Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

30.05.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя посилаючись на те, що з відповідачем вони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 26.02.2005 року, від якого дітей не мають. З 2012 року шлюбні відносини з відповідачем припинені, сумісне господарство не ведеться. В період шлюбу ними було придбано житловий будинок [ADDRESS], вартість якого, як він вважає, складає 60000,00грн. Правостановлюючі документи на будинок оформлені на нього, однак оскільки житловий будинок вони придбали під час шлюбу за спільні кошти, то просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок [ADDRESS] та поділити вищевказаний будинок між ним та відповідачем, визнавши на кожним із них по 1/2 частині вищевказаного будинку. В судовому засіданні позивач на позові наполягав, відповідач та її адвокат позов визнали в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Матеріалами справи встановлено, що сторони з 26.02.2005 року знаходяться в зареєстрованому шлюбі (а.с.5), від якого дітей не мають. В період шлюбу сторони придбали житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області від 27.04.2006 року, реєстр 2675, який оформлено на позивача [PERSON], що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 28.08.2014 року №558 (а.с.6). Згідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Статтею 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, то відповідно до ст.71 СК України спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Суд вважає, що житловий будинок [ADDRESS], який був придбаний сторонами в період перебування в шлюбі є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і належить їм порівну по 1/2 частині. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, тому суд вважає за доцільне визнати спірний будинок спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за кожним із них право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі - 300,00грн. згідно до ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved