Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

4 грудня 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення моральної шкоди в сумі 800 000 грн., посилаючись на те, що 11 липня 2001 року за фактом вбивства [PERSON] прокуратурою Хмельницького району було порушено кримінальну справу №18/2426 за ст.94 КК України (в редакції 1960 року). 12 липня 2001 року [PERSON] було затримано за підозрою у вчиненні злочину, а з 15 липня 2011 року обрано запобіжний захід тримання під вартою. 26 жовтня 2004 року [PERSON] було змінено запобіжний захід з тримання під вартою на підписку про невиїзд. Після цього кримінальна справа закривалася 12 разів, однак постанови про це були скасовані, і тільки 3 квітня 2009 року було винесено постанову про закриття кримінальної справи у зв'язку із відсутністю в діях [PERSON] складу злочину передбаченого п.п. «а», «е», «і» ст.93, ч.3 ст.142 КК України. Всього ж [PERSON] незаконно перебував під слідством 7 років 8 місяців 23 дня, з яких 3 роки 3 місяці 14 днів під вартою. Внаслідок незаконних дій позивач був позбавлений дитинства, реалізації здібностей, перебував у постійному страху, розпачі, більше року не мав побачень із близькими, був позбавлений можливості своєчасно разом із однолітками закінчити школу, під час утримання під вартою та постійним тиском набув ряд захворювань, зокрема енурез, бронхіт, захворювання шкіри, при цьому належної допомоги йому не надавалося. [PERSON] здобув повну середню освіту тільки у 2005 році, при цьому був змушений вживати додаткових зусиль щоб закінчити навчання екстерном, був позбавлений можливості пройти військову службу у Збройних силах України, не міг влаштуватися на роботу, оскільки від нього вимагали військовий квиток та довідку про відсутність судимості, не міг отримати закордонний паспорт, роками не міг виїхати за межі с. Іванківці Хмельницького району. Кримінальне переслідування ускладнило життя [PERSON], створило негативні наслідки, при зустрічах із односельцями, знайомим, при спробі влаштуватися на роботу, при знайомстві із новими людьми, створенні сім'ї, позивач кожен раз повинен був виправдовуватись за те, чого не вчиняв. З огляду на викладене, [PERSON] просить задовольнити його позов в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги викладені у позові підтримали в повному обсязі. Представник відповідача УМВС України у Хмельницькій області проти позову заперечив повністю. Представник відповідача прокуратури Хмельницької області в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково на суму 113 274 грн. Представник відповідача Державної казначейської служби України в судовому засіданні проти позову заперечив. Суд,заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні постановою слідчого прокуратури Хмельницького району Хмельницької області від 12 липня 2001 року відносно [PERSON] порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого п. «і» ст. 93 КК України (в редакції Закону 1960 року). Того ж дня відповідно до ст. 115 КПК України позивача було затримано за підозрою у вчиненні вказаного злочину. 15 липня 2001 року Хмельницьким районним судом Хмельницької області до [PERSON] застосовано запобіжний захід у виді взяття під варту. Постановою слідчого від 21 липня 2001 року позивача притягнуто як обвинуваченого за п. «і» ст. 93 КК України (в редакції Закону 1960 року). У той же день органи досудового слідства пред'явили [PERSON] дане обвинувачення. Перебуваючи у Хмельницькому слідчому ізоляторі № 29, [PERSON] звертався за медичною допомогою 27 вересня 2001 року з приводу хронічного бронхіту в стадії ремісії, що підтверджується довідкою начальника медчастини. Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2004 року кримінальну справу про обвинувачення [PERSON] за п.п. «а», «е», «і» ст. 93, ч. 3 ст. 142 КК України (в редакції Закону 1960 року) направлено прокурору Хмельницької області на додаткове розслідування. Запобіжний захід позивачу змінено з взяття під варту на підписку про невиїзд. Протягом 2005-2008 років кримінальна справа 12 разів закривалась (30 березня 2005 року, 18 травня 2005 року, 25 липня 2005 року, 19 вересня 2005 року, 7 грудня 2005 року, 25 січня 2006 року, 2 квітня 2006 року, 28 січня 2007 року, 28 березня 2007 року, 2 липня 2007 року, 14 вересня 2007 року, 20 липня 2008 року). Однак постановами прокуратури Хмельницької області від 14 квітня 2005 року, 16 червня 2005 року, 10 серпня 2005 року, 25 жовтня 2005 року, 19 грудня 2005 року, 17 лютого 2006 року, 20 грудня 2006 року, 27 лютого 2007 року, 3 травня 2007 року, 31 липня 2007 року, 12 червня 2008 року, 2 березня 2009 року постанови слідчого про закриття кримінальної справи скасовувались. Постановою слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області від 3 квітня 2009 року кримінальну справу відносно [PERSON] закрито за відсутністю в його діях складу злочину. Таким чином [PERSON] перебував під слідством та судом 92 місяці, з яких в період з 15 липня 2001 року по 26 жовтня 2004 року позивач знаходився під вартою. Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами. Пунктом 2 частини 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України (в редакції Закону на час виникнення спірних відносин) шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Згідно ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон 266/94-ВР) право на відшкодування шкоди в розмірі і порядку передбаченому цим законом у випадку виникає у випадку закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. В силу п. 5 ст. 3 Закону № 266/94-ВР громадянину відшкодовується моральна шкода. Частинами 1, 5, 6 статті 4 Закону № 266/94-ВР установлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Як передбачено ст. 13 Закону № 266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. За змістом вказаних норм вимоги про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду пред'являються фізичною особою до держави в особі названих органів. Ці органи мають бути відповідачами у такій справі. Поряд із відповідним державним органом до участі у справі має бути притягнутий відповідний орган Державного казначейства України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. П. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 2005 року № 4 (зі змінами та доповненнями) звернуто увагу на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд, приймає до уваги неповнолітній вік позивача при його поміщення до слідчого ізолятора, тривалий термін більше трьох років перебування під вартою в умовах слідчого ізолятору, обмеження в спілкуванні з рідними, захворювання та лікування під час перебування під вартою на бронхіт, позбавлення можливості отримання повної середньої освіти в середовищі своїх однолітків у встановленому порядку, був вимушений вживати додаткових заходів для отримання середньої освіти, яку здобув у 2005 році, позбавлення внаслідок кримінального переслідування можливості проходити військову службу в Збройних Силах, отримання важкої психологічної травми, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, зниження ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, докладання додаткових зусиль для створення сім'ї, при влаштуванні на роботу, а тому вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди має становити 280 000 грн., які підлягають стягненню на користь позивача. Судові витрати по справі слід віднести на рахунок державного бюджету України.

Outcome: partial