Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

30.10.2014 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначали, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка, площею 0,0213 га, яка надана для обслуговування житлового будинку [ADDRESS]. Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом, які у встановленому порядку прийняли спадщину, проте нотаріус відмовляє їм в оформленні спадкових прав щодо вказаної земельної ділянки з тих підстав, що спадкодавець за життя не оформив право власності на спірне майно в передбаченому законом порядку. Враховуючи відмову нотаріуса від оформлення спадкових прав на майно та неможливість вирішення питання щодо отримання правовстановлюючого документа на земельну ділянку на ім'я спадкодавця в адміністративному порядку, позивачі просили визнати за ними право власності на земельну ділянку рівних частках за кожним. В судове засідання позивачі не з'явилися. Надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки визнання позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Зокрема, судом встановлено, що [INFO] в м. Вознесенську Миколаївської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївській області. За життя [PERSON] заповіт не склав, отже, має місце спадкування за законом. Спадкоємцями останнього є позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які прийняли спадщину в передбаченому законом порядку, частково її оформили. Так, 06.06.2014 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області позивачам були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку житлового будинку [ADDRESS], кожному. Інших спадкоємців, що прийняли спадщину, немає, що вбачається з копії спадкової справи № 36/2013, яка заведена після смерті [PERSON] Але, у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку, що була надана для обслуговування вищевказаного житлового будинку, позивачам було відмовлено через те, що спадкодавець за життя не оформив належним чином право власності на спірну земельну ділянку. Разом з тим, факт належності спадкодавцю спірного майна знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, виходячи з наступного. Так, як вбачається з матеріалів справи, 21.10.1997 року [PERSON] придбав житловий будинок [ADDRESS], договір посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського та районного нотаріального округу Миколаївської області. Вищевказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0213 га, що була надана для його обслуговування. Право власності щодо ділянки зареєстроване за попереднім власником будинку (продавцем) [PERSON] Відповідно до ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Зазначене узгоджене з положеннями з п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму ВСУ №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Згідно ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як передбачено ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку, що обраний позивачами спосіб захисту відповідає вимогам діючого законодавства, може бути застосований судом до даних правовідносин, тому відповідно до ст. 16 ЦК України цивільне право позивачів підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved