Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

31 серпня 2016 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до Слов'янської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на присадибний (індивідуальний) житловий будинок у порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23 березня 1996 року померла його мати [PERSON], яка мала дошлюбне прізвище Лаврут. 01 серпня 1998 року померла бабуся позивача [PERSON], після чого залишилася спадщина у вигляді садибного (індивідуального) житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку, та земельній ділянці площею 0,08га для ведення особистого селянського господарства, які належать Словянській сільській раді Межівського району Дніпропетровської області та знаходяться по вул. М.Кривоноса,11, с.Словянка, Межівського району, Дніпропетровської області. Зазначеними вище земельними ділянками користувалась [PERSON], а на даний час ними користується позивач та сплачує за них податки, однак вони не приватизовані. Заповіт від імені померлої матері позивача [PERSON] не складався та не посвідчувався. На день смерті [PERSON] позивач проживав разом з нею та вів спільне господарство. Домоволодіння по вулиці М.Кривоноса, 11, с.Словянка, Межівського району, Дніпропетровської області, згідно по господарської книги, зареєстроване на [PERSON], який постійно проживав у ньому з 1992 року. Надалі зазначена нерухомість, згідно погосподарської книги, належала покійній бабусі позивача [PERSON] Брат позивача [PERSON] відмовився від прийняття спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON], на користь позивача. Державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на вказаний вище житловий будинок. Свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння на імя [PERSON] було втрачено, про що мається відповідна публікація оголошення в місцевій газеті «Межівський меридіан». Починаючи з 1992 року по теперішній час позивач фактично, безперервно проживає та володіє житловим будинком по вул. М.Кривоноса, 11, с.Словянка, Межівського району, Дніпропетровської області, що залишився після [PERSON], померлої 01 серпня 1998 року. Позивач просить суд визнати за ним право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, згідно технічного паспорту: Літера «А» - житловий будинок; Літера «а» - прибудова; Літера «Й» - сарай; Літера «Г» - гараж; Літера «Б» - літня кухня; Літера «В» - сарай; Літера «З» - сарай; Літера «Ж» - сарай; Літера «Е» - сарай; Літера «Д» - сарай; Літера «П» - погріб; Літера «Т» - туалет; Літера «К» - колодязь; М1- 1 огорожа, згідно експлікації житлового будинку літера «А» загальною площею 51,1 кв.м., а саме: -коридор площею 5,8 кв.м.; -кладова площею 4,0 кв.м.; -кухня площею 10,3 кв.м.; -житлова кімната площею 8,9 кв.м.; -житлова кімната площею 15,4 кв.м.; -прихожа площею 6,7 кв.м., який розташований на земельній ділянці площею 0,33га, яка належить Словянській сільській раді Межівського району Дніпропетровської області та знаходиться за адресою: вул.М.Кривоноса,11, с.Словянка, Межівського району, Дніпропетровської області в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON], померлої 01 серпня 1998 року, актовий запис №27, та судові витрати покласти на нього. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без участі їхнього представника. Проти позовних вимог не заперечує. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, зясувавши обставини справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. При цьому досліджені наступні матеріали справи, яким надана відповідна оцінка. Згідно свідоцтва про народження серії I-АГ №138757, виданого в м.Красноармійськ, Донецької області 23 грудня 1967 року, актовий запис №731, позивач народився 17 грудня 1967 року, батьком якого записано [PERSON], а матірю [PERSON], яка внаслідок укладення шлюбу з останнім змінила прізвище з Лаврут на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії VIII-УР №105711, виданого міським ЗАГСом м.Красноармійськ Донецької області 30 серпня 1966 року, актовий запис №395. Згідно свідоцтва про смерть серії I-КИ №011464, виданого виконавчим комітетом Словянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області 25 березня 1996 року, актовий запис №15, [PERSON] померла 23 березня 1996 року, а [PERSON] померла 01 серпня 1998 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-КИ №159837, виданого виконавчим комітетом Словянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області 03 серпня 1998 року, актовий запис №27. На домоволодіння, яке розташоване по вул.М.Кривоноса,11, с.Словянка, Межівського району, Дніпропетровської області мається технічний паспорт, виготовлений Дніпропетровським обласним комунальним підприємством «Межівський комун сервіс» 22 червня 2016 року. Заявою [PERSON], посвідченою секретарем виконавчого комітету Слов1янської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області 14 липня 2016 року, зареєстрованою в реєстрі за №134, підтверджується, що останній відмовляється від належного йому спадкового майна, яке залишилося після смерті [PERSON], на користь опікуна померлої [PERSON] Згідно постанови державного нотаріуса Васильківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 08 липня 2016 року, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними спорудами розташований по вул.М.Кривоноса,11, с.Словянка, Межівського району, Дніпропетровської області після смерті [PERSON] з причини відсутності правовстановлюючих документів. Оголошенням газети «Межівський меридіан», яке опубліковане 16 липня 2016 року №52 (11597) підтверджується, що втрачений документ свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, видане на імя [PERSON], [INFO]. Витягом з погосподарської книги, особовий рахунок №807 підтверджується, що головою сімї був [PERSON] Згідно довідок виконавчого комітету Словянської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області №1217,№1216 від 06 липня 2016 року, №1220-1223 від 11 липня 2016 року, а також №1248-1252 від 02 серпня 2016 року по вул.М.Кривоноса,11, с.Словянка, Межівського району, Дніпропетровської області була зареєстрована [PERSON] разом з [PERSON], з якою по день смерті проживав позивач, головою домоволодіння, згідно сторінки №13 погосподарської книги №10, особовий рахунок №807 був записаний [PERSON], [INFO], земельна ділянка в розмірі 0,33га, якою користується [PERSON] за вказаною вище адресою не приватизована, заповіт від імені [PERSON] та [PERSON] у Словянській сільській раді не складався і не посвідчувався, згідно по господарської книги №17, особовий рахунок №887 в даному домоволодінні з 1992 року зареєстрований та проживає позивач, користується ним та земельною ділянкою, згідно по господарської книги №11, особового рахунку №807 зазначене вище домоволодіння належало [PERSON] померлої в 1998 році, яка користувалась пільгою по сплаті податку на землю, [PERSON] користується земельною ділянкою в розмірі 0,33га та сплачує за неї податок. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24-26, виконавчі комітети місцевих рад здійснювали облік житлових будинків, розташованих в сільській місцевості, шляхом ведення погосподарських книг. З огляду на викладене, погосподарські книги були особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось питання узаконення житлових будинків, що знаходяться у сільській місцевості та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги, а відповідні записи визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Положенням ч.1 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадщиною. Виходячи з наведеного, та відповідно до довідок наданих Словянською сільською радою Межівського району Дніпропетровської області, [PERSON] являлася власником зазначеного житлового будинку, що не суперечило та не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ч.1 ст.1276 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючого документу на спадкове майно житловий будинок з господарськими будівлями, тобто порушене цивільне право на отримання спадщини, то, згідно ст.16 ЦК України, воно підлягає судовому захисту шляхом визнання права на спадкове майно. Таким чином, в судовому засіданні встановлений факт прийняття спадщини позивачем після смерті [PERSON] З урахуванням того, що відсутні правовстановлюючі документи на нього та нотаріально оформити спадщину чи іншим шляхом визнати право власності неможливо, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити. Оскільки відповідач. позов визнав повністю, суд приймає визнання позову відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст.ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст.ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди), а тому суд не може покласти на позивача судові витрати.

Outcome: approved