overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

2 липня 2015 року [PERSON] (далі позивач)подала до Брусилівського районного суду позов до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення аліментів , мотивуючи це тим, що відповідно до свідоцтва про народження дитини від 24 грудня 2013 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Брусилівського районного управління юстиції батьком її дитини [PERSON], [INFO] є, відповідач по справі. Дитина постійно проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Відповідач з нею не проживає і матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а тому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі так як відповідач офіційно не працює, в розмірі 500 гривень, щомісячно. Позивачка в судовому засіданні додатково пояснила , що відповідач може виплачувати аліменти. Позов позивачка підтримала повністю. Відповідач в судове засідання не з»явився про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений і від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність, а тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, так як позивачка не проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивачки н , вивчивши матеріали справи і дослідивши докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що сторони від спільного проживання мають дитину [PERSON] [INFO]. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, і тому позивачка просить стягнути з нього аліменти. Відповідач навчається на контрактній формі навчання в Українській медичній стоматологічній академії в м. Полтава. Згідно з довідки виданої Брусилівською селищною радою , Житомирської області дитина сторін проживає з позивачкою. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до вимог ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За даних обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню, а тому суд стягує з відповідача аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку(ст. 182 СК України). Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Судовий збір відповідно до ст.79,88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в розмірі 243 грн.60 коп. на користь держави. З урахуванням викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

2 липня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом. Вказував, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 28 січня 2012 року. Від шлюбу мають малолітню доньку Валерію, [INFO], яка перебуває на вихованні та утриманні матері. Зазначав, що спільне життя у них не склалось через різні характери, життєві інтереси та погляди на життя, що призвело до непорозумінь в сім»ї, виникнення сварок, а така ситуація негативно впливає на вихованні та розвитку дитини. Через неможливість подальшого спільного проживання однією сімєю просив шлюб розірвати. Строк для примирення просив не надавати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, відповідач позовні вимоги визнала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи вбачається, що з 28 січня 2012 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Липоводолинського районного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 03. Від шлюбу мають малолітню доньку Валерію, [INFO]. [PERSON] проживає [INFO], селище [PERSON] Сумської області. [PERSON] проживає [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За таких обставин, за відсутності між сторонами взаєморозуміння, поваги, спільного вирішення сімейних проблем, відмови від поновлення та продовження подальших, у розумінні ст. 3, ч.ч. 5, 6 ст. 7, ст. 51 СК України шлюбних відносин, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що в силу ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

2 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вказувала, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2010 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який перебуває на її вихованні та утриманні. Зазначала, що спільне життя у них не склалось через різні характери, життєві інтереси та погляди на життя, що призвело до непорозумінь в сімї, виникнення сварок, а така ситуація негативно впливає на вихованні та розвитку дитини. Через неможливість подальшого спільного проживання однією сімєю просила шлюб розірвати. Строк для примирення просила не надавати. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справу, в судове засідання не зявилась. В поданій заяві просила розгляд справи провести без її участі на підставі наявних матеріалів. На задоволенні позову наполягала. Відповідач, повторно повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, до суду не зявився, заперечень не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи вбачається, що з 24 квітня 2010 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Липоводолинського районного управління юстиції Сумської області, актовий запис № 14. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] проживає [INFO]. Зі слів позивача [PERSON] фактично проживає [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За встановлених обставин, за відсутності між сторонами взаєморозуміння, поваги, спільного вирішення сімейних проблем, відмови від поновлення та продовження подальших, у розумінні ст. 3, ч.ч. 5, 6 ст. 7, ст. 51 СК України шлюбних відносин, суд вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що в силу ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

2 липня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказуючи, що 26.10.1997р. померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у виді земельної частки (паю) та іншого майна. У встановлений законом строк позивачка прийняла спадщину, що належала спадкодавцю, оскільки фактично вступила в користування, управління і володіння спадковим майном, однак вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину. Позивачка в судове засідання не зявилася, подала заяву у якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, справу просила розглянути у її відсутності. Представник Очеретнянської сільської ради до суду не зявився, подав заяву, у якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Представник Козятинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницької області до суду не зявився також, у телефонному режимі повідомив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, справу просив розглянути у його відсутності. Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беззаперечно встановлено, що померла 26.10.1997р. [PERSON] (свідоцтво про смерть, а. с. 7) мала право на земельну частку (пай), розміром 3,36 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться у колективній власності КСП ім. Шевченка с. Очеретня, Погребищенського району, Вінницької області (а. с.13). У встановлений законом строк позивачка прийняла спадщину, що належала спадкодавцю, оскільки фактично вступила в користування, управління і володіння спадковим майном, однак не може належним чином розпорядитися успадкованим майном. Окрім позивачки право на спадщину мають [PERSON] і [PERSON], які від спадщини відмовилися у встановленому законом порядку (а. с.8-10). Дані правовідносини у системному звязку регулюються: -п.1 ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, згідно з якою спадкоємець прийняв спадщину, якщо фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; -ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], яка померла 26.10.1997р., мала права на земельну частку (пай), розміром 3,36 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться у колективній власності КСП ім. Шевченка с. Очеретня, Погребищенського району, Вінницької області, [PERSON] як спадкоємиця за законом у встановлений законом строк прийняла спадщину, що належала спадкодавцю, однак не може належним чином нею розпорядитися, то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право на цю земельну частку (пай).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

2 липня 2015 року до суду подано цей позов, в якому зазначено, що 24.08.2004 року помер батько позивачки [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, що складається з земельної частки (паю) та іншого майна. Протягом шести місяців позивачка до нотаріальної контори не зверталася через юридичну необізнаність та скрутне матеріальне становище, а відтак в теперішній час не має можливості прийняти спадщину померлого через пропуск вказаного строку. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник Очеретнянської сільської ради в судове засідання не зявився, подав заяву у якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Зясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких міркувань. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що позивачка є єдиною спадкоємицею за заповітом померлого 24.08.2004р. [PERSON], однак не подала у встановлений законом шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори через юридичну необізнаність та скрутне матеріальне становище, що суд визнає поважною причиною пропуску строку на подання цієї заяви. Оскільки [PERSON] пропустила встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визначити їй додатковий строк, достатній для подання вказаної заяви до нотаріальної контори.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

2 липня 2016 року до суду звернулася [PERSON] з названим позовом до [PERSON] з вимогою розірвати шлюб, зареєстрований 2 жовтня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 139, від якого є неповнолітня дитина, мотивуючи його тим, що тривалий час вони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, між ними втрачені всі фізичні та духовні звязки, тому подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. У судовому засіданні позивачка підтримала позов і просила його задовольнити, пояснивши, що спільне проживання з відповідачем припинено з травня 2013 року, ще до народження дитини і не може бути відновлено. Відповідач позов визнав і також просив розірвати шлюб, підтвердивши припинення спільного проживання та ведення спільного господарства з травня 2013 року та неможливість збереження шлюбу. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії I-ОК № 139210 [PERSON], який народився 28 серпня 1983 року, громадянин України і [PERSON], яка народилася 15 вересня 1980 року, громадянка України, зареєстрували шлюб 2 жовтня 2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 139. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON]; дружини [PERSON]. Місце реєстрації: відділ державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції. Згідно свідоцтва про народження серії I-ОК № 239783, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, [PERSON] народився 24 червня 2013 року у м. Славутичі, про що зроблено відповідний актовий запис № 125. Його батьком записаний [PERSON], який у судовому засіданні не заперечував свого батьківства щодо цієї дитини, матірю [PERSON], громадянка України. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. За правилом ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У судовому засіданні сторони підтвердили, що спільне проживання та ведення спільного господарства між ними припинено у травні 2013 року і не може бути відновлено. Такі взаємовідносини не притаманні сімї і не відповідають її інтересам. Можливості відновлення нормальних сімейних відносин та збереження шлюбу немає. За цих обставин справи суд погоджується з позовом та його визнанням відповідачем і вважає необхідним його задовольнити та розірвати шлюб. Згідно заяви позивачки в позовній заяві та в судовому засіданні вона бажає залишити собі прізвище [PERSON]. За правилами ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви до суду на суму 551 гривня 20 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

2 липня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в 1994 році він зареєстрував шлюб з [PERSON] Від сумісного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. На протязі 2015-2016 років сімейне життя між ними поступово погіршувалися, що призвело до припинення між ними шлюбних відносин. В теперешній час сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть, їх сім'я з відповідачем розпалася остаточно та примирення між ними неможливе. Позивач в судове засідання не зявився, до суду надіслав заяву з проханням слухати справу за його відсутності та просив розірвати шлюб з відповідачем. Відповідач в судове засідання не зявилася, до суду надіслала заяву з проханням слухати справу за її відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечувала, просила залишити їй прізвище, яке було обрано нею під час державної реєстрації шлюбу, - [PERSON]. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого повторно Жовтневим районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, шлюб зареєстрований 05 листопада 1994 року виконавчим комітетом Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис № 11. Під час державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «Буба» (а.с.7). Сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Дослідивши надані докази, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, сумісне господарство не ведуть. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, суд вважає встановленим, що збереження сімї неможливе, шлюб сторін існує формально і може бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

2 липня 2016 року позивач звернулася до суду з названим позовом до відповідача з вимогою збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду на утримання дитини [PERSON], [INFO], з 1/6 до ? частки його заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, мотивувавши його тим, що існуючого розміру аліментів на утримання дитини недостатньо, а заробітна плата відповідача збільшилась. У судовому засіданні позивач позов підтримала, а відповідач позов визнав повністю. Суд вважає необхідним позов задовольнити за правилами ч. 4 ст. 174 ЦПК України, відповідно до якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом, рішенням Славутицького міського суду Київської області від 25 листопада 2013 року у справі № 377/1310/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, яке набрало законної сили, позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частки усіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 жовтня 2013 року, до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/12 частки усіх видів його доходів щомісяця, починаючи з 29 жовтня 2013 року і до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років. В іншій частині позову відмовлено. Постановою державного виконавця від 19.07.2016 р. виконавче провадження з примусового виконання зазначеного рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/12 частки заробітку закінчено у звязку з досягненням дитиною трьох років. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1). Встановлені обставини справи свідчать про наявність законних підстав для задоволення позову за правилами ч. 4 ст. 174 ЦПК України, оскільки сукупний розмір аліментів на двох дітей не перевищуватиме 50% заробітку відповідача і законні права інших осіб порушені не будуть. За правилами ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають судові витрати по оплаті судового збору на суму 551 грн. 20 коп..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

2 липня 2018 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачкою, зареєстрований 16 квітня 2005 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. В обґрунтування позову вказував, що сімейне життя між сторонами не склалося, одруження виявилось невдалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу вона вважає неможливим. Вказав, що спору щодо місця проживання спільних дітей та спільного майна не має. В судове засідання позивач не зявився, надіслав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просив справу розглянути за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не зявилась, надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 16 квітня 2005 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №132. Від даного шлюбу сторони мають дітей: доньку [PERSON], [INFO]; сина [PERSON], [INFO]. Зі змісту позовної заяви вбачається, що спору щодо місця проживання дітей та розподілу сумісного майна подружжя сторони не мають. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначена норма національного законодавства відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Згідно приписів статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне зясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Відповідачкою в заяві зазначено про залишення їй прізвища, яке вона отримала при реєстрації шлюбу, а тому відповідно до статті 113 СК України, позивачу слід залишити прізвище, яке вона набула під час державної реєстрації шлюбу, що розривається.

Outcome: approved