Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

31.08.2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Вказувала, що з 2007 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який в 2016 році було розірвано, від спільного життя мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дітей, позивач просила стягнути з останнього аліменти на їх утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи із дня предявлення позову і до повноліття дітей. В судовому засіданні позивач підтримала заявлений нею позов та просила його задовольнити, пояснивши, що відповідач допомагає нерегулярно та вона змушена постійно просити його про це, тому хоче щоб він сплачував аліменти регулярно у встановленому розмірі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що надає допомогу продуктами, а також дає кошти безпосередньо дітям. В січні-лютому він не надавав допомоги через відсутність заробітку, але навесні збільшив обсяги допомоги. Крім того він не хоче надавати грошові кошти позивачу на руки, щоб вона ними розпоряджалась. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, а також дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 04.08.2007 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб. В судовому засіданні сторони визнали, що зареєстрований між ними шлюб розірвано 26.03.2016 року. Від спільного життя сторони мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], що вбачається з копій свідоцтв про народження останніх. Згідно довідки № 2899 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 01.08.2016 року Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, відповідач з дітьми зареєстрована за адресою: [INFO]. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, матеріальний стан та стан здоровя платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року закріплює, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Постановою пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 17 розяснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 31.08.2016 року і до досягнення дітьми повноліття, оскільки судом не встановлено, а відповідачем не доведено в судовому засіданні про наявність між сторонами домовленості про сплату аліментів з конкретно визначеними умовами, а також добровільне виконання останнім умов цієї домовленості, тому позивач правомірно скористалась правом на звернення до суду з цим позовом. Разом з цим, суд звертає увагу, що згідно ст. 186 СК України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в сумі, що становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 551,20 грн.

Outcome: approved