Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

29 вересня 2014 року позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» звернулось в суд з позовом до відповідачів [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Амарант», [PERSON], в якому просило стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Амарант» та [PERSON] в солідарному порядку заборгованість за договором поставки від 25.11.2013 року №251101 в сумі 1\~880\~827 грн. 17 коп., пеню в розмірі 163\~398 грн. 69 коп. та штраф у розмірі 470 209 грн. 29 коп., а всього 2\~514\~435 грн. 15 коп., а також судові витрати в сумі 3\~654 грн. 25 лютого 2016 року позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» звернулось в суд до відповідача [PERSON] з заявою про уточнення позовних вимог. Просили суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» заборгованість у розмірі 1\~241\~002 грн., індекс інфляції у розмірі 549\~605 грн. 99 коп., пеню у розмірі 413\~576 грн. 66 коп. та штраф у розмірі 310\~250 грн. 50 коп., а разом 2\~514\~435 грн. 15 коп. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» судовий збір у розмірі 5\~654 грн. В судовому засіданні представник [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» [PERSON] заяву про уточнення позовних вимог підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] з позовом не згодна. Просила суд в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 21.03.2016 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Луксор-УТР». Представник [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Луксор-УТР» [PERSON] з позовом не згодна. Просила суд в задоволенні позову до [PERSON] відмовити за безпідставністю. Суд, заслухавши представника [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» [PERSON], представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON], представника [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Луксор-УТР» [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 25 листопада 2013 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» в особі директора [PERSON], який діє на підставі Статуту, іменоване надалі «Постачальник», з однієї сторони, та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Амарант», що є платником податку на прибуток на загальних умовах, в особі генерального директора [PERSON], який діє на підставі Статуту, іменоване надалі «Покупець», з іншої сторони, укладено договір №251101 поставки (а.с.45-47, том 1). Згідно пункту 1.1 договору Постачальник зобов»язувався передати Покупцю соняшник, врожаю 2013 року в кількості та за ціною відповідно до умов даного договору, а Покупець зобов»язується прийняти й оплатити зазначений товар. Відповідно до пункту 3.3. договору товар повинен бути поставлений у якості й кількості відповідно до умов даного договору за адресою, зазначеною в п.3.1. даного договору, у строк до 10 грудня 2013 року. Пунктом 4.1. договору встановлено, що на момент укладання даного договору орієнтовна ціна за одну тону товару складає 3 000 грн., в т.ч. ПДВ 20% 500 грн. На момент укладання даного договору орієнтовна загальна вартість товару за даним договором складає 1\~500\~000 грн., в т.ч. ПДВ 20% 250\~000 грн. (п.4.2.). Покупець проводить оплату за поставлений товар в термін до 01.04.2014 року (п.4.3.). 03 квітня2014 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Шалигинське», в особі директора [PERSON], який діє на підставі Статуту, іменоване «Постачальник», з однієї сторони, та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Амарант», в особі генерального директора [PERSON], який діє на підставі Статуту, іменоване надалі «Покупець», з іншої сторони, укладено договір №251101 поставки в новій редакції (а.с.49-50, том 1). Відповідно до пункту 1.1. договору Постачальник зобов»язується передати Покупцю соняшник врожаю 2013 року, в кількості та за ціною відповідно до умов даного договору, а Покупець зобов»язується прийняти й оплатити зазначений товар. Згідно пункту 3.3. договору товар повинен бути поставлений у якості й кількості відповідно до умов даного договору за адресою, зазначеною в п.3.1. даного договору, у строк до 31 грудня 2013 року. Відповідно до пункту 4.1. договору встановлено, що на момент укладення даного договору базова ціна товару складає 3\~500 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 583 грн. 33 коп. Пунктом 4.3. договору встановлено, що на момент укладення договору в редакції від 25.11.2013 року та додаткової угоди №1 від 14.03.2014 року орієнтовна загальна вартість товару складала 1\~241\~002 грн., в т.ч. ПДВ 20% 206\~833 грн. 66 коп. 03 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Амарант», в особі генерального директора [PERSON], який діє на підставі Статуту, надалі іменоване «Боржник», з другої сторони, а також [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Шалигинське», в особі директора [PERSON], який діє на підставі Статуту, надалі іменоване «Кредитор», з третьої сторони, укладено договір поруки (на забезпечення виконання зобов»язання Боржника за договором №251101 поставки від 25 листопада 2013 року та нової редакції від 03 квітня 2014 року) (а.с.109-110, том 1). Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 30.01.2015 року (а.с.161-162, том 1) закрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Амарант», [PERSON] про стягнення коштів. Роз»яснено [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Шалигинське», що воно має право звернутися з даним позовом до господарського суду Полтавської області. Ухвалою апеляційною суду Полтавської області від 25.03.2015 року (а.с.244-247, том 1) апеляційну скаргу [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» відхилено. Ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 20.01.2015 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року (а.с.290-293, том 1) ухвалу Октябрського районного суду м.Полтави від 20.01.2015 року, ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 25.03.2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.06.2015 року в частині закриття провадження у справі за позовом [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» до [PERSON] про стягнення коштів за договором поставки скасовано, справу в цій частині передано на розгляд до суду першої інстанції. У решті судові рішення залишено без змін. В судовому засіданні встановлено і дану обставину не заперечували сторони по справі, що договір поставки від 25.11.2013 року, укладений між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Амарант», в особі генерального директора [PERSON], не виконано. Не виконаний договір поставки від 03.04.2014 року в новій редакції, укладений між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Амарант», в особі генерального директора [PERSON]. В процесі ліквідації [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Амарант» встановлена заборгованість товариства перед [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Шалигинське», яка складає 1\~241\~002 грн. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов»язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов»язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов»язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Судом встановлено, що на час розгляду справи по суті ні [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Амарант», ні поручителем за договором поруки від 03.04.2014 року [PERSON] зобов»язання по договорам поставки не виконані. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Таким чином, з урахуванням вимог чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» в частині стягнення з відповідача [PERSON] основної заборгованості по договору поставки в сумі 1\~241\~002 грн. підлягає задоволенню. Підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача [PERSON] у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 549\~605 грн. 99 коп. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майна, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов»язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що позивачем до відповідача заявлена позовна вимога про стягнення з відповідача пені в розмірі 413\~576 грн. 66 коп., яка є непомірно великою для [PERSON], як для фізичної особи поручителя за договорами поставки, тому суд враховуючи вимоги ч.3 ст.551 ЦК України та Правові позиції Верховного Суду України з даного питання, приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Шалигинське» 206 788 грн. 33 коп. У відповідності до вимог п.7.3. договору поставки в новій редакції відповідач [PERSON] повинен сплатити позивачу штраф у розмірі 25% від загальної вартості товару, починаючи з моменту порушення основного зобов»язання щодо оплати товару згідно графіку за п.6.1. договору поставки, але суд приходить до висновку, що в задоволенні даної позовної вимоги необхідно відмовити з наступних підстав. 01 липня 2014 року судова палата у господарських справах Верховного Суду України розглянула справу №3-32гс14 щодо стягнення заборгованості. В своїй постанові Верховний суд зазначив, що визначення в договорі порядку сплати пені та суми за користування чужими грошовими коштами за порушення зобовязання не може суперечити положенням Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1 ст. 203 ЦК України). Частиною 2 ст. 712 ЦК України застережено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Ця правова норма є спеціальною і поширює свою дію лише на правовідносини, повязані з купівлею-продажем товару, або на правовідносини, до яких згідно з чинним законодавством застосовуються положення про купівлю-продаж. Частиною 3 ст. 692 ЦК України конкретизовано визначений ст. 536 цього Кодексу обов'язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене ст. 625 цього Кодексу право продавця вимагати від покупця сплати 3 % річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У розумінні зазначених статей проценти є не відповідальністю, а платою за час користування грошима, що не були своєчасно сплачені боржником. Зі змісту цих статей випливає, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення. Згідно з положеннями ст. 549 ЦК України грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобовязання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, є пеня. За своєю правовою природою проценти за користування чужими грошовими коштами за кожен день прострочення, в разі їх визначення в договорі, охоплюються визначенням пені. У звязку з чим, суд прийшов до висновку про те, що в разі визначення в договорі, за порушення зобовязання, одночасно пені та суми за користування чужими грошовими коштами, то вказане є подвійним стягненням пені за несвоєчасне виконання зобовязання покупцем, що не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що\~є Правовою позицією Верховного Суду України у справі про стягнення заборгованості за поставлений товар. З урахуванням вимог статті 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 2\~827 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial