Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

29 грудня 2016 року, збільшивши позовні вимоги заявою від 26.05.2017 року, уточнивши позовні вимоги заявою від 21.07.2017 року, [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що йому на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 20.01.2015 року належить 5/7 часток житлового будинку та відповідно 5/7 часток від 0,1000 га. земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Івана Франка, 17, м. Охтирка, Сумської області. Інша частина житлового будинку та земельної ділянка за вказаною адресою належить [PERSON] Після переїзду позивача за вищевказаною адресою, між ним та [PERSON] почалися непорозуміння із приводу спільного володіння та користування земельною ділянкою на території подвіря. Так як відповідач проживала у даному будинковолодінні вже давно, то вона розяснила позивачу яким чином здійснювалося володіння та користування земельною ділянкою на території подвіря. Він за показниками відповідача та з урахуванням складеного порядку володіння та користування подвірям, встановив паркан, який розмежовує територію даного подвіря. Однак в наслідок такого використання території подвіря у [PERSON] площа земельної ділянки значно більше аніж 2/7 частини, а у нього - значно менше від належної йому 5/7 частки. З даного приводу виник спір, який сторони не можуть врегулювати мирним шляхом. Витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку підтверджене право спільної часткової власності за ним на 5/7 частини, що складає 0,0714 га. та за відповідачем [PERSON] 2/7 частини, що складає 0,0286 га. із загальної площі земельної ділянки, виділеної у володіння за співвласниками в розмірі за зовнішніми лінійними промірами площею 0,1000 га. Згідно висновків земельно технічної експертизи №5 від 26.04.2017 року за додатком 1 наведений ІІ варіант розподілу земельної ділянки згідно часток 5/7 та 2/7, який позивачем приймається за основу вирішення виниклого земельного спору. Для здійснення запропонованого варіанту розподілу земельної ділянки у відповідності із нормативними вимогами, необхідно вирішити питання про встановлення земельного сервітут, який передбачає право користування чужою земельною ділянкою площею 70,0 м2, вхід кожного зі співвласників спільної часткової власності у свої частини домоволодіння та до своїх обєктів господарювання здійснюється окремо, незалежно один від одного. Вхід на територію подвіря також здійснюється різними шляхами незалежно один від одного. В звязку з чим, просить йому виділити з приватизованої земельної ділянки по вул. Івана Франка, 17, м. Охтирка, Сумської області, йому, як співвласнику 5/7 частини повної частини будинковолодіння з урахуванням належності на праві спільної часткової власності обєктів у вигляді житлового будинку з прибудовами та господарським спорудами, земельну ділянку в розмірі 5/7 частини від загальної площі земельної ділянки розміром 0,1000 га., що на місцевості складає 0,0714 га. за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, згідно висновків земельно технічної експертизи №5 від 26.04.2017 року за додатком 1 арк. 2 по ІІ варіанту, позначеного зеленим кольором, з відокремленням земельної ділянки між співвласниками по межі розташування по точкам А, Б, В, Г (позначена червоним кольором) відрізок межі ділянки А-Б по лінії розподілу житлового будинку, відрізок межі ділянки б-В по ламаній лінії ділянки №15 довжиною 15,61 м., відрізок межі ділянки А-Г по ломаній лінії від кута прибудови жилого будинку вздовж сараю за технічним позначенням літерою Г до тильної сторони ділянки. Залишити у володінні [PERSON] з приватизованої земельної ділянки по вул. Івана Франка, 17, м. Охтирка, Сумської області, у відповідності нормативних вимог згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №985712 від 28.12.2009 року земельну ділянку за даною адресою у розмірі 2/7 частин, що на місцевості відповідає 0,0286 га. за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, позначеного згідно висновків земельно технічної експертизи №5 від 26.04.2017 року за додатком 1 арк. 2 по ІІ варіанту жовтим кольором, з урахуванням площ під будівлями та спорудами (житловий будинок з господарськими спорудами та надвірним будівлями). Встановити земельний сервітут із земельної ділянки виділеної [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON]М, [PERSON], загальною площею 70,0 м2 на території подвіря та навколо житлового будинку з господарськими спорудами, з врахуванням конструктивних елементів обєктів нерухомості та інженерно технічних комунікацій за адресою: вул. Івана Франка 17, м. Охтирка, Сумської області, площами 48,0 м2+5,0 м2+17,0 м2, згідно висновків земельно технічної експертизи №5 від 26.04.2017 року за додатком 1 акр. 2 по ІІ варіанту (земельна ділянка сервітут), яка на праві приватної власності належить [PERSON] для реалізації права користування чужою земельною ділянкою для визначення права проходу, будівельних риштувань, складування будівельних матеріалів та ремонту житлового будинку, господарських споруд та надвірних будівель які на праві власності належать [PERSON], без позбавлення власника земельної ділянки [PERSON] повноважень щодо володіння, користування та розпорядження даною земельною ділянкою (її частиною) відповідно до вимог чинних нормативних та законодавчих актів України. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали просили задовольнити. Із огляду на визначений порядок поділу земельної ділянки відповідно до розміру часток, що належать сторонам на праві власності, він просить встановити земельний сервітут, як запропоновано у експертному висновку, для обслуговування відповідачкою належної їй частини будівель та споруд і зобовязується не чинити їй будь-яких перешкод у цьому. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечували. [PERSON] письмові заперечення, згідно яких зазначають, що [PERSON] є власником 2/7 частини домоволодіння по вул. Івана Франка, 17, м. Охтирка. Земельна ділянка за вказаною адресою передана у спільну часткову власність для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд має загальну площу 0,1000 га., з якої 2/7 від загальної площі перебуває у власності [PERSON] та 5/7 у власності [PERSON] Вхід кожного із співвласників до своєї частини домоволодіння здійснюється окремо, незалежно один від одного. Спірна земельна ділянка огороджена парканами, встановленого задовго до купівлі частини домоволодіння [PERSON] Нещодавно [PERSON] звернувся до [PERSON] із претензією, що остання користується частиною земельної ділянки, яка повинна належати йому на праві власності та запропонував вирішити дане питання шляхом добровільної передачі частини земельної ділянки [PERSON] На що вона не погодилась, мотивуючи свою відмову тим, що земельна ділянка у відповідному користуванні перебуває вже давно, так як в такому порядку земельною ділянкою користувалися ще її батьки. [PERSON] в письмових поясненнях від 25.05.2017 року зазначає також, що житловий будинок по вул. Івана Франка, 17, м. Охтирка, розташований на земельній ділянці загальною площею 1365 м2 Тобто загальна площа даної земельної ділянки відрізняється від реальної площі, оскільки обмежена приписами ст. 121 Земельного кодексу України (у містах не більше ніж 1000 м2). Документально оформлена [PERSON] земельна ділянка не відповідає фактичним розмірам площі земельної ділянки, яка була отримана у володіння та користування на 365 м2 На протязі останніх 112 років (з 1905 року рік в якому збудований будинок по 2017 рік) діє певний порядок користування земельною ділянкою. Колишніми власниками цього домоволодіння було добровільно розподілено земельну ділянку та встановлено порядок користування. Межа розділена твердою огорожею. Власники мають окремі ізольовані виходи та входи. Власники тієї частини, що належить [PERSON] користуються земельною ділянкою площею 760 м2, власники іншої частини - земельною ділянкою площею 605 м2. Такий розподіл не змінювався на протязі століття та вплинув на розташуванні інших обєктів домоволодіння: підсобних будівель, споруд, прокладених комунікацій, розташування насаджених багаторічних плодових дерев. Також стверджує, що не має у своїй власності будь-якого автомобіля, не здійснює будь-яких ремонтних робіт стороннім автомобілям а тому порушити права позивача не могла. Представник відділу в Охтирському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області в судове засідання не зявився, в письмовій заяві просять справу розглядати без участі їхнього представника. Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового процесу, прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі продажу частки житлового будинку від 20.01.2015 року, належить 5/7 часток житлового будинку, що знаходяться по вул. Івана Франка, 17, м. Охтирка, Сумська область, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.01.2015 року (а.с.13, 14-15). Рішенням 7-го скликання 23-ї сесії Охтирської міської ради від 31.10.2016 року №518-МР «Про затвердження документації із землеустрою та приватизацію земельних ділянок», [PERSON] передано у спільну часткову власність земельну ділянку розміром 5/7 від 0,1000 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по вул. Івана Франка, 17, м. Охтирка, Сумська область, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.11.2016 року (а.с. 16, 17). Також судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 23.03.1999 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори [PERSON], спадкоємцем 2/7 частини жилого будинку з господарськими спорудами, що знаходяться в м. Охтирка по вул. Франко, 17, розташованого на земельній ділянці Охтирської міськради, є [PERSON] (а.с. 70) Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №985712 від 28.12.2009 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0286 га. для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Івана Франка, 17, м. Охтирка, Сумська область, що також підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.09.2016 року (а.с.18-19, 20, 71). Як установлено із матеріалів справи, позивач вказуючи на наявність у діях відповідачів порушень його прав щодо належного користування житлом (проведення ремонтних робіт авто під вікнами дитячої кімнати його частини будинку) доводить перед судом факт використання для цих робіт земельної ділянки, якою відповідачі користуватись не повинні виходячи із розміру часток співвласників цієї земельної ділянки. Фактично позивач прохає захистити своє право шляхом реального поділу земельної ділянки, забезпечивши таким чином власне право володіння та користування частиною земельної ділянки у тих розмірах, яка належить йому на праві власності, виділивши її в натурі. Зазначені обставини у судовому засіданні підтвердили допитані як свідки сам позивач та його родичі. Так допитаний як свідок в судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що він купив будинок з конкретними кімнатами, коридором кухнею, подвірям. Тобто його 5/7 частки будинку реально виділені. Вони із відповідачкою [PERSON] у користуванні частинами будинку один одному не заважають так як частини будинку обладнані окремими лічильниками на електро -, газопостачання. Коли після придбання будинку почали наводити порядки, то зясувалось, що є ще невеликий шматок подвіря під бурянами та сміттям, де паркану взагалі не було. В подальшому він зі слів [PERSON] поставив паркан та збирався зробити навіс для гаражу. А коли проводив приватизацію земельної ділянки виявилося, що площа належної йому земельної ділянки більша ніж у [PERSON], а фактично він користується меншою площею. По даному питанню він звернувся до [PERSON] щоб мирно поділити ділянку, однак остання відмовилася та сказала, що буде писати на нього скаргу, бо той намагається відібрати у неї земельну ділянку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона дружина позивача, а відповідачі їхні сусіди. Вони купили будинок з окремим входом, з окремими лічильниками на газ, світло. Водопостачання вони ще не провели. Під час придбання домоволодіння на двір вони не звертали уваги. Зясувалось, що фактично вони користувались меншою частиною земельної ділянки, аніж їм належить. Спір про поділ земельної ділянки почався після звернення про приватизацію земельної ділянки. Підтвердила факт неналежного користування відповідачами земельною ділянкою для проведення ремонтних робіт авто, що порушує їхні умови проживання в будинку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач її зять. У вересні минулого року діти вирішили приватизувати земельну ділянку, оскільки незрозуміло було як ставити паркан в подвірї. Вона допомагала оформляти документи та коли пішла до БТІ. Там їй повідомили, що паркан на даному подвірї взагалі не передбачений. Мирним шляхом вирішити конфлікт, що виник із [PERSON] не виявилося можливим. Відповідачі постійно порушують права її дітей, оскільки використовують земельну ділянку для ремонту авто безпосередньо під вікнами належної їм частини будинку. Під вікном дитячої кімнати постійний сморід від вихлопних газів ремонтованих авто та нецензурна лайка з боку робітників. Відповідно до висновку №5 земельно технічної експертизи від 26.04.2017 року, виходячи із візуального обстеження та дослідження документів наданих експерту, нормативних вимог, розташування та контурів земельної ділянки, фактичного володіння будівлями, експерт пропонує два схематичних варіанти розподілу земельної ділянки, які є технічно можливими та нормативно обґрунтовані за адресою: вул. Івана Франка, 17, м. Охтирка, Сумська область (а.с. 103-114). Згідно першого варіанту розподілу земельної ділянки по сформованому порядку користування частки співвласників складають: [PERSON] 4/10 замість 5/7 (71/100), [PERSON] 6/10 замість 2/7 (29/100). Даний варіант виділу земельної ділянки не відповідає вимогам нормативно технічній документації, а саме вільному обслуговуванню даних будівель та споруд. Для здійснення даного варіанту розподілу земельної ділянки у відповідності з нормативними вимогами, необхідно вирішити питання про встановлення земельного сервітуту, який передбачає право користування чужою земельною ділянкою (п. «ж» ст. 99 ЗК України), ділянка сервітуту складає 10,5 м2. Згідно другого варіанту розподілу земельної ділянки частки співвласників складають: [PERSON] - 714 м2 з урахуванням площі під будівлями, [PERSON] 286 м2 з урахуванням площі під будівлями. Даний варіант виділу земельної ділянки не відповідає вимогам нормативно технічній документації, а саме вільному обслуговуванню даних будівель та споруд. Для здійснення даного варіанту розподілу земельної ділянки у відповідності з нормативними вимогами, необхідно вирішити питання про встановлення земельного сервітуту, який передбачає право користування чужою земельною ділянкою (п. «а», «ж» ст. 99 ЗК України), ділянка сервітуту складає 70 м2. Згідно повідомлення ТОВ «Водоторгприлад» від 14.09.2017 року, будівництво водогінної мережі до житлового будинку та господарських споруд по вул. Івана Франка, 17, м. Охтирка, за вказаними варіантами поділу можливе. Від інших організацій на запит щодо погодження визначеного експертом порядку поділу земельної ділянки, будь-яких заперечень не надходило. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні просили взяти за основу другий варіант розподілу земельної ділянки, адже він відповідає часткам співвласників та не порушить права відповідача [PERSON] Крім того, вони не заперечували проти встановлення земельного сервітуту, визначеного експертом. Із запропонованих експертом варіантів [PERSON] вважає, що найбільш доцільно задовольнити перший варіант розподілу земельної ділянки, адже це історично встановлений розподіл земельної ділянки, при якому непотрібно змінювати тверду межову огорожу, місця розташування багаторічних фруктових насаджень та інженерних комунікацій. Також при даному варіанті розподілу у [PERSON] залишається земельна ділянка меншою площею 605 м2, а у позивача [PERSON] залишається земельною ділянка більшою площею 760 м2. Заперечує проти другого варіанту поділу, оскільки виділена експертом земельна ділянка площею 286 м2 є ізольованою з усіх боків, та вона не отримує за даним варіантом вільного та безперешкодного доступу до вулиці [PERSON], що в свою чергу, вимагає вчинення великих обсягів будівельних робіт по демонтажу, а також питання щодо грошової компенсації втраченого власниками майна. При такому розподілі експертом пропонується передати у власність відповідачу частину її внутрішнього двору площею 319 м2, на якому розміщені багаторічні фруктові насадження, проведений водопровід, газопровід, електропостачання до будинку розташований колодязь, ігровий дитячий майданчик, межовий паркан з боку вулиці, ворота та хвіртка. Разом з тим, [PERSON] фактично виділяється у володіння та користування земельна ділянка загальною площею 1079 м2. На доведення своєї позиції за клопотанням відповідачки було допитано ряд свідків. Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона народилася у спірному домоволодінні та є із відповідачем троюрідними сестрами. Та частина будинку, що зараз належить позивачу, колись належала її рідному братові. Загальна площа домоволодіння приблизно 13 соток. У них був окремий вхід. Хата складалася з трьох кімнат та літньої кухні. За кухнею знаходилася частина городу площею приблизно 5 соток. На другій половині домоволодіння був також окремий вхід. Комунікації проведені через двір [PERSON]. Між їхньою частиною домоволодінням та частиною домоволодіння [PERSON] завжди стояв паркан, який ще був встановлений до них. Коли продавали домоволодіння, то дана площа не змінювалася. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 2001 року проживає [INFO], та є знайомою відповідача. До цього проживала на вулиці зі сторони городу. Межовий паркан, що розділяє домоволодіння на частини стояв від хати до сараю та закінчувався за літньою кухнею. На частині домоволодіння, що належить [PERSON] є вода, світло, газ, абрикоси дитячий майданчик, оглядова яма, росте виноград. Разом із нею проживають її син, невістка та троє їхніх дітей. Про сварки за межу між сторонами вона не чула. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є дядьком [PERSON] Позивача не знає взагалі. Домоволодіння по вул. Франка було поділене ще до його народження, входи в яке були окремі. Батько [PERSON] замінив старий паркан на новий, зробив гарні ворота. На території подвіря [PERSON] є фруктові насадження, проведений водопровід. Про спір між сторонами йому нічого невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є колишньою сусідкою [PERSON] В спірному домоволодінні вона проживала після того, як одружилася з 1994 року по 1998 рік, потім вдруге проживала з 2005 року по 2008 рік. Подвіря між сторонами розділяє паркан, який залишався незмінним. Розмір їхнього подвіря складав приблизно 6-7 соток. Газ проходив через двір [PERSON], електропостачання у кожного окреме. Вони товаришували із тіткою [PERSON] та між ними ніколи не було сварок. З приводу розділу земельної ділянки їй нічого не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є двоюрідною сестрою [PERSON] Подвіря було розподілене ще за життя батьків [PERSON] межовим парканом. Загальна площа домоволодіння складає близько 13,5 соток, [PERSON] належить 6 соток, а решта іншим господарям. Від сестри вона дізналася, що позивач бажає займати ту площу домоволодіння, яка завжди належала дядькові та тітці. Також на доведення своєї позиції відповідачкою було надано суду ряд світлин, із зображень на яких можливо дійти висновку про наявність двох входів до двору будинку та окремий порядок користування двором попередніми власниками. Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і ці права він здійснює на свій розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з вимогами ч.ч.1, 3 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. е) п.18 Постанови «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16 квітня 2004 року, з послідуючими змінами і доповненнями, вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку суди мають виходити з того, що у випадках, передбачених статтями 86-89 ЗК, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, яка перебуває в спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, у разі недосягнення згоди - за рішенням суду, а при перебуванні ділянки в спільній сумісній власності (у подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачалось угодою між ними, співвласників жилого будинку) - за договором або законом. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки (у тому числі й разом з іншими учасниками, які цього вимагають) або виплати рештою учасників грошової компенсації за цю частку при неможливості її виділення та отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру його частки. Із огляду на вище викладені норми позивач у праві вимагати реального поділу земельної ділянки саме відповідно до розміру його частки у ній. Тому суд погоджується із доводами сторони позивача про наявність підстав для проведення поділу земельної ділянки згідно 2 варіанту запропонованого експертом. Із цих підстав суд відхиляє доводи відповідачки [PERSON] та її представника про можливість проведення поділу згідно першого варіанту, оскільки у такому випадку відповідачка отримає у власність земельну ділянку розміром більше розміру власної частки у ній. Доводи відповідача [PERSON] про необхідність залишення за сторонами земельних ділянок у конфігурації відповідно до фактичного порядку користування, який вона підтверджує у тому числі і показами вищезазначених свідків та світлинами, суд не бере до уваги із огляду на наступне. Відповідачкою не надано суду доказів реального поділу чи визначення порядку користування цією земельною ділянкою між попередніми власниками, як то договори чи рішення суду. У будь-якому випадку попередньо визначений порядок користування між попередніми співвласниками часток у будинку стосувався земельної ділянки, що перебувала у власності міської [PERSON] та мала іншу площу і конфігурацію меж. В подальшому сама ж відповідачка ініціювала приватизацію земельної ділянки у розмірі меншому, аніж та перебувала у фактичному користуванні, тобто 0,100 га., була обізнана із фактичним розміром частки земельної ділянки, що буде належати їй, та реалізувала власне волевиявлення на її отримання. Тобто, щодо переданої у власність новосформованої земельної ділянки порядок користування раніше не встановлювався. Позивач, як і відповідачка, є первинними її співвласниками. Також суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON] про те, що відповідачеві виділена земельна ділянка значно більших розмірів із урахуванням того, що він фактично користується більшою її частиною, аніж приватизовано, оскільки відповідач щодо зазначеної земельної ділянки не є ані співвласником, ані користувачем. Тому її права у даному випадку не порушується. Щодо доводів відповідача [PERSON] про відсутність у неї можливості підїзду до земельної ділянки виходячи із 2 варіанту поділу, суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 395 ЦК України, одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут). Згідно ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Встановлення сервітуту врегульоване ст. 402 ЦК України, згідно якої земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 ЦК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомими майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатацію ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Згідно зі ст. 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Отже, обов'язковою умовою встановлення сервітуту є певна потреба у користуванні чужим майном та відсутність можливості у задоволенні цієї потреби іншим способом, як встановлення сервітуту з конкретним землекористувачем. Стаття 99 ЗК України визначає права земельного сервітуту, положення якої є такими, що встановлюють підстави, за наявності яких можливе звернення з вимогою про встановлення сервітуту як то: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. Відповідно до ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Як вбачається із роз'яснень, викладених у пункті 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 №7, пункті 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Стаття 403, ч. 1 ЦК України вказує, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Відповідно до ч. 2 ст. 403 ЦК України сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Отже, встановленням земельного сервітуту згідно площами 48,0 м2+5,0 м2+17,0 м2 у межах згідно з планом, як це визначено у висновку земельно технічної експертизи №5 від 26.04.2017 року за додатком 1 арк. 2 по ІІ варіанту забезпечить права відповідачки як щодо проїзду до належної їй частини будинку, так і наведення будівельних риштувань, складування будівельних матеріалів та ремонту житлового будинку, господарських споруд та надвірних будівель, тощо. Разом із тим вимоги позивача до [PERSON], [PERSON] задоволенню не підлягають, так як останні не власниками зазначеної земельної ділянки. На підставі ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких відповідно до ст.79 ЦПК України відноситься в тому числі судовий збір та витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] за договором про надання правової допомоги від 29.12.2016 року та додатковим договором про надання правової допомоги від 29.05.2017 року було сплачено фахівцю в галузі права, який має вищу юридичну освіту і займається підприємницькою діяльністю з надання юридичних послуг [PERSON] 3400,00 грн. винагороди за надання правової допомоги в ході підготовки позову до суду та розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON]М, [PERSON], третя особа Управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області, про усунення перешкод у володінні та користуванні обєктами права власності, що підтверджується розрахунковими квитанціями від 29.12.2016 року, від 29.05.2017 року, актами виконаних робіт. [PERSON] протокольною ухвалою суду від 25.01.2017 року за заявою позивача [PERSON], заявленою письмово, був допущений в якості особи, яка надає правову допомогу. Під час провадження у даній цивільній справі фахівець в галузі права [PERSON] готував процесуальні документи поза судовим засіданням, а саме, позовну заяву, позовну заяву про збільшення позовних вимог, позовну заяву про уточнення збільшених позовних вимог, клопотання про витребування документальних доказів, про призначення по цивільній справі судової земельно технічної експертизи, про приєднання документальних доказів, про виклик для допиту свідків, заяви, ознайомлювався з матеріалами справи, а також брав участь у судовому засіданні протягом близько 5 годин. З урахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», враховуючи характер спірних правовідносин, ступінь складності справи та необхідний і фактично наданий фахівцем обсяг правової допомоги, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, розмір компенсації за вказані дії особи, яка надає правову допомогу, понесені позивачем, підлягають стягненню із [PERSON] в розмірі 3000,00 грн., а також судовий збір в розмірі 551,20 грн., витрати за проведення експертного дослідження в сумі 3000,00 грн., витрати понесені позивачем на виготовлення копій висновку в сумі 67,60 грн., а всього 6618, 80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved