Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

30 травня 2016 року ПАТ Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 19.10.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір про надання банком послуг за умовами якого [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна». 09 серпня 2013 року відповідачці [PERSON] було переоформлено платіжну картку «Універсальна» на престижну картку «Gold» і було видано кредит у розмірі 19500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Позивач свої зобов'язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту 19500 грн. Відповідачка [PERSON] , свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту не виконала, у зв'язку із чим станом на 31.03.2016 року утворилась заборгованість у розмірі 54116 грн.18 коп., яку позивач просить стягнути. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить слухання справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідачки [PERSON] не заперечуючи про отримання вищенаведеного кредиту, по суті позов визнав частково та висловив свою думку, що позивачем неправильно нарахована заборгованість по відсотках. З цього приводу неодноразово заявляв клопотання про відкладення розгляду справи для надання ним свого розрахунку. Однак таких суду не надав. Суд, заслухавши пояснення представника відповідачки, перевіривши обставини та вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19.10.2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] шляхом написання останньою анкети-заяви після її ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг, було укладено договір про надання банківських послуг. Відповідно до умов договору [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна » . 09.08.2013року відповідачу, як активному клієнту за її згодою відповідно до умов укладеного 19.10.2010 року договору про надання банківських послуг було переоформлено на престижну картку «Gold» у розмірі 19500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним лімітом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Дані обставини не заперечувались представником відповідачки. Наведене свідчить, що під час укладення зазначеного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згiдно цiєї статтi ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією iз сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку». Згідно з п. 5.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий же термін. Відповідно до вказаної умови укладений між сторонами кредитний договір є діючим і тепер. Встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит в розмірі, встановленому договором. Проте, [PERSON], у свою чергу, зобов'язання за кредитним договором виконує неналежним чином, своєчасно не надала позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що призвело до виникнення кредитної заборгованості, яка станом на 30 березня 2016 року становить 54116,18 грн. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Таким чином, судом встановлено, що станом на 31 березня 2016 року внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість, яка становить 54116 грн. 18 коп. та складається з наступного: 19268,96 грн. - заборгованість за кредитом; 30901,43 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 892,64 грн. - заборгованість за пенею та комісією за користуванням кредитом; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2553,15 грн. - штраф (процентна складова), що також вбачається із розрахунку наданого банком. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. В силу вимог статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.116 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно зі ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Разом з тим суд враховує таке. Згідно з п. 1.1.5.21 Умов та правил надання банківських послуг-при порушені строків платежів по кредитному договору,на прострочену суму кредиту нараховується пеня. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання(ч.2ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України) Отже, відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст..61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року (справа № 6-2003цс15), яка згідно зі ст.214 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відтак позовна вимога в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, відсотків за користування кредитом та заборгованості за пенею та комісією, то аналізуючи вищенаведені правові норми дають суду підстави дійти висновку, що дані заявлені вимоги ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому підлягають задоволенню. Доводи представника відповідачки, що сума заборгованості по процентах за користування кредитом визначена неправильно так як перевищує її фактичний розмір нічим не підтверджуються і належних доказів для їх спростування не надав. Разом з тим, згідно з ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково,судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог,у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial