Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

30 травня 2016 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме, квартирою 143 в будинку 45, корпус 2 по вулиці Київській в місті Маріуполі. В обґрунтування вимог зазначає, що є власником квартири № 143 будинку № 45, корпус 2 по вулиці Київській в місті Маріуполі на підставі договору купівлі-продажу. Відповідач [PERSON] її донька, відповідач [PERSON]- онук, зареєстровані у квартирі, однак з вересня 2014 року не проживають у ній, комунальні послуги не сплачують. Наявність реєстрації відповідачів у помешканні створює низку додаткових витрат з оплати житлово-комунальних послуг. Вважаючи, що відповідачі втратили право користування вказаним житлом, просить визнати їх такими. Позивач до зали суду не прибула, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не прибули. Судові повістки про виклик до суду надсилались рекомендованими листами із повідомленням за зареєстрованою адресою їх проживання, однак конверти були повернуті поштовим відділенням за закінченням строку зберігання. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] 19 серпня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4092, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Маріупольського бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] Згідно із довідкою від 23 травня 2016 року, виданою ПП «Альянс-Гіс» на імя [PERSON], у квартирі № 143 в будинку 45, корпус 2 по вулиці Київській в місті Маріуполі зареєстровані: донька [PERSON], онук - [PERSON]. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті\~405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ж із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В аспекті ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сімї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. З акту, складеного комітетом самоорганізації населення «Східний» від 26 травня 2016 року, вбачається, що [PERSON], [PERSON], будучи зареєстрованими у квартирі № 143 будинку № 45, корпус 2 по вулиці Київській в місті Маріуполі, не проживають за вказаною адресою з вересня 2014 року. Відповідачі, не прибувши у судове засідання, не побажали реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів предявленого позову, і тим самим його не оспорюють. Отже, враховуючи, що відповідачі понад встановлені законодавством строки відсутні за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає можливим постановити рішення про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, тим самим задовольнивши предявлений позов. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у розмірі 551,20 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved