Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

30.12.2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 14.09.2006 року в с. Майорщина Гребінківського району Полтавської області помер його батько, [PERSON]. На час смерті він мав у власності житловий будинок з допоміжними господарськими спорудами, що розташований по вул. Миру, 47 в с. Майорщина Гребінківського району Полтавської області, та в цілому складається з: «А-1» - житлового будинку, «а1» - погреба під прибудовою «а», «Б» - літньої кухні-сараю, «В» - погреба з шийкою, «Г» - гаража, «№ 1» - огорожі, про що свідчить договір купівлі-продажу будинку від 11.05.1973 року; земельну ділянку площею 0,32 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташована на території с. Майорщина Майорщинської сільської ради Гребінківського району Полтавської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IІ-ПЛ № 007744, виданого 24.01.2000 року головою Майорщинської сільської Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Майорщинської сільської Ради народних депутатів від 26.03.1996 року. За час свого життя батько позивача склав заповіт, згідно з яким, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він згідно із законом буде мати право, заповів в рівних частинах своїм синам: [PERSON] та [PERSON]. Однак позивач і його брат спадщину не прийняли. На час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем, [PERSON], постійно проживала його дружина, мати позивача, [PERSON], і таким чином, остання прийняла спадщину, оскільки не заявляла про відмову від неї. 11.01.2014 року мати позивача, [PERSON] померла. Будучи єдиним спадкоємцем першої черги за законом, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач звернувся до Гребінківської державної нотаріальної контори із відповідною заявою. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус йому відмовила, мотивуючи свої дії тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. З огляду на викладене, позивач просить визнати за ним право власності на вищевказане спадкове майно. У судовому засідання позивач та його представник вимоги підтримали, представник відповідача проти задоволення позову не заперечувала. Зясувавши обставини, на які сторони посилаються, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. Судом на підставі свідоцтва про смерть серії І-КЕ за № 048502 встановлено, що [PERSON] помер 14 вересня 2006 року (а.с. 7). Таким чином, в силу частин 1 та 2 статті 1220 ЦК України 14 вересня 2006 року на усі права та обовязки, що належали йому на цей момент відкрилась спадщина, яку, як вбачається із відповіді на запит Гребінківської ДНК за вих. № 253/01-16 від 28.04.2015 року, а також підтверджується довідкою виконавчого комітету Майорщинської сільської ради за № 322 від 02.09.2014 року (а.с. 21) прийняла шляхом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини дружина померлого [PERSON]. Як вбачається із державного акту на право приватної власності на землю серії II-ПЛ № 007744 [PERSON] на підставі рішення виконкому Майорщинської сільської ради народних депутатів від 26.03.1996 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,32 га в межах згідно з планом, що розташована на території с. Майорщина Майорщинської сільської ради (а.с. 11). Згідно частини 1 статті 23 ЗК України № 561-XII від 18 грудня 1990 року, що діяв на момент отримання спадкодавцем державного акту на право власності на земельну ділянку, право власності на землю посвідчувалося державними актами, які видавались і реєструвались сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Відповідно до частин 3 та 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року за № 1952-IV з наступними змінами та доповненнями права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Таким чином, право спадкодавця на вказану земельну ділянку було дійсним до його смерті. Як вбачається із договору купівлі-продажу будинку від 11.05.1973 р. [PERSON] продала [PERSON] належний їй будинок, що знаходиться у с. Майорщина Гребінківського району, зареєстрований у книзі для запису нотаріальних дій Майорщинської сільської ради під № 15 (а.с. 19). В судовому засіданні представник відповідача підтвердила, що на час укладення договору у с. Майорщина адреси не були присвоєнні. На даний момент, вказаному будинку присвоєна адреса вул. Миру, 47. Згідно Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року набуття права власності у період чинності Переліку не повязувалось із реєстрацією відповідного права. Згідно абз. 2 п. 4 Переліку будинки, що підлягають реєстрації, повинні були бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. П. 7 Переліку встановлював, що реєстрація провадиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів). З огляду на вказане, зазначений будинок належав спадкодавцю на праві власності, яке відповідно до частин 3 та 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року за № 1952-IV з наступними змінами та доповненнями було дійсне до моменту його смерті, а згодом успадковане [PERSON], яка померла 11 січня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ за № 256513 (а.с. 7). Відповідно до частин 1 та 2 ст.1220 ЦК України на усі права та обовязки, що їй належали на цей момент відкрилась спадщина, в тому числі, і на успадковані права та обовязки. З розяснення виконуючого обовязки завідувача Гребінківської державної нотаріальної контори за вих. № 121/01-16 від 11.02.2015 р. (а.с. 28), судом встановлено, що позивач прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] відповідно до закону. Однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на спадщину (а.с. 28). Відповідно до статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене, невизнане або оспорюване право. Як вбачається із свідоцтва серії IV-ЯР № 021518, паспорта серії КН № 450857 позивач є сином спадкодавця (а.с. 5, 6). І таким чином, відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом. З огляду навикладене, враховуючи, що заперечень проти позову не надійшло, визнання права власності на житловий будинок і земельну ділянку за позивачем в порядку спадкування за законом відповідає положенням чинного законодавства України, заявлені вимоги підлягають задоволенню. З огляду на викладене, на підставі ст. 15, ч.ч. 1 та 2 статті 1220, ст. 1261 ЦК України, частини 1 статті 23 ЗК України № 561-XII від 18 грудня 1990 року, частин 3 та 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року за № 1952-IV з наступними змінами та доповненнями, Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року,

Outcome: approved