Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

30 жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до АТ «Перший Український міжнародний банк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчук П.В. про захист прав споживача, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивував тим, що в жовтні 2020 року він дізнався що відносно нього відкрите виконавче провадження № 62211837 на підставі виконавчого напису нотаріуса № 5219 від 06 травня 2020 року. З постанови про відкриття виконавчого провадження йому стало відомо, що виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем за заявою АТ «Перший Український міжнародний банк», щодо стягнення безспірної заборгованості за кредитним договором в сумі 863 743,80 грн, з якою він категорично не згодний. Вважає, що приватний нотаріус вчинив виконавчий напис з порушенням чинного законодавства, не пересвідчившись в безспірності заборгованості. Зазначає, що АТ «Перший Український міжнародний банк» до теперішнього часу кредит в сумі 28 000 доларів США, згідно умов кредитного договору № 5790192 від 01 листопада 2007 року не надав та не міг надати, вважає кредитний договір не укладеним. Первинні бухгалтерські документи не були надані нотаріусу під час вчинення оспорюваного виконавчого напису. Також вважає, що виконавчий напис вчинений нотаріусом поза межами свого нотаріального округу. Зазначає, що приватний нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки минуло майже 13 років, а має минути не більше трьох років. У зв`язку з викладеним просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5219 від 06 травня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацього І.В. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягав у повному обсязі. Представник відповідача АТ «Перший Український міжнародний банк» Курилова О.А., що діє на підставі довіреності від 14 грудня 2020 року до судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, надала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що АТ «ПУМБ» не погоджується з обставнинами, викладними в позовній заяві. ПАТ «Донгорбанк», правонаступником якого є АТ «ПУМБ» було укладено кредитний договір № 23 від 01 вересня 2007 року, позивач, до звернення з позовом до суду жодного разу не піддавав сумніву безспірності заборгованості перед банком. Вказаний позов відповідачем розцінюється як спосіб уникнення виконання зобов`язань перед банком. Щодо заперечень позивача, про ненадання нотаріусу первинних бухгалтерських документів, зазначає, що нотаріусу було надано оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вважає, що саме ці документи є такими, що підтверджують безспірність заборгованості. Щодо місця вчинення виконавчого напису, зазначає, що виконавчий напис вчиняється незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача. Щодо спливу строку позовної давності позивач не зазначає жодних дат та періодів, які б дозволили зробити висновок про сплив такого строку. Представники третіх осіб - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Григорчук П.В., у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне. 06 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. було вчинено виконавчий напис № 5219 про стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 31 927,13 дол.США, що згідно курсу НБУ станом на 24.04.2020 року (27,0536 за один долар США) становить 863 743,80 грн, які є боргом за кредитним договором № 5790192 від 01 листопада 2007 року. Заборогованість складає: заборгованість за сумою кредиту 18 566,63 дол.США, згідно курсу НБУ станом на 24.04.2020 року (27,0536 за один долар США) становить 502 294,18 грн, заборгованість за процентами 13 360,5 дол.США, згідно курсу НБУ станом на 24.04.2020 року (27,0536 за один долар США) становить 361 449,62 грн., витрати пов`язані із вчиненням виконачого напису - 500 грн (а.с.10). В подальшому, на підставі вказаного виконавчого напису, 01 червня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Григорчуком П.В. було винесено постанову відкриття виконавчого провадження № 62211837 з виконання виконавчого напису № 5219 від 06 травня 2020 року. Вирішуючи по суті заявлені позовні вимоги суд зазначає, що за загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а також статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, а безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Тобто вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 569/8884/17 від 14 серпня 2019 року, № 137/1666/16-ц від 29 березня 2019 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року, а також Верховний Суд України у постанові № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Так, що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису як безспірність заборгованості, то характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак само по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Таким чином, враховуючи викладене та приймаючи до уваги приписи статей 15, 16, 18 ЦК України й статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд доходить висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус не встановлює, а лише підтверджує вже наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім того, суд зазначає, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, і беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Отже, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що виконавчий напис суперечить вимогам чинного законодавства, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно із ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved