Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

31 березня 2015 року позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог від 14 квітня 2015 року, просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS], що належав на праві приватної власності батькові позивача [PERSON], який помер [INFO] року. Свої вимоги він мотивує тим, що подав заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Під час розгляду справи позивач підтримав позов та просив його задовольнити. Представник Миколаївсько-Новоросійської сільської ради Саратського району Одеської області, якого належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. Третя особа [PERSON] не заперечувала проти задоволення позову. Третя особа [PERSON], яку належним чином повідомили про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Заслухавши позивача та третю особу [PERSON], дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Згідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до статті 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Тобто право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Таким чином, час і підстави виникнення права власності на житловий будинок у спадкодавця визначаються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, а підстави спадкування зазначеного майна визначаються законом, який діяв на час відкриття спадщини, тобто згідно з положеннями книги шостої ЦК України (в редакції 16 січня 2003 року). Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття спадкодавцем права власності на житловий будинок. Згідно витягу з книги погосподарського обліку Миколаївсько-Новоросійської сільської ради Саратського району Одеської області та довідки виконкому цієї ж сільради, [PERSON] належить житловий будинок з господарським будівлями під [ADDRESS] (а.с.15-18, 20). Будинок є придатним для житла, відповідає санітарним нормам (а.с. 21). Ст.1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Ст. 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] до дня своєї смерті проживав в [ADDRESS], та помер [INFO] року. Вказані обставини підтверджуються довідкою Миколаївсько-Новоросійської сільської ради та копією свідоцтва про смерть (а.с. 19, 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на таке майно: земельну ділянку, яка належала йому на підставі державного акту серії [NUMBER] (а.с. 12) та житловий будинок під [ADDRESS] (а.с.9-14). Заповіту спадкодавець [PERSON] не залишив, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с.43), а тому відповідно до ч.2 ст.1223 ЦПК України право на спадкування одержують спадкоємці за законом першої черги, тобто дружина та син спадкодавця. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та син [PERSON], що підтверджується копіями паспортів, копією свідоцтва про народження позивача та копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.5, 7). Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України спадкоємцем за правом представництва після смерті [PERSON] є його внучка [PERSON], яка підтвердила в судовому засіданні, що спадщину не прийняла і на спадщину не претендує. Як убачається з копії спадкової справи, позивач 09 жовтня 2012 року подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] і 17 жовтня 2014 року отримав у Саратській районній державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на належну спадкодавцеві земельну ділянку ( а.с.41-76). Інший спадкоємець за законом першої черги [PERSON] в установленому порядку відмовилась від належної їй частки спадщини на користь позивача і на спадщину не претендує, що підтверджується її нотаріально посвідченою заявою (а.с.56). З відповіді нотаріуса вбачається, що він відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця (а.с.22). Свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно нотаріусом не видавались, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с.42). Оскільки позивач як спадкоємець за законом першої черги, прийняв спадщину, що відкрилась після смерті його батька [PERSON], то суд вважає необхідним позов задовольнити, визнавши за позивачем право власності на належний спадкодавцеві житловий будинок.

Outcome: approved