Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

29 січня 2020 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та заборгованості, відповідно до вимог ст. ст. 180, 182, 184, 188, 192, 197, 198, 199, 200, 201 СК України просить суд: зменшити розмір аліментів, що стягнуті з нього за рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/3543/16-ц від 30 червня 2016 року на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/, щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 травня 2016 року та до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] включно та стягувати з нього аліменти у розмірі 1/6 частини усіх доходів, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття доньки, а також зменшити розмір заборгованості по аліментах з 49 533, 66 грн до 10 000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/3543/16-ц від 30 червня 2016 року з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/, щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 травня 2016 року та до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] включно. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, проведеному державним виконавцем Білгород - Дністровського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, станом на 30 вересня 2019 року заборгованість по аліментах склала - 49 533, 66 грн. Вказаний розмір заборгованості створився з поважних причин, які від нього не залежали. Вже тривалий час він не може сплачувати аліменти у розмірі 1/4 часки доходів, а також погасити заборгованість. Так, 16 серпня 2016 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] . Від спільного проживання [INFO] в них народилася дитина, [PERSON] . У його дружини від іншого шлюбу також є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] . Він разом з жінкою та дітьми проживає у найманому житлі, сплачують квартирну плату. На даний час він не працює постійно, немає постійної роботи і відповідно постійного заробітку. Він працює по приватному найму, робота та заробіток не стабільні, в нього не хватає коштів на утримання дітей, оплату житла. У відповідача матеріальний стан набагато кращий, чим його, вона постійно працює, в неї є житло. Він сам хворіє, з 2004 року по теперішній час є наслідки посттравматичної часткової невропатії правового променевого та серединного нервів з незначно вираженим порушенням китиці, хронічний гастрит. Із -за вказаного захворювання він звільнений з армії, потребує постійного лікування. З вказаних вище підстав він і звернувся до суду з даним позовом. 03 лютого 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом повідомленням сторін, та вона призначена до судового розгляду по сутті. 04 серпня 2020 року від відповідача [PERSON] до суду наданий відзив на позовні вимоги, відповідно до якого вона вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Вони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . В своєму позові позивач посилається на те, що має дитину від другого шлюбу до якої він виконує свій батьківський обов`язок, адже дружина не зверталася з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини, утримань за виконавчими документами не здійснюється. Фактично обов`язок щодо утримання дітей не виконується лише щодо їх спільної дитини [PERSON] . [PERSON] зазначає, що він з родиною винаймає житло, однак вказані ствердження нічим не підтверджені та доказів вказаного ним не надано. Щодо стану здоров`я позивача, то докази які надані до справи, а саме виписний епікриз, свідоцтво про хворобу датовані 2004 роком. Доказів, навіть звернення до медичних установ, не говорячи про встановлення інвалідності в матеріалах справи відсутні. На час винесення рішення про стягнення з відповідача аліментів, а це було у 2016 році він погодився зі стягненням з нього аліментів та не зазначав про свій поганий стан здоров`я. Позивач не сплачує аліменти на утримання доньки тривалий час, тому і виникла заборгованість зі сплати аліментів. Позивач є працездатною особою, аліменти нікому не платить, інших утримань за виконавчими документами не має, офіційно працює, іноді за кордоном, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, підстав для зменшення розміру аліментів та звільнення позивач від їх сплати немає, а тому в позові позивачу слід відмовити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/3543/16-ц від 30 червня 2016 року з нього на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку /доходу/, щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 травня 2016 року та до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] включно. /л.с. 8-9/ Обґрунтовуючи мотиви свого позову позивач посилався на неспроможність сплачувати аліменти у визначеному розмірі судовим рішенням, у зв`язку з народженням іншої дитини у другому шлюбі, у зв`язку з важким матеріальним становищем, поганим станом здоров`я. Як вбачається з матеріалів справи, позивач приєднав докази щодо стану його здоров`я, а саме виписний епікриз, свідоцтво про хворобу датовані 2004 роком. Тобто на час розгляду справи Білгород - Дністровським міськрайонним судом 30 червня 2016 року вказані обставини існували, однак [PERSON] про них суду не зазначав, більш того погодився на стягнення з нього аліментів саме у розмірі визначеному судом, а саме: 1/4 частини від усіх видів заробітку /доходу/ на утримання неповнолітньої дитини, щомісячно. Доказів, звернення до медичних установ з 2016 року по теперішній час в матеріалах справи відсутні, які і докази відсутності житла та наймання житла разом з новою сім`єю. За ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як передбачено п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно правової позиції Верховного Суду України , висловленої у постанові від 05.02.2014 року № 143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Але Верховний Суд України також вказав на те, що при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Так, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, як вбачається з правового врегулювання питання зменшення чи збільшення розміру аліментів відсутні такі підстави як розподілення сукупного розміру аліментів виходячи з кількості дітей /в т.ч. від різного шлюбу/. Згідно частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду від 15.05.2018 року по справі № 234/6207/17, провадження № 61-7802св18 зроблено наступний висновок: «Відповідач Особа5 не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища. Той факт, що він не працює та на його утриманні перебуває непрацездатна матір не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є. Тому доводи касаційної скарги в частині визначення розміру аліментів не заслуговують на увагу». Що стосується зменшення розмірі заборгованості аліментів з 49533, 66 грн до 10 000 грн, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. 2. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. За таких обставин, враховуючи відсутність доведення важкого матеріального становища позивача у зв`язку із відсутністю офіційного працевлаштування, прийнявши до уваги відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів з визначених у позові обставин, та з урахуванням того, що приєднана позивачем медична документація не є свідченням погіршення здоров`я позивача, або наявності у нього тяжкої хвороби, що звільняє платника аліментів від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є, суд приходить до висновків про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та заборгованості у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed