Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

3 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про виселення з житлового будинку. В позовній заяві зазначає, що він є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.05.2010 року, серії [NUMBER]. В даному будинку не проживає, оскільки у ньому проживає відповідач. З відповідачем по справі був укладений усний договір з матір'ю позивача [PERSON], [INFO], яка 22 вересня 2000 року в приміщені виконкому Завидчанської сільської ради Радехівського районну Львівської області посвідчила заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу та надала дозвіл [PERSON] на вселення в даний будинок. 3 липня 2005 року [PERSON] померла, а відповідач не дає можливості вільно користуватися позивачу належним йому на праві приватної власності будинком та в добровільному порядку виселитися не бажає. Просить винести рішення, яким веселити відповідача, [PERSON], з жилого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд постановити судове рішення, яким виселити відповідача із спірного будинку. Визнав в судовому засіданні, що він від матері відповідача [PERSON] отримав 4000 тисячі гривень завдатку за продаж їй спірного будинку та надав їй відповідно розписку. Вказаний будинок він мав намір відчужити за 1000 доларів США. При домовленості були присутні він, його дружина [PERSON] та мати відповідача [PERSON]. Про отримання дружиною двох тисяч гривень від [PERSON] заперечує, вона йому про це не повідомляла. Власником будинку став по заповіту [PERSON], суд визнав його власником. Не заперечує щодо повернення відповідачу по справі, який будинок не зруйнував та підтримував в належному стані, 4000 тисяч гривень, які були його матір'ю [PERSON] йому передані. Коли обговорював продаж будинку він був його власником. Відповідач має квартиру після смерті матері, однак там проживають квартиранти. Оскільки жодних коштів від відповідача не отримував, із ним ні про що не домовлявся, просив суд позовні вимоги задовольнити, негайно виселити відповідача з будинку. З 2006 року по даний час проживав у м.Червонограді, в даний час бажає проживати у будинку, власником якого він є, до цього часу питання про виселення відповідача із будинку перед судом не ставив, йому невідомо хто оплачує за послуги і податок за землю. Відповідач проти позовних вимог заперечив у повному обсязі, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити, він поселився у будинок у 2006 року, доглядав за ним, проводив ремонт, зробив огорожу, оскільки знав, що цей будинок буде його, сплачував податок за користування земельною ділянкою. Стверджував суду, що він позивачу по справі та його дружині виплатили усі кошти, які були за домовленістю про продаж будинку між [PERSON] -його матір»ю та позивачем по справі. Сам позивач у судовому засіданні підтвердив, що отримав від його матері 4000 гривень як завдаток на продаж будинку. Крім цього, 2000 гривень були ще передані його дружині [PERSON], що підтвердили свідки в судовому засіданні. Крім цього, дочці із м.Броди вони давали по 5 штук індиків в рахунок доплати до повної суми продажу будинку, оскільки станом на 2006 рік це була сума 8 000 гривень. Все те, що він зробив в даному будинку знищить. Представник відповідача [PERSON] проти позовних вимог заперечив, звертав увагу суду, що відповідач з 2006 року користується будинком, доглядає його, проводить поточні ремонти та користується земельною ділянкою. Як визнав у судовому засіданні позивач, він мав намір з дружиною [PERSON] продати будинок та отримав завдаток у розмірі 4000 гривень. Окрім цього, його дружина отримала 2000 гривень, що підтвердив свідок [PERSON] у судовому засіданні. Сума, яка була сплачена за купівлю будинку у 2006 році була еквівалентна 500 доларів США, яку і разі відмови в задоволенні позову відповідач буде стягувати із позивача. Свідок [PERSON] суду показала, що вона з 2006 року по 2010 рік працювала головою Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області. Підтвердила суду, що [PERSON] передала позивача [PERSON] 4000 гривень завдатку за продаж спірного будинку в її присутності. Продаж будинку мав відбутися за 8000 гривень. Інших обставин домовленості між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не знає. Їй відомо, що відповідач проводи ремонти у спірному будинку, сплачує послуги за користування ним самостійно. Свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає на одній вулиці, де розташований спірний будинок. Пригадує, що був такий випадок, що [PERSON] та [PERSON] йшли до [PERSON] обговорювати питання купівлі спірного будинку. Через деякий час в селі вона почула, що [PERSON] заплатила позивач 4000 гривень завдатку. Інші обставини, чи будь - які домовленості їй невідомі. Свідок [PERSON] суду показала, що мати [PERSON] хотіла придбати в [PERSON] будинок, оскільки вона не ладила із невісткою. Відповідач по справі вселився у спірний будинок у 2006 році, проводив у ньому ремонти, білив, обмуровував хату в пів цегли, проводив її до порядку, щоб були умови для проживання. [PERSON] в селі говорила, що вона викупила в [PERSON] спірний будинок. Пригадує, що [PERSON] несла та передавала позивачу [PERSON] 4000 гривень завдатку за хату та отримала за це відповідно розписку. Їй відомо, що коли [PERSON] перебував у лікарні, їй [PERSON] передавав 2000 гривень за будинок, вона про це їй особисто повідомила. Знає, що відповідач в рахунок доплати за будинок надавав дочці [PERSON] із м.Броди індики по 5 штук, картоплю та з ними повністю розрахувався за будинок. Позивач немає совісті, бо отримав кошти за будинок, ще виселяє [PERSON] Свідок [PERSON] суду показала, що живе по сусідству із [PERSON]. [PERSON] та його дружина неодноразово приходять до неї в гості, вона бачила як вони підремонтовували будинок, обробляли земельну ділянку. Щодо самого продажу будинку, як і про будь -які домовленості їй невідомо. Свідок [PERSON] суду показав, що він пригадує, що [PERSON] передавала за будинок 4000 гривень завдатку за будинок, а потім він особисто надавав в присутності бухгалтера [PERSON] 2000 гривень через [PERSON] для доплати за продаж будинку та сказав, що [PERSON] повинен їх відпрацював. Свідок [PERSON] суду показав, що він особисто передавав [PERSON] кошти в розмірі 2000 гривень для оплати за спірний будинок, які йому надавав директор [PERSON], за це отримав у неї коробку цукерок. Ці кошти [PERSON] повинен був відпрацювати. Їх передавав він, оскільки [PERSON] міг їх потратити. Про домовленості за яку суму продавався будинок йому невідомо, відповідач десь протягом 12 років проживає у спірному будинку, чи оплачує за послуги та податок землю йому невідомо. Візуально стан будинку покращився, відповідачем встановлено огорожу, оброблено все біля будинку. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача та представника відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов необхідно задовольнити, виходячи із наступних міркувань. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК власник майна (будинку) має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи, втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Суд встановив, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, серії [NUMBER] від 19.052010 року, яке видане на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серії ВМТ №216157 від 27.04.2010 року (а.с.7-8). Відповідач по справі [PERSON], [INFO], який не є членом його сім»ї, проживає по [ADDRESS] з 2006 року без реєстрації, що стверджується довідкою №287 від 1.12.2016 року, виданою виконкомом Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області чого не заперечив відповідач у судовому засіданні (а.с.16). [PERSON] проживає у спірному житловому будинку із дружиною [PERSON], [INFO]. Сім'я веде догляд за будинком, господарськими будівлями, провели ремонт будівель і огорожі, будинок підтримують в належному стані , що підтверджується довідкою №286 від 1.12.2016 року, виданою виконкомом Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.17). Як вбачається із копії розписки, [PERSON] 17 червня 2009 року отримав в [PERSON] мати відповідача 4000 (чотири тисячі) гривень як завдаток за продаж спірного будинку, що визнав в судовому засіданні позивач, не будучи ще власником даного будинку, власність ним зареєстрована лише у травні 2010 року (а.с.27, 8). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до наведених норм закону, а також вимог ст.47 Конституції України та ст.311 ЦК України право на житло, зокрема, користування ним та усунення перешкод у користуванні підлягає судовому захисту лише у випадку порушення таких прав особи. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Статтею 24 Конституції України закріплено рівність прав та свобод кожного громадянина України. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Право на судовий захист у цивільному процесі також гарантовано ст.ст.1,3 ЦПК України та ст.15-16 ЦК України. Оскільки відповідач по справі не є членом сім»ї власника [PERSON], право члена сім'ї власника будинку на користування житловим приміщенням у нього не виникло, а власник вправі на свій розсуд розпорядись своїм майно, суд робить висновки про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити.

Outcome: approved