Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

30.11.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду за захистом своїх трудових прав, та, відповідно до уточненого позову від 07.12.2018 р. (а.с. 14-19), прохала суд: 1. Розірвати трудовий договір, укладений між нею та ТОВ «Український рітейл» датою 28.11.2018 р. за ст. ст. 39,39 КЗпП України; 2. Визнати невиконання та порушення завідуючою магазином 02363 «Бруснічка» та товариством «Український рітейл» законодавства про працю; 3. Зобов`язати ТОВ «Український рітейл» виплатити [PERSON] заробітну плату за роботу у період з 23.11.2018 р. по 27.11.2018 рік включно; 4. Зобов`язати ТОВ «Український рітейл» повернути [PERSON] трудову книжку; 5. Зобов`язати ТОВ «Український рітейл» виплатити [PERSON] вихідну допомогу у розмірі трьох місячних окладів середнього заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України; 6. Стягнути з ТОВ «Український рітейл» на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн.; 7. Стягнути з ТОВ «Український рітейл» на користь [PERSON] понесені останньою витрати у зв`язку із розглядом справи (витрати на проїзд до суду). В обґрунтування позову позивачем [PERSON] зазначено, що вона, маючи намір працевлаштуватись, звернулась до філії ТОВ «Український рітейл» - магазину 02363 «Бруснічка», що за адресою, м. Полтава, вул. Європейська 145, написала заяву від 22.11.2018 року про прийняття її на роботу з 24.11.2018 року касиром торгівельного залу, яку віддала завідуючій магазином [PERSON] разом із трудовою та медичною книжками. Фактично вийшла на роботу 23.11.2018 року та у подальшому працювала до 27.11.2018 року включно. Позивач зазначала, що 27.11.2018 року вона працювала касиром касового апарату та у зазначений день їй було повідомлено про нестачу коштів у касі, у зв`язку із чим вона написала заяву про звільнення її 28.11.2018 р. з роботи за власним бажанням у зв`язку із зміною місця проживання. Однак, трудову книжку їй не було повернуто роботодавцем, з наказом про звільнення не ознайомлено, грошові кошті, необхідні до виплати після звільнення, не виплачені, що і стало підставою звернення до суду із вказаним позовом. 26.03.2019 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. В обгрунтування заперечень зазначено, що 26.11.2018 р. позивач написала заяву про прийняття її на роботу з 27.11.2018 р. по 28.12.2018 р., тобто тимчасово, на посаду касира торгівельного залу магазину № 02363. Наказом від 26.11.2018 р. № 486-к позивач прийнята на роботу. Твердження позивача про те, що вона працювала у магазині 24.11.2018, 25.11.2018, 26.11.2018 р. відповідач вважає безпідставними та необгрунтованими. У подальшому, з 29.11.2018 року позивач на робочому місці була відсутня, причини неявки не повідомлені, про що складено відповідні акти від 29.11.2018 р. та 06.12.2018 р. Наказом від 28.12.2018 р. позивач звільнена за п. 2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору та виплачено компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в кількості 2 календарних днів за період роботи з 27.11.2018 р. до 28.11.2018 р. Таким чином, відповідач вважає, що трудовий договір розірвано, вимоги позивача про розірвання трудового договору є безпідставними. Оскільки докази протиправності діянь відповідача не доведені, відповідач вважає безпідставною вимогу про відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON] 08.05.2019 року надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, прохала суд позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання 08.05.2019 року не з`явився, будучи належним чином повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи. 07.05.2019 року на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача, який неодноразово до суду не з`являвся з причини зайнятості по іншій справі, оскільки, на думку суду, юридична особа відповідач не позбавлена можливості залучити до участі у справі іншого свого представника та забезпечити його явку до суду, а також судом враховано, що в матеріалах справи наявний відзив на позов і про необхідність надання додаткових доказів чи пояснень відповідач не повідомляв суд. Дослідивши зібрані у справі письмові докази, письмові заяви учасників справи по суті, надавши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що на підставі заяви [PERSON] від 26.11.2018 р. про тимчасове прийняття її на роботу з 27.11.2018 р. по 28.12.2018 р. на посаду касира торгівельного залу магазину № 02363 ТОВ «Український рітейл» з окладом згідно із штатним розписом, Наказом директора департаменту управління персоналом С.О. Островцової № 486-к від 26.11.2018 року [PERSON] тимчасово з 27.11.2018 р. по 28.12.2018 р. прийнято на роботу касиром торгівельного залу магазину № 02363. Таким чином, між сторонами з 27.11.2018 року виникли трудові відносини на підставі строкового трудового договору. Належних доказів роботи позивача у період з 23.11.2018 р. по 26.11.2018 р. включно матеріали справи не містять. Пояснення позивача з цього приводу не доведені та не підтверджені належними доказами. З письмових матеріалів справи вбачається, що 28.11.2018 р. [PERSON] написано заяву про звільнення з роботи за власним бажанням 28.11.2018 року у зв`язку із зміною місця проживання (переїздом і відсутністю житла у м. Полтаві) із вимогою в день звільнення видати їй трудову, медичну книжку та виплатити кошти за відпрацьовані дні. Відповідно до ст. 39 КЗпП України строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 39КЗпП України, серед іншого, передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, наприклад, переїзд на нове місце проживання. При цьому, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Однак, доказів того, що до заяви працівником було надано відповідне документальне підтвердження обставин, на які він посилається (зміни місця проживання), матеріали справи не містять. Разом із тим, на заяві про звільнення відсутні будь-які відомості про її прийняття уповноваженим представником юридичної особи (відсутній вхідний реєстраційний номер, розписка уповноваженої особи магазину із повідомленням про її прийняття, тощо). Тобто, належних доказів отримання уповноваженою особою відповідача заяви [PERSON] про звільнення матеріали справи не містять. Зазначення на заяві підпису і прізвища « [PERSON] », а також напис « Сочинение на свободную тему передано управляющей магазином», не є, на думку суду, належним підтвердженням отримання роботодавцем заяви працівника на звільнення. З Актів від 29.11.2018 р. та 06.12.2018 р., складених за підписами працівників магазину № 02363, вбачається, що [PERSON] з 29.11.2018 р. не виходила на роботу у магазині без повідомлення причин. Відповідачем зазначено, що ним було надіслано повідомлення на адресу [PERSON] від 07.12.2018 р. та про надання виправдувальних документів з приводу відсутності на роботі та рекомендоване повідомлення про отримання адресатом поштового відправлення нарочно (№ поштового відправлення 4902202214809), однак суд не може вважати вказаний доказ достатнім, так як відсутній опис вкладеного у поштове відправлення. Судом встановлено, що наказом від 28.12.2018 р. [PERSON] звільнена за п. 2 ст. 36 КЗпП України із займаної посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору. У наказі про звільнення зазначено здійснити [PERSON] виплату компенсації за невикористану щорічну основну відпустку у кількості 2 календарних дні за період роботи з 27.11.2018 р. до 28.11.2018 р. Також, з матеріалів справи судом встановлено, що на адресу [PERSON] ( [ADDRESS] ) за вих. № 1644 від 28.12.2018 р. було надіслано цінним листом письмове повідомлення про необхідність негайно з`явитись до Відділу кадрів ТОВ «Український рітейл» для отримання трудової книжки за адресою [ADDRESS] . До повідомлення додана Виписка з наказу про звільнення. Згідно з п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України Міністерства юстиції України Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93 р. передбачено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Належні докази письмової згоди [PERSON] на пересилання їй трудової книжки відсутні. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відсутність доведеного порушення з боку відповідача, як роботодавця, чинного законодавства про працю у трудових правовідносинах з відповідачем. З огляду на те, що судом не встановлено протиправності дій з боку відповідача, підстав вважати порушеними права та інтереси позивача, в тому числі наявність негативних наслідків у вигляді моральної шкоди, судом не вбачається. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі за недоведеністю.

Outcome: dismissed