Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

6 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON], який помер 5 червня 2015 року в с.Антопіль Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки площею 2,66 га, що розташована на території Марківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області (державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ ВН № 062218, виданий 31 січня 2002 року Марківською сільською радою народних депутатів на підставі рішення 17 сесії 3 скликання Марківської сільської ради народних депутатів від 27 грудня 2001 року). Позов обґрунтовано наступним. 5 червня 2015 року в с.Антопіль Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON], який доводився батьком позивачу. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на земельну ділянку, що розташована на території Марківської сільської ради Томашпільського району. Позивач є спадкоємцем за заповітом на майно [PERSON], оскільки останній 2 червня 2015 року залишив на його імя заповіт, посвідчений сільським головою Марківської сільської ради, відповідно до якого все своє майно заповів позивачу. Позивач зазначає, що по питанню оформлення спадщини звернувся до Томашпільської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю оригінала правовстановлюючого документу. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги визнає, просить позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак голова Марківської сільської ради подав до суду заяви, в яких просить справу розглядати без участі представника сільської ради, не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. [PERSON] помер 5 червня 2015 року. В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 5 червня 2015 року в с. Антопіль Томашпільського району Вінницької області помер [PERSON] (а.с.5). Згідно довідок виконкому Паланської сільської ради, після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом залишився син [PERSON], який спадщину прийняв на протязі шести місяців. Спадкове майно після смерті спадкодавця складається із земельної ділянки площею 2,66 га, розташованої на території Марківської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ ВН № 062218, виданого Марківською сільською радою 31 січня 2002 року (а.с.6); [PERSON] постійно проживав та вів спільне господарство із батьком [PERSON] (а.с.7). Як вбачається із заповіту від 2 червня 2015 року, [PERSON] все своє майно заповів своєму синові [PERSON] (а.с.9). Як вбачається із матеріалів справи, 31 січня 2002 року [PERSON] Марківською сільською радою було видано державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ ВН № 062218 на земельну ділянку площею 2,66 га, яка розташована на території Марківської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.11). Спадкоємець майна [PERSON] за заповітом, позивач у справі [PERSON] звертався до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу (а.с.12). Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняв спадщину, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку. Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається із відповіді державного нотаріуса, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 5 червня 2015 року, не заведена (а.с.17). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] єдиний спадкоємець за заповітом на спадкове майно свого батька [PERSON], який спадщину прийняв, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом в звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Тобто позивач набув права та обовязки спадкодавця, тобто спадщина після смерті його батька належить йому, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Враховуючи наведене, а також те, що відповідачем визнано позовні вимоги [PERSON], визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved