Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

30.11.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до представництва ТОВ «АТБ-Маркет в Південному регіоні» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 932 грн., компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку в усім 22481,30 грн. і відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. 15.01.2016 року первісний відповідач представництво ТОВ «АТБ-Маркет в Південному регіоні» було замінено на належного відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет». 11.03.2016 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь премію за березень 2015 року в сумі 1124,99 грн., оплату роботи в надурочний час за березень 2015 року в сумі 88 грн., премію за квітень 2015 року в сумі 932 грн., заробітну плату за одну зміну в квітні 2015 року в сумі 88 грн., середньою заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 38475,17 грн. і відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог, [PERSON] зазначив, що працював продавцем консультантом в магазині №107 ТОВ «АТБ-маркет» з 07.10.2013 року по 28.04.2015 року та був звільнений за власним бажанням. При цьому за весь час роботи, в порушення вимог ст. 31 КЗпП України, залучався до роботи не обумовленої трудовим договором, а саме постійно виконував роботу касира та вантажника та керівництво роботодавця утримувало із заробітної плати штрафи у розмірі 200 грн. В порушення ст. 149 КЗпП він не був ознайомлений з колективним договором. З отриманого ним розрахунку при звільненні за квітень 2015 року ним було зясовано, що за відпрацьовані 14 змін у квітні 2015 року йому було виплачено тарифний оклад лише у розмірі 1166,37 грн., замість 2098,25 грн. (виходячи з середньорічної заробітної плати за період з квітня 2014 року по березень 2015 року, яка становить 2248,13 грн.), що менше ніж за відпрацьовані зміни у січні, лютому і березні 2015 року та недоплата по заробітної платі за квітень 2015 року склала 932 грн. При цьому, згідно графіку його роботи, він повинен був працювати з 10-00 до 22-00 год. чотири доби через 4 доби, але фактично працював з 09-30 до 23-30 год. та керівництво змушувало виходити працювати на додаткові зміни, що є порушенням вимог ст. 50 КЗпП України. У звязку з чим відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, відповідно до Постанови КМУ 3100 від 08.02.1995 року, у розмірі 38475,17 грн., виходячи з розміру 2388,38 грн. (середньомісячна заробітна плата та за період з 28.04.2015 року по 11.03.2016 року). Крім того, відповідно Колективного договору та Положення про преміювання, відповідач не виплатив йому премію за березень у розмірі 1124,99 грн. та за квітень 2015 року у розмірі 932, грн.., а всього 2056,99 грн. Так, відповідно до п. 5.1 Колективного договору премії не виплачуються за місяць у якому звільняється працівник, а п. 2.1 Колдоговору премія за результатами роботи за місяць виплачуються премії до 25 числа місяця наступного за звітнім, тобто відповідач повинен був нарахувати і виплатити йому премію за березень 2015 року в квітні 2015 року в розмірі 932 грн., але премію йому так і не виплатили. Відповідно до табеля обліку робочого часу він відпрацював у березні 2015 року 177,2 годин замість 168 год., тому відповідач повинен йому оплатити надурочний час 9,2 ч., що становить 88 грн. Також, 28.04.2015 року він відпрацював повну зміну, але в табелі вказано прогул, що не відповідає дійсності, тому з відповідач на його користь підлягає стягненню 88 грн. за відпрацьовану ним зміну. Крім того, неправомірними діями відповідача щодо недоплати заробітної плати та за нічні зміни, не проведення розрахунку при звільненні йому завдана моральна шкода, оскільки це поставило його в скрутне матеріальне становище, зробило неможливим забезпечення нормального існування його та членів його родини, оплатити комунальні послуги та купити ліки батькам пенсіонерам, наслідком чого стало виникнення важкого психологічного стану та необхідності після робочого дня пошуку додаткових джерел доходу для забезпечення свого існування, причинену моральну шкоду оцінює у розмірі 10000 грн. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримала, підтвердила викладені обставини, просила про задоволення позову. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю заявлених вимог посилаючись на те, що з позивачем при звільненні було призведено повний розрахунок щодо виплати заробітної плати, компенсація відпустки, доплати за роботу у свята (вихідні дні) та індексація заробітної плати. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши материали цивільної справи, суд приходить до наступного. Згідно до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 07.10.2013 року згідно наказу №177-к від 07.10.2013 року працював в ТОВ АТБ-маркет на посаде продавця (в магазині №107), з 01.02.2014 року посада продавця перейменовано на продавець - консультант. Згідно витягу з наказу №177-к від 07.10.2013 року позивачу встановлено оклад в розмірі 1330 грн., з даним наказом позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис. Згідно Посадової інструкції продавця-консультанта ТОВ «АТБ-маркет», наданої до суду, до обовязків продавця-консультанта (Розділ 5) входять: обслуговування покупців на касі, прийом товару, розподілу продукції в торговому залі, згідно планограм та забезпечення зберігання товарно-матеріальних цінностей. Відповідно до Листа ознайомлення з посадової інструкцією, позивач [PERSON] 07.10.2013 року, при прийомі на роботу, був ознайомлений з посадовою інструкцією, по що свідчить його підпис. Наказом №72-к від 28.04.2015 року позивач звільнений з займаної посади за власним бажанням з 28.04.2015 року. Отже, позивач звільнений з підприємства 28.04.2015 року, відпрацювавши 13 змін, що підтверджується наказом №72-к від 28.04.2015 року про звільнення позивача, розрахунковим листком за квітень 2015 року, табелем робочого часу за квітень 2015 року. Крім того, на підприємстві відповідача, у продавців-консультантів передбачено розрахунок норми тривалості робочого часу не за тиждень, а за рік, що погоджується з листом Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 року №10196/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалого робочого часу на 2015 рік», з якого вбачається, що законодавством не встановлено єдиної норми тривалості робочого часу на рік. Ця норма може бути різною залежно від того, який робочий тиждень установлений на підприємстві (пятиденний чи шестиденний), яка тривалість щоденної роботи, коли встановлені вихідні дні, а тому на підприємствах, в установах і організаціях норма тривалості робочого часу на рік визначається самостійно з дотримання вимог ст..ст. 50-53, 67, 73 КЗпП України. За зазначених умов, залежно від тривалості робочого тижня, норма робочого часу на 2015 рік становитиме: при 40-годинноиу робочому тижні -2004 годин, при 39-годинноиу робочому тижні -1957,8 годин, при 38,5-годинноиу робочому тижні -1932,7 годин, при 36-годинноиу робочому тижні -18072 годин і т.д., тобто працівники за місяць мають відпрацювати більше ніж 168 годин. Отже, належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог щодо оплати надурочного часу 9,2 ч. у розмірі 88 грн. та стягнення 88 грн. за відпрацьовану 28.04.2015 року зміну (14 зміну) позивачем суду не надано. Згідно ч.1 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування Відповідно до ст.. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, на який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 ч. 1 КЗпП України, при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ч. 1ст. 15 Закону України Про оплату праці та ч. 2\~\~ст. 97 КЗпП України\~\~ форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до розрахункового листка за квітень 2015 року при звільнені [PERSON] було виплачена заробітна плата у розмірі 2282,69 грн., з яких: оклад/тариф 1083,06 грн. (за відпрацьованих 13 змін та 144,30 годин), компенсація відпустки (з 07.10.2014 року по 28.04.2015 року) 1245,66 грн. (13 змін), доплата за роботу у свята (вихідні дні 11.10 годин) 83,31 грн., індексація заробітної плати 425,73 грн., всього в сумі 2837,76 грн., з обовязковим відрахуванням (ЄСВ, військовий збір, ПДФО) у загальному розмірі 555,07 грн. та 22.04.2015 року позивач отримав аванс за квітень 2015 року у розмірі 603,15 грн. Згідно видаткового касового ордеру від 28.04.2015 року [PERSON] отримав остаточний розрахунок 28.04.2015 року розмірі 1679,54 грн. Згідно надано до суду розрахункового листка за березень 2015 року продавець-консультант магазину продукти №107 ТОВ «АТБ-маркет» [PERSON] отримав заробітну плату у розмірі 2494,06 грн., зокрема 20.03.2015 року аванс у сумі 536,13 грн. та премію керівництва 07.04.2015 року в розмірі 1410 грн. Відповідно до Колективного договору ТОВ «АТБ-маркет» Положення про преміювання Розділ 3 п. 2.1 премії за результатами роботи за місяць виплачуються працівникам підприємства до 25 числа місяця, наступного за звітним, за рішенням керівника підприємства, прийнятого на підставі пропозицій щодо нарахування премій, наданих безпосереднім керівником таких працівників підприємства. Пунктом 5.1 Додатку 3 Колективного договору передбачено, що премії не нараховуються і не виплачуються за місяць у якому звільнився працівник. Отже, заробітна плата на підприємстві ТОВ «АТБ-маркет» виплачується працівникам двічі на місця у вигляді авансу та безпосередньо заробітної плати не пізніше 7 числа наступного місяця за який здійснюється оплата праці, зокрема премію виплачують разом із заробітною платою, тому згідно розрахункового листка за березень 2015 року, позивачу 07.04.2015 року премія за березень 2015 року була виплачена разом з заробітною платою за березень 2015 року. При цьому, у звязку зі звільненням позивача 28.04.2015 року, премія за квітень 2015 року не була йому виплачена, виходячи з п. 5.1 Колективного договору. Отже, при звільнені з [PERSON] відповідачем були здійснені всі виплати передбачені чинним законодавством та колективним договором. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення премій за березень розмірі 1124, 99 грн. і квітень у розмірі 932 грн.2015 року, оплати роботи в надурочний час за березень 2015 року в сумі 88 грн., заробітної плати за одну зміну в квітні 2015 року в сумі 88 грн. задоволенню не підлягають внаслідок їх недоведеності та безпідставності. При цьому, оскільки\~\~позовні вимоги про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 38475,17 грн. і відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. є похідними від вимог\~\~про стягнення\~\~недоплаченої заробітної плати щодо яких суд відмовив в повному обсязі, тому таки вимоги також є безпідставними та задоволенню не підлягають. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач [PERSON] при пред'явленні позову був звільнений від сплати судового збору, на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір за вимоги майнового і немайнового характеру в розмірі 682,68 грн.

Outcome: approved