Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

30.11.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] (далі - Будинок) та земельну ділянку, площею 0,6050, на якій він розташований (далі - Земля). В обґрунтування своїх вимог зазначає, що після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], відкрилась спадщина, що складається з Будинку та Землі. Остання, в свою чергу, правомірно набула на них право власності, однак Будинок не зареєструвала у встановленому законом порядку, а державний акт на Землю був втрачений. Як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, однак нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на Будинок і Землю, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на них. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позивач - позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] - мати позивача, після смерті якої відкрилась спадщина на Будинок, який не був зареєстрований у встановленому законом порядку, однак згідно погосподарської книги № 7 за 2015 рік, об'єкт № 0324/01 належав померлій. Земля згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю від 19.02.2001 року також належала померлій. З рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 10.08.2015 року, яке набрало законної сили, вбачається, що за життя [PERSON] розпорядилась своїм майном, склавши 16.12.2003 року заповіт на ім'я позивача, [PERSON] та [PERSON] Остання від прийняття спадщини відмовилась, а [PERSON] [INFO] помер. Позивач є єдиним спадкоємцем померлої за заповітом, після смерті матері спадщину прийняв, однак у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на Будинок та Землю нотаріусом йому було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що 07.11.2015 року винесено відповідну постанову. 28.09.2015 року позивачем на Будинок було виготовлено технічний паспорт, з якого слідує, що він побудований до 1968 року та має наступні господарські будівлі: веранду, сарай та вбиральню. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за заповітом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до чинного на час будівництва Будинку (до 1968 року) законодавства, яке не пов'язувало виникнення права власності на житловий будинок у сільській місцевості із проведенням його реєстрації, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку та прийняття його в експлуатацію. Як слідує з матеріалів справи, право власності на Будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном, оскільки за її життя законодавство не передбачало оформлення в сільських місцевостях свідоцтва про право власності на нерухоме майно та його державну реєстрацію, натомість облік особистих селянських господарств здійснювали сільські, селищні ради за місцем розташування нерухомого майна шляхом його реєстрації в погосподарських книгах. Пунктом 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Основним юридичним документом на право власності на землю за життя спадкодавця був державний акт (ст. 26 ЗК України в редакції від 08.06.2000 року). З введенням в дію з 05.03.2009 року нової редакції ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав, яка, в свою чергу, проводиться за заявочним принципом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю. Оскільки до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, та, враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав в нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на Будинок та Землю. Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved