Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

«30» липня 2015 року [PERSON] звернулася з позовом до Рубіжанського міського суду Луганської області до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області, в якому просить заяву про повернення її дітей задовольнити, зняти з неї обмеження в батьківських правах для спільного проживання за адресою: [INFO] та повернути дітей: неповнолітню [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та припинити з позивача стягнення аліментів на дітей на користь їх опікуна [PERSON], повернути оригінали документів на дітей та посвідчення багатодітної родини. В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що Апеляційним судом Луганської області 24.07.2013 року було постановлено рішення про відібрання у [PERSON] не позбавляючи її батьківських прав неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та передати їх бабі [PERSON]. Після постановлення цього рішення судом, позивач звернулася до Рубіжанського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді та сімї [PERSON] та [PERSON] були поставлені на облік, також позивач [PERSON] та її чоловік [PERSON] неодноразово зверталися в різні інстанції з вимогою вплинути на [PERSON], яка обмежувала позивачу доступ в спілкуванні з її дітьми, але [PERSON] поводилася неадекватно на думку позивача. Позивач неодноразово спілкувалася з старшою дочкою, ні в чому їй не відмовляла, купувала косметику, давала гроші на фотосвітлини для вступу в училище, купувала одяг, солодощі, спілкувалась, але коли про це дізналася [PERSON] все припинилося. Діти позивача проживають з відповідачем та її чоловіком [PERSON], який зловживає алкогольними напоями, влаштовує сварки, в стані алкогольного спяніння спить на вулиці, та діти все це бачать. [PERSON] на дитячі гроші придбала собі господарство (свині, кози, качки, гуси, кури, корова), за яким доглядають діти, у дворі неналежні санітарні умови. Також, позивач зазначає, що вона сплачує аліменти на дітей, однак відповідач повертає їх. Позивач проживає у жилому будинку разом зі своїм чоловіком [PERSON] та його неповнолітнім сином [PERSON], в будинку створені всі умови для проживання неповнолітніх дітей, позивач має постійний заробіток. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримують позов, просять його задовольнити. Додатково надали пояснення, що з моменту відібрання дітей відбулися зміни на краще, вони придбали будинок, створили в ньому гарні та комфортні умови для проживання дітей. Позивач має постійну роботу, до цього перебувала на обліку в центрі зайнятості, приймала участь у громадських роботах, сплачує аліменти дітям, відвідує молодшого сина [PERSON], [INFO], у дитячому центрі «Кришталик». Позивач бажає повернути дітей, але відповідач заборонила дітям з нею спілкуватися, заборонила вчителям приймати щось від позивача, постійно створює перешкоди, не дає спілкуватися з дітьми. Позивач в судовому засіданні пояснювала, що в майбутньому якщо їй повернуть дітей, вона потроху буде налагоджувати стосунки, спілкуватися з дітьми, буде уходити з роботи раніше, забирати дітей зі школи. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечують проти позову, просять відмовити в його задоволенні. Надали пояснення, що з моменту відібрання дітей у позивача, позитивних змін у поведінці позивача не відбулося, [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей, аліменти сплачує частково, заборгованість по аліментах становить більше 40000,00 гривень, діти категорично не бажають повертатися до матері [PERSON], не бажають з нею спілкуватися. Відповідач пояснила, що вона для дітей створила всі умови для їх виховання та розвитку, вона піклується про дітей, виховує їх, любить їх. Категорично заперечує проти спілкування дітей з новим чоловіком позивача (представник позивача) [PERSON], але не заперечує проти спілкування дітей з позивачем, однак діти самі не бажають з нею спілкуватися та й сама позивач не приходила та не відвідувала дітей. Також, представник відповідача [PERSON] пояснив, що під час слухання справи у суді, позивач не намагалася поспілкуватися з дітьми в приміщенні суду, проходила повз дітей, не звертала на них увагу, позивач в судовому засіданні говорила про налагодження стосунків з дітьми в майбутньому, але на тепер нічого не зробила. Також, представник відповідача зазначив, що умови, які були підставою для відібрання дітей у позивача, на теперішній час повністю не усунені, тому немає підстав для повернення дітей. В судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради [PERSON] заперечувала проти повернення дітей позивачу, просить суд залишити дітей з опікуном [PERSON], надала пояснення, що служба працює з цією родиною з 2011 року. Після відібрання дітей у позивача у 2013 році, вона дітьми не займається, аліменти сплачує несвоєчасно та не в повному обсязі. Після звернення до суду з цим позовом, позивач звернулася до дитячого центру «Кришталик» з проханням відвідувати молодшого сина [PERSON], 24.08.2006 року та їй було встановлено графік побачень щотижня, але позивач тільки декілька разів відвідала молодшого сина, який з нею на контакт не пішов. З іншими дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] позивач взагалі не намагалася встановити контакт, зв'язок між ними відсутній. Позивач не змінила свій спосіб життя, в 2015 році не зверталася до Служби за соціальним супроводом, до травня 2015 року позивач не зверталася до Служби з проханням повернути дітей. Добрі умови для проживання в будинку позивача в сімї [PERSON] створені для нової сімї позивача та для її трьох дітей. Також, представник Служби у справах дітей зазначила, що вимоги позивача про повернення дітей є передчасними, за два останні роки позивач нічого не зробила для повернення дітей, налагодити побут у новому будинку це є гарним, але не є достатнім для повернення дітей, необхідно налагоджувати відносини з ними, поновлювати психологічний контакт, але з боку позивача цього не зроблено. Позивач як мати повинна зрозуміти, що без бажання дітей, їх повернення не є доцільним. Відповідач, яка є опікуном дітей позивача, створила дітям належні умови, піклується про дітей, займається їх вихованням та розвитком, забезпечила проведення операції молодшому сину позивача [PERSON] та подальше його лікування. Представник Служби у справах дітей просить відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що позивач [PERSON] є її матірю. За останні два роки проживання у баби [PERSON] мати жодного разу до них не приходила, подарунків на дарувала, при зустрічах на вулиці мати не підходить до дітей, не спілкується з ними, свідок іноді бачила позивача у стані алкогольного спяніння. Мати не телефонувала свідку на її день народження на вісімнадцятиріччя, не привітала її. В дитячій лікарні взимку 2015 року перебувала сестра свідка [PERSON] та одночасно в лікарні знаходився син представника позивача [PERSON] [PERSON], якого відвідувала позивач, але свою дочку [PERSON] позивач не відвідала, хоча і бачила її у лікарні. Також позивач проїхала на велосипеді повз школи на святкування 1 вересня, на якому її молодша сестра [PERSON] мала виступ. Позивач один раз пропонувала свідку 150,00 гривень, від яких свідок відмовилася, оскільки вона навчається та отримує стипендію 2300,00 гривень, яку віддає до сімейного бюджету. Свідок не бажає налагоджувати відносини зі своєю матірю (позивачем) [PERSON], оскільки позивач покинула та зрадила її. Свідок разом з молодшою сестрою [PERSON] та молодшими братами [PERSON] та [PERSON] проживають у баби [PERSON] та діда [PERSON] в трьохкімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS]. Умови проживання гарні, одне одному допомагають, проживають дружно, баба та дід їх люблять, дід не зловживає спиртними напоями, іноді на свята випиває (а.с. 218-223 журнал судового засідання). В судовому засіданні неповнолітній свідок [PERSON], [INFO], надав показання, що він проживає за адресою: [INFO], разом з своїм батьком [PERSON] та [PERSON], яку він називає мамою, рідна мати свідка разом з ними не проживає. Відносини в їх родині гарні, свідка ніхто не ображає, батько свідка та позивач іноді на свята трішки випивають, батько ніде не працює не один рік, колись батько працював сторожем, він отримує пенсію, мати сплачує аліменти на свідка; позивач працює продавцем, до цього працювала прибиральницею. Умови проживання в будинку гарні, є газ, світло, вода, електроприлади. Свідку відомо, що діти позивача проживають з їх бабою, яка вигнала позивача з дому та не віддає їй дітей. З 2010 року свідок знайомий з дітьми позивача, їх родини спілкувалися, свідок з своїм батьком приходили в гості до родини позивача, між дітьми були гарні стосунки. Свідок влітку 2015 року бачив [PERSON] в стані алкогольного спяніння, він лежав на дорозі, також колись свідок приходив до будинку відповідача та вона на нього лаялася. Свідку відомо, що [PERSON] та [PERSON] купували дітям подарунки та солодощі та передавали це відповідачу (а.с. 232-240 журнал судового засідання). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що є матірю позивача [PERSON] та відповідно бабою її дітей. Свідку відомо, що діти останні два роки проживають у відповідача [PERSON], яка призначена їх опікуном, діти здорові, щасливі, нагодовані, відповідач за дітьми добре доглядає, ходить на батьківські збори до шкіл, телефонує вчителям дітей, купує дітям подарунки, одяг та взуття, придбала дітям нові меблі. Відповідач з дітьми проживає у трикімнатній квартирі [ADDRESS], також влітку на канікулах відповідач з дітьми проживає у будинку по провулку Льва Толстого, будинок 23, де відповідач має підсобне господарство: город, курей, свиню, корову, щоб у дітей завжди були свіжі продукти. Свідок також приймає участь у догляді та вихованні дітей, допомагає відповідачу в цьому, іноді забирає дітей зі школи, часто приходить в гості до відповідача, купує дітям подарунки, спілкується з дітьми, які неодноразово говорили свідку, що їх мати не спілкується з ними, не приходить до них, не телефонує їм. Свідку відомо, що позивач за два роки не купила дітям жодної речі, не цікавиться життям дітей, можливо навіть не знає, де діти навчаються, молодший син позивача [PERSON] має проблеми зі здоровям, але позивача це не цікавить, в лікуванні дитини вона участь не бере, аліменти дітям не сплачує, грошей не передає. Свідок показала, що скільки часу знає позивача, позивач завжди вживає спиртні напої (т. 1 а.с. 240-246 журнал судового засідання). В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що є сусідкою відповідача [PERSON], проживає у будинку напроти відповідача, знає позивача [PERSON], яка є невісткою відповідача та матірю дітей [PERSON], якій вже 18 років, [PERSON], якій приблизно 13-14 років, [PERSON], якому близько 10 років та [PERSON], якому 7-8 років. Свідку відомо, що діти проживають у відповідача, старша онука [PERSON] проживає у відповідача з трьох років, молодші діти проживають вже тривалий час, вона бачила, що діти добре одягнені, мають хороші мобільні телефони, діти завжди охайні, доглянуті, нагодовані. Свідку відомо, що відповідач з молодшим онуком [PERSON] їздила до лікарні у Харків, де онуку робили операцію, зараз з онуком все добре (т. 2 а.с. 26-30 журнал судового засідання). В ході розгляду справи судом було зясовано думку дітей позивача. Відтак, неповнолітня [PERSON], [INFO], пояснила, що проживає разом з сестрою [PERSON], братами [PERSON] та [PERSON], бабою [PERSON] та дідом. Мати [PERSON] памятає, вона декілька разів приходила до школи, передавала для неповнолітньої [PERSON] вчителям цукерки, з матірю не спілкується, бажає проживати з бабою, дідом та своєю сестрою і братами, з матірю проживати не бажає (т. 2 а.с. 4, 102 журнал судового засідання). Неповнолітній [PERSON], [INFO], пояснив, що бажає проживати з бабою, з мамою проживати не бажає, давно її не бачив, додому до них вона не приходить, до школи також не приходить (т. 2 а.с. 4, 109-112). Неповнолітній [PERSON], [INFO], пояснив, що проживає разом з бабою, дідом, братом та сестрами, навчається в інтернаті, до якого приходила його мама, обіцяла йому телефон, але не принесла, після того приходила ще раз, стояла на вулиці і все. Бажає проживати з бабою з братом та сестрами, без мами (т. 2 а.с. 4). Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, думку неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], допитавши свідків, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов\~не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON] має чотирьох дітей: повнолітню дочку [PERSON], [INFO] та неповнолітніх: -[PERSON], [INFO]; -[PERSON], [INFO]; -[PERSON], [INFO]. Згідно копій свідоцтв про народження неповнолітніх дітей та записів актів про їх народження, матірю дітей є [PERSON], батьком [PERSON] (т. 1 а.с. 92-95). Батько дітей [PERSON] помер 31.10.2012 року. Згідно свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 02.03.2013 року та після реєстрації прізвище дружини змінено на «Шолубко» (т. 1 а.с. 153). Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 24.07.2013 року по цивільній справі № 2/425/558/13 за позовами [PERSON] та прокурора міста Рубіжне Луганської області в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відмовлено, вирішено відібрати у [PERSON] не позбавляючи її батьківських прав дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та передати їх бабі [PERSON]; також з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на дітей у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 20 лютого 2013 року. Рішення набрало законної сили після його проголошення 24.07.2013 року (т. 1 а.с. 22-29). Зазначеним рішенням Апеляційного суду Луганської області від 24.07.2013 року встановлено, що [PERSON] не виконувала обовязків по вихованню дітей у період з 22.11.2012 року, а саме: не забирала дітей із навчального закладу, навчанням дітей не цікавилася, до школи не приходила, не утримувала дітей (не забезпечувала їх харчуванням, необхідним одягом), не приймала участі у лікуванні малолітнього сина [PERSON]. Проживаючи за адресою [INFO], [PERSON] не надала суду доказів створення умов для проживання дітей та створення дітям належних житлово-побутових умов утримання та їх нормального розвитку. Згідно рішень Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області № 225, 226, 227, 228 від 18.06.2014 року неповнолітнім [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] наданий статус дітей, позбавлених батьківського піклування (т. 1 а.с. 107, 109, 111, 114). Згідно рішень Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області № 249, 250, 252 від 02.07.2013 року [PERSON] затверджено опікуном над неповнолітніми [PERSON], [PERSON], [PERSON] та призначено відповідальною за збереження права користування жилим приміщенням неповнолітніми за адресою: [ADDRESS] до їх повноліття (т. 1 а.с. 110, 112, 113). Згідно рішення Виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області № 251 від 02.07.2013 року [PERSON] затверджено піклувальником неповнолітньої [PERSON] та призначено відповідальною за збереження права користування жилим приміщенням неповнолітньою за адресою: [ADDRESS] до їх повноліття (т. 1 а.с. 108). Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» від 25.11.2015 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] як власник, [PERSON] як дружина власника, онуки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (т. 2 а.с. 77). За інформацією Міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді виконавчого комітету Рубіжанської міської ради від 25.02.2015 року, сімя [PERSON] з метою надання психологічної підтримки та допомоги в вихованні дітей з 11.02.2013 року по 02.07.2013 року перебувала на соціальному супроводі. На думку директора центру, [PERSON] має достатній виховний потенціал, відноситься до онуків з турботою, забезпечує потреби дітей, у складних ситуаціях звертається за допомогою до спеціалістів центру, приходить на консультації, виконує надані рекомендації, опікунська сімя функціонує задовільно з позитивними змінами у вихованні та розвитку дітей. Також, сімя [PERSON] за власним бажанням з 26.07.2013 року по 26.12.2013 року перебувала на соціальному супроводі, метою якого було повернення дітей до матері. Під час супроводу [PERSON] неодноразово надавалися рекомендації стосовно зміни її поведінки та способу життя, здійснювалися рейди з соціального інспектування по місту мешкання жінки, проводилися консультації щодо відновлення її відносин з дітьми, проте мета не була досягнута, [PERSON] не спробувала змінити своє життя, не проявила наполегливості у відновленні відносин з рідними дітьми; навпаки, поведінка матері негативно впливала на психологічний стан дітей. В квітні 2014 року [PERSON] виявила бажання стати на соціальний супровід з тією же метою, але їй було відмовлено з причини невиконання рекомендацій попереднього супроводу, самостійно протягом 2014 року [PERSON] не намагалася відбудувати відносини з дітьми (т. 1 а.с. 170). За інформацією Міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді виконавчого комітету Рубіжанської міської ради від 21.08.2015 року, протягом 2015 року [PERSON] до Рубіжанського центру за соціальною допомогою чи будь з якими питаннями не зверталася (т. 1 а.с. 173). Згідно інформації Рубіжанської загальноосвітньої школи № 1 № 192 від 31.08.2015 року, № 270 від 01.12.2015 року [PERSON], учениця 7 класу навчається у школі з першого класу, [PERSON], учень 4 класу навчається у школі з 2 класу. Протягом 2012-2013, 2013-2014, 2014-2015 навчальних років [PERSON] батьківські збори не відвідувала, на позакласних, позашкільних святкових і виховних заходах присутньої не була, підготовкою до навчання своїх дітей не займалася, не цікавилася успіхами дітей у школі, звязків з класними керівниками, вчителями чи адміністрацією школи не підтримувала, у вихованні дітей не приймає ніякої участі, нагадування про матір викликає у [PERSON] байдужість. Діти охайно одягнені, доглянуті, забезпечені необхідним шкільним приладдям, бабуся [PERSON] відвідує батьківські збори, підтримує зв'язок з класоводом у телефоному режимі, цікавиться станом справ онуків у школі, скарг на опікуна від дітей не надходило (т. 1 а.с. 171, т. 2 а.с. 75, 76). За інформацією Комунального закладу «Рубіжанський навчально-реабілітаційний центр «Кришталик» від 25.08.2015 року [PERSON] навчається у закладі з 22.09.2014 року по теперішній час. За цей період дитиною опікується його бабуся [PERSON], яка забезпечує учня необхідним шкільним приладдям, одягом згідно сезону, санітарно-гігієнічними засобами, систематично дбає про здоровя дитини, відвідує батьківські збори, регулярно підтримує зв'язок з вчителями та вихователями, які працюють з дитиною, адекватно реагує на рекомендації педагогів та спеціалістів центру. Мати [PERSON] не приймала участі у вихованні та розвитку дитини, не цікавилася станом його здоровя та успіхами у навчанні (т. 1 а.с. 172). 28.09.2015 року та 19.10.2015 року директор КЗ «РНРЦ «Кришталик» надала додаткову інформацію про відвідування [PERSON] малолітнього [PERSON], згідно якої за період з 01.09.2014 року по 19.10.2015 року [PERSON] свого сина не відвідувала. На підставі заяви [PERSON] з урахуванням режиму навчання дитини, їй було визначений час зустрічей з сином у четвер та пятницю щотижня з 16:15 до 16:45 годин, однак [PERSON] відвідала сина чотири рази: 11.09.2015 року [PERSON] на контакт з матірю не пішов, тікав від неї, ховався; мати [PERSON] здійснювала зйомку [PERSON] на планшет, що ще більше лякало дитину; 16.09.2015 року мати [PERSON] намагалася налагодити контакт з сином, однак [PERSON] на контакт не іде, ховається, говорить, що її боїться; 06.10.2015 року зустріч не відбулася, [PERSON] був на лікарняному; 16.10.2015 року зустріч відбулася, [PERSON] під час зустрічі перебував з дітьми, мати стояла та спостерігала за поведінкою сина, намагалася налагодити контакт з сином, використовувала лагідні слова, солодощів не приносила (т. 1 а.с. 203, т. 2 а.с. 20). За інформацією директора КЗ «РНРЦ «Кришталик» від 30.11.2015 року [PERSON] проживає з опікуном [PERSON], школу відвідує систематично, відсутній лише з причини хвороби. Зовнішній вигляд дитини відповідає санітарним нормам, одяг відповідно віку та сезону, з боку [PERSON] скарг на опікуна не поступало, опікун [PERSON] забезпечує [PERSON] в повному обсязі, систематично відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням онука, постійно підтримує контакт з класним керівником. Мати [PERSON] за час навчання [PERSON] один раз 13.11.2015 року підійшла до класного керівника та поцікавилася успіхами дитини, класний керівник ознайомила її з проблемами, надала рекомендації по встановленню взаємовідносин з дитиною, відвідання свят, батьківських зборів, надання матеріальної допомоги в забезпеченні сина, участі в добровільних благодійних батьківських внесках для розвитку центру та класу, однак з боку [PERSON] жодних дій не відбулося, після бесіди з класним керівником мати до [PERSON] не підійшла, на що дитина на неї образилася (т. 2 а.с. 74). Судом встановлено, що [PERSON] проживає у житловому будинку за адресою: місто Рубіжне, провулок Лермонтова, будинок 29, разом із своїм чоловіком [PERSON] та його неповнолітнім сином [PERSON], [INFO]. Зазначений житловий будинок перебуває у приватній власності чоловіка позивача [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 16.08.2005 року (ат. 1 а.с. 155). Згідно актів обстеження житлово-побутових умов, які були складені 27.06.2014 року, 14.05.2015 року, 14.07.2015 року в будинку, де проживає відповідач з своєю родиною за адресою: місто Рубіжне, провулок Лермонтова, будинок 29, умови проживання добрі, відповідають санітарним нормам, є необхідні меблі, побутова техніка, електро- та газопостачання централізоване, водовідведення та водостік у будинку (т. 1 а.с. 206, 226-228). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 26.11.2015 року за адресою по провулку Лермонтова, будинок 29 в місті Рубіжне, в будинку створені умови для нормального проживання сімї [PERSON] та дітей сімї [PERSON], є холодна та горяча вода в будинку (бойлер 120 літрів), опалення електрообігрівачі 3 штуки, наявна побутова техніка холодильник, пральна машинка-автомат, 2 ноутбуки, 2 стаціонарні компютери. Мікрохвильова піч, пилосос, праска, пять диванів, 5 крісел, 2 шафи для одягу, письмові столи 3 штуки, підготовлені кімнати окремо для [PERSON], для [PERSON] та [PERSON], зала для [PERSON], наявні спальні місця (т. 2 а.с. 73). Судом встановлено, що [PERSON] не перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, що підтверджується відповідними довідками (т. 1 а.с. 195, 196). [PERSON] з 18.07.2013 року перебуває на обліку в Рубіжанському міському центрі зайнятості як безробітна, з жовтня 2013 року по липень 2014 року отримувала допомогу по безробіттю, з якої утримувалися аліменти на користь [PERSON] в загальній сумі 2116,12 гривень, також в період 2013-2015 років приймала участь у громадських та інших роботах тимчасового характеру та отримувала заробітну плату (т. 1 а.с. 21, 197-198). Згідно виробничих характеристик Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне господарство» за 2013, 2015 роки, [PERSON] зарекомендувала себе як старанний працівник, до роботи ставилася відповідально та добросовісно, претензій і зауважень з боку керівництва не було, щодо особистих якостей надання відомостей не є можливим у звязку з нетривалим періодом її роботи (т. 1 а.с. 199, 200). Чоловік позивача [PERSON], з яким вона проживає, має постійний дохід у вигляді пенсії по інвалідності, також отримує державну допомогу на утримання свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (т. 1 а.с. 225). Згідно довідки-розрахунку ВДВС Рубіжанського міського управління юстиції заборгованість позивача по аліментах на дітей станом на 03.12.2015 року становить 47672,80 гривень (т. 2 а.с. 86-87). За останнім висновком Служби у справах дітей Рубіжанської міської ради № 456 від 14.12.2015 року, на теперішній час втрачений емоційний зв'язок дітей з матірю, вони не відчувають моральної та психологічної підтримки з її боку. В звязку з тим, що протягом тривалого періоду з 2014 року по теперішній час з боку матері нічого не було зроблено з питання встановлення контакту зі своїми дітьми, рекомендовано [PERSON] звернутися до Рубіжанського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді виконавчого комітету Рубіжанської міської ради, психологів навчальних закладів, де навчаються діти, за допомогою у вирішенні цього питання. Повернення дітей до матері є передчасним, діти морально та психологічно не готові проживати з [PERSON] в її новій родині, тому слід залишити дітей на спільне проживання та виховання з опікуном [PERSON] (т. 2 а.с. 123-124). За попередніми висновками Служби у справах дітей від 01.09.2015 року та від 28.09.2015 року, повернення дітей матері [PERSON] не відповідає їх інтересам та може привести до загрози життя та здоровя дітей (т. 1 а.с. 174, 202). У статті 3 Конвенції Організації Обєднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно частин 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України (надалі СК України)\~регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі по тексту СК України) батькі зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готування її до самостійного життя, батьки зобовязані поважати дитину. Відповідно ч. 5 ст. 150 СК України передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування по неї. Відповідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно ч. 3 ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно частин 2, 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Отже, з вказаних норм випливає, що при вирішенні спору щодо дитини, першочерговим є забезпечення інтересів дитини, при цьому одночасно дитина має виховуватись в атмосфері любові, моралі та матеріальної забезпеченості та не може бути розлучена зі своїми батьками, крім виняткових випадків. В ході розгляду справи, судом встановлено, що діти з часу їх відібрання у матері [PERSON], проживають з опікуном [PERSON], яка є їх бабою по лінії батька, за адресою: [ADDRESS]. В цій квартирі опікуном створені належні житлово-побутові умови для виховання, розвитку та проживання дітей, відносини в сімї добрі, діти допомагають дорослим, поважають одне одного, діти почувають себе спокійно та вільно. В час шкільних канікул та на вихідні діти тимчасово проживають у жилому будинку опікуна за адресою: місто Рубіжне, провулок Толстого, будинок 23, в якому також створені належні умови, діти допомагають дорослим по господарству, доглядають тварин (т. 1 а.с. 204, 205). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] має постійний заробіток та пенсію, її чоловік [PERSON] має пенсію, на дітей сплачується державна допомога, нецільового використання коштів опікуном під час опіки не встановлено (т. 1 а.с. 168, 169, т. 2 а.с. 78-80). Суд відхиляє доводи позивача та її представника, що сплачені державою кошти на дітей витрачаються опікуном не за призначенням, оскільки доказів цього справа не містить, посилання позивача про витрачання коштів дітей відповідачем на похорон її чоловіка в 2012 році не заслуговують на увагу, оскільки державну грошову допомогу на дітей відповідач стала отримувати після призначення її опікуном над дітьми з липня 2013 року. Судом встановлено, що з часу відібрання дітей у позивача, нею та її чоловіком [PERSON] створені належні побутові умови для проживання дітей у жилому будинку по провулку Лермонтова, будинок 29 в місті Рубіжне. Зазначене суд оцінює як позитивні зміни в поведінці позивача, які є її намаганням повернути своїх дітей для спільного проживання надалі, також на користь позивача свідчить те, що вона стала на облік в центрі зайнятості, працювала на громадських роботах, приймає участь у вихованні неповнолітнього сина свого чоловіка. Разом з цим, позивачем та її представником не надано суду доказів її працевлаштування на час розгляду цієї справи. Однак, суд зазначає, що відсутність належних побутових умов для проживання дітей та відсутність у позивача роботи не були єдиними підставами для їх відібрання та тільки усунення цих умов є достатньою підставою для повернення дітей. При розгляді справи судом встановлено, що бажання позивача щодо повернення дітей виникало у неї періодично у липні 2013 року, у квітні 2014 року, влітку 2015 року, що підтверджується зверненнями позивача до центру соціальних служб та з цим позовом до суду, однак бажання зустрічей з дітьми виникло у неї лише у вересні 2015 року та обмежувалося декількома зустрічами з молодшим сином [PERSON], [INFO]. Суд вважає, що така поведінка відповідача свідчить про її небайдуже ставлення до своїх дітей та про її зусилля, направлені на виконання батьківських обовязків. Разом з цим, інших доказів про відвідування старших дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], приймання будь-якої участі у їх вихованні позивачем суду не надано. Крім того, між [PERSON] та її дітьми відсутні позитивні стосунки, позивач не намагається налагодити контакт з своїми дітьми, усунути негативне ставлення дітей до себе, викликати у дітей бажання спілкуватися з нею. Суд відхиляє доводи позивача та її представника про створення перешкод з боку відповідача у спілкуванні позивачу з її дітьми, оскільки справа не містить таких доказів, при цьому, судом встановлено, що позивач не зверталася ані до Служби з прав дітей, ані до суду з заявою про усунення перешкод у спілкуванні зі своїми дітьми з боку відповідача, встановлення часу побачень з дітьми, звернення до психологів чи педагогічних працівників навчальних закладів з метою відновлення контактів з дітьми. Одночасно, суд звертає увагу сторін на те, що під час судового розгляду справи відповідач заявляла про можливість спілкування позивача з дітьми, відвідування місця проживання та навчання дітей, але сама позивач не приходить до дітей та не спілкується з ними навіть під час випадкових зустрічей у місті. Також, у справі відсутні докази про участь позивача в житті дітей в іншій спосіб ніж виховання та спілкування, зокрема, постійне спілкування з вчителями, відвідування школи, де навчаються старші діти, участь у підготовці до шкільних свят, придбання позивачем навчального приладдя чи засобів гігієни, які можливо передати у школу для забезпечення потреб її дітей, враховуючи той факт, що позивач не позбавлена батьківських прав та на неї покладені обовязки щодо виховання та розвитку дітей. В судовому засіданні позивач заявляла про свої наміри спілкуватися та виховувати своїх дітей, але ці дії позивач планує здійснювати в майбутньому, тому на думку суду потрібен час для перевірки дійсних намірів позивача щодо зміни її поведінки та відношення до дітей. Суд бере до уваги думку чоловіка позивача [PERSON] про те, що він також має бажання приймати участь у вихованні дітей позивача та погоджується на проживання дітей позивача в їх родині, також судом враховується думка неповнолітнього сина [PERSON] [PERSON], [INFO] щодо його згоди на проживання дітей позивача у їх спільному домі. Факт створення позивачем належних побутових умов сам по собі та згода членів її нової сімї, за відсутності встановлення позивачем контакту з її дітьми та усунення негативного ставлення у дітей до неї, не може бути належним доказом того, що позивач змінила своє відношення до дітей по виконанню нею належним чином своїх батьківських обовязків. Судом відхиляються вимоги позивача та її представника про застосування ч. 3 ст. 171 СК України про постановлення рішення всупереч думці дітей позивача, які заявили про небажання проживати з матірю та про своє бажання проживати з бабою, яка є їх опікуном. Оскільки інтереси дітей є найвищим пріоритетом, зважаючи на вік дітей ([PERSON] 13 років, [PERSON] 10 років, [PERSON] 9 років), їх рівень розвитку, відносини дітей між собою та їх ставлення одне до одного, суд вважає необхідним врахувати думку дітей та їх бажання залишитися проживати з опікуном. Доказів того, що на дітей вчинявся тиск, який вплинув на їх волевиявлення, справа не містить. Навпаки, в справі наявні докази, окрім думки самих дітей, про те, що вони бажають залишитися проживати з бабою, зокрема, це інформація навчальних закладів, Служби з прав дітей, показання свідків тощо. Прохання позивача та її представника про повернення їй хоча б молодшого сина [PERSON], [INFO] з посиланням на ст. 23 Конвенції про права інвалідів відхиляється судом з таких підстав. У пунктах 4, 5 статті 23 Конвенції про права інвалідів проголошено, що Держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася зі своїми батьками проти їхньої волі, за винятком випадків, коли піднаглядні судові компетентні органи відповідно до застосованих законів та процедур визначають, що таке розлучення є необхідним з огляду та вищі інтереси дитини. За жодних обставин дитина не може бути розлучена з батьками з причини інвалідності або самої дитини або одного чи обох батьків. Держави-учасниці зобовязуються у випадку, коли найближчі родичі не в змозі забезпечити догляд за дитиною-інвалідом, докладати всіх зусиль для того, щоб організувати альтернативний догляд за рахунок залучення більш дальніх родичів, а у випадку відсутності такої можливості за рахунок створення сімейних умов для проживання дитини в місцевій спільноті. До справи сторонами не надано доказів, що [PERSON], [INFO], є інвалідом та був розлучений з матірю [PERSON] проти своєї волі або з причин інвалідності дитини. Одночасно, під час розгляду справи судом не встановлено обставин, що відповідач неналежним чином забезпечує догляд за дитиною чи її лікування, навпаки відповідачем було забезпечено неповнолітньому [PERSON] належне виховання, проживання, в тому числі й проведення йому операції та наступне лікування. Стосовно доводів позивача та її представника про можливість укладення мирової угоди в цій справі суд зазначає, що оскільки згідно з ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами і може стосуватися лише прав та обовязків сторін, укладення мирової угоди в цій справі не є можливим з причин відмови відповідача укладати таку угоду. Враховуючи обставини за якими діти були відібрані від позивача [PERSON], суд, розглядаючи цей спір, в першу чергу виходить з якнайкращого забезпечення інтересів дітей та належних умов їх проживання, виховання та подальшого розвитку у сімї [PERSON] Оскільки на даний час суд не вбачає достатніх змін у поведінці позивача щодо виконання нею батьківських обовязків щодо своїх дітей, створення умов для їх належного фізичного, інтелектуального та духовного розвитку та налагодження стосунків з дітьми, суд погоджується з висновком Служби у справах дітей, що повернення дітей їх матері [PERSON] не є доцільним до налагодження контакту між ними та матірю. Також, суд погоджується з тим, що діти не є психологічно підготовленими для проживання в родині матері з її новим чоловіком та його сином.Доказів, що позивач спроможна надати дітям необхідну любов, турботу та розуміння, забезпечити для них гармонійні умови життя в своїй новій родині до справи не надано. Інші доводи сторони позивача не заслуговують на увагу суду, оскільки не містять інформації щодо предмету доказування по цій справі, а стосуються обставин, які виникли до часу ухвалення рішення Апеляційним судом Луганської області від 24.07.2013 року по цивільній справі № 2/425/558/13. За встановлених обставин в цій справі, суд дійшов висновку, що на теперішній час причини, які були підставою для відібрання дітей у позивача повністю не відпали, в звязку з чим вимоги [PERSON] про повернення їй дітей є передчасними, тому задоволенню судом не підлягають. Суд вважає за необхідне розяснити сторонам у справі положення ч. 3 ст. 170 СК України, відповідно до яких, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дітей, тобто [PERSON] у випадку усунення всіх причин, які перешкоджали належному виконанню нею батьківських обовязків має право звернутися до суду з позовом про повернення їй дітей. Також, суд звертає увагу сторін на те, що відібрання дітей у [PERSON] жодним чином не є підставою для перешкоджання [PERSON] брати участь у вихованні та спілкуванні з її дітьми, наданні їм матеріальної допомоги. Враховуючи, що суд відмовляє в задоволені позовних вимог про повернення дітей, тому й не підлягають задоволенню вимоги про припинення стягнення аліментів та повернення документів на дітей позивачу. Відповідно ст. 88 ЦПК України, в звязку з відмовою у позові, судові витрати по справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed