Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

30 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 05 червня 2013 року відповідач [PERSON] отримав від нього у вигляді позики на побутові потреби 19540 гривень, про що власноруч написав розписку, в якій зобовязався повернути зазначену суму в строк до 01 січня 2014 року. Проте, не повернувши попередню суму боргу, 06 серпня 2014 року відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] у вигляді позики ще 29 960 гривень на побутові потреби і відповідно до написаної ним розписки, зобовязався повернути вказану суму до 01 січня 2015 року. Але в зазначені в розписках терміни, відповідач суму боргу позивачу не повернув. Зазначав, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути суму боргу, проте [PERSON] повертати борг відмовився, у звязку з чим він вимушений звертатись до суду за захистом свого порушеного права. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу 46 500 гривень, а також витрати по оплаті судового збору в сумі 551, 20 гривень. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив про задоволення позовних вимог, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явилася за невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлялася належним чином та своєчасно. Тому суд за наявності письмової згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі . Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З розписки, написаної власноруч [PERSON] 05 червня 2013 року, вбачається, що [PERSON], паспорт серії ВС 036340, виданий Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУУМВС України в Донецькій області 20 листопада 1999 року, проживаючий за адресою: [INFO], взяв у борг у [PERSON] 19540 гривень, та зобовязався повернути зазначену суму в строк не пізніше 01 січня 2014 року. Згідно розписки, написаної [PERSON] 06 серпня 2014 року, [PERSON], паспорт серії ВС 036340, виданий Орджонікідзевським РВ Маріупольського МУУМВС України в Донецькій області 20 листопада 1999 року, проживаючий за адресою: [INFO], отримав від [PERSON] у вигляді позики 26960 гривень, та зобовязався повернути зазначену суму в строк до 01 січня 2015 року. Відповідно до ст.1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, прийнявши надані позивачем розписки як належні докази, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем належним чином виникли зобовязання за договором позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Отже, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] в зазначений строк грошові кошти ані за першим договором займу від 05 червня 2013 року, ані за другим від 06 серпня 2014 року, не повернув, доказів того, що він своєчасно виконав свої зобовязання за розписками щодо повернення грошових коштів позивачу [PERSON] суду не надано, внаслідок чого суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача суми боргу за договором позики від 05 червня 2013 року у розмірі 19540 гривень та за договором позики від 06 серпня 2014 року у розмірі 26960 гривень, а всього 46 500 гривень, тому задовольняє позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з урахуванням положень ст.88 ЦПК України, суд також стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 551, 20 гривень, що підтверджується квитанцією. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved