Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

30 травня 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області (далі відповідач) з вимогою про визнання права власності на спадкове майно. Позов обґрунтований тим, що 20 березня 2002 року померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок та надвірні будівлі. Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті матері, у звязку із чим він звернувся до нотаріальної контори та прийняв спадщину відповідно до чинного законодавства. Враховуючи те, що правовстановлюючий документ на житловий будинок та надвірні будівлі не видавався, позивач не може отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно. У судове засідання сторони не зявилася, надіслали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач позов визнав. Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось Судом встановленні такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-ЕЛ № 136092 (а.с.18) [PERSON] померла 20 березня 2002 року. Відповідно до довідки виконавчого комітету Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області б/н від 19 травня 2016 року (а.с.6), будинковолодіння в селі Курінь Бахмацького району Чернігівської області вулиця Шевченка, буд. 70 станом на 15 квітня 1991 року належало до суспільної групи колгоспний двір, членами якого рахувались: голова сімї [PERSON], помер 15.08.1991 року; дружина [PERSON], померла 20 березня 2002 року. Довідкою виконавчого комітету Курінської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області № 691 від 13 травня 2016 року (а.с.5) підтверджується, що [PERSON] на день смерті проживала одна в [INFO]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 грудня 2006 року (а.с.4), інформації з Бахмацької державної нотаріальної контори та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (а.с.19-20) підтверджується, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] відкрита за заявою позивача. В свою чергу, довідкою Прилуцького міжміського бюро технічної інвентаризації від 13 травня 2016 року (а.с.10) підтверджується, що право власності на спірний житловий будинок не зареєстровано. Згідно з технічним паспортом на будинок № 70 по вул. Шевченка с. Курінь, Бахмацького району Чернігівської області (а.с.7-9), дане будинковолодіння збудоване у 1946-1948 роках на відведеній в законному порядку земельній ділянці, його інвентаризаційна вартість становить 35848 гривень. Позивач не може оформити право власності на спірне будинковолодіння, що підтверджується листом Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 19 травня 2016 року № 1203 (а.с.11). З встановленого випливають наступні висновки. Згідно з положеннями статті 120 Цивільного кодексу УРСР (1963 року), що був чинним на час виникнення спірних відносин, колгоспний двір є сімейно-трудовим об'єднанням осіб, які використовують на праві спільної власності майно двору для ведення підсобного господарства та сімейних потреб. Сім'я селянина-колгоспника складає основу колгоспного двору, а належність до неї - одна з умов членства в колгоспному дворі. Виходячи із змісту пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (зі відповідними змінами) необхідно врахувати те, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. При цьому розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Виходячи із змісту статті 524 Цивільного кодексу УРСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. В свою чергу статтями 1216; 1217; 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку після померлої матері [PERSON], але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказане будинковолодіння в нотаріальній конторі не може, у звязку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок та надвірні будівлі не видавався, його право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права на житловий будинок та надвірні будівлі не порушує права та законні інтереси інших осіб. Крім того, судом враховується, що відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підставив, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача).

Outcome: approved