Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

30.06.2016 (за поштовим штемпелем) уповноважений представника позивача [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 23.07.2014 між позивачем та ПАТ «ІМЕКСБАНК» було укладено Договір № 999-00151057 банківського рахунку в рамках кредитного продукту (далі - Договір), який складається з Договору приєднання та Договору про надання кредиту (овердрафт) з використанням банківської платіжної картки міжнародних платіжних систем в АТ «ІМЕКСБАНК», відповідно до умов якого банк зобов`язався надати кредит позивачу для сплати коштів понад кредитовий залишок коштів на рахунку шляхом встановлення на поточний рахунок позичальника ліміту овердрафту та зарахування коштів на поточний рахунок № [NUMBER] у розмірі та на умовах встановлених у цьому Договорі, а позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі. Згідно з п. 1.2 Договору встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитом - 18,9% річних, розмір кредитного ліміту - 10000 грн, кредит видається для споживчих потреб. Крім того, п. 1.2.8 Договору встановлено комісійну винагороду за надання кредиту у розмірі 9,9% від суми отриманого кредиту, яка сплачується позичальником у день видачі кредиту та комісійну винагороду за послуги кредит-сервісу в розмірі 1,7% від суми отриманого кредиту, що суперечить п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не відповідає положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та порушує її права. Згідно з графіком погашення кредиту дата остаточного поверненя овердрафту по 22.07.2017 включно. Вважає, що при оформленні Договору було порушено права позивача як споживача через невиконання імперативних вимог закону щодо надання повної, своєчасної та достовірної інформації про послугу, що є предметом Договору. Зокрема зміст Договору викладено дрібним шрифтом, позивач була обмежена в часі з його ознайомленням, представник банку детально не роз`яснив умови договору. Натомість позивач як позичальник була позбавлена фактичної можливості вносити зміни до змісту Договору та була змушена погодитись лише із запропонованими умовами,тому просить визнати недійсним спірний Договір. У своїх письмових запереченнях проти позову уповноважений представник відповідача посилається на те, що розпочата процедура ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК», уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію товариства призначено Гаджієва С.О. Позивач при укладенні Договору була ознайомлена з його змістом, де детально було зазначено його умови. Щодо незгоди позивача із сплатою комісії за послуги кредит-сервісу, то таку незгоду вона повинна була заявити до підписання Договору чи відмовитися від його підписання. Натомість позивач підписала Договір, чим підтвердила, що повністю розуміє всі його умови, свої права та обов`язки та погоджується з ним. В укладеному між сторонами Договорі передбачено платежі за супутні послуги, якими є інші послуги банку, зокрема сплата комісії за послуги кредит-сервісу. До того ж сторони встановили відповідальність за невиконання умов Договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, коли підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, тощо, які передують укладенню Договору. В подальшому між сторонами виникають зобов`язальні відносини, щодо яких цей Закон не застосовується. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 05.09.2016 за клопотанням представника відповідача та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» провадження в справі було зупинено до ухвалення Господарським судом Одеської області остаточного судового рішення в справі № 916/1253/15-гза позовом Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» до ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ», ТОВ «ФРЕГАТ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсними нікчемних договорів та застосування наслідків недійсності договору та за зустрічним позовом ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» до АТ «ІМЕКСБАНК» про визнання правочину дійсним та визнання права власності. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 25.03.2019 поновлено провадження у справі та розгляд цієї справи призначено за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03.10.2017, в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. В судове засідання сторони повторно не з`явилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, направили суду заяви з клопотанням про розгляд справи за їхньої відсутності, уповноважений представник позивача позов підтримує повністю, уповноважений представник відповідача позов не визнає повністю. Оцінюючи наведені у справі аргументи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставин, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що 23.07.2014 між позивачем та ПАТ «ІМЕКСБАНК» було укладено Договір № 999-00151057 банківського рахунку (в рамках кредитного продукту Банку), який складається з Договору приєднання 999-00151057 та Договору про надання кредиту (овердрафт) з використанням банківської платіжної картки міжнародних платіжних систем в АТ «ІМЕКСБАНК», відповідно до умов якого відповідач надав кредит позивачу на споживчі потреби для сплати коштів понад кредитовий залишок коштів на рахунку шляхом встановлення на поточний рахунок позичальника ліміту овердрафту та зарахування коштів на поточний рахунок № [NUMBER] у розмірі та на умовах встановлених у дому Договорі, а позивач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі. Дата остаточного поверненя овердрафту по 22.07.2017 включно (а.с.40-45 - копія Договору) . Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) рішенням від 27.05.2015 № 105 розпочала процедуру ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» (а.с.59-61 - копії постанови та рішень). Рішенням Господарського суду Одеської області від 15.08.2018 в справі № 916/1253/15-г, яке постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.03.2019, залишено без змін, позов акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» задоволено частково. Визнано недійсним Договір про відступлення права вимоги від 21.11.2014, що укладений між АТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «ФРЕГАТ», згідно якого АТ «ІМЕКСБАНК» передав/відступив на користь «ФРЕГАТ» належні банку права вимоги в сумі 312 237 465,66 грн за кредитними договорами, в кількості 23 254 кредитів, що укладені з позичальниками банку фізичними особами. Визнано недійсним тристоронній Договір про заміну сторони в зобовязанні від 26.12.2014, що укладений між АТ «ІМЕКСБАНК», ТОВ «ФРЕГАТ» та ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ», предметом якого є заміна сторони кредитора - ТОВ «ФРЕГАТ» за договором про відступлення права вимоги від 21.11.2014 новим кредитором - ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ». Визнано недійсним Договір від 06.01.2015 про внесення змін до Договору про відступлення права вимоги від 21.11.2014, що укладений між АТ «ІМЕКСБАНК» та ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ», предметом якого є зміна переліку кредитних договорів, права вимоги за якими мали перейти до нового кредитора - ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ», до 23 131 кредитів та зменшення загальної суми вимог до 307 953 215,96 грн. Зобов`язано ТОВ «КОМПАНІЯ ДАСТІ» повернути АТ «ІМЕКСБАНК» за актом приймання-передачі отримані за нікчемними правочинами оригінали кредитних договорів та всі підтверджуючі право вимоги документи (а.с.135-193, 206-208 - судові рішення). П. 1.2.8 Договору встановлено комісійну винагороду за надання кредиту у розмірі 9,9% від суми отриманого кредиту, яка сплачується позичальником у день видачі кредиту та комісійну винагороду за послуги кредит-сервісу в розмірі 1,7% від суми отриманого кредиту. Відповідно до п. 17 ст. 1 цього Закону послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. За правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України від «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. У ч. 1, ч. 3 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 23.07.2014, що укладений між сторонами, відповідач надав позивачу кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991, з наступними змінами, у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача, тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Відповідно до вимог ст. ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. А тому незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Указаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1716цс15. В частині 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Умови укладеного між відповідачем та [PERSON] Договору були погоджені сторонами у встановленому законом порядку і позичальник проти них не заперечувала, що підтверджується її підписом в Пропозиції укласти договори (оферта) та в Договорі про надання споживчого кредиту, де позивачка поставила свій підпис та зазначила, що «кредитний договір складається з двоє невідємних частин, а саме, цих Умов Договору про надання споживчих кредитів та Пропозиції ( Оферти ) позичальника щодо укладення кредиту. Підписанням цього Договору вона підтвердила, що ознайомлена з умовами кредитування, зокрема щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, варіанти повернення, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість та умови дострокового повернення кредиту, форми та видів його забезпечення тощо та [PERSON] було передано один з оригіналів цього Договору. Таким чином, зазначені обставини свідчать про те, що Договір є результатом домовленості сторін і в основному відповідає загальним засадам цивільного законодавства, встановленим ст. 3 ЦК України. Зокрема у Договорі від 23.07.2014 передбачені всі істотні умови такого виду договорів відповідно до вимог законодавства. У ньому зазначена сума кредиту, річна відсоткова ставка, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків тощо. Вбачається, що позивач як позичальник була ознайомлена з умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Наведеним спростовуються доводи представника позивача про те, що при підписанні Договору банком були порушені права [PERSON] , що вона не була повідомлена про умови надання кредиту належним чином. Згідно з підписаним [PERSON] Договором від 23.07.2014 їй було надано інформацію про умови кредитування та ці відомості є повні, вичерпні та зрозумілі для позичальника. Крім того, 23.07.2014, в день підписання Договору, [PERSON] отримала його примірник, що надавало їй додаткову можливість детально вивчити його умови і в разі необхідності звернутися за правовою допомогою до спеціалістів та у випадку незгоди з умовами Договору відмовитися від надання їй фінансової послуги (п. 3.1.3 Договору). Ст. 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Із врахуванням вимог ст. 80 ЦПК України надані позивачем докази вбачаються достатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи. Позивач звільнена від сплати судового на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, оскільки укладений між сторонами Договір частково суперечить нормам Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», так як в судовому засіданні доведено, що комісійна винагорода, передбачена п. 1.2.8 Договору не є послугою в розумінні положень Закону України «Про захист прав споживачів», а відповідач встановив в Договорі платежі, які позивач повинна сплатити за здійснені банком на власну користь дії. При цьому суд враховує, що з метою перевірки доводів позову ухвалою суду від 19.08.2016 від відповідача було витребувано дані про складові послуги кредит-сервісу за Договором, яка не була виконана. До стягнення із відповідача в дохід держави підлягає судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. У задоволенні решти позовних вимог вбачається за необхідне відмовити, так як в судовому засіданні не доведено, що має місце порушення інших прав та інтересів позивача та те, що укладений між сторонами Договір у іншій частині суперечить нормам ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного,

Outcome: partial