Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

29 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Мотивуючи вимоги тим, що після смерті свого діда [PERSON], яка настала 25 січня 2009 року, він є єдиним спадкоємцем за заповітом, оскільки його батько [PERSON] та дядько [PERSON] не претендують на спадщину. Поважними причинами пропуску такого строку зазначає свою необізнаність про існування заповіту, про який він дізнався лише нещодавно. Позивач [PERSON], представник сільської ради та [PERSON] у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Останній у своїй заяві фактично визнав позовні вимоги та просив справу розглядати за його відсутності. Представник позивача [PERSON] позов підтримала, відповідач [PERSON] позов визнав. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є батьком та мітрю [PERSON], 1956 року нар., та [PERSON], 1963 року нар. (а.с.9 10, 12). [PERSON] є батьком позивача [PERSON], 1982 року нар. (а.с.10). 30 жовтня 1993 року померла дружина [PERSON] [PERSON] 13 грудня 1996 року [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (серія СМ №0134552), належний йому як члену КСП «Московське» (а.с.13). 17 березня 2004 року [PERSON] заповів усе своє майно [PERSON] Заповіт посвідчувався секретарем виконкому Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 17 березня 2004 року за реєстровим №30 (а.с.7). Із березня 2004 року [PERSON] проживав та був зареєстрований [INFO], разом із сином [PERSON], невісткою [PERSON] та онуком [PERSON] (а.с.9). 25 січня 2009 року [PERSON] помер у с.Криве Попільнянського району Житомирської області (а.с.6). 02 жовтня 2012 року [PERSON], а 24 березня 2014 року [PERSON] у своїх заявах повідомили про те, що вони відмовляються від прийняття спадщини після смерті батька, за визначенням додаткового строку для її прийняття звертатися наміру не мають (а.с.11-12). За даними Липоводолинської районної держнотконтори від 02 жовтня 2015 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, спадкоємці за її прийняттям не зверталися, відомості про прийняття спадщини особами, які постійно на час смерті спадкодавця проживали разом з ним та вважаються такими, що прийняли спадщину відсутні, заповіт від імені померлого посвідчувався Московською сільською радою Липоводолинського району 17 березня 2004 року за реєстровим №30. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 3 ЦК України, зокрема, передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутись до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. У звязку з тим, що [PERSON] лише нещодавно дізнався про існування заповіту на його імя та вважав, що спадщину прийняв його дядько, який проживав та був зареєстрованим із померлим, суд вважає такі причини пропуску позивачем встановленого законом строку прийняття спадщини поважними і такими, що дають підстави для визначення додаткового строку для її прийняття. Визнання відповідачами-спадкоємцями предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Крім того, суд розцінює визнання [PERSON] даного позову, як згоду спадкоємця, який в силу положень ч. 3 ст.1268 ЦК України прийняв спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив строк для її прийняття, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 1272 ЦК України. Тому, з огляду на дотримання вимог законності та справедливості, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з визначенням позивачу двомісячного додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті діда. За відсутності клопотання про повернення судового збору за результатами розгляду справи, це питання судом не вирішується, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Outcome: approved