Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

31 травня 2021 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2 500 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, а також витрати на правову допомогу. В обґрунтування позивачка зазначає, що на даний час вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, однак він має формальний характер. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідач зовсім нічого не сплачує на утримання доньки інваліда, остання його матеріальна допомога була в лютому 2021 року в розмірі 800 грн. Орієнтована сума місячних витрат на утримання дитини становить 6 000 грн. Ці кошти йдуть на харчування, одяг, ортопедичне взуття, сплату комунальних послуг, дитячий садок, заняття з логопедом. Спільна дитина потребує значних витрат для забезпечення належного рівня життя. Позивач не отримує заробітну плату, а лише допомогу на дитину у розмірі 4 200 грн., яких не вистачає, оскільки дитина є інвалідом з дитинства. Позивач знаходиться в скрутному матеріальному становищі та потребує матеріальної допомоги, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 18.06.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Чечелівським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 639. Згідно з посвідченням [NUMBER] , виданим 3 липня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю. Згідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці, суд вважає, що він спроможний надавати позивачці аліменти на утримання спільної дитини. У позовній заяві позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2 500 грн. щомісячно, оскільки витрати на утримання дитини інваліда становлять не менше 6 000 грн. Позивач не працює та отримує лише допомогу від держави у розмірі 4 200 грн. Однак, позивачкою не надано суду належних доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі заявленому позивачем до стягнення - 2 500 грн. щомісячно. Так, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на час розгляду справи виповнилось 4 роки. Враховуючи дані обставини, суд прийшов до висновку, що справедливим та об`єктивним розміром стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки, які необхідно стягнути з відповідача, буде 2 000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Що стосується посилань позивача, що у з хворобою дитини, вона вимушена додатково витрачати кошти на купівля ортопедичного взуття, оплата дитячого садка, заняття з логопедом, купівля ліків та оплату лікування, проходження реабілітаційних курсів, то суд вважає за необхідне зазначити, що дані витрати відносяться до додаткових витрат, які можуть бути стягнуті з відповідача, щляхом подання окремого позову щодо їх стягнення. Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 500 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 3 ст.137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі. Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Всупереч зазначеним нормам, позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу не було надано ні акту приймання-передачі послуг, ні платіжні документи про оплату послуг, ні розрахунку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови в задоволенні вимог про стягнення судових витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, то з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. Згідно ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial