Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

30 січня 2019 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що 27 вересня 2014 р. сторони уклали шлюб, але згодом сімейне життя погіршилось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач вважає, що подальші сімейні відносини недоцільні, в звязку з чим просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини з усіх видів доходу, щомісячно, починаючи з 30 січня 2019 р. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її присутності, наполягаючи на задоволенні позову. Відповідач до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про шлюб сторони уклали шлюб 27 вересня 2014 р. у Комунарському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1012 (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про народження сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 11). У відповідності зі ст. 105 ч.3 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якій позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з січня 2018 р., примиритися не бажають, в звязку з чим суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що є підставою для розірвання шлюбу. При вирішенні позову в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд приймає до уваги наступне. У відповідності зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В судовому засіданні встановлено, що батьки неповнолітньої дитини мешкають окремо, дитина проживає з матірю, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання. При вирішення питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує положення ст. 183 ч.1 СК України, згідно яким частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, та ст. 182 ч.2 СК України, згідно яким мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що стягненню з відповідача підлягають аліменти на користь дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved