Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

30 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування та зняття з нього арешту, мотивуючи це тим, що після смерті [INFO] її рідного батька [PERSON] , відкрилась спадщина, яка складається зокрема з права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, [ADDRESS] , побудований [PERSON] у 1973 році на виділеній згідно договору про надання у безстрокове користування ділянці для будівництва індивідуального житлового будинку від 05 травня 1968 року між [PERSON] та Ізяславською міською радою Хмельницької області. [PERSON] вказує, що являється єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину. Позивачка зазначила, що з метою реєстрації права власності на будинковолодіння за спадкодавцем вона звернулась з відповідною заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно, однак довідалась, що на зазначений нерухомий об`єкт накладена заборона. В подальшому було встановлено, що Ізяславською державною нотаріальною конторою 13 квітня 2006 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесені відомості про заборону (накладено арешт) відчуження об`єкту нерухомості по [ADDRESS] на підставі накладення заборони Ізяславською виконавчою службою на майно [PERSON] . Позивачка вказує, що [PERSON] не являється членом її родини, жодного відношення до спадкового майна не має, власником будинковолодіння [ADDRESS] не являється, за цією адресою лише було зареєстроване його місце проживання, однак вже протягом тривалого часу [PERSON] за вказаною адресою не проживає. [PERSON] зазначила, що більш детальні відомості про підстави накладення арешту відсутні. Такі обставини перешкоджають [PERSON] оформити свої права у встановленому законом порядку. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Представник позивачки адвокат Карун В. П. у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Ізяславської міської ради Хмельницької області Ящук Т. І. у судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вважає, що на даний час підстави для вирішення питання про зняття арешту з будинковолодіння судом відсутні. Представник відповідача Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з письмовим клопотанням про розгляд справи за відсутності представника відділу. Відповідач [PERSON] у судове засідання на неодноразові виклики не з`явився, відзиву на позов, жодних письмових заяв не подав. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 128, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається з повідомлення Ізяславської міської ради Хмельницької області № 1234 від 05 вересня 2019 року, місце проживання [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] . Надіслані [PERSON] судові повістки повернулися до суду без вручення. Актом, складеним судовим розпорядником 04 жовтня 2019 року, встановлено неможливість вручення повістки про виклик до суду [PERSON] через його відсутність за місцем реєстрації. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Крім того було розміщене оголошення на веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет відповідно до п. 2 ч. 7, ч. 11 ст. 128 ЦПК України. [PERSON] причин неявки суду не повідомив. Іншої адреси свого місця проживання чи перебування [PERSON] суду не повідомив. За таких обставин суд вважає, що [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Вислухавши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 30 серпня 2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Ізяславської міської ради Хмельницької області, [PERSON] , Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування та зняття з нього арешту. Ухвалою від 09 вересня 2019 року відкрите провадження в справі за вказаним позовом. Ухвалою від 04 листопада 2019 року закрите підготовче провадження у зазначеній справі. [PERSON] помер [INFO] у м. Ізяславі Хмельницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого додана до матеріалів справи. У зв`язку з тим, що спадкодавець [PERSON] помер у [INFO], а спадкоємець фактично прийняв спадщину у той же час, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 525 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 527 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 534 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 529 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Згідно вимог ст. 535 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. [PERSON] являється рідною донькою померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про смерть спадкодавця, про народження спадкоємця, про шлюб спадкоємця, копії яких додані до матеріалів справи. На момент смерті спадкодавця [PERSON] була неповнолітньою, що підтверджується зазначеними документами. Таким чином [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) являється спадкоємцем за законом [PERSON] . [PERSON] прийняла спадщину у встановленому порядку, що підтверджується доданою до матеріалів справи довідкою Ізяславської державної нотаріальної контори № 1008/01-16 від 30 травня 2019 року. Померлий [PERSON] являвся власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , що підтверджується доданою до матеріалів справи довідкою Комунального підприємства «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації» № 365 від 12 липня 2019 року, проти чого не заперечували відповідачі. Відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності, з числом кімнат від однієї до п`яти включно, укладеного 05 травня 1968 року між [PERSON] та Ізяславською міською радою Хмельницької області [PERSON] надана земельна ділянка під забудову за адресою [ADDRESS] , загальною площею 600 кв. м, що підтверджується відповідним договором, копія якого додана до матеріалів справи. На момент смерті [PERSON] правовстановлюючі документи на гараж відсутні, що підтверджується доданою до матеріалів справи довідкою Комунального підприємства «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації» № 365 від 12 липня 2019 року. Стаття 41 Конституції України декларує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного Кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно вимог ч. 1 ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами п. 1 ч. 2 цієї ж статті одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Поняття права власності викладено у статті 316 Цивільного Кодексу України і є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності встановлено статтею 317 Цивільного Кодексу України і полягає у належності власникові права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, при цьому на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 331 Цивільного Кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 158 від 03 липня 2018 року «Про затвердження Порядку проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28 серпня 2018 р. за № 976/32428, у п. 1.1 встановлено процедуру проведення технічного обстеження та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), збудовані на земельних ділянках відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт (далі - об`єкти), а саме: індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 300 квадратних метрів, збудованих у період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року; будівель і споруд сільськогосподарського призначення, збудованих до 12 березня 2011 року. У даному випадку будинок був збудований до 1992 року, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Ізяславське районне бюро технічної інвентаризації» № 231 від 19 квітня 2019 року, копія якої додана до матеріалів справи. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 172739469 від 05 липня 2019 року, копія якої додана до матеріалів справи, 13 квітня 2006 року Ізяславською державною нотаріальною конторою за № 3103912 внесена заборона на нерухоме майно: будинок [ADDRESS] . Згідно доданої до матеріалів справи інформації Хмельницького обласного державного нотаріального архіву № 2082/01-18 від 10 липня 2019 року у «Реєстрі для реєстрації заборон відчуження жилих будинків та арештів, накладених судовими та слідчими органами» Ізяславської державної нотаріальної контори від 19 квітня 1999 року наявний запис № 7 про накладення заборони Ізяславською виконавчою службою на майно [PERSON] у [ADDRESS] . За доданою до матеріалів справи інформацією Ізяславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області № 14.7-20/13514 від 29 серпня 2019 року підтвердження підстав накладення арешту на майно [PERSON] у [ADDRESS] , неможливе через знищення виконавчого провадження по закінченню терміну зберігання; станом на 29 серпня 2019 року виконавчі провадження, у яких [PERSON] є боржником, у відділі не перебувають. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент арешту майна, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відповідно до ч. 1 ст. 59Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. В ході судового розгляду суду не було надано жодних доказів того, що будинковолодіння [ADDRESS] належить [PERSON] або він має будь-які речові права на вказане майно. Суд приходить до висновку, що [PERSON] правомірно вимагає скасування арешту, накладеного на будинковолодіння [ADDRESS] . Оформити свої спадкові права на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , у встановленому порядку [PERSON] не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що підтверджується доданою до матеріалів справи довідкою Ізяславської державної нотаріальної контори № 1008/01-16 від 30 травня 2019 року. За таких обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] як спадкоємець за законом після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] .

Outcome: approved