Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

30.01.2014 р. позивач звернувся в суд з указаним позовом, (збільшивши вимоги в ході судового розгляду) який умотивовано так. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.11.1999 р. по 31.07.2012 р. За час шлюбу збудували нежитлову будівлю-магазин «[INFO]» в [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за позивачкою 26.11.2012 р. Позивач як підприємець - фізична особа здійснював господарську діяльність у магазині «[INFO]». 26.01.2013 р. відповідачка вигнала з магазину продавця позивача, забрала в неї ключ від вхідних дверей, зачинила магазин і не впускає позивача, не зважаючи на звернення позивача в міліцію і Колочавську сільську раду. 27.01.2014 р. о 10 год. відповідачка не допустила в магазин працівника КП «Міжгірське БТІ», а також для обмірів будівлі павільйону, що знаходиться поряд. Цими діями відповідачка перешкоджає позивачу користуватись належною йому ? частиною нежитлової будівлі-магазину «[INFO]», що встановлено рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18.06.2013 р. Зокрема, позивач у 2006 р. уклав договір найму приміщення на строк 30 років 3 поверху магазину «[INFO]» з ФОП [PERSON] на умовах сплати в рахунок оренди цього приміщення за поставку будівельних матеріалів, використаних для будівництва магазину позивачем на суму 216795 грн., переданих позивачу цим підприємцем з 2004 по 2010 р.р. Позивач вважає, що відповідачка як співвласник будівлі магазину має нести зобов'язання за договорами оренди приміщення і договорами поставки будівельних матеріалів, тобто за спільні борги подружжя, які виникли в інтересах сім'ї, оскільки ФОП [PERSON] пред'явив до позивача претензії за невиконання договорів. Позивач цей борг розрахував так: 620 грн. 20 коп. місячної орендної плати х 281 місяць (строк закінчення дії договору оренди приміщень), всього 176 276 грн. 20 коп. Штраф за невиконання договору 30 % (згідно п. 5.2)становитиме 52282 грн. 86 коп. Позивач вважає, що відповідачка має оплатити йому половину вказаних сум, тобто: 87138,10 грн. боргу і і 26141,43 грн. пені. Окрім цього, усунути перешкоди в користуванні будівлі магазину йому і третій особі ФОП [PERSON] шляхом надання вільного доступу до приміщення для здійснення підприємницької діяльності. Відповідачка позов заперечила повністю, а позицію обґрунтувала так. Сторони під час шлюбу займались кожен індивідуально підприємницькою діяльністю, а тому їх взаємовідносини щодо усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням є господарськими відносинами, які мають розглядатись у порядку господарського судочинства, в тому числі і по претензіям ФОП [PERSON] Відповідачка також повідомила, що до розподілу судом нежитлової будівлі магазину «[INFO]», вона як зареєстрований власник цієї будівлі в цілому уклала договір оренди магазину з своїм батьком ФОП [PERSON], який допомагав їй під час шлюбу з позивачем коштами і працею в будівництві приміщення магазину. Відповідачка виконала рішення Воловецького районного суду та рішення апеляційного суду , що стверджено актом державного виконавця від 22.01.2014 р. Окрім цього, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 18.06.2013 р. нежитлова будівля - магазин «[INFO]» визнана спільною сумісною власністю сторін і поділена між ними на ідеальні частки по ? кожному без поділу в натурі, а тому вимоги позивача про надання доступу на 1-й і 3-й поверхи є безпідставними. Третя особа ФОП [PERSON] на судовий розгляд справи не з'явився, однак подав у справу письмові позиції, подані кожною стороною з такою мотивацією. [PERSON] підтвердив укладення договорів з позивачем як підприємницькі угоди щодо поставки будівельних матеріалів з оплатою таких в рахунок оренди приміщення в магазині «[INFO]» протягом 30-и років у виді найму третього поверху для торгівлі будівельними матеріалами. Оцінивши позиції сторін, доводи їх представників, подані в справу докази, суд установив такі обставини і дійшов наступного висновку. Нежитлова