Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

5 травня 2015р. позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 18 червня 2012р. вона перебуває в зареєстрованому шлюбі із відповідачем. [INFO] у них народився син - [PERSON], який проживає із нею та знаходиться на повному її утриманні. Із 10 січня 2015р. він проживає окремо та ніякої участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Добровільно матеріальну допомогу на утримання сина він не надає, що суттєво погіршило її матеріальне становище та їх дитини. Їй важко одній утримувати сина, тому вона змушена була звернутися до суду із позовом про примусове стягнення із нього аліментів на утримання сина [PERSON]. Посилаючись на те, що відповідач працює, має заробітну плату 3ти.грн. і можливість надавати матеріальну допомогу дитині, знаходиться в працездатному віці, фізично здоровий, аліменти нікому не платить та на його утриманні непрацездатних осіб немає, а вона позбавлена належним чином утримувати малолітню дитину, позивач просила стягувати із відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів її заробітку та (або) доходу щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, а також допустити негайно виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала та стверджувала, що відповідач не надає матеріальної допомоги синові, а у неї заробітна платня 1500грн, якої не вистачає для утримання дитини. Відповідач позовні вимоги не визнав і пояснив, що дійсно отримує 3тис.грн, але не згоден сплачувати аліменти, оскільки позивач безпричинно покинула сім»ю. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Він працездатний, працює і може сплачувати аліменти на утримання сина. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. Згідно зі ст.ст.180, 183 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому частина заробітку, яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом. Встановлено, що відповідач як батько зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на дитину. Він працює і отримує 3тис.грн. зарплатні. Інших утриманців він не має. Суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача по стягненню аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність стягнути із відповідача аліменти на дитину у судовому порядку, починаючи стягнення з моменту звернення позивача до суду з 5 травня 2015р. та до настання повноліття малолітньої дитини, оскільки відповідач є батьком дитини та зобов'язаний матеріально її утримувати. Доводи відповідача про те, що його дружина безпідставно пішла проживати у будинок своїх батьків, не являється правовою підставою для відмови у позові. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання про судові витрати, приймаючи до уваги ті обставини, що позивач при пред'явлені позову був звільнений від сплати судового збору, на підставі вимог ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243грн.60коп.

Outcome: approved