Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

30.11.2017 року представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] , як солідарного поручителя, на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1847 від 12.06.2007 року у розмірі 139 937.44 грн. та судові витрати у розмірі 2099.06 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 12.06.2017 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладений кредитний договір №1847, за яким [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 17000,00 доларів США на строк 60 місяців, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 18.05.2012 року, зі сплатою 15% відсотків річних. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором укладено договір поруки №1847/1 від 19.12.2007 року між позивачем, [PERSON] та [PERSON] , та договір застави №2427 від 12.06.2007 року, укладений між позивачем та [PERSON] . У зв`язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору виникла заборгованість за кредитом. 12.12.2008 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова ухвалено рішення, яким позовні вимоги банку до [PERSON] задоволено в повному обсязі та стягнуто на користь позивача заборгованість в розмірі 96295,29 грн. Станом на день подання позову заборгованість не погашена, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду. Проти зустрічного позову представник банка заперечує посилаючись на те, що пунктом 4.1 договору поруки №1847/1 від 19.12.2007 року встановлено термін дії договору, а саме: порука припиняється припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором. Так як зобов`язання за кредитним договором не припинилися, то не припинилася і порука. Представник банку вважав необхідним застосувати строки позовної давності до позовних вимог [PERSON] у зв`язку з тим, що останній звернувся до суду через значний час після настання подій, на підставі яких він вважає, що договір поруки припинено. [PERSON] довідався про ймовірне порушення свого права 12.12.2008 року, тобто з моменту винесення рішення суду, міг звернутися за захистом порушеного права до суду до 12.12.2011 року, але звернувся до суду лише у вересні 2019 року. Крім цього, представник позивача за первісним позовом заперечував щодо витрат понесених [PERSON] на правову допомогу, обґрунтовуючи це тим, що в договорі про надання правової допомоги розмір та/або порядок обчислення адвокатського гонорару не зазначено, що позбавляє учасників процесу та суд пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру гонорару. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 4 ст. 126 ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та/або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішенням справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (т. 1 а.с. 216-218). Представник [PERSON] проти позову про стягнення заборгованості за кредитним договором заперечує посилаючись на те, що порука припинилася ще до того, як банк нарахував 3% річних та індекс інфляції за статтею 625 ЦК України за період з жовтня 2014 року по вересень 2017 року. 28.08.2019 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання поруки такою, що припинена. В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що порука, яка виникла на підставі договору №1847/1 від 19.12.2007 року є припиненою з огляду на наступне. 19.12.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] перед банком по кредитному договору №1847 від 12.06.2007 року, [PERSON] уклав із банком договір поруки №1847/1 та виступив поручителем за виконання обов`язків [PERSON] по поверненню 85000,00 грн. в строк до 18.05.2012 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12.12.2008 року кредитний договір №1847 від 12.06.2007 року розірвано та стягнуто з [PERSON] суму заборгованості за кредитним зобов`язанням. Вказане рішення набрало законної сили 23.12.2008 року. Таким чином, даним рішенням було змінено строк виконання зобов`язання по кредитному договору №1847 від 12.06.2007 року з 18.05.2012 року на 23.12.2008 року. Пунктом 4.1 договору поруки №1847/1 від 19.12.2007 року встановлено наступний термін дії договору, а саме: порука припиняється припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором. У зв`язку з вищевикладеним, [PERSON] вважав, що в договорі поруки №1847/1 від 19.12.2007 року строк дії поруки не встановлено. Крім цього, банк просить стягнути з [PERSON] 3% річних та індекс інфляції за статтею 625 ЦК України за період з жовтня 2014 року по вересень 2017 року. Таким чином банк просить про стягнення заборгованості, яка виникла вже після припинення дії кредитного договору. Представник [PERSON] надала суду відзив на основний позов (а.с.104-108), в якому виклала обставини, аналогічні тим, що викладені у зустрічному позові. Третя особа - [PERSON] до суду не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Надав суду письмові пояснення (т.1 а.с.139-140), в яких зазначив, що між ним та ВАТ «Державний ощадний банк» 12.06.2007 року було укладено кредитний договір №1847. 12.12.2008 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова по справі №2-3938/08 прийнято рішення про розірвання кредитного договору №1847 від 12.06.2007 року та дострокове стягнення з [PERSON] заборгованості, яка утворилась станом на 01.10.2008 року в сумі 96295,29 грн. Міжрайонним відділом ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків 11.06.2009 року відкрито виконавче провадження №13259941, в ході якого був реалізований належний [PERSON] автомобіль марки АГ-G модель 330202-ПБ, реєстраційний номер [NUMBER] 2006 року випуску, який був у заставі в банку за грошові кошти в розмірі 13860,00 грн. Строк дії договору поруки вважав припиненим у зв`язку із виконанням основного зобов`язання та на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, яка діяла на момент припинення кредитних відносин). 01.02.2018 року заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] було задоволено в повному обсязі ( т.1 а.с.35-36). Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19.07.2019 року заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.02.2018 року по даній справі було скасовано. Судом встановлено, що 12.06.2017 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», найменування якого змінено на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладений кредитний договір №1847, за яким [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 17000,00 доларів США на строк 60 місяців, з терміном остаточного погашення кредиту на пізніше 18.05.2012 року, зі сплатою 15% відсотків річних (т.1 а.с. 4-5). 19.12.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», найменування якого змінено на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору №1847 від 12.06.2007 року, відповідно до якої банк зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору кредит в сумі 85000,00 грн., а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 85000,00 грн., сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 15% річних та комісійні винагороди в порядку, на умовах та в строки визначені цим договором, а також встановлено термін до якого [PERSON] повинен повернути кредитні кошти, а саме до 18.05.2012 року (т.1 а.с. 6). 12.06.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», найменування якого змінено на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та [PERSON] укладено договір застави майна №2427, відповідно до якого предметом застави є рухоме майно, а саме: транспортний засіб автомобіль марки АГ-G модель 330202-ПБ, реєстраційний номер [NUMBER] 2006 року випуску (т.1 а.с. 8-10). В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між позивачем, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №1847/1 від 19.12.2007 року, відповідно до якого [PERSON] зобов`язався перед банком відповідати по всім борговим зобов`язанням [PERSON] , які виникають із вказаного вище кредитного договору (т.1 а.с. 11). Представник позивача за №118.20-12-124 від 03.03.2017 року направив [PERSON] вимогу (том 1 а.с.16), в якій зазначив про розмір заборгованості за кредитним договором та звернув увагу на те, що у разі непогашення простроченого зобов`язання протягом 30 календарних днів з дня отримання цієї вимоги, банк визнає термін повернення кредиту таким, що настав та вимагає від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит. Вказана вимога [PERSON] отримана не була (т.1 а.с. 17-18). У зв`язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору виникла заборгованість за кредитом. 12.12.2008 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова ухвалено рішення, яким позовні вимоги банку до [PERSON] задоволено в повному обсязі. Судом було розірвано зазначений вище кредитний договір і стягнуто на користь позивача заборгованість в розмірі 96295,29 грн., яка складається з заборгованості по відсотках, заборгованості по прострочених відсотках, заборгованості по кредиту, заборгованості по простроченому кредиту, пені. (т.1 а.с.111-114) Відповідно до розрахунку про розмір заборгованості по даному кредитному договору (т.1 а.с.15), наданому суду представником банку, станом на 20.10.2017 року по вказаному кредитному договору мається заборгованість в розмірі 139937.44 грн., яка складається з наступного: прострочена заборгованість по кредиту - 82510.28 грн.; нарахована сума 3% річних (ст.625 ЦК України) - 2475.31 грн.; нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту - 54951.85 грн.; Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що пред`явивши позов до відповідача, за яким 12.12.2008 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова ухвалено рішення про задоволення позовних вимог, яке набрало чинності 23.12.2008 року, ВАТ «Державний ощадний банк України» використав своє право на дострокове повернення боргу. Таким чином, після пред`явлення зазначеного вище позову до суду, припиняється право позивача, як кредитодавця, нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку. Приймаючи до уваги, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 12.12.2008 року було стягнуто заборгованість по кредиту, то позивач не має право на повторне стягнення такої заборгованості, яка вже стягнута рішенням суду. Пред`явивши позов до суду, за яким 12.12.2008 року Орджонікідзевським районним судом м.Харкова ухвалено рішення про задоволення позовних вимог, було змінено строк виконання зобов`язань по вказаному вище кредитному договору, тобто настав строк виконання зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції, чинній станом на 23.12.2008 року, порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Пунктом 4.1 договору поруки №1847/1 від 19.12.2007 року встановлено наступний термін дії договору, а саме: порука припиняється припиненням забезпеченого нею зобов`язання за кредитним договором. Згідно п.4.2 вказаного договору поруки, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання зобов`язань за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. В п.24 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ВССУ зазначив, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Зобов`язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов`язаним виконати договір поруки включно в межах строків, установлених у ч. 4 ст. 559 ЦК України. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що строк виконання основного зобов`язання за вказаним вище кредитним договором настав в день пред`явлення до суду позову до відповідача, за яким 12.12.2008 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова ухвалено рішення про задоволення позовних вимог, яке набрало чинності 23.12.2008 року. З цього часу позивач мав право протягом 6 місяців пред`явити вимоги до поручителя [PERSON] , чого не зробив. Таким чином, порука за договором поруки №1847/1 від 19.12.2007 року є припиненою і була припиненою станом на пред`явлення даного позову до суду 30.11.2017 року. На підставі викладеного, суд задовольняє зустрічний позов і визнає припиненою поруку за договором поруки №1847/1 від 19.12.2007 року, укладеним між [PERSON] та ВАТ «Державний ощадний банк України», [PERSON] . Позивач за основним позовом не має права на стягнення заборгованості (139937.44 грн., яка складається з наступного: прострочена заборгованість по кредиту - 82510.28 грн.; нарахована сума 3% річних (ст.625 ЦК України) - 2475.31 грн.; нарахована сума з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасну сплату кредиту - 54951.85 грн.;) з поручителя [PERSON] за порукою, яка припинилася. В зв`язку з цим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] , як солідарного поручителя, на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором №1847 від 12.06.2007 року у розмірі 139 937.44 грн. Посилання представника банку на те, що сплив строк позовної давності для звернення до суду з даним зустрічним позовом, не заслуговують на увагу. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не був учасником судового розгляду цивільної справи №2-3938/08 (т.1 а.с.111-114), не отримував від банку вимогу до поручителя про виконання зобов`язань [PERSON] , до подання заяви про скасування заочного рішення по справі не знав про існування судової справи (т.1 а.с.70-71). Як зазначив представник [PERSON] у заяві про перегляд заочного рішення (т.1 а.с.51), представник відповідача [PERSON] ознайомився з матеріалами справи 03.07.2019 року. При цьому зустрічний позов було подано 28.08.2019 року, тобто менш ніж через 2 місяці після того, як [PERSON] стало відомо про порушення його прав. Таким чином, строк давності для звернення до суду із зустрічним позовом не пропущений. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» на оплату судового збору в розмірі 2099.06 грн. відносяться на їх рахунок, так як судом ухвалюється рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за основним позовом. Судові витрати [PERSON] покладаються на Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», так як зустрічний позов суд задовольняє. На оплату судового збору [PERSON] витратив 768.40 грн. Витрати [PERSON] на професійну правничу допомогу складають - 8500 грн. При цьому суд враховує наступне. [PERSON] уклав договір про правничу допомогу з Адвокатським об`єднанням «ЛІГА СОВА» в особі адвоката Соляник О.О. (т.1 а.с.60-62, 187,201,202), яка представляла його інтереси в суді. Згідно до додаткової угоди від 03.07.2019 року (т.1 а.с.202-213), сторони узгодили, що [PERSON] за представництво його інтересів в суді сплачує 8500 грн. Згідно до акту приймання-передачі наданих послуг (т.2 а.с.6), сторони погодили види послуг, витрачений час на послуги, вартість послуг на загальну суму 8500 грн., а також зазначили, що вартість послуг була сплачена до підписання даного акту. Суд вважає, що понесені [PERSON] витрати на правничу допомогу - 8500 грн. є співмірними із складністю справи та виконаними адвокатом роботами, є співмірними з часом, який адвокат витратив на виконання робіт. Ці витрати є співмірними із ціною основного позову, в зв`язку з яким було подано зустрічний позов. З урахуванням викладеного, суд стягує з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк» на користь [PERSON] судові витрати в загальній сумі 9268 грн. 40 коп. (768.40 грн. - судовий збір; 8500 грн. - витрати на правничу допомогу;)

Outcome: approved