Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

31 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.11.2015 року у неї з відповідачем народився син [PERSON], який проживає разом із позивачем. Зазначає, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку приймати участь у додаткових витрат. Рішенням суду від 14.12.2015 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, починаючи з червня 2015 року до повноліття дитини. Виконавчий лист по вказаному рішенню предявлений до виконання та державним виконавцем відкрито виконавче провадження. Вказує, що вона понесла додаткові витрати, а саме: в розмірі 9250 грн. на придбання путівки на море, на заняття з танцями з 01.09.2016 року по 30.05.2017 року в розмірі 1350 грн., на придбання ліків в розмірі 83,83 грн. та 89,14 грн., на лікування у стоматолога - 50 грн., а всього 10822,97 грн. Після уточнення позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача половину вартості понесених додаткових витрат на дитину у вересні-жовтні 2017 року в розмірі 379,34 грн. (192,84 грн. на придбання канцелярських предметів для розвитку дитини та 76,5 грн. на придбання ліків від кашлю та 110 грн. за видалення зуба), а всього 5601,16 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. 12.10.2017 року на адресу суду надійшло заперечення від відповідача, в яких він просить відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів необхідності поїздки та витрат на поїздку на море за кордон [PERSON], а витрачені кошти на лікарські засоби та видалення молочного зуба позивач може оплатити із аліментів, які отримує на утримання дитини. Окрім того, зазначив, що позивачем не надано доказів наявності здібностей у дитини для занять танцями та просив врахувати його матеріальне становище, оскільки на його утриманні перебуває ще троє дітей, його дружина не працює та він отримує заробітну плату в розмірі 3200 грн. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, згідно наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Так, судом встановлено, що у сторін є малолітня дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія І-БВ № 016404 від 24.11.2005 року, який проживає разом зі матірю. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 від всіх видів доходу [PERSON] щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (виконавчий лист виданий 14.12.2015 року). Державним виконавцем Другого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції 17.03.2016 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 686/11097/15, виданого 14.12.2015 року. 22.02.2016 року в межах виконавчого провадження № 49383223 державним виконавцем виносилась постанова про примусовий привід боржника [PERSON], оскільки на виклики державного виконавця він не зявлявся та від виконання рішення суду ухилявся. Як вбачається із копії договору на туристичне обслуговування від 16.06.2017 року [PERSON] уклала договір із ФОП [PERSON] щодо надання туристичних послуг та інформаційно-консультаційних послуг, відповідно до умов якого вартість туру складає 685 дол., сплачено було 5000 грн., а 19.06.2017 року 13500 грн. А згідно рахунка-фактури № 367 до договору б/н від 16.06.2016 року [PERSON] оплатила тур пакет до Туреччини, Аланья (21.06.2017 року 28.06.2017 року) для двох осіб [PERSON] та [PERSON], загальною вартістю 18\~500 грн. А відповідно до Витягу з бази даних Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо перетинання державного кордону України [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перетинали державний кордон: 21.06.2017 року в напрямку «Київ-Анталія», а 28.06.2017 року в напрямку «Анталія-Київ». Із копії товарних чеків від 22.05.2017 року та 14.10.2017 року вбачається, що [PERSON] було здійснено видалення 2 молочних зубів із застосуванням анастезії в стоматологічній клініці «Меді-Дент», загальною вартістю 160 грн. (50 грн. + 50 грн. + 60 грн.). Також, відповідно до копій товарних та фіскальних чеків позивачем було придбано канцелярські товари на суму 41,42 грн., 61 грн., 24,75 грн., 14,95 грн., 14,72 грн., 36 грн., а всього на суму 192,84 грн. Окрім того, відповідно до довідки від 30.07.2015 року вих. № 147 та від 07.11.2017 року вих. № 175 [PERSON], [INFO], відвідував заняття ансамблю танцю «Любисток» Хмельницького державного центру естетичного виховання учнівської молоді у період з 2013 року по 2017 рік. У вересні 2014 року [PERSON] в складі ансамблю приймав участь у міжнародному фестивалі конкурсі у Греції (м. Неос Мармарас) в супроводі матері [PERSON], поїздка здійснювалась за рахунок коштів учасників та спонсорів. Позивач здійснювала оплату за заняття [PERSON] у вказаному гуртку в розмірі по 150 грн. щомісячно, що підтверджується копіями квитанцій № 5264727 від 14.09.2016 року, від 07.10.2016 року, 01.11.2016 року, № 5826439 від 02.12.2016 року, № 6143027 від 16.01.2017 року, № 6290389 від 01.02.2017 року, № 7120655 від 04.05.2017 року, № 6836424 від 03.04.2017 року, № 6569865 від 03.03.2017 року, а всього на суму 1350 грн. Як вбачається із довідки про доходи від 03.10.2017 року вих. № 5 [PERSON] працює в ПП Туринського [PERSON] та займає посаду адміністратора і його загальна сума доходу за квітень-вересень 2017 року за винятком аліментів та за вирахуванням усіх податків становить 11271,61 грн. У відповідача на утриманні перебуває троє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серія 1-БВ № 068921), [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серія 1-БВ № 113375), [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серія 1-БВ № 159849). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, що було ратифіковано\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. \~Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-III, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~статті 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою\~статті 181 СК України\~передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитини; спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положеннями статей\~180, \~183, \~185,\~ 193,\~ 198,\~ 199 СК України\~визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183, 184); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185). Згідно з\~ст. 185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно Отже, виходячи з аналізу\~ст. 185 СК України\~додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У п. 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз'яснено, що до передбаченої\~ст. 185 СК України\~участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, до додаткових витрат на утримання дитини, обов'язок брати участь у яких відповідно до\~ст.185 СК України\~покладено на батьків, відносяться лише ті витрати, що викликані особливими обставинами, зокрема розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо, а не ті, які пов'язані з щоденним побутом дитини, а тому витрати на оплату послуг садочка не відносяться до додаткових витрат на дитину, адже такі потреби дитини, як харчування, в тому числі під час перебування в освітньому закладі, придбання їй одягу, взуття, канцелярських товарів, необхідних для навчання, іграшок для загального розвитку відносяться до щоденних і враховані законодавцем при обчисленні мінімального прожиткового розміру для дитини відповідного віку, відтак питання щодо їх розподілу між батьками врегульовано ст.ст. 180-184 СК України, й між сторонами по даній справі вирішено в судовому порядку з ухваленням відповідного рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини. Статтею 150 СК України\~передбачено обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в частості зобовязання батьків піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому відповідно до вимог\~ст. 182 СК України, повинно враховуватись матеріальне становище платника аліментів, наявність інших дітей та непрацездатних осіб. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов'язків по відношенню до дитини. Такий висновок викладений у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6 -1296 цс 15 від 24 лютого 2016 року, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів. Окрім цього, відповідно до ст.ст.\~11,\~12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З матеріалів справи встановлено, що позивач понесла додаткові витрати на оздоровлення дитини на морі, лікування у стоматолога та на заняття танцями. А тому, з урахуванням обставин даної справи, положення чинного законодавства, що регулюють дані правовідносини, того, що дитина потребує оздоровлення на морі для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, займається танцями, а мати понесла такі додаткові витрати в тому числі і на лікування у стоматолога, при цьому відповідач є працездатним, суд приходить до висновку, що відповідач зобовязаний брати участь у додаткових витратах на відпочинок та оздоровлення власного сина, оскільки це відповідає інтересам та розвитку дитини. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивача половину\~\~витрат понесених на відпочинок дитини в розмірі 4625 грн., заняття танцями 675 грн., лікування у стоматолога 80 грн., а всього в розмірі 5380 гривень При цьому, суд не приймає до уваги, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача половини коштів на придбання лікарських засобів від кашлю та канцелярських товарів , оскільки дані витрати на дитину не входять до складу додаткових витрат на дитину. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial