Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

31 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 23 жовтня 2015 року сторони уклали шлюб. Сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачкою. Позивач вказує, що подружні відносини між подружжям фактично припинено, втрачено взаєморозуміння, повага. Сторони проживають в одній квартирі, однак не ведуть спільного побуту, зараз позивач підшукує житло та має намір змінити місце проживання, бо проживання з відповідачем в одній квартирі створює загрозу життю, здоров`ю позивача та їх дітей. Відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України, однак коштів на утримання дітей не дає. Вказує, що йому їх не виплачують з січня 2017 року. Відповідач часто приходить додому в агресивному стані, вчиняє сварки, бійки, застосовує фізичне та психологічне насильство, були неодноразові звернення позивачки в поліцію. Позивач просить з цих підстав не надавати строк на примирення та розірвати шлюб. Крім того, позивач просить стягнути аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини у розмірі 1/6 частини заробітку, до досягнення меншою дитиною трирічного віку. Позивач у судовому засідання позов підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Вказує, що відповідач неодноразово вчиняв відносно неї домашнє насильство. Так, на початку травня 2016 року він побив її, і з цього приводу вона викликала поліцію, виклик зафіксовано, але заяву вона не написала, так як пожаліла відповідача. На початку вересня 2016 року, позивач будучи вагітною на четвертому місяці, переїхала до м. Бахмут Донецької області за місцем служби відповідача. В грудні 2016 року відповідач її побив, вона втратила свідомість, однак боялася про це комусь повідомляти, бо була одна в чужому місті, з малою дитиною на руках і на пізньому строку вагітності вже другою дитиною, не мала знайомих, не мала підтримки. Вказала, що вже після народження другої дитини, відповідач неодноразово застосовував домашнє насильство, як фізичне, так і психічне, що було приводом для виклику поліції. У жовтні 2018 року відповідач лікувався у психіатричній лікарні 9 днів. Має захворювання шизофренічного спектру. Після виходу з лікарні припинив вживати ліки, не знайшов роботу і знову розпочав застосовувати насильство до позивача, яке проявляється у нічних допитах з приводу впливу спецслужб РФ. Позивач пояснила, протягом двох останніх років відповідач не забезпечує сім`ю матеріально, жорстоко поводиться з позивачкою, здійсню постійний психологічний тиск на неї, залякує. Вона. щоб якось заробити на життя, працює фрі-лансером, але коштів ні на що не вистачає, а відповідач і не намагається знайти роботу. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу. Вказував, що він є військовослужбовцем Збройних Сил України. У 2016 році намагався вступити до СБУ і відносно нього була розпочата спецперевірка. Вказує, що позивач перебільшує щодо його агресії, і що він нічого не вчиняв проти неї, а намагався з`ясувати, чи немає впливу спецслужб на дружину. Відповідач пояснив, що за ним ведеться стеження з боку російських спецслужб, які впливають на свідомість його дружини і намагаються через дружину добратися до відповідача. Відповідач вказує, що він хоче зберегти сім`ю, для цього він контролював свою поведінку, контролював, щоб російські спецслужби не мали доступу до приміщення його квартири. На запитання пояснював, що дійсно лікувався стаціонарно в психоневрологічному диспансері, йому було призначено медикаментозне лікування, однак воно давало побічний ефект, тому він припинив приймати ліки. Пояснив, що з 26.12.2016 року йому припинили виплачувати грошове забезпечення. Відповідач вказав, що ті обставини, в яких опинилася його сім`я, свідчать про те, що російські спецслужби винні в розпаді їх сім`ї. Проти позову заперечував та просив відмовити. Відповідачем було заявлено клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із необхідністю звернутися за безоплатною правовою допомогою. У судовому засіданні відповідач клопотання підтримав, пояснив, що за допомогою мав намір звертатися ще в лютому 2019 року, перед першим судовим засіданням, однак доказів зазначеного суду не надав. Також відповідач не зміг пояснили суду причин, по яким протягом з листопада 2018 року, коли він отримав позов та виклик в судове засідання, він не звертався за правовою допомогою. З`ясувавши думку позивача, суд вважає, що дане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем не надано жодних доказів того, що він протягом півроку був позбавлений можливості звернутися за правничою допомогою. Суд, вивчивши матеріали справ вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони 11.10.2016 року зареєстрували шлюб у Зарічному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 863, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.6). Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Будь-яких адекватних пояснень щодо своєї поведінки в сім`ї - відповідача в суді не надав, і не надав доказів того, що він вживав раніше, чи мав наміри вживати якісь заходи для збереження сім`ї. Приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, подружні відносини між сторонами фактично припинені, позивач потерпає від домашнього насильства з боку відповідача, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та малолітніх дітей сторін, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-8). Із копій свідоцтв про народження вбачається, що батьком дітей є відповідач [PERSON] (а.с.7-8). Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , він за законом зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на їх утримання, тому із [PERSON] необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, і має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дітей. Будь-яких доказів, які б це спростовували, відповідачем не надано. Виходячи з принципу пропорціональності та співмірності, суд вважає, що розмір аліментів на двох дітей, визначений позивачкою у розмірі 1/3 частина від доходу відповідача - буде достатнім та відповідатиме тій ситуації, що склалась між сторонами. Таким чином, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму громадян для кожної дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Згідно ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного і той з подружжя, який потребує матеріальної допомоги, має право на отримання аліментів за умови, що другий з подружжя може їх надавати. Відповідно ж до вимог ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку, при цьому дружина має таке право незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Із позову вбачається, що позивач доглядає за малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , тому не працює і не отримує самостійний дохід. Суд також враховує ту обставину, що позивач отримує соціальні виплати в зв`язку з народженням дитини. При цьому, виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає, що відповідач [PERSON] може надавати своїй дружині матеріальну допомогу, так як він має працездатний вік, не має на утриманні інших осіб, а доказів, які б це спростовували, відповідач суду не надав. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд враховує, що позивачка отримує соціальні виплати на дитину, нею також заявлений позов про стягнення аліментів на двох дітей , також суд приймає до уваги, що даний вид аліментних зобов`язань є недовготривалим, і призначається лише до досягнення дитиною трирічного віку, тому суд вважає, що розмір аліментів на дружину у твердій грошовій сумі у розмірі 1/6 частини від доходу відповідача буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам обох сторін. Відповідно до ст. 191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У даному випадку позов подано до суду 31 жовтня 2018 року. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням двох позовних вимог про стягнення аліментів (на дитину та на дружину) та в зв`язку із тим, що за даною категорією справи позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1409,60 грн. Крім того, в зв`язку із задоволення позовної вимоги про розірвання шлюбу, з відповідач на користь позивача підлягає стягненню понесений нею та документально підтверджений судовий збір у сумі 704,80 грн. (а.с.2).

Outcome: approved