Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

31 березня 2016 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить розірвати шлюб між ним та [PERSON], який був зареєстрований 30 травня 2009р. виконкомом Верхньодніпровської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис №21. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30 травня 2009 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Верхньодніпровської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис №21. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 24.12.2012р.н. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами повністю припинені. Вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе. На сьогоднішній день відповідач проживає своїм окремим життям. У судове засідання позивач не зявився. Від нього надійшла заява, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглядати за своєї відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судові засідання двічі підряд не з'явилася. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала. За таких обставин, у порядку передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. У звязку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 30 травня 2009 року виконкомом Верхньодніпровської міської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №826, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.2). Подружнє життя між сторонам не склалося, фактично шлюбні відносини припинені. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина - [PERSON], 24.12.2012р.н. Підстав для надання строку для примирення судом не встановлено. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України\~суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд доходить висновку, що оскільки подружнє життя між сторонами не склалося, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, це свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливим, так як це суперечить інтересам сторін, цивільний позов підлягає задоволенню. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved