Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

29 липня 2014 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 04 листопада 2010 року о 22 год. 30 хв. на перехресті вулиць Семафорна-Буковинська в місті Дніпропетровську з вини відповідачки [PERSON] сталась ДТП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль «Мерседес», який належить [PERSON] та за кермом якого знаходився водій, [PERSON] цивільна відповідальність якого була застрахована. За рахунок Моторно (транспортного) страхового бюро України здійснено оплату послуг аварійного комісара, залученого для визначення причин настання страхового випадку та збору документів, в розмірі 200 грн. Розмір завданих збитків склав 7399,81 грн. Зазначена шкода відповідачем не була відшкодована. МТСБУ 06 вересня 2011 року здійснило виплату відшкодування потерпілому в розмірі 7399,81 грн. Таким чином МТСБУ виконало покладені на нього обов'язки по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 7399,81 грн., вартість послуг аварійного комісара в розмірі 200 грн., витрати за юридичні послуги в сумі 750 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60 грн. В судове засідання представник позивача не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься заява з проханням розглядати справу без її присутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 4). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно повідомлення від 11.07.2011 року про дорожньо-транспортну пригоду [PERSON] було повідомлене наступне: 04.11.2010 року о 22.35 по вул. Буковинській № 9 водій [PERSON] керуючи автомобілем ВАЗ 2106 на перехресті вул. Семафорній та Буковинській виконуючи поворот на право виїхала на полосу зустрічного руху в результаті чого допустила наїзд на автомобіль Мерседес [NUMBER] під керуванням [PERSON] (а.с.9). Відповідно до заяви [PERSON] від 28.07.2014 року останній просить здійснити відшкодування шкоди завданої в результаті пошкодження транспортного засобу Мерседес [NUMBER] під час дорожньо-транспортної пригоди 04.11.2010 року з вини [PERSON] - водія транспортного засобу ВАЗ 06 Н9541ДН. Розмір шкоди складає 9279,77 грн. (а.с. 10) 01.01.2010 року між [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] укладено договір оренди автомобіля. З довідки виданої [PERSON] Ст. ІВО ДТП ВДАІ Шляхтіним Д.О. вбачається, що транспортний засіб Мерседес Бенс [NUMBER] внаслідок ДТП отримав механічні пошкодження переднього бамперу, переднього номерного знаку, решітки радіатора, кріплення передньої правої фари (а.с. 14). З відомостей № 8717304 про обставини ДТП вбачається, що ДТП сталось внаслідок порушення [PERSON] правил надання безперешкодного проїзду пункту 10.5 Правил дорожнього руху України. За фактом правопорушень, які призвели до скоєння ДТП, складено адміністративний протокол АЕ1252097 за ст. 124 КУпАП (а.с. 15). Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2010 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 400 грн. (а.с. 16). Згідно полісу № ВС 9971837 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, застрахована особа [PERSON], забезпечений транспортний засіб «Мерседес Бенс 311СДІ» державний номер [NUMBER], франшиза 510 грн. (а.с. 17). Відповідно до звіту від 22.11.2010 року № 10-11-10 автотоварознавчого дослідження за визначенням вартості шкоди в результаті пошкодження транспортного засобу, матеріальна шкода, заподіяна власнику автомобіля Мерседес Бенс пошкодженого внаслідок ДТП складає 8879,77 грн. (а.с. 19-20). Згідно ремонтної калькуляції № 10-11-10 від 21.11.2010 року вартість ремонтних робіт складає 18419,86 грн. (а.с. 21-22). Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 10.11.2010 року складеного [PERSON] та фото-таблицями встановлено, що автомобілю Мерседес Бенс були заподіяні механічні пошкодження (а.с. 23-25). Відповідно до інформації МТСБУ, [PERSON] була повідомлена, що витрати МТСБУ мають бути компенсовані у повному обсязі та наслідки відмови. Згідно рахунку № 29/07 від 29.07.2011 року за збір документів по справі сума складає 200 грн. (а.с. 28). Згідно акту виконаних робіт за дорученням МТСБУ №14735 від 19 липня 2011 року роботу виконано згідно з умовами договору від 01.07.2009 року № 31/АК/04 якісно в повному обсязі. Відповідно до платіжного доручення № 3788 від 31 серпня 2011 року МТСБУ здійснило розрахунок з Аварійним комісаром в сумі 200 грн. (а.с. 29). Відповідно до довідки № 1 від 23.08.2011 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих сума до сплати складає: 7399,81 грн. (а.с. 30). 06.09.2011 року позивачем було видано наказ № 2271 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] в розмірі 7399,81 грн. Відповідно до платіжного доручення № 3842 від 06 вересня 2011 року МТСБУ здійснило розрахунок із [PERSON] в сумі 7399,81 грн. (а.с. 31). Відповідно до платіжного доручення № 32546 від 15 травня 2014 року МТСБУ здійснило розрахунок із [PERSON] за надання правової допомоги в сумі 750 грн. (а.с. 32). Згідно довіреності від 27.12.2013 року виданої [PERSON] МТСБУ надала їй повноваження представляти інтереси МТСБУ. Дані спірні правовідносини регулюються ЦК України. Відповідно до ст. 16 ЦК України, відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, спрямованих на відновлення порушеного майнового стану потерпілої особи та на усунення негативних майнових наслідків, що настали. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Статтями 1187, 1188 ЦК України, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним. Оскільки винною стороною у скоєнні ДТП та спричиненні шкоди є [PERSON] вона повинна відшкодувати в порядку регресу позивачу, виплачене [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 7399,81 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат на роботу аварійного комісара в розмірі 200 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 750,00 грн., суд виходив з наступного. За змістом положень ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України, сторона, проти якої постановлено рішення, має відшкодувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, понесені нею і документально підтверджені витрати на правову допомогу. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Позивачем не надано суду погодинний розрахунок витраченого часу на виконання робіт, що також виключає можливість задоволення позову у цій частині. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про стягнення суми виплаченого відшкодування в порядку регресу підлягають частковому задоволенню. Також, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 243,60 грн. згідно зі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial