Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

31 жовтня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з 22 січня 2010 року, посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин з вересня поточного року, та подальше проживання подружжя за різними адресами. Шлюб існує формально, підстави для примирення відсутні. Від шлюбу мають двох малолітніх синів 2010 та 2012 років народження відповідно. Спір про майно та місце проживання малолітніх дітей на час розгляду справи у суді відсутній. Сторони на судове засідання не прибули, згідно поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, при цьому Позивач підтримує позовні вимоги, Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу /ас.17-18/. Згідно з частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/ у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 січня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис за № 40; в сім'ї [INFO] народився син [PERSON], а [INFO] син [PERSON], зареєстровані за проживанням батьків /ас. 10; копії ас.7-9/. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 21, 24, 56, 110 - 113, 115 Сімейного Кодексу України /далі СК України/. Так, відповідно до статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже, суд знаходить, що сімейне життя сторін не склалось внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на шлюб та сім'ю, знайшло свого підтвердження формальність шлюбних відносин, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дітей, що має істотне значення; з часу знаходження позовної заяви в суді примирення не відбулося, доводи позивача відповідачем не спростовані, тому позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Підстав для надання строку на примирення суд не вбачає. Місце проживання малолітніх дітей у даній справі не вирішувалось. Спір про майно відсутній. Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили. Враховуючи, що відповідач змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, і після розірвання шлюбу не бажає його відновлювати, відповідно до статті 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу суд залишає [PERSON] прізвище «[PERSON] ». Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та про ставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому, стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. за подання позовної заяви

Outcome: approved