Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

30 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала в шлюбі. Після розірвання шлюбу вони в судовому порядку проводили розподіл спільного майна подружжя, в результаті чого стосунки між ними значно погіршились. Відповідач ображає її нецензурними словами, заявляє надумані позови до суду, перешкоджає її доступу у житло, що є у їх спільній власності. Крім того, [PERSON] розповсюджує щодо неї ганебну інформацію різного негативного змісту, в присутності сторонніх заявляє, що вона нечесна людина. Зокрема, при випадковій зустрічі з її подругою [PERSON] та [PERSON] на центральному міському ринку відповідач кричав при сторонніх, що вона зі своєю подругою його обікрали, при цьому ображав їх нецензурною лайкою. Стверджує, що все життя працювала добросовісно, користується повагою та авторитетом у колег по роботі, і їй неприємно, що до них останнім часом доходять чутки про її, нібито, негативну репутацію. Через те, що відповідач принижує її честь, гідність та ділову репутацію перед людьми, чия думка для неї важлива, вона переживає моральні страждання, нервове напруження та стрес. Просить суд зобов'язати [PERSON] вибачитись перед нею при свідках [PERSON] та [PERSON] за приниження її честі і гідності та розповсюдження відомостей, які не відповідають дійсності, а також стягнути з відповідача 10000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просить його задовольнити. Додатково пояснила, що внаслідок спричинених їй моральних страждань вона проходила лікування в лікарні та санаторії, постійно вживала заспокійливі ліки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, подавши до суду письмове заперечення, просить відмовити в задоволенні позову. На обґрунтування заперечень посилається на те, що не ображав [PERSON] нецензурними словами в присутності сторонніх осіб та не наводив на неї наклепи. Натомість, позивач викидала його речі із спільної квартири та пошкодила замок вхідних дверей молотком. У березні 2017 року спільне житло поділили в судовому порядку. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що була присутня при тому, як восени 2016 року [PERSON] на ринку м. Нововолинська при сторонніх наводив наклепи на [PERSON] з приводу того, що вона зламала двері спільної квартири та викрала його речі, що знаходились там. Також він часто сварився з [PERSON], кричав та ображав її нецензурною лайкою. Свідок [PERSON] вказала на те, що восени 2016 року [PERSON] розповідав на ринку стороннім, що [PERSON] з подругою викрали з квартири його телевізор, дзвонив на роботу до позивача і виясняв, чому вона в робочий час не перебуває на робочому місці. При цьому зазначила, що не чула, як [PERSON] виражався нецензурною лайкою в бік [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що є подругою позивача. Часто зустрічала [PERSON], при зустрічі він постійно ображав [PERSON], казав, що вона «несповна розуму», що викидає з квартири його особисті речі, взагалі поводився агресивно по відношенню до позивача. Свідок [PERSON] пояснила, що перебуває у дружніх стосунках з відповідачем. Зазначила, що [PERSON] ображала його в автобусі при сторонніх, казала, що не дасть йому спокійно жити. Восени 2016 року на ринку [PERSON] не звинувачував [PERSON], а запитував, хто вкрав його телевізор, при цьому казав, що поліція в усьому розбереться. Позивач постійно провокує конфлікти, викликає працівників поліції та звинувачує в усьому [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Статтею 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоровя, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно із ст. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно із ч.1 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Разом з тим, згідно із ст.34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Це право закріплено також у ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами тривалий час існують неприязні стосунки, що підтверджується поясненнями свідків. Також в матеріалах справи є висновки та повідомлення органів поліції на неодноразові звернення позивача про конфлікти з відповідачем, згідно з якими ознак кримінальних правопорушень не виявлено, розяснено право звернення в цивільно-правовому порядку (а.с.32-37). Інших фактичних даних, які б підтверджували обставини, викладені сторонами, в матеріалах справи немає. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», для вирішення даного спору та прийняття правильного рішення необхідно встановити наступне: чи мало місце поширення відповідачем інформації; чи стосувалася поширена інформація позивача; чи є підстави для визнання поширеної інформації недостовірною, тобто такою, що не відповідає дійсності; чи призвело поширення інформації до порушення особистих немайнових прав позивача. Згідно із положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обовязок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що у вересні 2016 року [PERSON] на центральному ринку м. Нововолинська розповсюджував стороннім особам інформацію про те, що [PERSON] із подругою вчинили крадіжку його телевізора. Всупереч вимогам законодавства відповідач достовірності даної інформації суду не довів. Водночас доведено, що поширення [PERSON] недостовірної інформації про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] порушило право на повагу до честі і гідності позивача. Відповідно суд визнає, що характер поширеної [PERSON] інформації, обставини, за яких вона була розповсюджена, свідчать про наявність реального порушення особистих немайнових прав [PERSON] Разом з тим,

Outcome: partial