Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

29 грудня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, з вимогою визнати за собою в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] . 20 січня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, 24 квітня 2019 року до суду надійшов відзив на позов поданий представником Київської міської ради Солдатченко Л.М., за змістом відзиву на позов відповідач просить ухвалити рішення на підставі поданих стороною доказів згідно вимог чинного законодавства, та проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є сином - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, видане повторно 13 грудня 1990 року, (а.с. 11). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Бабушкінським відділом ЗАГС Управління ЗАГС Москви 21 листопада 2014 року (актовий запис № 4455). (а.с.10) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої входить об`єкт нерухомого майна - 1/6 частина квартири [ADDRESS] , факт набуття [PERSON] права власності на частку квартири підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом. (а.с.13) Відповідно до ст. 70 ЗУ «Про міжнародне приватне право» спадкові відносини регулюються правом держави, в якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Ст. 71 вказаного закону визначено, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні - правом України. Таким чином, спадкування нерухомого майна, яке знаходиться за межами України у будь-якому випадку, у тому числі й тоді, коли місце відкриття спадщини в Україні, здійснюється за матеріальним правом держави, на території якої знаходиться це майно. Згідно до ч. 1 ст. 38 Конвенції, право власності на нерухоме майно визначається за законодавством договірної сторони на території якої знаходиться нерухоме майно. Питання про те, яке майно є нерухомим, вирішується відповідно до законодавства країни, на території якої знаходиться це майно. 28 грудня 2015 року [PERSON] звернувся до компетентного нотаріуса України з заявою про доводження до відома про прийняття спадщини за всіма підставами спадкування після померлої матері [PERSON] , який засвідчений тимчасового виконуючим обов`язком нотаріуса міста Москви Семеляк І.А. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 42610186, заведена спадкова справа № 26/2015, після померлої [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. направлено запит до компетентного нотаріуса місті Москви, про направлення спадкової справи після померлої [PERSON] для оформлення свідоцтва про право власності після смерті. 30 травня 2016 року Нотаріусом міста Івановим М.А. направлено на адресу приватного нотаріуса Буждиганчук Є.Ю. копію спадкової справи № 58/2014 після померлої [PERSON] 30 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку з ненаданням спадкоємцем документів, вказаних в розділі 22, п.216 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. (а.с.5) Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. 22 жовтня 2015 року [PERSON] як спадкоємець, звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. з заявою про намір прийняти спадкове майно, яке залишилося після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . 30 листопада 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на нерухоме майно, а саме: частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 70,10 м2 складається з трьох кімнат житловою площею 45,70 м2. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини. При вирішенні питання спадкування за законом, враховуються такі юридичні факти, як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. Центральним субінститутом спадкування за законом є інститут черговості, який полягає в тому, що за загальним правилом кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності бодай одного спадкоємця попередньої черги, обумовленого різними причинами: фізичною відсутністю, усуненням від права на спадкування, неприйняттям спадщини або відмовою від прийняття спадщини. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Як вбачається з обставин справи, в цьому випадку, воля особи (позивача у даній справі) щодо вільного використання свого права, тобто володіння, користування та розпорядження майном, - зв`язана волею сторонніх осіб (відповідачів у справі), що суперечить вищевказаній презумпції. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідно до вимог закону позивач належним чином прийняв спадщину після померлої матері [PERSON] , у зв`язку з відсутністю у спадкоємця оригіналу правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним, а також виходячи з положень ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», за яким рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно є правовстановлюючим документом, що підтверджує право власності на вказане майно, тому у сукупності встановлених обставин є підстави для задоволення позовних вимог в визнанні за [PERSON] , спадкоємцем за заповітом майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , права власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] . Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до частини першої статі 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що предметом спору є визнання за позивачем [PERSON] , як спадкоємцем першої черги за правом представлення, права власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частини квартири [ADDRESS] оскільки позивачу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчу Є.Ю. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері позивача [PERSON] на зазначене майно, з підстав відсутності у позивача оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом є правомірним та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved