Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

31.08.2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на жилий будинок, пояснюючи, що 30.08.2015 року між ними та відповідачкою було укладено договір купівлі- продажу жилого будинку за [ADDRESS] та земельної ділянки, загальною площею 0,0609 га, розташованої за тією ж адресою, про що було складено письмовий договір, який не був нотаріально посвідчений через відсутність на той час коштів на оплату послуг нотаріуса та державного мита. Позивачі передали кошти відповідачці, про що вона видала їм розписку. У теперішній час відповідачка відмовляється звернутися до нотаріуса для посвідчення угоди купівлі- продажу жилого будинку та земельної ділянки, призначеної для його обслуговування, що позбавляє позивачів права оформити своє право власності на зазначене майно, тому вони просили у судовому порядку визнати за ними право власності на жилий будинок та земельну ділянку. Позивачі у судове засідання не з'явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, належним чином повідомленої про час, дату та місце судового розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином. У відповідності зі ст.224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що на підставі договору довічного утримання (догляду), [PERSON] належить жилий будинок [ADDRESS] ( а.с. 10-11 ) та земельна ділянка за тією ж адресою, площею 0,0609га, призначена для обслуговування зазначеного жилого будинку. Відповідно до розписки від 30.08.15 року, відповідачка отримала від позивачів дві тисячі чотирста доларів США ( 60 тисяч гривень) у рахунок вартості будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за тією ж адресою. У відповідності зі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі- продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язуються передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов*язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.3 ст.334 ЦК України, право власності у набувача на майно, яке підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання чинності рішенням суду про визнання договору, посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 657 ЦК України, договір купівлі- продажу жилого будинку укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, що між сторонами фактично укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, що підтверджується розпискою. Договір купівлі- продажу не посвідчили нотаріально через відсутність коштів, однак домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується розписками та сталося повне виконання договору: одна зі сторін передала товар, інша- грошові кошти, але одна зі сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити та визнати за позивачами право власності ( по ? частині за кожним) на жилий будинок та земельну ділянку, що призначена для його обслуговування. На підставі ст.ст.328, 334, 665 ЦК України, 15, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

Outcome: approved