Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

30 грудня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-Банк» звернулося до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитним договором № 226827/47/к/3П/7 від 19 лютого 2014 року у розмірі 2976,72 грн., а також судові витрати у розмірі 1378,00 грн.. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що відповідно до укладеного кредитного договору № 226827/47/к/ЗП/7 від 19 лютого 2014 року [PERSON] отримав кредит на споживчі потреби у розмірі у розмірі 5000,00 грн. строком на 48 місяців, з 19 лютого 2014 року до 19 лютого 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,00% на рік. Відповідач зобовязався забезпечити повернення кредиту та щомісячну сплату нарахованих відсотків. В порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобовязання за ним виконує неналежним чином, про що свідчить наявна заборгованість, яка виникла станом на 06 грудня 2016 року за кредитним договором № 226827/47/к/3П/7 від 19 лютого 2014 року - в загальній сумі 2976,72 грн. та яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в сумі 870,51 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 272,96 грн., пені на відсотки (п.6.2 кредитного договору) в сумі 40,80 грн.; штраф (п.6.5 кредитного договору) в сумі 500,00 грн., залишку заборгованості по несплаченій комісії в сумі - 1125,00 грн., пені за несплату заборгованості по комісії (п.6.3 кредитного договору) в сумі 167,45 грн. До теперішнього часу відповідач [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 226827/47/к/3П/7 від 19 лютого 2014 року у добровільному порядку не погасив, тому позивач ПАТ АБ «Експрес-Банк» вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Представник позивача ПАТ АБ «Експрес-Банк» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, проте до матеріалів позовної заяви представником позивача [PERSON] подано заяву на адресу суду, в якій просить розглянути справу у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти ухваленні по справі заочного рішення не заперечують (а.с.22). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст.ст.74,76 ЦПК України, що підтверджується розпискою в отриманні судової повісти (а.с.32,33)., однак про причини неявки суду не повідомлено, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Згідно положень ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною\~2 ст.6 ЦК України \~передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані \~цими актами. У відповідності до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України \~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.627 ЦК України \~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досяглії згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № 226827/47/к/3П/7 від 19 лютого 2014 року позичальник [PERSON] отримав у ПАТ АБ «Експрес-Банк» кредит у розмірі 5000,00 гривень строком на 48 місяців, до 19 лютого 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,00% на рік (а.с.6-7). Банк свої зобовязання за укладеним з [PERSON] кредитним договором № 226827/47/к/3П/7 від 19 лютого 2014 року виконав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за вищезазначеним кредитним договором виконує неналежним чином, про що свідчить наявна заборгованість, яка виникла з 06 грудня 2015 року. Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за укладеним кредитним договором № 226827/47/к/3П/7 від 19 лютого 2014 року, в порушення умов Договору, станом на 06 грудня 2016 року відповідач [PERSON] має заборгованість за вищезазначеним кредитним договором № 226827/47/к/3П/7 від 19 лютого 2014 року в загальній сумі 2976 гривень 72 копійки, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в сумі 870,51 грн.; заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 272,96 грн., пені на відсотки (п.6.2 кредитного договору) в сумі 40,80 грн.; штраф (п.6.5 кредитного договору) в сумі 500,00 грн., залишку заборгованості по несплаченій комісії в сумі - 1125,00 грн., пені за несплату заборгованості по комісії (п.6.3 кредитного договору) в сумі 167,45 грн. Вказана сума заборгованості підтверджується наданим позивачем належним розрахунком, який міститься в матеріалах справи (а.с.5). В ході судового розгляду справи відповідачем [PERSON] заперечень проти позову не надано, будь-яких доказів, які б спростували доводи позивача, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, суду не подано та в суді не доведено, нарахованої позивачем суми заборгованості .яка виникла за кредитним договором № 226827/47/к/3П/7 від 19 лютого 2014 року, не оспорено. Статтею 204 Цивільного кодексу України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно вимог ст.ст.526,527 ЦКУкраїни зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та\~\~вимог\~\~цього\~\~Кодексу,\~\~інших актів цивільного законодавства,\~\~а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. У відповідності до положень ч.1\~ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти\~\~виконання\~\~особисто,\~\~якщо інше не встановлено договором або законом,\~\~не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1\~ст.530 ЦК України, якщо\~\~у\~\~зобов'язанні\~\~встановлений\~\~строк\~\~(термін)\~\~його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею)\~є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ч.1 ст.624 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (ст.551 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Відповідно до положень ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У звязку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору № 226827/47/к/3П/7 від 19 лютого 2014 року, позивачем ПАТ АБ «Експрес-Банк» на адресу позичальника [PERSON] направлялися повідомлення про наявність прострочених платежів за кредитом та необхідність дострокового повернення заборгованості за кредитним договором (№ 35 від 15.01.2016 року, № 467 від 16.08.2016 року, копії яких містяться в матеріалах справи (а.с.17,18, зворот), проте вимоги Банку відповідачем проігноровані та до теперішнього часу наявна заборгованість за вказаним кредитним договором відповідачем [PERSON] у добровільному порядку не погашена, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду за захистом своїх прав та охороняємих законом інтересів. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені ПАТ АБ «Експрес-Банк» позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки позичальник [PERSON] свої зобовязання за укладеним кредитним договором № 226827/47/к/3П/7 від 19 лютого 2014 року належним чином не виконує, наявна за вищевказаним кредитним договором заборгованість, відповідачем [PERSON]О до теперішнього часу у добровільному порядку не погашена, тому заборгованість за вищевказаним кредитним Договором №226827/47/к/3П/7 від 19 лютого 2014 року, яка виникла станом на 06 грудня 2016 року, в загальній сумі 2976,72 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ АБ «Експерес-Банк» у судовому порядку. Крім того, відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально ним підтверджені судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 1378,00 грн. (а.с.1).

Outcome: approved