overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

30 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначає, що шлюб між ними був укладений в 2005 році, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалось внаслідок того, що не змогли знайти порозуміння, спільне проживання припинили з травня 2016 року. Просить шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] суд не прибула, подала письмову заяву, в якій свої вимоги підтримує, просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. Дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Встановлено, що через непорозуміння сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства. Сторони подали письмову заяви про розгляд справи без їх участі, не заперечують проти розірвання шлюбу. Ці обставини встановлені з письмових доказів паспорта позивачки, свідоцтва про шлюб, свідоцтв про народження дітей. З огляду на зазначені правові положення та встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству - подальше сумісне проживання сторін у шлюбі буде суперечити їх інтересам. Тому суд вважає, що цей позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

30 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів із [PERSON] В обгрунтування позову посилається на те, що з 04 травня 2006 року вона перебуває у шлюбі із відповідачем. У шлюбі народилися троє дітей син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька Уляна, [INFO] Відповідач проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, тому позивачка просить стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей у примусовому порядку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила аліменти стягувати у твердій грошовій сумі 150 грн. на кожну дитину. Відповідач в судове засідання не зявився , у поданій суду заяві проти позову не заперечив. Суд, заслухавши позивачку, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч. 3 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що за час перебування позивачки та відповідача у шлюбі у них народилися син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька Уляна, [INFO], які проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою Мислятинської сільської ради № 615 від 20.08.2016 р. Згідно довідки Новоушицької селищної ради Хмельницької області [PERSON] станом на 12.09.2016 року ніде не працює і не навчається згідно даних трудової книжки АА № 220923. Враховуючи наведені обставини суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі 150 грн. на кожну дитину. Відповідно до ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

30 серпня 2016 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах мають доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які перебувають на її утриманні. [PERSON] участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, а отже повинен дотримуватись обовязку щодо утримання дітей до досягнення ними повноліття. [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення ними повноліття щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, в її особі та допустити негайне виконання. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно свідоцтв про народження серії I-НО №432205 та серії I-КИ №493024, виданих виконавчим комітетом Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області 19 лютого 2013 року та 14 травня 2014 року, [PERSON] народилася 27 січня 2013 року, а [PERSON] народилася 15 квітня 2014 року, батьком яких записано [PERSON], а матірю [PERSON] Довідкою Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області №1052 від 26 серпня 2016 року підтверджується, що на утримання позивача перебувають донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положенням ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки відповідач [PERSON] позов визнав повністю, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

30 серпня 2016 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сімї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Представники позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивач направила до суду заяву в якій зазначала, що заяву підтримує та просить її задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про слухання справи в його відсутність, зазначає, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Тому на підставі статті 169 ЦПК України суд ухвалив про подальший розгляд справи у відсутність відповідача. Вислухавши думку представників позивача, врахувавши заяви позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 04 вересня 2015 року, який зареєстрований за №5302 реєстратором [PERSON] в Комуні Обенро (Королівство Данія). Від шлюбу сторони дітей не мають. Як встановлено в судовому засіданні, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з початку 2016 року. Спір щодо спільного майна відсутній, як пояснили представника позивача. Від надання часу на примирення позивач та відповідач відмовилися, наполягаючи на розірванні шлюбу, як зазначено в заявах. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

30 серпня 2016 року до Харківського районного суду Харківської області подано позов, в якому позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, ведення домашнього господарства, вони втратили почуття кохання та поваги один до одного. Позивач просить після розірвання шлюбу залишити прізвище - «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву в якій позов про розірвання шлюбу підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, про визнання ним позовних вимог в повному обсязі та про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2000 року, зареєструвавши його у Мереф'янській міській раді Харківського району Харківської області, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб виданого 05 серпня 2000 року виконавчим комітетом Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 66, серія [NUMBER]. Сторони від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження останньої, виданого Мереф'янською міською радою Харківського району Харківської області 19 липня 2006 року, актовий запис №158, серія [NUMBER] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього, виданого 30 листопада 2001 року Мереф'янською міською радою Харківського району Харківської області, актовий запис 216, серії [NUMBER]. Із тексту позовної заяви і письмових заяв сторін судом встановлено, що сторони не бажають перебувати у шлюбі, відповідач позов визнав, що відповідно до ст. 61 ЦПК України звільняє від обов'язку доказування наявності підстав для розірвання шлюбу, тому відповідно до ст. 112 СК України суд вважає доведеним, що є підстави для розірвання шлюбу, і позов задовольняє в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

30 серпня 2016 року заявник [PERSON] психоневрологічний будинок-інтернат звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області із заявою про визнання фізичної особи недієздатною. В обгрунтування заяви посилається на те, що в [PERSON] психоневрологічному будинку - інтернаті перебуває на утриманні громадянка [PERSON], [INFO], яка згідно заключення ЛКК № 142/311 Кіцманської районної поліклініки від 19 травня 2016 року хворіє на атеросклероз судин головного мозку з параноїчним синдромом та психотичними включеннями. Внаслідок цієї хвороби громадянка [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] повністю підтримала доводи, викладені в заяві і просила суд їх задовольнити. Представник заінтересованої особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви [PERSON] психоневрологічного будинку-інтернату щодо визнання недієздатною [PERSON] Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, але була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи. Вислухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява [PERSON] психоневрологічного будинку-інтернату є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та було стверджено в судовому засіданні представником заявника [PERSON] те, що [PERSON] [INFO], страждає на атеросклероз судин головного мозку з параноїчним синдромом та психотичними включеннями. Також судом встановлено, що [PERSON] знаходиться на повному державному утриманні в [PERSON] психоневрологічному будинку-інтернаті. Як вбачається із матеріалів справи, а саме висновку судово-психіатричного експерта №529, [PERSON], [INFO], на даний час виявляє ознаки психічного розладу у формі судинної деменції (слабоумства) та за своїм психічним станом на даний час не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин, суд вважає, що заява [PERSON] психоневрологічного будинку-інтернату підлягає задоволенню, оскільки це необхідно в інтересах [PERSON] для захисту її прав та інтересів. Зважаючи на вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

30 серпня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр.\~[PERSON], 19.04.1983 р.\~н., яка мешкає за адресою: Дніпропетровська область, м.\~Нікополь, вул.\~Горіхівська, буд.\~26. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 29.08.2016\~р. о 13\~год. 30\~хв. гр.\~[PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хвора є небезпечною до матері, сестри у звязку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не дала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 29.08.2016\~р. о 13\~год. 30\~хв. гр.\~[PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» за направленням лікаря-психіатра [PERSON], КЗ «ДКПЛ» ДОР». При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР» комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, агресивна, виказує маячні ідеї особливого значення, наявна скачка думок, мислення паралогічне, прискорене. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз біполярний маячний розлад, поточний маніакальний епізод з психотичними симптомами. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

30 серпня 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1961 р.\~н., який мешкає за адресою: м.\~Дніпропетровськ, Самарський район, вул.\~Спогадів, буд.\~107. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 30.08.2016 р. о 03 год. 30 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів хворий є небезпечним у звязку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР» не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження такі підстави для госпіталізації хворого. Окрім цього представник психіатричного закладу не підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання. Зокрема, було встановлено, що [PERSON] має можливість самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, отже відсутні підстави для примусової його госпіталізації. Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд враховує правову позицію ЄВРОПЕЙСЬКОГО СУДУ З ПРАВ ЛЮДИНИ, а саме СПРАВА «[PERSON] УКРАЇНИ» від 05 червня 2014 року, де Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що невиправдане поміщення особи у психіатричний заклад стало можливим внаслідок відсутності справедливих та належних превентивних засобів захисту, які могли б забезпечити їй адекватний юридичний захист від свавілля. Ні в якому разі не можна допустити, щоб тримання особи у психіатричній лікарні супроводжувалося примусовим лікуванням, завдало їй тяжких страждань та шкоди приватному і сімейному життю, а також позбавляло її можливості ефективно оскаржити своє примусове лікування.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

30 серпня 2016 року заявник звернула ся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме факту, що [PERSON] є двоюрідною онукою [PERSON]. Заявник у судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи до суду не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщений, про причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення заявника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЕЛ № 179549 від 26 січня 2012 року, [PERSON] померла 17 січня 2012 року (а.с. 7). У свідоцтві про народження серії І-ЕЛ № 176364 батьками [PERSON] вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 11-ЕЛ № 259674 (а.с. 9). 03 березня 2011 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] Прізвище дружини після одруження стало «Шумейко» (а.с. 10). Відповідно до архівної довідки Державного архіву Чернігівської області № М-30 від 05.01.2016, у книзі реєстрації первинних актових записів про народження по с. Воловиця Менського району Сновського округу за 1923 рік є актовий запис № 39 від 26.09.1923. [PERSON] [PERSON]., дата народження 26 вересня 1923 року, місце проживання батьків с. Воловиця Менського району Сновського округу, батьки: [PERSON] [PERSON]., 32 роки, …. Павл., 32 роки українці. Імя матері [PERSON] встановити неможливо через пошкодження документа (а.с. 11). Відповідно до архівної довідки Державного архіву Чернігівської області № М-30 від 05.01.2016, книги реєстрації первинних актових записів про народження по с. Воловиця Борзнянского району Чернігівської області за 1932 рік на зберігання не надходили й про їхнє місцезнаходження архів відомостей не має (а.с. 12). Згідно пункту 1 частини 1 статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Оцінивши досліджені письмові докази та показання допитаних у судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], взаємний зв'язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] є двоюрідною онукою [PERSON] Зі змісту заяви убачається, що встановлення факту родинних відносин необхідно для отримання заявником свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

30 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказав, що він з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2000 року. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. З лютого 2016 року між ними припинені шлюбно-сімейні відносини, тому що відсутні почуття любові, поваги та взаємодопомоги. Сторони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Питання про місце проживання дитини у сімї [PERSON] вирішено у добровільному порядку, тобто син у подальшому буде мешкати з відповідачем. Позивач вважає, що сімейні відносини припинені назавжди, їх поновлення і збереження не можливе, просить шлюб розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. Надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його присутності, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] також не з'явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. Надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її присутності, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступне. 23 вересня 2000 року сторони [PERSON] та [PERSON] у Ясинуватському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області зареєстрували шлюб, актовий запис №156. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Суд вважає, що шлюб між подружжям [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Сторони проживають окремо один від одного і фактично сімейних відносин між ними не має.

Outcome: approved