Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-25 00:00:00

31.12.2020 року до Подільського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 05 жовтня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, свідоцтво серії [NUMBER] , актовий запис № 1012. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що 05.10.2012 року зареєструвала шлюб із [PERSON] . У зв`язку із відсутністю взаємопорозуміння та різних поглядів спільне життя з відповідачем не склалося, тому з 2013 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, від шлюбу дітей не мають. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25.01.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Вказала, з 2013 року з відповідачем проживає окремо, тому підстав для збереження шлюбу немає. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, день та час судового засідання повідомлявся за останнім місцем реєстрації та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 29 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, ратифікованої Україною з застереженнями Законом № 240/94-ВР від 10 листопада 1994 року, якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. По справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін, на територіях яких проживає подружжя. 10 листопада 1994 року Верховною Радою України було ратифіковано Конвенцію та 14 квітня 1995 року вона набула чинності для України. Зазначену Конвенцію слід застосовувати у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Враховуючи, що позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд проводить розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою позивача. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05 жовтня 2012 року. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище чоловіка [PERSON] . Згідно з частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивачка має бажання розлучитися, вказує, що 2013 року з чоловіком не спілкується, подружніх стосунків не підтримує, шлюб існує формально. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що фактично шлюб не існує, сторони спільно не проживають, тому збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому його слід розірвати. Відповідно до частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини третьої статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просила змінити прізвище на дошлюбне, тому суд змінює її прізвище на дошлюбне « [PERSON] ». Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved