Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

31.03.2015 р. до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов зазначений позов (а.с. 2-4), в якому [PERSON] просить стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь 32032,32 доларів США, посилаючись на ті обставини, що між ним та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір банківського вкладу №328823/8244/3-14 від 22.10.2014 р. та договір банківського вкладу №328823/97438/07-14 від 24.11.2014 р. Після закінчення строку дії договорів позивач неодноразово усно звертався з вимогою про повернення вкладів. 10.03.2015 р. він звернувся з письмовою вимогою про повернення коштів за вищезазначеними договорами та нараховані на них відсотки, але в порушення умов договорів зазначені вклади не повернуті. Позивач не зявився до судового засідання, надавши заяву, в якій просив задовольнити його позов, провести розгляд справи у його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 55). Представник відповідача неодноразово не зявився до суду, про причини неявки не повідомив, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином (а.с. 47, 49-51), не надавши будь-яких пояснень на позов. За згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Так, відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що між [PERSON] та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір банківського вкладу №328823/8244/3-14 від 22.10.2014 р. про банківський вклад (депозит) «Стандарт» в іноземній валюті та договір банківського вкладу №328823/97438/07-14 від 24.11.2014 р. про банківський вклад (депозит) «Блискуча сімка» в іноземній валюті (а.с. 5, 6-7). Відповідно до п.1 договорів [PERSON] передав, а АТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняв на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 30000 доларів США та 10000 доларів США. Договори були укладені на строк з 22.10.2014 р. по 22.01.2015 р., та з 24.11.2014 р. по 22.02.2015 р. (а.с.5, 6). Згідно із п.2 договорів, нарахування процентів на рахунок АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за вкладом проводиться щомісячно з першого числа місяця, наступного за місяцем внесення грошових коштів на депозитний рахунок. Після закінчення строку дії договорів позивач неодноразово звертався з вимогою про повернення вкладів. 10.03.2015 р. він звернувся з письмовою вимогою про повернення коштів за вищезазначеними договорами та виплату нарахованих на них відсотків (а.с. 8, 18), але в порушення умов договорів зазначені вклади не повернуті. Отже, приймаючи до уваги те, що в порушення вищезазначених приписів закону та договорів банківських вкладів відповідачем не було повернуто позивачу [PERSON] грошові вклади з нарахованими відсотками у розмірі 32032,38 доларів США (а.с. 9-11), що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого [PERSON] значною мірою позбавляється того, на що він розраховував при укладенні договорів, позовні вимоги підлягають задоволенню. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved