Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

31 грудня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.08.2006 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» (правонаступником якого є позивача) та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти, зобовязавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Зобов'язання позичальника за кредитним договором були забезпечені договором поруки, укладеним з [PERSON] Відповідачі неналежно виконують свої зобовязання за кредитним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з них у солідарному порядку заборгованості в сумі 369\~838,46 грн. з урахуванням процентів за користування коштами та комісії (т. 1 а.с.а.с. 1 5, 58, 60, 66 70). 13 травня 2015 року судом було ухвалене заочне рішення про задоволення позову (т. 1 а.с.а.с. 130, 131). 14 липня 2016 року суд своєю ухвалою скасував заочне рішення від 13.05.2015 року, призначивши справу до розгляду в загальному порядку (т. 1 а.с. 165). 25 листопада 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «КРЕДОБАНК», ТОВ «ФК «ІДЕА КАПІТАЛ» про визнання недійсним кредитного договору кредитним договором (т. 1 а.с.а.с. 216 219). 05 січня 2017 року судом за клопотанням [PERSON], який заперечував факт укладення ним кредитного договору, було постановлено ухвалу про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. Експертизу проведено не було у звязку з неоплатою послуг експерта [PERSON] (т. 2 а.с.а.с. 14, 15, 45, 53). 29 березня 2018 року суд своєю ухвалою залишив зустрічний позов без розгляду. Представниця позивача у судовому засіданні підтримала заявлений позов, пояснивши, що 07.08.2006 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №68/06-Ф, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 61\~000,00 доларів США. Зобов'язання позичальника були забезпечені договором поруки, укладеним з [PERSON] Відповідачі неналежно виконують свої зобовязання за кредитним договором. Відповідачі до суду не зявилися, були повідомлені належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Заслухавши пояснення представниці позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.08.2006 року між Відкритим акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» (правонаступником якого за договором факторингу від 25.03.2014 року №12 є позивач) та [PERSON] було укладено кредитний договір №68/06-Ф, за умовами якого позивач надав відповідачеві кредит у сумі 61\~000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом (12,5% на рік) з кінцевим терміном повернення 06.08.2026 року (т. 1 а.с.а.с. 7 20, 39 53). 19 жовтня 2009 року між ВАТ «КРЕДОБАНК» та відповідачами було укладено договір поруки №004/09-Ф-П, згідно з яким [PERSON] зобовязалася солідарно з [PERSON] відповідати за своєчасне повернення ним коштів за укладеним кредитним договором (т. 1 а.с.а.с. 21, 22). Відповідачі не виконують свої зобовязання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у них перед позивачем станом на 24.10.2014 року утворилася заборгованість у сумі 369\~838,46 грн. відповідно до доданого позивачем розрахунку (т. 1 а.с. 6), а саме: -основна заборгованість 315 996,77 грн.; -проценти 53 341,69 грн.; -комісія за адміністрування кредиту 500,00 грн. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За кредитним договором позивач передав [PERSON] певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже вказаний правочин, у розумінні статті 1054 ЦК, було укладено. У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Ураховуючи той факт, що [PERSON] дотепер не виконує свої обовязки з повернення кредиту та процентів за ним, таке невиконання є порушенням його зобовязань у розумінні приведеної норми. За правилами, встановленими частиною 1 статті 553 ЦК, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Частинами 1, 2 статті 554 ЦК передбачено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що основне зобовязання (кредитний договір) було забезпечене договором поруки, укладеним з [PERSON], отже, зважаючи на те, що дотепер боржник за кредитним договором не виконав свої зобовязання, позивач вправі одночасно (солідарно) звернути свої вимоги й до поручителя. Зважаючи на те, що відповідачі не виконують свої обовязки за кредитним договором, що полягає у простроченні сплати заборгованості, а також процентів за кредитом, суд вважає обґрунтованим звернення позивача до суду з цим позовом. За змістом частини 1 статті 14 ЦК цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК зобовязання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно предявляються. Згідно зі статтею 611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити. У порядку статті 141 ЦПК суд вважає за необхідне також стягнути з відповідачів у рівних частках компенсацію понесених позивачем судових витрат у сумі 3 654,00 грн. (по 1 827,00 грн.) (т. 1 а.с. 76).

Outcome: approved