Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

31 серпня 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до Зеленогайської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті 3 липня 2013 року його батька [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку та земельної ділянки, площею 0,14 га, розташованих за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Зелений Гай, вул. Комсомольська, 12, а також право власності на ? частину земельної ділянки, площею 9,08 га, призначеної для товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Зеленогайської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті батька залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке він як спадкоємець за законом першої черги спадкоємців не взмозі оформити в нотаріальному порядку, оскільки не представив належні правовстановлюючі документи на майно, а також в звязку з наявністю інших спадкоємців. Посилаючись на те, що він як спадкоємець за законом прийняв спадщину, але через зазначені обставини не може її оформити в нотаріальному порядку, тому просив винести рішення про визнання за ним права власності на дане спадкове майно в 1/4 частині. Під час розгляду справи ухвалою суду до участі в ній в якості співвідповідача була залучена сестра позивача [PERSON], яка також є спадкоємицею першої черги і прийняла спадщину. В судове засідання позивач не зявився, про його час та місце був повідомлений належним чином, від нього на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без його участі, а позов задовольнити. Представник відповідача сільської ради надав суду заяву з проханням розглянути позов без його участі і проти його задоволення не заперечував. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 3 липня 2013 року в с. Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області помер громадянин [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно, а саме: - будинок за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Зелений Гай, вул. Комсомольська, 12; - земельну ділянку, площею 0,14 га, виділену для будівництва та обслуговування зазначеного житлового будинку за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Зелений Гай, вул. Комсомольска, 12, яка йому належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 06690, виданого Зеленогайською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 26 січня 1996 року; - земельну ділянку, площею 9,08 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Зеленогайської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка йому належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії МК № 087090, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 17 червня 2004 року. Положення ч.ч. 1-4 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно з положеннями ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON], його дочки [PERSON] та [PERSON], а також син [PERSON], тобто позивач у справі. Останній прийняв спадщину шляхом подання 17 грудня 2013 року заяви до Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області про прийняття спадщини. Дружина та дочка [PERSON] також прийняли спадщину, оскільки проживали разом з померлим на час його смерті, проте дружина подала до нотаріальної контори 5 грудня 2013 року заяву про відмову від своєї частки спадщини на користь дочки [PERSON], а також заяву, за якою вона не претендує на спадщину як дружина померлого. Інша дочка - [PERSON] також подала до Жовтневої нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь своєї сестри [PERSON] Положення ст. 1274 ЦК України допускають реалізацію такого права спадкоємцями. Виходячи з положень ст. 1267 ЦК України щодо рівності часток у спадщині кожного спадкоємця, і зазначені обставини про відмову від спадщини [PERSON] та [PERSON] на користь іншої спадкоємиці [PERSON], то слід дійти висновку, що остаточними спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON], яка має право на спадкування 3/4 частин спадкового майна, та [PERSON], який спадкує 1/4 частину спадщини. Інших спадкоємців цієї ж черги судом не встановлено. В той же час, при зверненні до нотаріальної контори за оформленням спадщини [PERSON] отримав письмове роз'яснення про неможливість нотаріального оформлення спадщини на його ім'я через відсутність належним чином оформлених правоустановлюючих документів. За пунктами 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що у позивача відсутня можливість отримати оригінали правовстановлюючих документів у позасудовому порядку. Так, спадкодавець за свого життя, побудувавши будинок, не отримав свідоцтво про право власності на нього та не зареєстрував його у відповідному державному органі. Провести обстеження будинку спеціалістами комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації не вдалося через недопуск до домоволодіння відповідачкою [PERSON], яка там мешкає. Однак, відповідно до записів у погосподарській книзі Зеленогайської сільської ради ради житловий будинок по вул. Комсомольська, 12 в с. Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області існує та рахувався на праві приватної власності за [PERSON], в тому числі і на час його смерті. До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали. До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26. Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності. Це свідчать про те, що [PERSON] за свого життя мав всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на будинок, але цього не здійснив. Однак це не скасовує належність йому будинку. Що ж стосується земельних ділянок, то у позивача відсутні оригінали праустановлюючих документів державних актів на землю. А з лютого 2014 року законодавчо виключена можливість отримання дублікатів державних акті на земельні ділянки, у зв'язку з новим порядком оформлення прав власності на землю шляхом видачі та реєстрації відповідних свідоцтв, за яким виключена можливість підтвердження таких прав спадкодавця через звернення спадкоємців до реєстраційних органів. Належність померлому ділянок підтверджується копіями зазначених вище державних актів та довідками сільської ради (а.с. 12-14, 43, 44). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок та земельні ділянки належали [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після його смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто, виходячи з позовних вимог позивачу у справі в порядку спадкування за законом в розмірі 1/4 частини спадкового майна. Враховуючи, що позивач має право на 1/4 частину спадщини, але іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на цю частину нерухомості в порядку спадкування за законом. В той же час, суд зазначає, що вимоги позивача є слушними до іншої спадкоємиці [PERSON], яка прийняла спадщину, але вимоги до сільської ради є неспроможними так як орган місцевого самоуправління може претендувати на спадщину (як таку що відумерла) у разі відсутності спадкоємців, які прийняли спадщину, однак такі є. Враховуючи викладене,

Outcome: partial