Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

29 грудня 2018 року, позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким 06.12.2010 р. позивач передав Відповідачу 11 000 дол. США для придбання будівельних матеріалів для будинку, який знаходиться по [ADDRESS], про що [PERSON] було власноручно складено розписку. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, передавши Позичальнику готівкою кошти в сумі 11 000 дол. США, про що свідчить підпис Відповідача у розписці. Розпискою передбачено, що [PERSON] зобов'язується повернути позивачу отриману позику не пізніше 05 листопада 2016 року в сумі 11 000 дол. США, проте станом на 21.12.2017 р. жодних коштів повернуто не було, незважаючи на неодноразові усні звернення із вимогою про погашення заборгованості. Згідно відомостей НБУ офіційний курс гривні щодо 100 доларів станом на 21.12.2017 р. становить 2786,0871 гри., сума позики, яку повинний повернути відповідач - 306 460,00 грн. На підставі викладеного, просить стягнути з [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на мою користь, [PERSON], заборгованість за договором позики у сумі 11 000 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 21.12.2017 р. становить 306 460,00 грн. та судовий збір у розмірі 3 064,00 грн, за подачу позовної заяви. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач в судове засідання не з'явився у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов з наведених в ньому підстав. Представник [PERSON]в судовому засіданні, позов визнав та не заперечував проти винесення рішення. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 грудня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з яким 06.12.2010 р. позивач передав Відповідачу 11 000 дол. США для придбання будівельних матеріалів для будинку, який знаходиться по [ADDRESS], про що [PERSON] було власноручно складено розписку. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі, передавши Позичальнику готівкою кошти в сумі 11 000 дол. США, про що свідчить підпис Відповідача у розписці. Розпискою передбачено, що [PERSON] зобов'язується повернути позивачу отриману позику не пізніше 05 листопада 2016 року в сумі 11 000 дол. США, проте станом на 21.12.2017 р. жодних коштів повернуто не було, незважаючи на неодноразові усні звернення із вимогою про погашення заборгованості. Згідно відомостей НБУ офіційний курс гривні щодо 100 доларів станом на 21.12.2017 р. становить 2786,0871 гри., сума позики, яку повинний повернути відповідач - 306 460,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, у встановлені договором строки та розмірі відповідач борг не повернув. Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривні. Якщо у зобов'язанні буде визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сумі, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки індекс інфляції - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст. 141 ч. 1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд, повно та всебічно дослідивши, докази які знаходяться в матеріалах справи, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки відповідач, взяті на себе зобов'язання за договором позики (розписки) не виконує, а тому з [PERSON] слід стягнути 11000 доларів США, які еквівалентні до курсу НБУ на момент подання, позовної заяви до суду в розмірі 306 460,00 грн., окрім цього також підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3 064,00 грн.. На підставі наведеного,

Outcome: approved