Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

29 вересня 2020 року позивач [PERSON] звернувся в суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення авансового платежу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 серпня 2020 року він побачив оголошення про продаж будинку-дачі у с. Журавники Горохівського району Волинської області. Дане оголошення його зацікавило своєю ціною. Вказує, в ході домовленості про купівлю даного будинку і земельних ділянки передав відповідачеві, оскільки саме він був продавцем, авансовий платіж в сумі 500 (п`ятсот) доларів США, про що отримав розписку написану та підписану [PERSON] власноручно. Згодом виявилось, що на момент передачі авансового платежу у [PERSON] не було правовстановлюючих документів на будинок та земельні ділянки, а також було відсутнє доручення від власника нерухомості на представлення його інтересів і отримання платежів. Запевняє, що йому вдалося встановити невідповідність дійсного стану будинку та розміру земельних ділянок заявлених в оголошенні та про що запевняв [PERSON] . Так як умови, про які попередньо домовилися суттєво змінилися позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути авансовий платіж, однак останній відмовився його повертати. Позивач стверджує, що усі намагання врегулювання спору в досудовому порядку не мали успіху, тому для захисту своїх прав звернувся до суду із цим позовом та просить стягнути з [PERSON] грошові кошти передані йому в якості авансу у сумі 500 (п`ятсот) доларів США, а також сплачений судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80коп. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 12 жовтня 2020 року відкрито провадження в справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, заявою від 03 листопада 2020 року просить розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи про що у матеріалах справи наявні відповіді докази (а.с.14, 20, 21, 23), у встановлений судом строк без поважних причин відзив не надав, будь яких клопотань, заяв чи заперечень від нього на адресу суду не надходило. Відповідно до вимог ч.8 ст.178 ЦПК у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини приходжу до наступного висновку. Відповідно до статті 509 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставам виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Суд встановив, що [PERSON] 29 серпня 2020 року отримав грошові кошти від позивача [PERSON] в розмірі 500 доларів США, що підтверджується розпискою від 29 серпня 2020 року, за змістом якої [PERSON] отримав завдаток від [PERSON] на вказану суму коштів (а.с.8). Надавши письмову розписку, [PERSON] засвідчив, що отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 500 доларів США в рахунок подальшого укладення договору купівлі-продажу нерухомості. В подальшому позивач відмовився від укладення договору купівлі-продажу будинку та земельних ділянок та поставив вимогу до відповідача про повернення авансового платежу. Однак станом на день звернення до суду з даним позовом відповідачем грошові кошти повернуті не були. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Зміст розписки, наданої відповідачем від 29 серпня 2020 року, не містить умов отримання позичальником в борг коштів та зобов`язання повернути позику, а тому може засвідчувати лише факт отримання коштів відповідачем від позивача. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Разом з тим, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на нерухоме майно, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного майна у відповідних органах. Продаж нерухомого майна, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього майна та отримання відповідних правовстановлюючих документів. Згідно з вимогами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонам. Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було бути виконано на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна. Цивільним Кодексом України визначено, що аванс це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів (ч.2 ст. 570 ЦК). Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов`язання (доказова функція), а також зараховується в рахунок майбутніх платежів (платіжна функція), але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов`язання. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення практично у всіх випадках невиконання договору, а сторона, яка отримала аванс, ні за яких умов не може бути зобов`язана до його повернення у більшому розмірі. Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами в справі укладено не було, а сторони лише домовилися, що такий договір буде укладений у майбутньому, то передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 500 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу, так як відповідачем не надано доказів виконання своїх зобов`язань за договором. Отже, враховуючи факти викладені в позовній заяві, пояснення позивача, відсутність відзиву на позов, та враховуючи розписку, написану відповідачем, кошти, передані позивачем відповідачу є авансом. За вказаних обставин, відповідно до ст. 570 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути позивачу суму авансу, на підставі чого суд дійшов висновку про підставність позовних вимог та задоволення позову. Крім того, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с.1, 2, 3. 4), а отже сплачений судовий збір в розмірі 840,80 підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved