Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

29.07.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Білгород-Дністровський районний відділ Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Короткий зміст та обґрунтування позову Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Згідно будинкової книги у вказаній квартирі з 18.02.1994 року зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] , яка є колишньою співвласницею спірної квартири. З 2001 року в вказаній квартирі відповідач не проживає, реєстрація відповідача створює суттєві перешкоди для здійснення позивачем своїх прав як власника, користуватися та розпоряджатися квартирою, позивач змушена сплачувати комунальні послуги за всіх осіб прописаних в житловому будинку, включаючи відповідача. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.07.2020 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 18.08.2020 року судом зроблено запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі посилаючись на обставини, які зазначені в позові, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи у відсутність, заперечень проти позову не має. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області справа №2-2963/2004 від 18.10.2004 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №215083393. В вказаній квартирі крім позивача зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , яка з 2001 року за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується актом КП «ЖРО» від 03.12.20007 року №614 та актом ОСББ «Затишна оселя 2016» від 07.07.2020 року. Реєстрація відповідача створює суттєві перешкоди для здійснення позивачем [PERSON] своїх прав як власника, користуватися та розпоряджатися майном, позивач змушена сплачувати комунальні послуги за всіх осіб прописаних в житловому будинку, включаючи відповідача. Представлені суду докази відповідають змісту статей 77-80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, що мають в приватній власності житло, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Висновки за результатами розгляду справи Враховуючи викладене, з метою захисту прав позивача суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати відповідача, таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved