Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

30 липня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що, 8 серпня 1997 року між ним та відповідачем [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) був укладений шлюб, який рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 30 серпня 2013 року було розірвано. 21 січня 2014 року між мною та відповідачем [PERSON] знову було укладено шлюб у відділі Державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівському району Великомихайлівського МУЮ в Одеській області актовий запис №04. Від вказаного шлюбу вони мають двох спільних дітей: повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] на даний час постійно проживає з ним та перебуває під його наглядом, та знаходиться на його утриманні, донька [PERSON] фактично проживає в місті Одеса. Нажаль одруження виявилось невдалим. Так, рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23.06.2020 року шлюб між ними було розірвано. Протягом перебування у шлюбі та спільного подружнього життя вони з відповідачем набули спільну сумісну власність, а саме: житловий будинок, загальною площею 68,9 кв.м. житловою площею 31,7 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння від 10.10.2001 року. Тому він просить суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступне майно: житловий будинок, загальною площею 68,9 кв.м. житловою площею 31,7 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Поділити вище вказане майно визнане спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку, загальною площею 68,9 кв.м. житловою площею 31,7 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ ідеальну частку житлового будинку, загальною площею 68,9 кв.м. житловою площею 31,7 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явились, через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява в яків він просить слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить повністю задовольнити. Просить рішення ухвалити у підготовчому судовому засіданні. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явились, через канцелярію суду від представника відповідача надійшла заява в якій він просить слухати справу у їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі, не заперечують проти їх задоволення. Наслідки визнання позову їм відомі та зрозумілі. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 08 серпня 1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 30 серпня 2013 року розірвано. Крім того, судом встановлено,що 21 січня 2014 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було знову укладено шлюб, який було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Великомихайлівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 04. Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 23 червня 2020 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, накопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно п. 22 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В судовому засіданні встановлено обсяг та вартість спільно нажитого майна, наявного під час припинення спільного ведення господарства. Житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] на підставі договору купівля - продажу домоволодіння від 10.10.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Великомихайлівської державної нотаріальної контори Одеської області та зареєстрованого в реєстрі за № 2382. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Тобто судом встановлено, та сторони не заперечували той факт, що житловий будинок [ADDRESS] відповідачем придбано та зареєстровано під час перебування у шлюбі з позивачем. Від вказаного шлюбу сторони мають дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Згідно наявного в матеріалах справи звіту про оцінку майна №06-201029-007, де об`єктом оцінки є житловий будинок загальною площею 68,9 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , оціночна (ринкова) вартістьоб`єкту складає без ПДВ - 99012,00 грн., що було визнано та не заперечувалось відповідачем. За таких обставин, суд вважає доведеним, що домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя. Статтями 68,69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У суду відсутні істотні обставини, які б могли послужити підставою для відступу від рівності часток чоловіка чи жінки у праві спільної сумісної власності. На підставі з`ясованих обставин викладених у позовній заяві, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, зважаючи на презумпцію рівності часток подружжя у спільному майні, визнання позову відповідачем, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме слід визнати за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, загальною площею 68,9 кв.м. житловою площею 31,7 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] та за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку житлового будинку, загальною площею 68,9 кв.м. житловою площею 31,7 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved