Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

31.03.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог, позивач зазначила, що 30 червня 2006 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області було зроблено відповідний актовий запис № 583. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей. Подружні відносини фактично припиненні з другої половини 2019 року, внаслідок втрати почуття поваги і любові, примирення та збереження сім`ї неможливе. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони 30 червня 2006 року уклали шлюб про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області було зроблено відповідний актовий запис № 583. Від шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які на теперішній час проживають з матір`ю. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з приписами ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Спільне життя у сторін не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги. З другої половини 2019 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Встановлене свідчить, що подальше спільне життя сім`ї [PERSON] не можливе, отже збереження шлюбу суперечить інтересам обох із подружжя. З урахуванням встановленого, а підставі ст.112 Сімейного кодексу України слід постановити рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище [PERSON] . Вимог, щодо компенсації понесених судових витрат з боку позивача, заявлено не було.

Outcome: approved