Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

31 липня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного відкритого акціонерного товариства «Трест Донецькшахтобуд» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка - [PERSON] , з яким [INFO] року стався нещасний випадок на виробництві - помер в шахті внаслідок хвороби серця. В обґрунтування позовних вимог послалась на те, що шлюб між нею та [PERSON] був зареєстрований 24 вересня 1977 року. Чоловік працював робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею на шкідливих роботах, у шкідливих умовах праці під впливом шкідливих факторів виробничого середовища в шахто будівельному управлінні № 6 треста «Донецькшахтобуд». Смерть чоловіка була визнана такою, що пов'язана з виробництвом і вона отримала належні виплати, як дружина загиблого шахтаря, зокрема одноразову допомогу від роботодавця. Вважає, що у смерті [PERSON] винен відповідач, що не забезпечив йому належні та безпечні умови праці як володілець джерела підвищеної небезпеки. Вона переносила і продовжує переносити моральні страждання у зв'язку з самим фактом смерті чоловіка, через смерть якого багато років не мала можливості вести повноцінне життя, були частково порушені її відносини з оточуючими людьми, близькими, друзями та знайомими, а також були порушені її плани на подальше життя. Для організації її життя після смерті чоловіка вона змушена була одружуватися з [PERSON], шлюб з яким розірвала. Просила суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті [PERSON], грошову компенсацію у сумі 500 000 грн. Заочним Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 30 грудня 2013 року у задоволенні позову [PERSON] до Державного відкритого акціонерного товариства «Трест Донецькшахтобуд» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи - відмовлено. З вказаним рішенням не погодилася позивачка [PERSON] та подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Посилається на те, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Вважає, що оскільки їй була призначена одноразова допомога у розмірі п'ятирічного заробітку, тому згідно звичаю, вона має також право на відшкодування з роботодавця моральної шкоди, завданої смертю загиблого на виробництві чоловіка. Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак представник відповідача Державного відкритого акціонерного товариства «Трест Донецькшахтобуд» в судове засідання не з'явився, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши суддю-доповідача, позивача [PERSON] та її представника [PERSON], які наполягали на доводах апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, що позивачка перебувала у шлюбі з [PERSON], який було зареєстровано Андріївською сільською радою Волновахського району Донецької області 24 вересня 1977 року, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с 5). [PERSON] працював робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею на шкідливих роботах, у шкідливих умовах праці під впливом шкідливих факторів виробничого середовища в шахтобудівельному управлінні № 6 треста «Донецькшахтобуд». Згідно Акту № 6 про нещасний випадок від 15 лютого 1995 року, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року на робочому місці своєю смертю у зв'язку з гострою сердечно-судинною недостатністю, діагноз встановлено обласним бюро судово-медичної експертизи ( а.с. 7-8). Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] 16 травня 2000 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано Авдіївським міським відділом реєстрації актів громадянського стану (а.с. 17). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 19 лютого 2004 року, про що відділенням реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції було зроблено актовий запис № 17 (а.с. 6). Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що в судовому засіданні не встановлено, а позивачем не доведено наявності моральної шкоди, протиправності діянь її заподіювача, наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її заподіянні. Проте погодитись із такими висновками не можна, оскільки суд дійшов його їх із порушенням норм матеріального права. Статтею 5 ЦК України (ред. 2004 р.) передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Також пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України встановлено, що Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Беручи до уваги, що спірні відносини виникли до набрання чинності ЦК України в ред. 2004 р., слід застосовувати приписи Цивільного кодексу Української РСР в ред. 1963р. Статтею 440-1 ЦК УРСР встановлена відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, завданої громадянину діями іншої особи, яка порушила їх законні права, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 2 ст. 456 ЦК УРСР передбачено, що в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 450 ЦК УРСР організації і громадяни, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення (транспортні організації, промислові підприємства, будови, власники автомобілів та ін.), зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 роз'яснив, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Оскільки відповідач в судове засідання не з'явився та будь яких заперечень на позов не надав, суд ухвалює рішення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Виходячи із встановлених фактів, наявних доказів і вимог матеріального закону, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці через смерть чоловіка, підлягають частковому задоволенню і моральна шкода підлягає стягненню з відповідача, діяльність якого пов'язана з підвищеною небезпекою для працівників. Встановлюючи розмір моральної шкоди, апеляційний суд враховує характер і ступінь страждань позивачки через смерть чоловіка, на утриманні та вихованні якої залишилося двоє неповнолітніх дитини. Таким чином, рішення судом першої інстанції як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду, завдану смертю чоловіка, у розмірі 20 000 гривень.

Outcome: partial