Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

31 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду зазначеним позовом, який було уточнено. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що рішенням Київського районного суд м.Полтави від 16 серпня 2013 року [PERSON], [INFO], визнано недієздатною та її опікуном призначено відповідача [PERSON]. Управлінням було встановлено, що 13 квітня 2016 року приватним нотаріусом Полтавського місткого нотаріального округу [PERSON] посвідчено договір міни 1/2 частини квартири № 21, що знаходиться у м.Полтаві, вул.Івана Мазепи ( стара назва Калініна), 42 на 1/2 частину житлового будинку х господарським будівлями і 1/2 частину земельної ділянки, що знаходяться в с.Писарівка, вул.Центральна,66 Новосанжарського району Полтавської області, стороною якого є недієздатна [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м.Потаві ради від 13 травня 2014 року № 107 надано дозвіл [PERSON] на оформлення документів для направлення [PERSON] до будинку - інтернату відповідного профілю, зобовязано [PERSON] належним чином здійснювати опіку над майном недієздатної [PERSON], яка є власником 1/2 частини квартири, розташованої за адресою : [ADDRESS]. Крім того, було заборонено опікуну укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу, продажу або обміну частин квартири без дозволу орган опіки та піклування. 05 березня 2015 року відповідач зверталася до органу опіки та піклування з заявою про надання дозволу на укладення угоди щодо обміну квартири та 26 березня 2015 року їй було відмовлено у наданні дозволу на укладення угоди щодо обміну квартири. З травня 2014 року недієздатна [PERSON] Т,В. постійно проживає у Високо-тополянському психоневрологічному інтернаті та її місце проживання було зареєстроване в [INFO]. В порушення вимог ч.1 ст.74 ЦК України виконавчим комітетом Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області 15 березня 2016 року за № 5 було прийнято рішення, яким погоджено укладення угоди щодо обміну нерухомого майна недієздатної [PERSON], яке було скасовано рішенням виконавчого комітету 18 жовтня 2016 року. Управляння зверталося до відповідача з вимогою щодо вжиття заходів для відновлення порушеного майнового становища недієздатної, але відповідач на вимогу Управління не відреагувала. Позивач просить визнати нікчемним договір міни , укладений 13 квітня 2016 року від імені недієздатної [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON]В, реєстровий номер 722 та зобовязати приватного нотаріуса скасувати ухвалене нею рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29230186 від 13 квітня 2016 року та поновити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] на 1/2 частину квартири № 21, що розташована у м.Полтаві, вул.Івана Мазепи,42. У судове засідання представник позивача не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. У заяві від 09 грудня 2016 року нотаріус зазначила, що нею дійсно 13 квітня 2016 року за р.№ 722 було посвідчено договір міни щодо 1/2 частик квартири №21, що знаходиться у м.Полтаві, вул.Калініна,42 та 1/2 частини житлового будинку та 1/2 частки земельної ділянки, що розташовані у с.Писарівка, вул.Центральна,66 Новосанжарського району, стороною якого була недієздатна [PERSON] В матеріалах справи наявне рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району від 15 березня 2016 року за № 5, згідно якого погоджено укладення вищезазначеної угоди. Крім того, сторонами договору нотаріусу не було доведено до відома про наявність рішення виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтаві ради від 13 травня 2014 року за №107, згідно якого заборонено опікуну [PERSON] укладати договори щодо поділу, продажу або обміну частини квартири. Виконавчий комітет Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, залучений до участі у справі на підставі ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від\~16\~листопада 2017\~року замість виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області, свого представника в судове засідання не направив, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Високо-толполянський психоневрологічний інтернат свого представника в судове засідання не направив, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача, відповідачів та третіх осіб, які надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, підтримала наявні в матеріалах справи заперечення проти позову та пояснила, що приватним нотаріусом [PERSON] було вчинено дії відносно посвідчення договору міни у відповідності до чинного законодавства на підставі законного рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району від 15 березня 2016 року № 5, яким було надано дозвіл на укладення угоди щодо обміну. Посилання ж позивача на положення ст.74 ЦК України є безпідставним, оскільки рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради від 15 березня 2016 року № 5 не є рішенням про встановлення опіки над майном особи, над якою встановлено опіку. Угода була укладена в інтересах [PERSON] з урахуванням можливого закінчення перебування в інтернаті та її поселення в максимально комфортних умовах. Заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON] [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. \~ \~ \~ \~Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 16 серпня 2013 року [PERSON] визнано недієздатною та призначено її опікуном [PERSON], яка є відповідачем у справі ( а.с.7 т.1). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 20 лютого 2014 року, ухваленому у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особи Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради, приватний нотаріус [PERSON] про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності, позовні вимоги [PERSON] задоволені та визначено, що частки [PERSON] та померлої [PERSON] у справі спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становлять по 1/2 частки кожній ( а.с.11 т.1). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень [PERSON] є власником 1/2 частки квартири № 21, розташованої по вул.Калініна,42 у м.Полтаві ( а.с.22 т.1). У відповідності до ч.1 ст.72 ЦК України опікун зобов'язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Рішенням виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради від 13 травня 2014 року № 107 надано дозвіл опікуну [PERSON] оформити документи для направлення до будинку-інтернату відповідного профілю недієздатну [PERSON] ( а.с.13 т.1). Вказаним рішенням було зобов'язано [PERSON] належним чином здійснювати опіку над майном недієздатної [PERSON], яка є власником 1/2 частини квартири № 21, розташованої по вул.Калініна, 42 у м.Полтаві, та заборонено укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, в тому числі, договори щодо поділу, продажу або обміну частини квартири без дозволу органу опіки та піклування. Разом з тим, 13 квітня 2016 року між між [PERSON], яка діє від імені [PERSON], та [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], було укладено договір міни 1/2 частини квартири № 21, розташованої у місті Полтаві по вул.Івана Мазепи ,42, яка належить недієздатній [PERSON], та 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і 1/2 частини земельної ділянки, що розташовані в селі Писарівка, вул.Центральна, 66 Новосанжарського району Полтавської області, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 722, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 26 серпня 2016 року ( а.с.24 т.1) та договір міни від 13 квітня 2016 року ( а.с.25 т.2).. Згідно з\~п.3\~ч.1\~ст.71\~ЦК України\~опікун не\~має права\~без дозволу\~органу опіки\~та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. У заперечення проти позову представник відповідача [PERSON] посилається на те, що органом опіки та піклування за місцем перебування недієздатної [PERSON] - виконавчим комітетом Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтавської області було погоджено укладання угоди щодо обміни належної недієздатній частки квартири та частки будинку та земельної ділянки. Дійсно, рішенням виконавчого комітету Оріхівської сільської ради від 15 березня 2016 року за № 05 було погоджено укладання угоди щодо обміну 1/2 частини квартири № 21, розташованої у місті Полтаві по вул.Івана Мазепи ,42, яка належить недієздатній [PERSON], та 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і 1/2 частини земельної ділянки, що розташовані в селі Писарівка, вул.Центральна, 66 Новосанжарського району Полтавської області ( а.с.41 зворотна сторона, т.2 ). Вказане рішення є чинним, про що свідчить постанова Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 21 червня 2017 року, якою скасовано рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради Лубенського району Полтаувської області від 18 жовтня 2016 року № 18 «Про скасування рішення виконавчого комітету Оріхівської сільської ради № 5 від 15 березня 2016 року «Про надання дозволу на укладення угоди щодо обміну» ( а.с.303-304 т.1). Проте,\~згідно зі\~ст. 74 ЦК України якщо у особи, над якою встановлено опіку чи піклування, є майно, що знаходиться в іншій місцевості, опіка над цим майном встановлюється органом опіки та піклування за місцезнаходженням майна. Проаналізувавши вимоги статей 71 та 74 ЦК України у взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що надання дозволу органом опіки та піклування за місцем перебування недієздатної - Оріхівської сільською радою Лубенського району Полтавської області не входить до компетенції останньої та суперечить вимогам вищевказаних статей, відповідно до яких опіка над майном встановлюється органом опіки та піклування за місцем знаходження майна, а саме - Шевченківською районною у м.Полтаві ради, та саме остання надає дозвіл на укладення договору міни майна недієздатної, на що не звернув уваги і нотаріус, посвідчивши договір міни. При цьому слід зауважити, що 02 березня 2015 року відповідач [PERSON] зверталася до органу опіки та піклування Шевченківської районної у м.Полтаві ради щодо надання дозволу на укладення угоди щодо обміну майна недієздатної [PERSON] ( а.с.14 т.1) та 26 березня 2015 року їй було відмовлено в наданні дозволу за відсутності на те підстав ( а.с.23 т.1). Таким чином, посилання представника відповідача [PERSON] на явність рішення виконавчого комітету Оріхівської сільською радою Лубенського району Полтавської області про надання дозволу на укладення угоди щодо обміну, суд вважає безпідставним, оскільки вказане рішення прийнято виконавчим комітетом за межами компетенції. Відповідно до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною першої ст.224 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71\~цього Кодексу), є нікчемним. Таким чином, при встановлених доведених обставинах, враховуючи відсутність згоди на укладення договору міни органу опіки та піклування за місцем розташування майна недієздатної, суд приходить до висновку, що договір міни укладений 13 квітня 2016 року між [PERSON], яка діє від імені [PERSON], та [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 722, є нікчемним в силу прямої вказівки закону. Відповідно до\~п.5 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України \~від 06.11.2009\~року №\~9\~«Про судову\~практику розгляду\~цивільних справ\~про визнання\~правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення по встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. За правилами\~статті 236 цього Кодексу, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. \~ \~ \~ \~ Пунктом 7 \~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України \~від 06.11.2009\~року №\~9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~передбачено, що у разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. \~ \~ \~ \~ Так, відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин\~не створює\~юридичних наслідків,\~крім тих,\~що пов'язані\~з його\~недійсністю. У\~разі недійсності\~правочину кожна\~із сторін\~зобов'язана\~повернути другій\~стороні у\~натурі все,\~що вона\~одержала на\~виконання цього\~правочину,\~а в\~разі неможливості\~такого повернення,\~зокрема тоді,\~коли одержане\~полягає у\~користуванні майном,\~виконаній роботі,\~наданій послузі,\~-\~відшкодувати вартість\~того,\~що одержано,\~за цінами,\~які існують\~на момент\~відшкодування. \~Якщо у\~зв'язку\~із вчиненням\~недійсного правочину\~другій стороні\~або третій\~особі завдано\~збитків та\~моральної шкоди,\~вони підлягають\~відшкодуванню винною\~стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки\~недійсності нікчемного\~правочину,\~які встановлені\~законом,\~не можуть\~змінюватися за\~домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Беручи до уваги, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про нікчемність договору міни від 13 квітня 2016 року та позивач просить визнати його нікчемним, тому суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача та встановлення його нікчемності на підставі наведи вище доказів. Крім того, судом застосовуються наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом повернення недієздатній належного їй майна та суд вважає зобовязати приватного нотаріуса скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 29230186 від 13 квітня 2016 року та поновити запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] на 1/2 частину квартири № 21, що розташована у місті Полтаві по вул.Івана Мазепи,42. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідачів судовий збір на користь держави по 551,20 грн. за ставками судового збору на час предявлення позову за двома позовними вимогами.\~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved