Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

8 серпня 2019 р. позивач звернувся до суду з позовною заявою про виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення та стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником приміщення по [ADDRESS] . У кімнаті №409 проживають відповідачі. 18 грудня 2013 р. між сторонами укладено договір, згідно якому позивач передав відповідачам у тимчасове платне користування кімнату для проживання строком на 11 місяців, а відповідачі взяли на себе зобов`язання по своєчасній та повній сплаті комунальних послуг. На теперішній час строк дії договору закінчився, однак відповідачі продовжують проживати у кімнаті, чим порушують право власності позивача, мають заборгованість за проживання у розмірі 31\~383,06 грн. З наведених підстав позивач просить суд виселити відповідачів, а також їх неповнолітніх дітей [PERSON] , 2003 р. народження, [PERSON] , 2014 р. народження, з вказаної кімнати без надання іншого житлового приміщення та стягнути з них заборгованість у розмірі 31\~383,06 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів витрати на сплату судового збору в сумі 3 842 грн. Ухвалою судді від 15 серпня 2019 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, в судовому засіданні, встановлено строк для подачі сторонами заяв по суті позову. (а.с. 31-32) Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягаючи на задоволенні позову. Представник третьої особи органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив ухвалити рішення на розсуд суду. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання, в засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не подали, у зв`язку з чим суд відповідно до положень ст. 280-281 ЦПК України проводить заочний розгляд справи, проти чого представник позивача не заперечує. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ч.1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наданими позивачем документами встановлено, що позивач є власником приміщення по [ADDRESS] , яке здає громадянам у найм. 18 грудня 2013 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «СоцСфера» та відповідач [PERSON] уклали договір №409, відповідно до якого позивач передав відповідачам у тимчасове платне користування строком на 11 місяців кімнату №409 для мешкання, а відповідач взяла на себе зобов`язання по своєчасній та повній сплаті отриманих послуг. Крім того, вказаним договором встановлено розмір плати за проживання. На цей час термін дії договору найму закінчився, але відповідачі [PERSON] , [PERSON] , та їх неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , продовжують мешкати у вказаному житловому приміщенні. Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР гуртожитки використовуються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Згідно зі ст. 128, 129 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або\~іншої громадської\~ організації\~ та\~ відповідного\~профспілкового комітету\~і комітету\~комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. В судовому засіданні встановлено, що спеціальний ордер на проживання в кімнаті гуртожитку відповідачеві не видавався, договір найму житлового приміщення не укладався, що позбавляє відповідача права мешкання у приміщенні. Згідно зі ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Відповідно до ст. 132 ЖК Української РСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Приймаючи до уваги, що відповідачі не перебувають у трудових відносинах з позивачем, строк дії договору найму житлового приміщення закінчився, вони разом з їх неповнолітніми дітьми підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення. Вирішуючи позов про стягнення з відповідачів заборгованості зі сплати за проживання та наданих комунальних послуг, суд приймає до уваги наступне. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наданими позивачем документами встановлено, що на теперішній час строк дії договору найму житлового приміщення закінчився, однак відповідачі продовжують проживати у кімнаті та мають заборгованість за проживання за період з січня 2016 р. по березень 2019 р. у розмірі 31\~383,06 грн. (а.с. 18) Відповідно до п. 18 Примірного положення про гуртожитки № 208 від 03.06.1986 року, громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов`язані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно до пункту 38 цього Примірного положення. Згідно з п. 38 ч.1 «Примірного положення про гуртожитки» №208 від 03.06.1986 року, встановлено, що громадяни, які проживають в приміщеннях, які перебувають в окремому користуванні, вносять плату за користування житловою площею та за комунальні послуги згідно ставок квартирної плати (тарифів), встановлених для будинків державного та громадського житлового фонду. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що за вказаним договором найму відповідачі не сплатили плату за проживання, суд вважає за необхідне стягнути з них на користь позивача вказану вище суму. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно також стягнути витрати на сплату судового збору в сумі по 1\~921 грн., усього 3 842 грн.

Outcome: approved