Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

31 серпня 2015 року до суду з позовом до фермерського господарства Колос про розірвання договору оренди землі звернулася громадянка [PERSON]. Зазначала в позові, що їй на праві власності належала земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 6,55 га, розташована в межах території Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області. 1 січня 2010 року між нею та відповідачем був укладений договір № 39 оренди вказаної земельної ділянки строком дії по 2019 рік, який був зареєстрований у Миколаївській регіональній філії Центр ДЗК 19 лютого того ж року. Проте зазначала, що протягом останніх трьох років орендар не виконує умови договору і не сплачує орендну плату, тому вона вимушена була самостійно обробляти земельну ділянку. Посилаючись на вказане просила розірвати договір оренди через систематичну несплату орендної плати. Під час розгляду справи позивачка померла 15 жовтня 2015 року, в зв'язку з чим провадження в справі було зупинено до встановлення та залучення спадкоємців. За спливом строку для прийняття спадщини судом було встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом є громадянка [PERSON], яка ухвалою суду від 6 червня 2016 року була залучена до участі в справі як правонаступник померлої позивачки [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що договір не припинив свою дію і не був розірваний, але на протязі трьох років, за домовленістю між його сторонами, власниця, а вірніше її племінниця [PERSON], за погодженням з нею, самостійно обробляла земельну ділянку. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав. Первісній позивачці [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка, площею 6,55 га, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області, на підтвердження чого їй був оформлений та виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р2 № 570559 від 23 січня 2002 року (а.с. 9). 1 січня 2010 року між нею та фермерським господарством Колос був укладений договір оренди цієї земельної ділянки строком на 9 років, який був зареєстрований 19 лютого 2010 року в Миколаївській регіональній філії ДП Центр ДЗК за № 041049000715 (а.с. 11). 15 жовтня 2015 року [PERSON] померла, а спадщину після її смерті прийняла [PERSON], але на своє ім'я її ще не переоформила. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. 5.6. зазначеного вище договору оренди перехід власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни чи розірвання договору оренди. Таким чином після смерті первісної власниці ділянки до [PERSON] перейшли всі права та обов'язки за укладеним договором оренди землі. Правовідносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України та Законом України Про оренду землі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. За приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини другої ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 93 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ст. 13 Закону України Про оренду землі договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Положенням ч. 1 ст. 14 Закону України Про оренду землі передбачено укладення договору оренди у письмовій формі. Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в чинній на час укладення договору оренди редакції, договір оренди землі набував чинності після його державної реєстрації. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір оренди земельної ділянки, був укладений у письмовій формі, пройшов відповідну державну реєстрацію, орендодавець (позивачка) мала необхідний обсяг цивільної дієздатності та її волевиявлення було спрямоване на укладення договору оренди. Зазначені вище норми закону порушені не були. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин 3,4 ст. 31 Закону України Про оренду землі договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Згідно зі ст. 32 цього Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. В частині 1 ст. 24 Закону України Про оренду землі виписані обов'язки орендаря, які, у разі їх невиконання, дають підстави орендодавцю вимагати розірвання договору, зокрема його обовязок своєчасно вносити орендну плату. Крім цього, ст. 141 Земельного кодексу України передбачені підстави для припинення права користування земельною ділянкою зокрема через систематичну несплату земельного податку або орендної плати (п. д) ч. 1). Систематичної несплатою орендної плати може бути неодноразове таке порушення умов договору. Відповідно до ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. В той же час, як було встановлено в судовому засіданні, за домовленістю між сторонами договору, власниця на протязі останніх трьох років самостійно обробляла належну їй земельну ділянку. Цього факту сторони не заперечували, хоча й мали різні пояснення про причини такої ситуації. При цьому позивачка [PERSON] вказувала, що користувалася ділянкою від імені своєї тітки [PERSON] і всі перемовини по укладенню договору оренди та його виконанню вела вона особисто. Зазначала, що за домовленістю з директором фермерського господарства земельна ділянка була назавжди повернута власниці для подальшого належного володіння та користування. Але представник відповідача зазначав, що за домовленістю між ними вона отримала ділянку назад тимчасово: на декілька років. І хоча між ними не було належним чином оформлена така домовленість (доповнення, зміна умов договору тощо), але суть їх полягала в тому, що виконання умов та обовязків договору оренди землі тимчасово було зупинено. З огляду на встановлені обставини суд вважає, що фермерське господарство дійсно, на протязі останніх декількох років не сплачувало орендну плату позивачці, проте це відбувалося не з його вини, оскільки земельна ділянка тимчасово повернулася у користування власниці. Підстав вважати, що договір припинив своє існування і орендодавець отримав назад від орендаря свою землю, як про це наголошує позивачка, у суда відсутні, оскільки такі посилання нею не підтвердженні належними та допустимими доказами. Фактичних дій по його розірванню, як це визначено зазначеними положеннями закону та умовами договору, не відбулося. Доводи відповідачки та її представника щодо систематичної невиплати відповідачем орендної плати, є безпідставними, оскільки зобов'язання по оплаті орендної плати виникають за користування земельною ділянкою, а відповідач не використовував земельну ділянку, то відсутні підстави для виплати орендної плати. Таким чином підстави для задоволення позову відсутні. У разі відмови в задоволенні позову судові витрати з позивача не стягуються. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed