Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

29.10.2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] Мотивував тим, що 15 лютого 2013 року між ним, як замовником, та фізичною особою підприємцем [PERSON], як виконавцем, було укладено договір про виконання робіт (без номеру). Пунктом 1.1. названого договору було передбачено, що замовник дає завдання, а виконавець виконує роботу по проектуванню та виготовленню поверхових планів, 3-Д зображення будинку приблизної площі 125 кв.м, а також надає замовникові необхідні консультативні послуги. Договором встановлено, що ціна за виконану роботу складає 5000 грн., аванс 3000 грн. В п.1.3 договору зазначалося, що у випадку замовлення будівельних робіт замовником у виконавця, сума винагороди по даному договору зараховується в рахунок сплати по договору будівництва. 20 березня 2013 року між ним (позивачем), як замовником, та ФОП [PERSON], як виконавцем, було укладено договір підряду № 05/13, згідно якого останній зобов»язався виготовити на ділянці замовника коробку та стропильну систему дерев»яної лазні, згідно прикладеного технічного завдання. Технічне завдання (доп.1) та кошторис (доп.2), які є невід»ємними частинами даного договору, підписані виконавцем та замовником. Була обумовлена договірна вартість підрядних робіт в сумі 105000 грн. та її поетапна сплата. 18 лютого 2013 року він сплатив відповідачу аванс у сумі 3000 грн., який має бути зарахований в рахунок сплати по договору будівництва, так як він замовив у виконавця будівельні роботи. Відповідач не виконав умови договору від 15.02.2013 року про виконання робіт. Проектування йому (позивачу) не передано. Таким чином, зобов»язання порушено, а тому мають настати правові наслідки, передбачені законом, у виді сплати пені розміром 3% у сумі 55620 грн. за період прострочення 618 днів - з 18.02.2013 року по 28.10.2014 року. Посилаючись на ст. 526, 611 ЦК України, ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач [PERSON] прохав розірвати договір про виконання робіт від 15.02.2013 року, укладений між ним та фізичною особою - підприємцем [PERSON], стягнути з [PERSON] на його користь 3000 грн., сплачені за вказаним договором, та пеню за прострочення виконання зобов»язання у сумі 55620 грн. . У останнє судове засідання позивач [PERSON], його представник [PERSON] не з»явилися, направили заяви про розгляд справи у їх відсутності, вказали, що не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі в разі неявки відповідача. У засіданнях, що відбувалися раніше позов підтримували, посилаючись на обставини та підстави, зазначені в ньому. [PERSON], зокрема, пояснив, що в лютому 2013 року вирішив здійснити будівництво в с. Пузикове Глобинського району на належній йому земельній ділянці. Для будівництва необхідно було виготовити проект, тому за вказаною послугою він звернувся до фізичної особи-підприємця [PERSON] 15 лютого 2013 року вони підписали договір про виконання робіт, а 20.03.2013 року договір підряду № 05/13. Коли він підписував другий договір проект ще не був готовий, будівництво також почалося без нього. Йому відомо про 17 варіантів будівництва будинку, але остаточний варіант відповідач йому так і не передав, а збудоване не відповідає тому, що планувалося збудувати. Відповідач [PERSON], його представник [PERSON] у судове засідання не з»явилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. У засіданні, що відбувалося раніше, [PERSON] позов не визнав, посилався на підстави зазначені у письмовому запереченні його довірителя [PERSON] Зокрема, на те, що строк виконання зобов»язання у договорі від 15.02.2013 року не зазначено, будь-якої вимоги [PERSON] до [PERSON] з приводу його виконання не пред»являв, тому граничний термін виконання зобов»язання не встановлено, а отже, відсутнє і його прострочення. Крім цього, прохав застосувати позовну давність щодо вимоги про стягнення пені. На його думку, позивач безпідставно стверджує, що роботи з проектування та виготовлення поверхових планів, 3-Д зображення будинку відповідачем не виконано, адже такі ним надано до матеріалів цивільної справи № 527/132/14-ц, яка перебуває в провадженні іншого судді Глобинського районного суду Полтавської області. Насправді проектні роботи виконані і передані замовнику, і на момент початку будівництва він їх мав. Акт виконаних робіт по договору від 15.02.2013 року не було підписано тому, що [PERSON] не міг визначитися із остаточним проектом та постійно його змінював, тому відповідач пішов йому назустріч і не вимагав підписання такого акту. Оскільки позивач подачею своєї заяви висловлює небажання продовжувати працювати по договору, то відповідач не заперечує проти розірвання договору за згодою сторін, але не у зв»язку з його істотним порушенням, а за згодою сторін. Відповідачем не заперечується, що сплачена позивачем сума авансу 3000 грн. була ним отримана і зарахована після укладення договору підряду № 05/13 від 20.03.2013 року на будівництво. Таким чином, позивач отримав послуги по проектуванню безкоштовно, тобто, не поніс жодних витрат. Тому його вимога про стягнення 3000 грн. є безпідставною. Крім цього, у справі № 527/132/14-ц, яка перебуває в провадженні судді Глобинського районного суду Полтавської області Левицької Т.В., позивач вимагає розірвати договір підряду № 05/13 від 20.03.2013 року на будівництво і стягнути з [PERSON] суму збитків 99000 грн. , до якої включив також вимогу про стягнення 3000 грн., яка згідно договору на виконання робіт була зарахована в рахунок оплати будівництва. Таким чином, [PERSON] намагається стягнути цю суму двічі. За письмовою згодою відповідача справа вирішена на підставі наданих доказів (заочний розгляд). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані письмові докази, а також (за клопотанням сторін) матеріали цивільної справи № 527/132/14-ц, встановив наступне. Визнано і не заперечується сторонами, що 15 лютого 2013 року між [PERSON], як замовником, та фізичною особою - підприємцем [PERSON], як виконавцем, в простій письмовій формі було укладено договір про виконання робіт (без номеру). Пунктом 1.1. названого договору передбачено, що замовник дає завдання, а виконавець виконує роботу по проектуванню та виготовленню поверхових планів, 3-Д зображення будинку приблизної площі 125 кв.м, а також надає замовникові необхідні консультативні послуги. Пунктами 2.1, 2.2 договору встановлено, що ціна, яку замовник зобов»язаний сплатити за виконану роботу складає 5000 грн., аванс 3000 грн. В п.1.3 договору обумовлена домовленість, що у випадку замовлення будівельних робіт замовником у виконавця, сума винагороди по даному договору зараховується в рахунок сплати по договору будівництва. 20 березня 2013 року між позивачем, як замовником, та ФОП [PERSON], як виконавцем, було укладено договір підряду № 05/13, згідно якого останній зобов»язався виготовити на ділянці замовника коробку та стропильну систему дерев»яної лазні, згідно прикладеного технічного завдання. Технічне завдання (дод.1) та кошторис (дод.2), підписані виконавцем та замовником, є невід»ємними частинами даного договору. В названому договорі була обумовлена договірна вартість підрядних робіт в сумі 105000 грн. та її поетапна сплата, а також строк початку робіт на ділянці замовника (при умові готовності фундаменту) не пізніше 30 квітня 2013 року, та строк приймання робіт не пізніше 30 квітня 2013 року. (п.4, п.5 договору). Акт прийому-передачі фундаменту сторонами підписано 19.06.2013 року (а.с. 86 т.1 справи № 527/132/14-ц). [PERSON], виконуючи умови договору про виконання робіт, відповідно до квитанції від 18.02.2013 року, сплатив відповідачу [PERSON] аванс у сумі 3000 грн. і вказана сума, відповідно до п. 1.3. договору від 15.02.2013 року зарахована в рахунок сплати по договору підряду № 05/13 від 20.03.2013 року. Ця обставина відповідачем визнана і не заперечується. Крім цього, судом встановлено, що названа сума була предметом розгляду у справі № 527/132/14-ц за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про захист прав споживачів, відшкодування збитків та моральної шкоди по договору підряду № 05/13 від 20.03.2013 року і стягнута на користь позивача за рішенням Глобинського районного суду від 9 червня 2015 року. Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства та у встановлений зобов»язанням строк (термін), якщо він встановлений у ньому. Зобов»язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Ст. 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. За ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. Згідно ч.1 ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписом ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, яка чинним законодавством визначається як штраф та пеня (п.3 ч.1 ст. 611 ЦК). Згідно ч.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (наданих послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов»язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. В ч.2 ст. 10 названого закону встановлено, що якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним , що їх не виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Відповідно до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі 3% загальної вартості замовлення. За нормою ч.6 цієї статті виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов»язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Згідно ч.1, ч.3 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов»язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов»язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Суд дійшов висновку, що договір про виконання робіт без номера від 15 лютого 2013 року, укладений між сторонами, по своїй правовій природі є договором побутового підряду, який урегульований главою 61 ЦК України. Тому, з врахуванням норми ч.3 ст. 865 ЦК України та виниклих правовідносин, посилання позивача на ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є правомірним. Згідно ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. В п.6.1, п.6.2 договору від 15.02.2013 року зазначено, що договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами. Строк договору починає свій перебіг у момент визначений у п. 6.1 договору та закінчується підписанням акту виконаних робіт. Таким чином, судячи із норми ст. 252 ЦК України, строк дії спірного договору від 15 лютого 2013 року не є встановленим. Позивач не надав суду будь-якого доказу, який би свідчив, що він звертався до виконавця з приводу невиконання ним і з його вини робіт, передбачених договором, та визначав ФОП [PERSON] строк для усунення порушення. За таких обставин визначити, коли почалося прострочення зобов»язання відповідачем неможливо, тому твердження позивача про те, що період прострочення виконання зобов»язання складає 618 днів з 18.02.2013 року і по 28.10.2014 року, є припущенням. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, позов в частині вимоги про стягнення пені у сумі 55\~600 грн. задоволенню не підлягає. Не вбачає суд також і правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн., сплачених як авансовий платіж за договором про виконання робіт. Жодною стороною не заперечувалося в засіданні , що вказана сума фактично надійшла відповідачеві і зарахована ним в рахунок сплати по договору будівництва. Тому суд вважає, що питання її стягнення підлягало вирішенню у справі № 527/132/14-ц при встановленні збитків за договором підряду № 5/13 від 20.03.2013 року, і як, достовірно встановлено, вказана сума була стягнута на користь [PERSON] рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 9 червня 2015 року. Згідно із ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором чи законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідач не надав суду належних доказів, які б свідчили, що невиконання робіт, передбачених п.1.1 договору про виконання робіт від 15 лютого 2013 року виникло з вини самого позивача або дії непереборної сили. Тому суд вважає недоведеним твердження представника відповідача про винні дії позивача, який ніби - то не міг визначитися з остаточним проектом і постійно змінював його. Крім цього, відповідач не був позбавлений можливості і мав право направити виконану роботу, акт виконання виконаних робіт рекомендованою кореспонденцією [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Достовірно встановлено, і визнано сторонами в засіданні, що підписаного ними акту виконаних робіт немає. Виходячи із змісту договору від 15.02.2013 року, лише цей документ є належним доказом виконання та передачі виконаної роботи, тому суд дійшов висновку, що виконавець ФОП [PERSON] не виконав проектування, виготовлення поверхових планів, 3-д зображення будинку, і це було зумовлено лише його суб»єктивними діями (бездіяльністю), а не об»єктивними факторами. Доводи відповідача і його представника, що такі докази знаходяться в матеріалах цивільної справи № 527/132/14-ц при її дослідженні не підтвердилися, а тому сприйняті критично і до уваги не взяті. Врахувавши викладене, суд вбачає, що тривале невиконання робіт, передбачених договором (з 15.02.2013 року - дати укладення договору і по дату ухвалення рішення, і в період коли фактично будівництво об»єкту розпочалося) , є істотним порушенням його умов і підставою для розірвання договору. В цій частині позов задовольняється. Заперечення відповідача про те, що він згоден на розірвання договору лише за згодою сторін, а не в зв»язку з його істотним порушенням до уваги не взято, оскільки це можливо лише на стадії досудового врегулювання спору, або в разі укладення мирової угоди. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позов [PERSON] містив вимоги майнового та немайнового характеру. Позивач , згідно п.7 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як споживач, який подав позов у зв»язку з порушенням його прав, був звільнений від сплати судового збору. Позов задоволено лише в частині вимоги, яка носить немайновий характер, тому підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial