Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

31.07.2020 позивач [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 19.02.2019 вона передала у борг своїй доньці [PERSON] , грошові кошти у сумі 10 000 доларів США, про що свідчить розписка. Відповідач зобов`язалась повернути вказані кошти у строк до 01.03.2020, проте свої зобов`язання [PERSON] , не виконала. Неодноразові звернення з проханням поверти борг відповідач проігнорувала, борг не повернула. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 10 000 грн, що еквівалентна 268361 грн. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити, з підстав викладених у позові, також представником позивача надано оригінал розписки, яка залучена судом до матеріалів справи. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, зазначила, що дійсно брала борг у позивача, зобов`язалась повернути 10 000 доларів США, проте не змогла вчасно виконати свого зобов`язання. Розписка написала нею власноручно. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, відповідача, перевіривши обставини справи приходить до наступного: Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 19.02.2019 [PERSON] склала розписку, відповідно до якої остання отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 10 000 доларів США та зобов`язалась повернути до 01.03.2020. Розписку складено у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості. Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З наданого представником позивача оригіналу розписки вбачається, що [PERSON] дійсно передала грошові кошти [PERSON] у сумі 10000 доларів США. За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. При укладенні позики [PERSON] , та [PERSON] було визначено строку повернення грошового зобов`язання, а саме до 01.03.2020. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Отже, суд приходить до висновку про наявність між сторонами відносин, які виникли з договору позики, а відповідною розпискою підтверджується як факт отримання боржником [PERSON] коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти [PERSON] . Зі змісту дослідженої судом оригіналу розписки про отримання грошових коштів вбачається фактичне отримання грошей у позику та про наявність у ній зобов`язання їх повернення. Відповідач договір позики не оспорила, більш того у судовому засіданні позовні вимоги визнала та зазначила, що власноруч написала розписку про отримання грошових коштів у борг. Окрім того, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) [PERSON] згідно з положеннями статті 545 ЦК України вказує на те, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Щодо стягнення грошових коштів у розмірі 10 000 доларів США з перерахунком у гривні, у відповідності до офіційного курсу встановленого Національним банком України, суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Вказана правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 537/6309/16-ц (провадження № 61-43424св18) та від 26 лютого 2020 року у справі № 357/5634/18-ц (провадження № 61-11515св19). Як вбачається з роздруківки с офіційного сайту НБУ курс гривні щодо долару США станом на 23.11.2020 становить 28,3553 грн за один долар США. При подачі позову [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 2683,62 грн, який, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved