Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

29 лютого 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 17 907,56 грн. та судові витрати по справі. В позовній заяві зазначав, що 23 серпня 2012 року між сторонами був укладений договір кредиту, за яким відповідач одержала від позивача кредит в сумі 9600 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних. Відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені договором. Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідач не виконувала умови договору належним чином та не сплачувала кредитні платежі як то передбачено договором, через що станом на 31.12.2015 року за нею утворилася загальна заборгованість в сумі 17 907,56 грн., просив стягнути її з відповідача на свою користь та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 64). За вищевказаного, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив, що 23 серпня 2012 року відповідачем підписано анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку (а.с. 12). Частиною 1 ст.634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з нормою ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За приписами ч.1, ч.2 ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Позивач, посилаючись на надання відповідачці послуг з кредитування, доказів з цього не надав. Так, Заява-анкета про приєднання до послуг містить перелік послуг з оформлення картки «Універсальна», картки «GOLD», пенсійної картки, зарплатного пакету, ідентифікація з паспортом, дебетової особистої картки, «Ощадкнижка» (Депозит). В той же час, у заяві-анкеті, підписаній відповідачем 23.08.2012 року, відсутні вказівки на послуги, які вона забажала отримати від позивача (а.с. 12 зворотній бік). Доказів щодо використання відповідачкою кредитних коштів Банку, суду не надано, не зважаючи на витребування судом додаткових документів на підтвердження використання відповідачем саме кредитних коштів (а.с. 62, 63). Наданий суду розрахунок із заборгованості є внутрішнім документом Банку, та ні в якому разі не вказує про наявні між сторонами саме кредитні відносини. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона має довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України - Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 10 ЦПК - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши надані письмові докази, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог з мотивів, зазначених вище.

Outcome: dismissed