Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

7 грудня 2017 року позивачі звернулися до суду з цим позовом, зазначивши, 21 червня 2009 року помер [PERSON], який до 1996 року проживав разом з ними (позивачами) у с. Ведмедівка Носівського району Чернігівської області та був членом КСП «Мічурінець». У 1996 році вони (позивачі) та [PERSON] [PERSON] переїхали на постійне проживання у [INFO]. [PERSON] [PERSON] був включений у список, що був додатком до державного акта на право колективної власності на землю КСП «Мічурінець» серії ЧН № 000001 від 31 жовтня 1995 року. Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колишньому КСП «Мічурінець» та розподілу земельних ділянок між громадянами [PERSON] [PERSON] були виділені земельні ділянки за № 95 та присвоєні їм кадастрові номери. За життя [PERSON] [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) та державні акти не видавалися. Вони (позивачі) прийняли спадщину після смерті [PERSON] [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом, але нотаріус відмовив їм (позивачам) у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкові земельні ділянки. Про наявність у [PERSON] земельних ділянок їм (позивачам) стало відомо у 2017 році від керівника ліквідаційної комісії КСП «Мічурінець». Позивачі просили суд визнати за ними право власності на земельні ділянки, на які [PERSON] мав право, як член КСП «Мічурінець», площами 1,7752 га, кадастровий номер 7423881000:02:002:0321, та 0,8106, кадастровий номер 7423881000:02:002:0143, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Держанівської сільської ради Носівського району Чернігівської області, у порядку спадкування після смерті [PERSON] Ухвалою від 11 грудня 2017 року у справі було відкрито провадження та призначено її судовий розгляд. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції (далі ЦПК України). Відповідно до п. 9 Розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України, справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Пунктом 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 196 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Таким чином, суд вважає необхідним провести у даній цивільній справі підготовче засідання. У судове засідання позивачі та їх представник адвокат [PERSON] не зявилися, подали до суду заяву, в якій зазначили, що позов підтримують, просили його задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі. У судове засідання представник Носівської РДА Чернігівської області не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає, просив розгляд справи проводити без їх участі. У судове засідання представник Держанівської сільської ради Носівського району Чернігівської області не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає, просив його задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі. У судове засідання представник ліквідаційної комісії КСП «Мічурінець» [PERSON] не зявився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, просив розгляд справи проводити без його участі. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачі визнали позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 21 червня 2009 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] [PERSON] за життя заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 6 листопада 2017 року (зворот а.с. 48), а тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (дошлюбне прізвище Гордієнко) [PERSON]. У період шлюбу в них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про укладення шлюбу (а.с. 14) та про народження (а.с. 15; 16). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав в [INFO]. Разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані та проживали дружина [PERSON] та сини [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Кіптівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області № 267 від 13 жовтня 2017 року (а.с. 22). Таким чином, в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивачі вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті [PERSON] [PERSON] Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками визначено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720 від 8 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в томі числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами спадкування. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] [PERSON] був включений до списку, що додавався до державного акта на право колективної власності на землю серії ЧН № 000001 від 31 жовтня 1995 року по колишньому КСП «Мічурінець» на території Держанівської сільської ради за № 410. Сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя [PERSON] по колишньому КСП «Мічурінець» не виписувався та не видавався, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 20; 21; 24-28). Таким чином, [PERSON] [PERSON] за життя набув лише право на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Мічурінець», а тому саме це право переходить до його спадкоємців у порядку спадкування. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON] [PERSON], через те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) на імя останнього не видавався. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» одним із документів, що посвідчують право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Доводи позивачів про те, що [PERSON] [PERSON] за життя набув право власності на земельні ділянки площами 1,7752 га, кадастровий номер 7423881000:02:002:0321, та 0,8106, кадастровий номер 7423881000:02:002:0143, є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами та суперечать законодавству України, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. У судовому засіданні встановлено, що на імя [PERSON] [PERSON] не видавалися державні акти на право власності на вищезазначені земельні ділянки та не проводилася державна реєстрація його права власності на ці земельні ділянки. За встановлених обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Ураховуючи те, що відповідачі не вчинили жодних дій, які б порушували права позивачів, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивачів.

Outcome: partial