будівля - магазин «[INFO]» в [ADDRESS] згідно рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18.06.2013 р. визнана спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] і [PERSON] і це майно поділено між ними в ідеальних частках по ? частині кожному. Розподіл (виділ) у натурі вказаного об'єкту нерухомого майна не проводився. Сторони також не домовились і не уклали договору про порядок користування цим майном. Нежитлова будівля магазин «[INFO]» уявляє собою приміщення з одним входом, на три поверхи. Сторони визнали, що під час шлюбу вони здійснювали підприємницьку діяльність у виді торгівлі кожен окремо як фізична особа підприємець і внутрішні приміщення використовували так: - перший поверх під продовольчий магазин - відповідачка; - другий поверх - під промисловий магазин - позивач; - третій поверх - здано в оренду ФОП [PERSON] під торгівлю будматеріалами за договорами, які укладені позивачем і [PERSON] Після розірвання шлюбу відповідачка в листопаді - грудні 2012 р. зареєструвала в КП «Міжгірське БТІ» право власності на вказану нежитлову будівлю в цілому за собою, оскільки правоустановчі документи на забудову видавались і оформлялись за нею. 25 грудня 2012 р. відповідачка як фізична особа - підприємець уклала договір оренди першого поверху приміщення в [ADDRESS] площею 63,58 кв.м з кочегаркою 2,53 кв.м для торгової діяльності на строк до 30.11.2015 р. з [PERSON] (своїм батьком) як фізичною особою - підприємцем. У жовтні 2013 р. на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18.06.2013 р. позивач зареєстрував право власності на ? частину цього нерухомого майна. Рішенням Воловецького районного суду Закарпатської області від 04.07.2013 р. і апеляційного суду Закарпатської області від 22.08.2013 р. відповідачку зобов'язано усунути перешкоди у здійсненні підприємницької діяльності позивачу на першому поверсі магазину «[INFO]» шляхом забезпечення йому вільного доступу до торговельного приміщення з передачею наявних товаро-матеріальних цінностей. Згідно постанови державного виконавця ВДВС Міжгірського РУЮ від 23.01.2014 р. вказані судові рішення, фактично виконані згідно акту державного виконавця від 22.01.2014 р. , а виконавче провадження з примусового виконання закінчено. Сторонами визнано, що станом на час розгляду справи по суті позивач не має доступу до внутрішніх приміщень магазину, не має ключів від дверного замка, оскільки такий замінено і знаходиться в [PERSON] (батька відповідачки). Отже, позивач не може здійснити своє право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна в частині володіння і користування приміщенням за цільовим призначенням (ст. 319 ЦК України). Позивач також має право на здійснення часткової спільної власності за згодою співвласників, у тому числі на надання йому у володіння чи користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у справі спільної часткової власності. Це право власності позивача підлягає захисту згідно з ст.ст. 16, 391 ЦК України. Тому вимоги позивача про зобов'язання відповідача усунути будь-які перешкоди в користуванні належною йому частиною в нежитловій будівлі підлягають задоволенню. Інші позовні вимоги підлягають відхиленню по таким підставам і мотивам. Згідно з ст. 65 ч. 4 СК України, договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для одного з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використано в інтересах сім'ї. З обставин справи , визнаних сторонами, їхніх пояснень, письмових пояснень третьої особи [PERSON], змісту договорів оренди, укладених сторонами в 2006 р. і 2007 роках з фізичною особою підприємцем [PERSON] видно, що як позивач так і відповідачка, укладали договору з ФОП [PERSON] про оренду частини приміщень нежитлової будівлі в [ADDRESS], а позивач і договір поставки будматеріалів, як суб'єкт господарювання без погодження між собою як члени сім'ї, оскільки кожен з них займається окремо підприємницькою діяльністю. Позивач не подав жодного доказу, що укладав ці угоди в інтересах сім'ї. Окрім цього, подані позивачем накладні про придбання будівельних матеріалів суд не бере до уваги, бо за змістом цих документів постачальником товарів виступає магазин «[INFO]», а одержувачем магазин «[INFO]». В справі не має доказів, що ці будматеріали використані для будівництва нежитлової будівлі. Суд відхиляє подані позивачем заяви від імені ФОП [PERSON], оскільки підпис на цих заявах від імені [PERSON] не скріплений печаткою. Натомість відповідачка подала заяву від імені [PERSON] скріплену підписом і печаткою від імені цієї особи, за змістом якої ФОП [PERSON] не має жодних претензій до сторін, договір оренди з [PERSON] припинив добровільно, а заяв про підтримання позовних вимог [PERSON] не підписував і не подавав до суду. Таким чином, взаємовідносини позивача як фізичної особи підприємця з ФОП [PERSON] щодо виконання договорів оренди і поставки не пов'язані з сімейними відносинами. По суті, такі відносини є господарськими і мають розглядатись окремо в господарському судочинстві. Не заслуговують на увагу і вимоги позивача скасувати витяг про державну реєстрацію № 36899764 від 22.12.2012 р. , за яким право власності на нежитлову будівлю в [ADDRESS] зареєстровано в цілому за відповідачкою, оскільки цим документом підтверджено первинну реєстрацію цього об'єкта нерухомого майна в КП «Міжгірське БТІ». Натомість згідно письмового повідомлення з реєстраційної служби Міжгірського РУЮ від 19.03.2014 р. № 06/3/1-07/43 за позивачем зареєстровано право спільної часткової власності на ? частину вказаної нежитлової будівлі на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 18.06.2013 р. в справі № 706/1602/12. Отже, права позивача не ущемлені, а відповідачка має право зареєструвати спільну часткову власність на цей же об'єкт відповідно до вказаного рішення суду, виходячи із обов'язку, передбаченого ст.. 331 ч. 2 ЦК України, тобто здійснити державну реєстрацію такого права згідно з чинним законодавством. Згідно з ст.. 88 ЦПК України судові витрати підлягають частковому задоволенню, пропорційно задовольненим вимогам, виходячи з такого. Позивач, по суті, пред'явив у суд три немайнові окремі вимоги і одну майнову вимогу. Натомість судовий збір оплатив при поданні позову в сумі 243,60 грн. Отже, згідно із ставками судового збору, передбаченими законом «Про судовий збір», на його користь з відповідачки слід стягнути судовий збір у сумі 243,60 грн., оскільки задовольнено його одну немайнову вимогу. Натомість на позивача слід покласти стягнення судового збору, виходячи з відхилених позовних вимог (дві окремі немайнові і одну майнову на суму 113279,53 грн.) за ставками: 243,60 грн. ; 243,60 + 1132,80 грн. (1% від суми 113279,53 коп. Вимоги позивача стягнути з відповідачки понесені ним витрати на послуги адвоката, всього в сумі 4560 грн., суд задовольняє частково, з таких обґрунтувань. Позов задовольнено частково. Згідно із законом «Про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» суд визнає належним до компенсації такий розрахунок гонорару адвоката на правову допомогу позивачу в справі: - підготовка всіх процесуальних документів у справі (первісну позовну заяву, заяву про збільшення позовних вимог, заяву про забезпечення позову з витратою 3,5 годин х 480 грн. (розрахункова договірна вартість у межах вказаного закону), всього 1680 грн., а також за участь представника-адвоката в двох судових засіданнях протягом 3,5 годин згідно журналу судових засідань, всього: 480 грн. (договірна вартість за такі послуги) х 3,5 год. = 1680 грн., - загальна сума становить 3680 грн. Натомість позивач, згідно квитанцій оплатив фактично представнику (адвокату) суму 4560 грн. Оскільки позов задовольнено частково, суд визнає достатнім компенсацію цих витрат позивача в межах суми 1400 грн., які слід стягнути з відповідачки на його користь. Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Міжгірського районного суду від 11.02.2014 р. не має підстав скасовувати до набрання рішення суду законної сили.

Outcome: partial