Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

30.06.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, яка протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана у провадження судді Яковлева Д.О. Ухвалою суду від 03.07.2020 року позовну заяву було залишено без руху. Внаслідок відсторонення судді Яковлева Д.О. від здійснення правосуддя на підставі рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя за № 3351/3дп/15-20 від 02.12.2020 року, справу протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2020 року передано у провадження цього складу суду. Ухвалою суду від 21.12.2020 року позовну заяву повторно залишено без руху. 29.12.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] у новій редакції, у якій позивач прохає визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позовні вимоги обґрунтовує наступним чином. І вона, і відповідач зареєстровані у квартирі [ADDRESS] . Співвласниками цієї квартири є вона, її донька [PERSON] та відповідач, який у квартирі не мешкає, через що у неї виникають проблеми у вигляді надмірного для неї тягаря зі сплати комунальних послуг, які фактично хоча і не надаються, однак нараховуються на кількість зареєстрованих у квартирі осіб. [PERSON] перестав мешкати у квартирі з 2011 року, вивіз з квартири усі свої особисті речі, до квартири не з`являється взагалі. Відповідач не бере участі в утриманні майна, комунальні послуги не сплачує. Його реєстрація у житлі не тільки збільшує її видатки, як власника, на утримання майна, але й унеможливлює оформлення субсидії. Ухвалою суду від 30.12.2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 20.01.2021 року зарито підготовче провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву, у якій прохала розглядати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. Відповідач у судове засідання також не з`явився, до суду надав заяву, у якій прохав вирішити справу у його відсутність. Згідно з наданим відповідачем відзивом на позов, він позовних вимог [PERSON] не визнає та прохає їх залишити без задоволення. Заперечення відповідача проти позову [PERSON] ґрунтуються на тому, що він є співвласником житла, а тому, незалежно від факту використання його для проживання, втрати право користування ним не може. Третя особа явку свого представника у судове засідання не забезпечила, до суду надійшла заява, у якій третя особа прохає вирішити справу у відсутність її повноважного представника та ухвалити рішення, згідно з законом. В зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про залишення позовних вимог [PERSON] без задоволення. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 29.11.2010 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради видано [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] . Право власності на квартиру зареєстровано згідно із вимогами ст. 182 ЦК України у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг № 28587750 від 05.01.2011 року. Згідно із довідкою відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради № 207 від 08.01.2020 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які є співвласниками майна. Позивачем надано до суду копії актів, що складені від імені осіб, які мешкають в одному будинку з позивачем, у яких стверджується, що [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2011 року. Окрім цього, позивачем надано низку фотокопій квитанцій, що підтверджують факт одноосібного утримання нею квартири [ADDRESS] . Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з вимогами ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Статтею 346 ЦК України врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Сторони по справі, а також [PERSON] , є співвласниками квартири [ADDRESS] , де утрьох і зареєстрували своє місце мешкання, згідно із вимогами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Внаслідок тривалого непроживання відповідача у квартирі [ADDRESS] , у зв`язку з його працевлаштуванням у м. Києві, позивач вимушена нести тягар з утримання нерухомого майна самостійно, що суперечить її майновим інтересам та є непропорційний її частці у праві власності зобов`язанням. Чинне законодавство України не передбачає можливості позбавлення власника майна права на користування ним, незалежно від поважності чи неповажності усунення співвласника майна від користування об`єктом свого цивільного права. Внаслідок того, що власник майна не може бути позбавлений права користуватись ним, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Для захисту матеріального інтересу позивача, що може бути порушеним внаслідок самоусунення одним із співвласників майна від обов`язку з утримання власності, існує інший спосіб захисту права, у вигляді примусового виконання обов`язку в натурі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, понесений позивачем при поданні позову до суду судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed