Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

30.06.2021 позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, у якому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 22 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 127. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.10.2015 вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Одруження виявилося невдалим, останнім часом постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Шлюбно-сімейні відносини між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. За таких обставин позивачка вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам, через що позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Окрім цього, зазначає, що вжиття заходів щодо примирення подружжя яке передбачене вимогами ст. 111 СК України не змінить стан правовідносин між позивачкою та відповідачем по справі, оскільки спроби примирення вчинені в минулому не принесли жодних результатів. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 30.06.2021 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. Ухвалою суду від 06.07.2021 відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадженні з викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. Разом з позовною заявою позивачкою подано до суду заяву, у якій вона просить суд розглядати справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с. 8). А також, 27.09.2021 позивачкою до суду надано клопотання, в якому вона просила провести розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] » (а.с. 38). 27.09.2021 відповідачем до суду надано клопотання, у якому він просить суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с. 37). Аналогічна заява відповідача від 30.06.2021 міститься у матеріалах цивільної справи (а.с. 9) Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 22 жовтня 2015 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 127, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.10.2015 (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.11.2015 виконавчим комітетом Жовтневої сільської ради Решетилівського району Полтавської області, актовий запис № 22 (а.с. 5). Подружні стосунки та спільне проживання сторони припинили та поновлювати їх не збираються. Спільне господарство не ведеться. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права або інтереси інших осіб, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, тобто є передбачені ст. 112 СК України підстави для розірвання шлюбу. Таким чином, визнання позову відповідачем слід прийняти. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Скориставшись правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу, яке встановлене ст. 113 СК України, позивачка вирішила залишити прізвище - « [PERSON] ». З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 908 грн., що підтверджується квитанцією № 141 від 30.06.2021 (а.с. 1). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріплені в ч. 3 ст. 7 Закону Україна «Про судовий збір». Таким чином, враховуючи норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», на користь позивачки підлягає поверненню 50% сплаченого нею судового збору, що становить 454 грн. (908 х 50% = 454). Інші 50% сплаченого позивачкою судового збору, що становить 454 грн., підлягають стягненню на її користь з відповідача. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved