overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

30 травня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання, в розмірі 800 гривень щомісячно ?? частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до виповнення їхньому сину [PERSON] віку трьох років, а саме, до [INFO], вказавши, що вони з відповідачем перебувають в шлюбі. [INFO] у них народився син [PERSON]. Через два місяці після народження сина відповідач залишив її з дитиною і і виїхав до нового місця призначення по службі в м. Бердичів. На даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, перебуває на обліку в управлінні праці і соціального захисту населення Козятинської міської ради і отримує невелику допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею віку трьох років. Відповідно вона потребує матеріальної допомоги. Проте, відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча служить по контракту в Збройних силах України і має стабільну заробітну плату. При цьому позивач посилається на положення ст.ст.80, 84 СК України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, підтвердив обставини, що вказані в позовній заяві. Відповідач позов визнав. Суд вважає, що визнання позову відповідачем необхідно прийняти, оскільки вимоги позивача ґрунтуються на положеннях ст.ст. 75, 77,80, 84 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

30 травня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи свій позов тим, що перебуває з відповідачем в шлюбі із 10 серпня 2008 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1019. За час перебування у шлюбі в подружжя народилася донька - [PERSON], [INFO] Позивач вказує, що шлюбні відносини з відповідачем не склалися, в сім'ї немає порозуміння, шлюб існує формально, вони тривалий час не проживають разом, а донька після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Посилаючись на вищенаведене, позивач просила шлюб розірвати шлюб із відповідачем. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала на адресу суду заяву, якою просила справу розглядати за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 10 серпня 2008 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 10 серпня 2008 року. За час перебування у шлюбі, у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, шлюб існує лише формально, а донька перебуває на утриманні позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що має істотне значення. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

30 травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 29 жовтня 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 453. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO]. Позивач зазначила, що вона та відповідач тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, в зв'язку із непорозуміннями, сварками, кожен з них живе своїм життям та своїми інтересами, вона втратила почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя та збереження шлюбу вона вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує, в разі задоволення позову, просила залишити її прізвище без змін. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позов визнав, просив суд розірвати шлюб. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 29 жовтня 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 453, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO]., що підтверджується свідоцтвам про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивачка втратила почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

30 травня 2014 року [PERSON]звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 16 березня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області вона зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 17. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] [INFO]. Позивач зазначає в заяві, що на теперішній час не підтримує сімейні відносини з відповідачем, вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому потребує матеріальної допомоги. В зв'язку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 16 частки його доходів щомісяця, до досягнення дитиною трирічного віку. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлений, в зв'язку з чим, судом проведений заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 16 березня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області сторони зареєстрували шлюб, актовий запис № 17. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейні відносини, дитина проживає з позивачкою, знаходиться на її утриманні, що не заперечувалося відповідачем. У відповідності до ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. У відповідності до ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Оскільки позивачка перебуває у відпустці до досягнення дитиною трирічного віку, вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач є працездатною особою, тому, він має можливість надавати матеріальну допомогу дружині. Враховуючи наведене, а також наявність на утриманні відповідача неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що розмір аліментів на утримання дружини повинен складати 16 частку доходів відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

30 травня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO]. померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у виді земельної ділянки та іншого майна. У встановлений законом шестимісячний строк позивачка прийняла спадщину, що належала спадкодавцю, однак у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки правовстановлюючі документи були видані не уповноваженою на те особою. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій справу просила розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник Дзюньківської сільської ради до суду не з'явився також, у телефонному режимі повідомив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беззаперечно встановлено, що [PERSON], яка померла [INFO]. (свідоцтво про смерть - а.с.8) була власником земельної ділянки, розміром 3,40 га., що розташована на території Дзюньківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а. с.9-10). У встановлений законом строк позивачка прийняла спадщину, однак у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено в зв'язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на землю був виданий не уповноваженою на те особою. Дані правовідносини у системному зв'язку регулюються: - ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном; - ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ст.1218 ЦК України, відповідно до якої, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], яка померла [INFO]., була власником земельної ділянки, розміром 3,40 га., що розташована на території Дзюньківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області; [PERSON] як спадкоємиця за законом у встановлений законом строк прийняла спадщину, однак не може належним чином нею розпорядитися, то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право приватної власності на це майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

30 травня 2014 року [PERSON] через представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до Яструбеньківської сільської ради Брусилівського району про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, який знаходиться в [ADDRESS]. Позов обґрунтований тим, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON], якому належав вказаний житловий будинок відповідно до договору купівлі-продажу від 16.08.1996 року. Договір купівлі-продажу не було зареєстровано в БТІ та не було проведено державну реєстрацію права власності на вказаний будинок та надвірні будівлі, а тому правовстановлюючий документ відсутній. Спадкоємцем за законом спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON], є позивачка як його дружина. Інших спадкоємців немає. Після смерті спадкодавця в установлений законом шестимісячний термін позивачкак подала заяву до третьої Київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок та надвірні будівлі, які належать померлому [PERSON], неможливо по причині не проведення державної реєстрації будинку. Тому позивачка просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, які належали померлому [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю, просив визнати за позивачкою право власності на будинок, який належав її чоловіку. Просив судові витрати позивача з відповідача не відшкодовувати. Представник відповідача сільський голова с.Яструбенька Брусилівського району Луценко Н.І. подав до суду заяву про визнання позову повністю і можливість розгляду справи без участі представника Яструбеньківської сільської ради. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Доданими до позовної заяви копією свідоцтва про смерть [PERSON], копією технічного паспорту на будинок, копією свідоцтва про одруження, копією договору купівлі-продажу будинку, довідкою комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, відповіддю та постановою державного нотаріуса третьої Київської державної нотаріальної контори, підтверджуються викладені в позовній заяві обставини. Вказаним фактичним обставинам відповідають правовідносини у сфері набуття права власності внаслідок спадкування за законом, які врегульовані ст.ст.524, 529, 549 ЦК Української РСР ( 1963 року), згідно з якими позивач як спадкоємець за законом першої черги, який прийняв спадщину, має право на спадщину після смерті [PERSON], якому на час смерті належало право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Суд вважає, що може бути ухвалено рішення про задоволення позову в порядку, передбаченому ч.4 ст.174 ЦПК України, оскільки представник відповідача визнав позов повністю і визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Судові витрати по оплаті судового збору сплачені позивачем і представник позивача заявив, що позивач не бажає їх відшкодування з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

30 травня 2014 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернулось Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк» з позовом до [PERSON] в якому мотивуючи тим, що відповідачка не виконала зобов'язання за кредитним договором, грошові кошти своєчасно не повернула, просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 1623,40 грн. (а.с.3). В судове засідання представник позивача не з'явився, про слухання справи сповіщений належним чином, просив розглядати справу без його присутності як представника ПАТ «Дельта Банк» та позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.3 зворотна сторона). Відповідачі у судове засідання не прибули, були повідомлені про час та місце судового розгляду справи, про причини неявки не сповістили, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечував проти такого вирішення справи. (а.с.16,17). Суд, дослідивши та перевіривши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 02.11.2007 року між ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Комерційний банк «Дельта»») та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 002-15002-021107 на придбання майна, у розмірі 1457,00 гривень з процентною ставкою 5 % річних, а також відповідач сплачує банку плату в розмір 3,3% за ведення кредитної справи (а.с.4-5). Відповідач належним чином не виконує умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 1623,40 грн. що складається з тіло кредиту - 1120,06 грн., відсотки - 22,54 грн., комісія - 480,80 грн., (а.с.10-11) Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. При таких обставинах позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

30 травня 2014 року до Іллічівського міського суду Одеської області звернулось Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк» з позовом до [PERSON] в якому мотивуючи тим, що відповідач не виконав зобов'язання за кредитним договором, грошові кошти своєчасно не повернув, просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 4805,84 грн. (а.с.10-11). В судове засідання представник позивача не з'явився, про слухання справи сповіщений належним чином, просив розглядати справу без його присутності як представника ПАТ «Дельта Банк» та позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.3 зворотна сторона). Відповідачі у судове засідання не прибули, були повідомлені про час та місце судового розгляду справи, про причини неявки не сповістили, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечував проти такого вирішення справи. (а.с.17,18). Суд, дослідивши та перевіривши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 16 липня 2006 року між ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Комерційний банк «Дельта»») та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 001-15006-160706 на придбання майна, у розмірі 3000,00 гривень з процентною ставкою 10 % річних, а також відповідач сплачує банку плату в розмір 2,99% за ведення кредитної справи (а.с.4). Відповідач належним чином не виконує умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 4805,84 грн. що складається з тіло кредиту - 2700,18 грн., відсотки - 212,42грн., комісія - 1893,24 грн., (а.с.3) Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики. При таких обставинах позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

30 травня 2014 року до суду звернулося СТОВ «Дружба-Нова» з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та понесених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що СТОВ «Дружба-Нова» за договором позики передало позичальнику [PERSON] грошові кошти в сумі 1 468 гривень 60 копійок, що підтверджується видатковими касовими ордерами, які містять підписи уповноважених посадових осіб позикодавця та відповідача від 10 червня 2013 року № 2850 на суму 468,6 гривень та від 16 липня 2013 року № 3204 на суму 1 000 гривень. При цьому під час укладення договору строків повернення позики встановлено не було, а тому відповідачеві була надіслана вимога про повернення позики, однак він, незважаючи на її отримання ігнорує свої обов'язки щодо належного виконання зобов'язання. Станом на день подання позову борг відповідача перед СТОВ «Дружба-Нова» становить 1 414 грн. 60 коп., які позивач просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] позов визнав. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позивачем на підтвердження факту укладення договору позики з відповідачем [PERSON] надано видаткові касові ордери № 2850 від 10 червня 2013 року на суму 468,6 грн. та № 3204 від 16 липня 2013 року на суму 1 000 грн. Відповідач [PERSON] позов визнає і зазначає, що позику отримав на підставі договору. Суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Частина 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити. Крім того, судові витрати слід покласти на відповідача, оскільки при поданні позову до суду позивач сплатив 243 гривні 60 копійок судового збору, що підтверджується платіжним дорученням (а.с. 1). Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved