Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

31.05.2016р. [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві в обґрунтування вимог посилався на те, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 24.09.2011р. у відділі державної реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції у Луганській області під актовим записом № 259. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. У позовній заяві позивач вказує, що шлюбно-сімейні відносини остаточно припинені з грудня 2012р. Причиною припинення шлюбних відносин стали різні погляди на життя, крім того, на припинення шлюбних відносин вплинуло небажання відповідачки виїжджати із зони АТО - м. Луганська. Позивач вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. Електронною поштою, до суду 26.07.2016р. від позивача надійшла заява, в якій він просив шлюб розірвати, та винести по справі заочне рішення в судовому засіданні за його відсутності (а.с. № 28, 29). Відповідачка [PERSON] в судові засідання 06.07.2016р. та 26.07.2016р. повторно не з'явилася, про дату та час розгляду справи кожного разу була повідомлена належним чином за адресою, яка відповідно до довідки від 21.12.2015р. № 1201686365 є зареєстрованим місцем перебуванням відповідачки (а.с. № 14) та за адресою, яка зазначена позивачем в позовній заяві, як адреса для листування (а.с. № 3), проте до суду повертаються конверти з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 22, 26) або конверти з відміткою про неможливість вручення, через тимчасове призупинення пересилання поштових відправлень до м. Луганськ (а.с. № 21, 27), що відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України є належним повідомленням. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197, 224-226 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.09.2011р. у відділі державної реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції у Луганській області під актовим записом № 259 (а.с. № 6). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.№ 7). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через, різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги. Сторони з грудня 2012р. проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені з грудня 2012 р., тобто більше трьох років тому і з цього часу більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовився, а відповідачка ніяких заперечень не надала, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, та приймаючи до уваги, що позивач не наполягав на стягненні з відповідачки судових витрат, то суд вважає за можливе не стягувати з відповідачки на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. № 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved