Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

30.12.2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зняття арешту та заборони з майна, посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 19.07.2001 року з нього були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO]. Постановою Приморського ВДВС Маріупольського МУЮ від 03.08.2005 року був накладений арешт на квартиру [ADDRESS], у зв'язку із заборгованістю по аліментам у сумі 1425 гривень. [INFO] року [PERSON] померла, на час її смерті син [PERSON] вже досяг повноліття. На теперішній час заборгованість по аліментам відсутня, але надати відомості з виконавчої служби не має можливості, оскільки вказане виконавче провадження було знищено. На даний час в нього є бажання подарувати сину вказану квартиру, у зв'язку із чим, просить зняти арешт з неї. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечує. Представник третьої особи Приморський ВДВС Маріупольського МУЮ у судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до поданих сторонами заяв суд розглянув справу у їх відсутності. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Відповідно до копії виконавчого листа Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 липня 2001 року з [PERSON], [INFO], уродженця міста Маріуполя стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки зі всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 09 липня 2001 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до постанови державного виконавця Приморського ВДВС Маріупольського МУЮ від 03 серпня 2005 року, за виконавчим листом №2-4643 від 19.07.2001 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], накладений арешт на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON]. Заборгованість по аліментам станом на 01.08.2005 року складала 1425 гривень. [PERSON] померла 18 грудня 2008 року у місті Маріуполі, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-НО №347762, актовий запис №2890 від 18.12.2008р. зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського МУЮ у Донецькій області. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.12.2013 року за №13848466, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], житловою площею 31,4 кв.м., загальною площею 45,8 кв.м. Відповідно до відповіді Приморського ВДВС Маріупольського МУЮ від 16.12.2013 року, виконавчий лист №2-4643 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на виконанні не знаходився за період з 2010 року по 16.12.2013 року. Перевірку до 2010 року зробити немає можливості, тому що строки зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень та здавальних описів становлять 3 роки, після чого вони підлягають знищенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушувати його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про зняття арешту, підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником вищезазначеної квартири, докази наявності заборгованості по аліментам відсутні, тому накладений державним виконавцем арешт на квартиру порушує його права, як власника, тому підлягає скасуванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved