Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

30.03.2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , про позбавлення права користування квартирою. У позовній заяві позивачка посилається на те, 14.09.2019 року нею як позивачем у справі та стягувачем у виконавчому проваджені № 55495094 було набуто право власності на квартиру [ADDRESS] , яка раніше належала боржнику [PERSON] та не була реалізована на торгах. У квартирі залишилися зареєстровані [PERSON] та члени його сім`ї, які фактично у квартирі не проживають. Враховуючи відсутність у відповідачів права власності на квартиру, укладеного договору оренди та відмову позивача як власника квартири у наданні згоди на проживання та реєстрацію відповідачів, останні на підставі ст.ст. 150, 158 ЖК України не мають права користування квартирою. [PERSON] , як законний представник малолітньої [PERSON] , визначила місцем проживання останньої своє місце проживання, а саме: [ADDRESS] , та на проживання та реєстрацію дитини власником цієї квартири надана згода. Проте, звернувшись до органу реєстрації місця проживання Солом`янської РДА отримано відмову у знятті з реєстрації відповідачів з вимогою необхідності відповідного рішення суду в якості підстави згідно постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 року. У зв`язку з викладеним, позивачка просила припинити права користування квартирою [ADDRESS] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зняти їх з реєстрації місця проживання, визначити місце проживання малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.04.2020 року позовну заяву залишено без руху. 17.04.2020 року на виконання вимог ухвали від 01.04.2020 року позивачкою подано заяву про усунення недоліків, відповідно до якої вона просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.09.2020 року призначено справу до розгляду в судовому засідання з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання сторона позивача не з`явилася. Представник позивача подав через канцелярію суду заяву, з якого вбачається, що він позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися в порядку, передбаченому процесуальним законом. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦКУкраїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Положеннями статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. З позовної заява вбачається, що [PERSON] є стягувачем у виконавчому проваджені № 55495094. Відповідно до положень ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. У разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. Так, судом встановлено, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] , яка раніше належала боржнику [PERSON] , оскільки не була реалізована на торгах, що підтверджується свідоцтвом про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися, виданим 14.09.2019 року приватним нотаріусом КМНО Ляшук О.В., зареєстрованим в реєстрі за № 1508 (а.с. 5). Право власності позивача на зазначену квартиру було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 6). Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києві станом на 09.04.2019 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 7). Позивачка зазначає, що вказані особи фактично не проживають у квартирі. Додає до позову нотаріально посвідчену заяву від 10.01.2020 року, в якій її представник за довіреністю від її імені заявляє про її відмову у наданні згоди на перебування на реєстраційному обліку та проживання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у належній позивачці квартирі [ADDRESS] (а.с. 8). Крім того, в матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена заява [PERSON] від 10.01.2020 року, яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , в якій вона просить вважати місцем проживання доньки: [ADDRESS] , де вони фактично разом проживають (а.с. 9). При цьому, також надана нотаріально посвідчена заява власника вказаного жилого приміщення - [PERSON] про згоду на проживання та реєстрацію місця проживання за цією адресою малолітньої [PERSON] . Разом з тим, зазначає у позовній заяві сторона позивача, що, звернувшись до органу реєстрації місця проживання Солом`янської РДА, отримала відмову у знятті з реєстрації відповідачів. Відповідно до положень ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Право членів сім`ї власника користуватись жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на нерухоме майно в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Так, відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ч. 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Крім того, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Наведене свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки відповідачі в силу закону втратили право користування житлом. Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідачів у спірній квартирі перешкоджає позивачу, як власнику, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, користуватися квартирою, суд вважає за можливе захистити його права, усунувши перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю. Враховуючи викладене, вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. Відповідно до положень ст. 7Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів підлягає судовий збір у розмірі 840,80 грн., по 210,20 грн. з кожного.

Outcome: approved