності позивачем. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1\~ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що відповідач отримав від ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.6-32). Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між ним та банком договір № б/н від 25.01. 2011 року, про що свідчить його підпис у заяві, а також в довідці про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна Голд 180+». Відповідач отримав кредитні кошти 25.01.2011 року на платіжну картку, яка була перевипущена з кінцевим терміном по серпень 2017 року ( а.с. 77). Отримання нової картки зі строком дії по серпень 2017 року , відповідачем та його представником належними та допустимими доказами не спростовано. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Судом встановлено, що на момент звернення позивача в суд та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст.1054 Цивільного кодексу України, грошові кошти за кредитним договором не повернув. Відповідно до ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. З розрахунку заборгованості за договором, наданим позивачем вбачається, що у відповідача станом на 31.12.2016 року виникла заборгованість перед ПАТ КБ ПриватБанк в сумі 24646,77 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 1450,28 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 18146,64 грн., заборгованості за пенею та комісією 3400 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 1149,85 грн. (а.с. 4-5). Правильність розрахунку заборгованості, проведеної позивачем, відповідачем та його представником не оспорювала ся. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересів. Згідно зі\~ст.257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як слідує з правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами\~ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі, підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Крім того, у правовій позиції Верхового Суду України, викладеній у постанові № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Таким чином, оскільки кінцевим терміном повернення кредиту є строк закінчення строку дії кредитної картки, а саме останній день серпня 2017 року, а позивач звернувся до суду з даним позовом 30 січня 2017 року (а.с. 2), тобто в межах трьохрічного строку позовної давності. Таким чином, вимога про стягнення 1450,28 грн. тіла кредиту підлягає до задоволення у повному обсязі. Судом встановлено, що останній платіж по кредиту відповідач [PERSON] здійснив 30 грудня 2013 року в розмірі 2806 грн., що підтверджується, як поясненнями представника позивача, так і розрахунком заборгованості, наданим ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до умов договору від 25.01.2011 року наступний платіж відповідач [PERSON] мав здійснити у січні 2014 року, проте такий платіж не здійснив. Таким чином, позовна давність щодо стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом має у такому випадку обчислюється з часу не внесення чергового платежу, тобто з січня 2014 року. Як зазначалося вище, з даним позовом позивач звернувся до суду 30.01.2017 року, отже трирічний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом позивачем не пропущено. Що стосується позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача пені (комісії) та штрафів, суд приходить до наступного. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Зі змісту позовної заяви та пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні слідує, що 3400 грн. є пенею. Позивачем суду не надано належного розрахунку пені, який би відповідав поняттю пені, що визначена\~ст. 549 ЦК України\~( розрахунок сум за кожен день прострочення). Умовами кредитування передбачено, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 гривень + 5% від суми кредитної заборгованості з врахуванням процентів і комісій. За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача пені не може бути задоволена, оскільки вона належним чином не обґрунтована та фактично є подвійною відповідальністю відповідача за неналежне виконання зобов'язання. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по тілу кредиту в розмірі 1450,28 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 18146,64 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штрафу (фіксована частина) 500 грн., штрафу (процентна складова) 1149,85 грн. Таким чином позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було заявлено позов про стягнення з відповідача 24646,77 грн. заборгованості за кредитним договором, судом вирішено стягнути на користь позивача 21246,77 грн., отже в даному випадку задоволено позовні вимоги складають 86,2 % від заявлених позивачем вимог. Оскільки за подання до суду даного позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1600 грн., то стягненню з відповідача на його користь підлягає судовий збір в сумі 1379,2 грн. (1600 грн. х 86,2 %).

Outcome: partial