Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

9 червня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом та просить ухвалити рішення згідно якого, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Харків, пр.-к. Титаренківський, 1, кв. 81 та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням виконавчого комітету Жовтневого району м. Харкова № 27-1 від 01.04.1997 року їй було видано ордер на право заняття житлового приміщення за адресою: м. Харків, пр.-к. Титаренківський, 1, кв. 81. За вказаною адресою прописані: вона [PERSON] (наймач), її чоловік [PERSON] та їх син [PERSON], [INFO], який протягом останніх девяти років з ними не проживає, комунальні платежі за використання вказаного житла не оплачує, будь-якого його майна за вказаною адресою не має. Позивач зазначила, що вона та її чоловік пенсіонери, пільг не мають, субсидій не отримують, а останнім часом суттєво збільшились комунальні платежі. Тому вона була вимушена звернутись до суду з даним позовом. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала до суду заяву, згідно якої свій позов підтримала у повному обсязі та просила розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти позову не заперечував та просив розглядати справу за його відсутністю. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, згідно якої проти позову не заперечував та просив розглядати справу за його відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позову та можливість його задоволення частково, виходячи з наступного. За правилом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власний розсуд. Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно роз'яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України) необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Так, у судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Жовтневого району м. Харкова № 27-1 від 01.04.1997 року позивачу [PERSON] було видано ордер на право заняття житлового приміщення за адресою: м. Харків, пр.-к. Титаренківський, 1, кв. 81 (а.с.4). Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» від 05.04.2016 року за вищевказаною адресою зареєстровані : позивач [PERSON] (наймач), її чоловік [PERSON] та син [PERSON], [INFO] (а.с.5). У судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] останні девять років в вищевказаному житловому приміщенні не проживає, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права , свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На думку суду визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права , свободи та інтереси інших осіб, а тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову , не вбачається. Таким чином, судом встановлено та підтверджується належними та допустимими доказами /ст. 58, 59 ЦПК України/ той факт, що відповідач у спірній квартирі не мешкає без поважних причин понад шість місяців. За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 травня 2011 року у справі про усунення перешкод у користуванні власністю вказано, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 Житлового кодексу України; ст. 405 ЦК України). За таких обставин вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, оскільки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. На підставі викладеного й

Outcome: partial