Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

29 жовтня 2014 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] згідно права свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 червня 1999 року. Між відповідачем та позивачем укладено договір про надання послуг з обслуговування та утримання будинку і прибуткової території, який оформлено відкриттям особового рахунку [NUMBER]. Відповідач фактично користується послугами, які їм надає позивач. Відмови від споживання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території (комунальних послуг) від відповідача на адресу позивача не надходило. Відповідач свої зобов'язання перед КВЖРЕП Жовтневого району за надані послуги з обслуговування та утримання будинку не виконує в повному обсязі, в зв'язку з чим за період з 01 квітня 2004 року по 01 серпня 2014 року у [PERSON] виникла заборгованість у розмірі 6264,28 гривень. Оскільки, відповідач зобов'язання щодо оплати послуг наданих позивачем не виконує а заборгованість у розмірі 6264,28 гривень не погашена, позивач і звернувся до суду з вищевказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, а також просив суд розглянути справу за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся, а також правом надання заперечень проти позову не скористався. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 19 вересня 2014 року КВЖРЕП Жовтневого району звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з [PERSON] заборгованості. 23 вересня 2014 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська КВЖРЕП Жовтневого району було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу щодо стягнення з [PERSON] (а.с. 6). У листопаді 2014 року з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла відповідь, в якій зазначено, що [PERSON] дійсно проживає за адресою [ADDRESS] (а.с. 23). Відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради № 47/43 від 27 листопада 2013 року «Про внесень змін до рішень міської ради» КВЖРЕП Жовтневого району було передано на утримання, експлуатацію та ремонт житлові будинки, в тому числі житловий будинок за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Космодромна, буд. 4, що знаходиться на балансі КВЖРЕП Жовтневого району м. Дніпропетровська. З матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23 червня 1999 року (а.с. 18). Судом встановлено, що КВЖРЕП Жовтневого району м. Дніпропетровська за адресою відповідача, на підставі відкритого особового рахунку [NUMBER], надаються житлово-комунальні послуги, внаслідок чого на період 14 серпня 2014 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 6264,28 гривень, що підтверджується довідкою, яка наявна в матеріалах справи (а.с. 9-12). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Так, відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права. Положеннями ст. 11 ЦК України, передбачено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є акти цивільного законодавства, акти органів державної влади. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно ст. 68 ЖК України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно зі ст. 149 ЖК України права і обов'язки члена житлово-будівельного кооперативу, а також членів його сім'ї, умов користування і підстави припинення користування жилими приміщеннями визнаються статутом кооперативу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Оцінюючи усі докази, які були дослідженні судом у судовому засіданні в їх сукупності, суд виходить з того, що законом на відповідача покладено обов'язок вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем вищезазначеного обов'язку, і, як наслідок, факт виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості, розмір якої станом на 01 серпня 2014 року склала 6264,28 гривень. На підставі цього, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та вважає за можливе їх задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат та враховуючи результат розгляду справи, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача 243, 60 гривень, в рахунок відшкодування оплати судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved