Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

30 липня 2013 року позивач звернувся до суду з заявою, в якій просить суд постановити рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість у розмірі 261933,96 грн., що включає в себе: загальна сума простроченої заборгованості за кредитом в сумі 16490,50 грн., пеня за не своєчасне погашення кредитної заборгованості - 243443,42 грн., загальна сума трьох відсотків річних від суми простроченої кредитної заборгованості в сумі 2000,04 грн. Крім цього просить стягнути з відповідача суму судового збору, сплаченого при подачі позову до суду в розмірі 2619,34 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 27 серпня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» (правонаступник ПАТ «Родовід Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № СК-1351-025443/8-2008, згідно умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 10909 грн. на споживчі потреби, на строк до 27 серпня 2010 року, а Позичальник зобов'язався у встановлені договором строки повернути кошти та сплатити відсотки у розмірі 0,1 % річних від суми кредитної заборгованості. Умови договору порушені позичальником [PERSON], зобов'язання не виконується, кредит не повертається, чим завдано матеріальної шкоди Банку. В зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Просить позов задовольнити, стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 261933,96 грн. та суму судового збору в розмірі 2619,34 грн. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмоити в задоволенні позову, посилаючись на долучені до матеріалів справи заперечення Дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 27 серпня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» (правонаступник ПАТ «Родовід Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № СК-1351-025443/8-2008, згідно умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 10909 грн. на споживчі потреби, на строк до 27 серпня 2010 року, а Позичальник зобов'язався у встановлені договором строки повернути кошти та сплатити відсотки у розмірі 0,1 % річних від суми кредитної заборгованості. Прийняті на себе зобов'язання ПАТ «Родовід Банк» виконало, перерахувало кошти відповідачу в сумі 10909 грн., що підтверджується копією виписки з особового рахунку відповідачки [PERSON] в період з 01.01.2008 року по 22.07.2013 року. Станом на 22 липня 2013 року заборгованість відповідача за кредитним договором № СК-1351-025443/8-2008 від 27 серпня 2008 року становить 261933,96 грн., що включає в себе загальну суму простроченої заборгованості за кредитом в сумі 16490,50 грн., пеня за не своєчасне погашення кредитної заборгованості - 243443,42 грн., загальна сума трьох відсотків річних від суми простроченої кредитної заборгованості в сумі 2000,04 грн. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 вищезазначеної статті встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні представник позивача не зміг навести аргументів в підтвердження розрахунку заборгованості та пояснити механізм формування виписки по руху коштів за особовим рахунком [PERSON] Окрім цього представник позивача в судовому засіданні не зміг пояснити, на підставі яких норм закону нараховувалася пеня та штрафні санкції за вищезазначеним договором. Суд критично оцінює посилання представника позивача на те, що всі штрафні санкції, проценти та пеня за вказаним кредитним договором передбачені цим же договором, так як це суперечить ст. 203 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Проаналізувавши вищевказані норми суд приходить до висновку, що позивачем пропущено термін позовної давності щодо вимоги про стягнення пені та трьох відсотків річних, а відтак дана вимога не підлягає до задоволення. Щодо вимоги про стягнення загальної суми простроченої заборгованості за кредитом, то така підлягає до частково в межах суми 10203,54 грн, що включає: 9909,00 грн. основного боргу та 294,54 грн. простроченої заборгованості за обслуговування кредиту за один місяць (2,7 %). Щодо суми 6417, 47 грн., то позивачем не надано підтвердження щодо періоду та механізму нарахування цих коштів, а тому дана сума стягнення не підлягає. Окрім цього, позивач просить стягнути з відповідача 909,00 грн. як плату за перевірку документів. Однак в договорі така сума не є конкретизована та суду не можливо зробити висновок, яку саме перевірку було проведено позивачем та які саме документи підлягали такій перевірці, а відтак дана сума не підлягає до задоволення. Крім того згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial