Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

30.10.2014 [PERSON] звернувся із позовом про виділення його частки у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS], визнавши за ним право власності на ? частину вказаної квартири, припинення права спільної сумісної власності. Посилався на те, що він, 24 червня 2005 року зареєстрував шлюб із відповідачем. 01.11.2013 року рішенням Київського районного суду м. Полтави шлюб між ними розірваний. За час перебування у шлюбі вони придбали квартиру №14 у будинку №1 про провулку Заячому в м. Полтава, яка є їхньою спільною сумісною власністю та він має право власності на ? частину цієї квартири. 25.11.2014 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом, який в ході розгляду справи неодноразово змінювала та остаточно просила поділити майно подружжя, з урахуванням того, що вона на придбання квартири витратила свої особисті кошти, а тому розмір її частки у спільній сумісній власності на квартиру є значно більшим. Посилалась на те, що для придбання вказаної квартири вона витратила кошти від продажу однокімнатної квартири [ADDRESS], яка придбана нею до шлюбу та була її особистою власністю, а тому кошти у розмірі 75900 грн. виручені від продажу її власної квартири на придбання у шлюбі спірної квартири повинні бути враховані до визначення розміру її частки у спільному майні. Зазначала, що оскільки вона на придбання квартири витратила свої особисті кошти , а також продовжує сплачувати кредит за квартиру після розірвання шлюбу, то частка позивача у спільній сумісні власності на квартиру є значно меншою ніж ? частина та становить по вартості половину коштів, які вони сплатили за отриманий кредит для придбання квартири спільно з позивачем у період шлюбу. У судовому засіданні позивач [PERSON], його представник [PERSON] підтримали первісний позов, просили його задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. В задоволенні зустрічних позовних вимог просили відмовити за безпідставністю . [PERSON] суду пояснив, що він почав зустрічатись з [PERSON] у 2000 році, а потім вирішили проживати разом. Він поїхав на заробітки в Англію та переказав зароблені там кошти у розмірі 3\~526 доларів США відповідачці у 2002 році для придбання однокімнатної квартири [ADDRESS]. Потім після повернення із Англії ще привіз 3000 доларів США. Зазначав, що однокімнатна квартира [ADDRESS] придбана на ім»я [PERSON] виключно за кошти, які він заробив в Англії. Потім після реєстрації шлюбу вони продали вказану квартиру та придбали спірну квартиру [ADDRESS]. Оскільки кошти на придбання однокімнатної квартири заробив він, то він має право вимагати визнання за ним права власності на ? частини квартири [ADDRESS]. [PERSON] та її представник підтримали зустрічний позов, просили його задовольнити. Первісний позов [PERSON] задовольнити частково, в частині визнання за ним права власності на спірну квартиру на частку, яка визначена експертизою з урахування понесених ним витрат на придбання квартири. Просила визнати за нею право власності на 83/100 частини квартири, а за [PERSON] на 13/100 частини квартири. Третя особа, ПАТ « Райффайзен банк « Аваль» свого представника у судове засідання не направив, надав заяву про розгляд справи у відсутність їхнього представника. Заслухавши сторони, їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків. Установлено що шлюб між сторонами був зареєстрований 24 червня 2005 року. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 01.11.2011 року шлюб між сторонами розірваний. 29 вересня 2006 року на ім»я [PERSON] придбана квартира № 14 у будинку по провулку Заячому в м. Полтава. Вказана квартира придбана в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі та відповідно до вимог ч.1 статті 60 СК України відноситься до спільної сумісної власності. Ч. ст.. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Ч.7 статті 57 СК України передбачено, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. В абзаці 2 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз»яснено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Із матеріалів справи убачається, що [PERSON] ( дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] 18 квітня 2003 року придбала однокімнатну квартиру [ADDRESS], яку продала 21.09.2006 року , продаж вчинений за 75\~900 грн., що на час продажу квартири по курсу НБУ було еквівалентно 15\~000 доларам США ( 100 доларів США 505 грн.) ( а.с. 41, 42). 29 вересня 2006 року , через сім днів після продажу квартири [ADDRESS], на ім»я [PERSON] була придбана спірна квартира. ( а.с. 44). Якщо сторона, третя особа, їх представники заявляють, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, вони за їх згодою можуть бути допитані як свідки згідно із статтями 180-182 цього Кодексу. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що ч. 1 доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч.2 Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Із показань свідка [PERSON], яка була одним із продавцем спірної квартири, убачається, що квартира була продана за 37\~000 доларів США. Вказаний свідок пояснив у судовому засіданні, що вона як продавець квартири домовилась із покупцями, якими були сім»я [PERSON], за ціну продажу квартири 37\~000 доларів США, та ще чекала коли [PERSON] отримає кредит у банку на придбання квартири, оскільки коштів від продажу квартири, що їй належала у них не хватало на придбання спірної квартири. Також зазначала, що частину коштів за продану нею квартиру вона отримувала через банк, після оформлення [PERSON] кредиту на придбання квартири. За продаж квартири вона отримала 37\~000 доларів США. Допитаний у судовому засіданні, як свідок позивач [PERSON], пояснив суду, що однокімнатна квартира [ADDRESS] , яка придбана на ім»я [PERSON] 18 квітня 2003 року придбана за його особисті кошти у розмірі 6\~000 доларів США. Після реєстрації шлюбу із відповідачем вони продали квартиру [ADDRESS] за 22\~000 долари США, а придбали спірну квартиру за 37\~000 доларів США. Також [PERSON] як свідок пояснив, що він з вересня 2011 року не приймає участі в виплаті заборгованості за кредитом, який був оформлений на ім»я [PERSON] та по якому вона отримала 15\~000 доларів США для придбання спірної квартири та проведення ремонту у квартирі. Ніяких угод про наміри на придбання спільного майна із [PERSON] ( на той час [PERSON]) на час придбання нею квартири [ADDRESS] він не укладав, домовленостей (навіть усних) про те, що вказана квартира буде їх спільною сумісною власністю між ними не було. Отже показання позивача [PERSON], який за його клопотанням допитаний у судовому засіданні як свідок, був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань чи відмову від дачі показань, приніс суду присягу говорити правду нічого не приховувати та не спотворювати є належним і допустимим доказом у справі , які підтверджують показання свідка [PERSON] в частині вартості придбаної квартири, а також підтверджують зустрічні позовні вимоги [PERSON] про те, що кошти на придбання спірної квартири були використані від продажу однокімнатної квартири [ADDRESS], яка була придбана нею особисто, до реєстрації шлюбу з [PERSON] та продана нею в період їхнього шлюбу за 22\~000 доларів США. [PERSON] та його представник, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, не надали суду жодного доказу у підтвердження того, що на придбання цієї квартири 18 квітня 2003 року [PERSON] витратив свої особисті кошти. Інформація про переказ [PERSON] 8 жовтня 2002 року на ім»я [PERSON] коштів у розмірі 3\~526.60 доларів США ( т. 2 а.с. 101 -104) не є доказом того ,що квартира [ADDRESS] придбана за кошти [PERSON] [PERSON] та його представник не надали суду доказів того, що станом на 18 квітня 2003 року [PERSON] мав у наявності кошти на придбання вказаної квартири та витратив їх саме на її придбання. Оскільки [PERSON], допитаний як свідок, підтвердив ту обставину, що на придбання квартири № 14 у будинку №1 про провулку Заячому в м. Полтава вони з відповідачем [PERSON] витратили кошти отримані від продажу квартири [ADDRESS] у розмірі 22\~000 доларів США, то є підстави вважати, що квартира [ADDRESS] , хоч і набута за час шлюбу, але частина коштів на її придбання належали [PERSON] особисто. Із матеріалів справи убачається, що квартира [ADDRESS] продана за 75 900 грн., що на час продажу квартири по курсу НБУ було еквівалентно 15 000 доларам США (100 доларів США 505 грн.). Окрім того із показань [PERSON], як свідка убачається, що після розірвання шлюбу він не сплачував кредит, який отриманий [PERSON] на суму 15\~000 доларів США в ПАТ « Райффайзен банк « Аваль», цільове призначення якого для придбання квартири № 14 у будинку №1 про провулку Заячому в м. Полтава ( т. 1 а.с. 168). Так із висновку кредитного комітету Полтавського відділення №2 ПАТ « Райффайзен банк « Аваль» убачається, що кредит [PERSON] можливо надати для придбання квартири в [ADDRESS] строком на 20 років, а в якості забезпечення повернення кредиту укласти договір поруки з [PERSON] та договір застави на вказану квартиру. Із довідки ПАТ « Райффайзен банк « Аваль» про стан кредиту ( т. 1 а.с. 21) убачається, що станом на 24.11.2011 року ( час розірвання шлюбу між сторонами) заборгованість по кредиту складає 8\~042.43 долари США, у тому числі по сумі кредиту 7\~854.77 доларів США. Із висновку судової будівельно-технічної експертизи від 17.06.2015 року убачається, що розмір часток співвласників спірної квартири з урахуванням того, що один із співвласників квартири на час її придбання 29.08.2006 року витратив свої особисті кошти становить 87/100 частини та 13/100 частини. При цьому експерт брав до уваги суму продажу квартири, що належала [PERSON] до шлюбу 75 900 грн., що на час продажу квартири по курсу НБУ було еквівалентно 15 000 доларам США (100 доларів США 505 грн.), а також кошти, які були виплачені [PERSON] на погашення кредиту особисто після розірвання шлюбу , і розмір коштів, які сплачені сторонами по кредиту в період шлюбу. Суд не приймає до уваги заперечення представника [PERSON] в тій частині , що експерт не вірно визначив розмір часток у праві власності на квартиру, так як брав до уваги кошти що виручені від продажу квартири [ADDRESS] у доларовому еквіваленті, тоді як квартира продана за 75\~900 грн., оскільки ці заперечення спростовуються показаннями позивача [PERSON], допитаного у судовому засіданні як свідка , який підтвердив, що вказана квартира продана за 22\~000 долари США, а спірна квартира придбана за 37\~000 доларів США. Оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, а [PERSON] просила прийняти до уваги при розрахунку її частки у спільній власності на спірну квартиру кошти від продажу квартири, що їй належала у розмірі 75900 грн., що еквівалентно 15\~000 доларам США , кошти, які вона сплатила в рахунок погашення кредитної заборгованості особисто після розірвання шлюбу та ? частину коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості , які були виплачені сторонами під час шлюбу, а [PERSON] визнав, що від продажу квартири [ADDRESS] [PERSON] отримала 22\~000 доларів , які пішли на придбання спірної квартири , то суд виходить із суми коштів, яка заявлена [PERSON] в позовних вимогах, хоч вона значно менша, ніж сума, яка була отримана від продажу цієї квартири та внесена на придбання спірної квартири та визнана [PERSON] у розмірі 22\~000 доларів США. Також суд не приймає до уваги заперечення відповідача та його представника в тій частині, що вартість спірної квартири на час проведення експертизи визначена невірно. Жодного доказу, який би спростував висновок експерта [PERSON] та його представник не надали, хоча суд роз»яснював їхнє право на надання таких доказів, а також на можливість проведення повторної експертизи. За таких обставин суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . При зверненні до суду [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 251 грн. Її позовні вимоги задоволені у розмірі 87/100 частини квартири, вартість якої складає ( ( 674780:100х87) 587056. 60 грн., отже судовий збір за вказані вимоги складає 5870. 57 грн. Так як позовні вимоги [PERSON] задоволені, то підлягає стягненню з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі (5870.57-251) 5619.57 грн. Також підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] 251 грн. судового збору, що сплачений нею при зверненні до суду. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, вартість. 13/100 частини спірної квартири на які за ним визнано право власності становить 87721. 40 грн., то підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] В,В. судові витрати у розмірі 877 грн. 21 коп.

Outcome: partial