Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

30.11.2018 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: виконавчий комітет [PERSON] міської ради Харківської області про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, у звязку з не проживанням за місцем реєстрації понад встановлені законом строки. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є квартиронаймачем неприватизованої квартири, яка розташована за адресою: Харківська область, [ADDRESS], згідно ордеру № 229 на право зайняття житлової площі, виданого виконавчим комітетом [PERSON] народних депутатів міста [PERSON] 22.06.1983 року. Окрім нього, в квартирі значаться зареєстрованими відповідачі, його сини, однак в даній квартирі вони не проживають більше шести місяців, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, їх особистих речей там немає, вони взагалі квартирою не цікавляться. Перешкод в користуванні даним житловим приміщенням ніхто не чинив і не чинить. У звязку з реєстрацією відповідачів у цій квартирі він не може оформити субсидію по оплаті комунальних платежів та зареєструвати інших осіб, оскільки для реєстрації необхідна згода всіх зареєстрованих осіб. За таких обставин позивач звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 04.12.2018 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання сторони, третя особа не зявилися. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла письмова заява, в якій він просить суд розглянути дану справу без його участі, зазначає, що проживає за межами України, у Росії, позов визнає у повному обсязі, додав копію паспорта громадянина [PERSON] Федерації на своє імя, серія 5818, № 304373, дата видачі 25.07.2018 р., та копію свідоцтва № 1145 про те, що він зареєстрований за місцем перебування за адресою: Псковська обл., м. Великі Луки, вул. Малишева, 6/47 (а.с.28-32). Від відповідача [PERSON] до суду надійшла письмова заява, в якій він просить суд розглянути дану справу без його участі, зазначає, що проживає за межами України, у Росії, позов визнає у повному обсязі, додав копію паспорта громадянина України на своє імя, в якому мається відмітка про дозвіл на тимчасове проживання за адресою: РФ, [ADDRESS] (а.с.33-36). Від представника по довіреності третьої особи, виконавчого комітету [PERSON] міської ради Харківської області до суду надійшла заява з проханням розглядати дану справу без його участі, пояснення по справі відсутні, при винесені рішення покладаються на розсуд суду (а.с.37,38). Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зясувавши позиції сторін, третьої особи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 82 ЦПК України\~передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. На підставі рішення виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів міста [PERSON] 07.06.1983 р. № 177 було видано Ордер № 229 на [PERSON], сімя якого складається з 4 чоловік (дружина [PERSON], сини [PERSON], [PERSON]), на право зайняття квартири № 100 в будинку № 37 сел. Ківшарівка (а.с.17). Позивач та його дружина, а також відповідачі значаться зареєстрованими у цій квартирі (а.с.18, 24,25). [PERSON] є наймачем даної квартири (а.с 19-20). Факт не проживання відповідачів у вищезазначеній квартирі підтверджується актом від 28.11.2018 р. про їх не проживання за місцем реєстрації з 2005 року (а.с. 16). Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови «Про деякі питання, що виникають в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 (зі змінами та доповненнями),\~ роз'яснив, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Здійснення людиною свого природного права на життя повязано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, обєктом яких є житло будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців, тобто з цього виходить, що в разі якщо особа протягом шести місяців, без поважних причин не проживає в жилому приміщенні, то суд згідно зі ст. 72 ЖК України, може визнати таку особу втратившою\~ право користування жилим приміщенням.\~ Згідно ст. 29 ЦК України\~ місцем проживання фізичної особи є житло, у якому\~ фізична особа проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин\~\~ України,\~\~ а\~\~ також\~\~ іноземець\~ чи\~ особа\~ без громадянства,\~ які\~ постійно\~ або\~ тимчасово проживають в Україні, зобовязані\~ протягом десяти\~ днів після прибуття до нового місця проживання\~зареєструвати місце проживання. Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання: смт. Ківшарівка, 37/100, Харківської області, не проживають понад шість місяців без поважних причин, самостійно виїхали з квартири в інше місце проживання, при цьому перешкод в користуванні квартирою відповідачам ніхто не чинив, відповідачі позов визнають, направили суду відповідні заяви з додатком, які вказують на те, що вони проживають і зареєстровані в іншому населеному пункті іншої країни, що також свідчить про те, що вони вибули зі спірної житлової площі у інше постійне місце мешкання. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Випадків, передбачених ст. 72 ЖК України, на підставі яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відчутнім членом сімї наймача, немає. У звязку з чим, суд дійшов висновку, що відповідачі втратили право на користування спірним житлом, позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved