Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

30.05.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просив постановити рішення, яким зняти арешт, накладений 31.12.2010 року в інтересах відповідача, державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Куртєвою Т.Д. на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власником ? частини квартири [ADDRESS], але в зв'язку із існуванням арешту на це майно, який накладено державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Куртєвою Т.Д. в рамках виконавчого провадження, позивачка не має змоги зареєструвати право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також позивач зазначила, що боржникові за зазначеним виконавчим провадженням [PERSON] вказана квартира вже не належить на підставі рішення суду, а накладений арешт порушує її право власника, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст. 74, 76, 77 ЦПК України. У судове засідання представник позивача не з'явився, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання також з'явився, сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. За викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності представника відповідача. Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 31.12.2010 року постановою державного виконавця Першого Київського ВДВС ОМУЮ Куртєвою Т.Д. було накладено арешт та заборону відчуження на все майно боржника [PERSON], а саме на [ADDRESS], яка належала йому на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.10.2007 року по справі № 2-8846/07. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.04.2016 року було задоволено заяву про перегляд заочного рішення від 04.10.2010 року у цивільній справі № 2-8846/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності в порядку спадкування та передано справу за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси. 28.11.2012 року Київським районним судом було винесено рішення, яким: у задоволенні позовної заяви [PERSON] про визнання недійсними: свідоцтва про право власності на ? частку квартири [ADDRESS], виданого 10 серпня 2001р. державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №3-2628, та свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку квартири [ADDRESS], виданого 10 грудня 2004 р. державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №5-3005, визнання права власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом відмовлено; зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання частково недійсним заповіту [PERSON] задоволено; визнано частково недійсним заповіт [PERSON], складений 02 жовтня 1992 року, посвідчений старшим державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрований у реєстрі за №1-9172 - у частині заповідання [PERSON] ([PERSON]) ? частки квартири №1, загальною площею 31,3 кв. м, житловою площею 17,3 кв.м., в будинку [ADDRESS]. Таким чином, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 грудня 2004 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою, державним нотаріусом Чередніченко Г.А. та витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7053935 від 20.04.2005 р. [PERSON] є власником ? частки квартири [ADDRESS], а відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 25.04.2016 року право власності [PERSON] було скасовано. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою. Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Таким чином суд вважає, що накладення арешту на квартиру за адресою [ADDRESS], яка належить [PERSON], порушує право позивача щодо користування, володіння та розпорядження своєю власністю. З огляду на зазначені обставини, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про необхідність звільнення вказаного майна з - під арешту. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та спірне нерухоме майно необхідно звільнити з-під арешту. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, суд, вирішуючи справу по суті має у своєму рішенні розподілити між сторонами судові витрати, так зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved