Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

29 січня 2021 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 200 000 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що 12 липня 2018 року між нею та відповідачем укладено договір позики, за яким позивач передала у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 200 000 грн., а відповідач зобов`язався повернути зазначені грошові кошти до 12 січня 2019 року. Проте, в обумовленні строки грошові кошти не повернув, у зв`язку з чим вона вимушений звернутись до суду із зазнаним позовом. На підставі ухвали суду від 25 лютого 2021 року та у відповідності до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач у встановлений судом п`ятнадцятиденний строк відзив на позов не подав. Суд, у відповідності до ч. 13 ст. 7, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та не проводячи судове засідання. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що 12 липня 2018 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] узяв у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 200 000 грн., які зобов`язався повернути до 12 січня 2019 року. Проте до теперішнього часу відповідач своє зобов`язання не виконав та суму позики позивачу не повернув, що сторонами під час судового розгляду не оспорювалось. Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості. Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, зокрема грошові кошти в строк та у порядку, що встановлені договором; позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, враховуючи, що відповідач під час судового розгляду не оспорював заявлені проти нього позовні вимоги, суд, аналізуючи норми чинного законодавства та надані докази в їх сукупності, вважає доведеним факт укладення договору позики та передання позивачем [PERSON] відповідачу [PERSON] грошових коштів у розмірі 200 000 грн., про що складено, письмову розписку, яка відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16, є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику та враховуючи, що зазначена сума грошових коштів у встановлений строк позичальником не повернута, суд стягує з відповідача на користь позивача зазначену суму боргу у повному обсязі, задовольнивши позов. У відповідності до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витати, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 2000,00 грн. З огляду на вищевикладене,

Outcome: approved