Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

30.10.2020 [PERSON] звернувся в суд позовом до [PERSON] про зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином - [PERSON] , [INFO] , та у його вихованні і встановити дні зустрічей із сином: перший та третій тиждень кожного місяця - середа, пятниця з 10 год до 18 год включно; другий та четвертий тиждень кожного місяця - вівторок з 10 год до 18 год включно; пятниця з 18 год до неділі 18 год включно без присутності матері [PERSON] ; святкові (Новий рік, Різдво, Пасха, День народження сина - [INFO] , день народження позивача - 17 січня, св. Миколая) - кожен наступний день за першим святковим без присутності [PERSON] ; в літній період по 14 днів в червні, липня, серпні (перша половина місяця) та стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати пов`язані з розглядом справи. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Кохана О. пояснили, що рішенням суду від 07.02.2019 позивач [PERSON] визнаний батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення суду в актовий запис № 8 від 05.01.2018 року про народження [PERSON] внесено зміни та в графі батько вказаний [PERSON] , [INFO] , громадянин Туреччини. Відповідачка з дитиною проживає окремо від позивача. Але він намагався декілька разів на тиждень відвідувати сина, брати участь у його вихованні, купував речі першої необхідності, одяг, харчування, медичні препарати за потреби. Позивач сплачує в користь відповідачки аліменти на утримання сина в розмірі 2000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.04.2019 року до досягнення ним повноліття. Відповідачка з сином проживала у своїх батьків в с. Улашанівка Славутського району та не давала позивачу безперешкодно бачитись з сином, приймати участь у його вихованні та спілкуванні з ним, що призводило до виникнення конфліктних ситуацій. Тому за заявою позивача розпорядженням Славутської районної державної адміністрації Хмельницької області визначено способи участі батька - [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та встановлено графік побачень. Однак, відповідачка розпорядження не виконує, дитину батьку не дає, домовитись сторони між собою не можуть, що призводить до постійних конфліктів, маніпуляцій з боку відповідачки та її родини . Позивач неодноразово вимушений був звертатися до органу поліції щодо перешкод у спілкуванні з сином. Але відповідачка з сином часто змінює місце проживання, створює інші перешкоди для позивача: не відповідає на телефонні дзвінки, блокує номер телефону позивача. Тому він не знає, де знаходиться дитина, не може бачитись з ним, звернувся із заявою в поліцію про розшук дитини. Служба у справах дітей попереджувала відповідачку про можливість притягнення до адміністративної відповідальності за невиконання розпорядження щодо участі батька у вихованні дитини. Крім цього, відповідачка вживає алкогольні напої, палить, що негативно впливає на стан здоров`я дитини. Позивач займається підприємницькою діяльністю, отримує щомісячний дохід, має на праві власності житлові будинки в Рівненській області, любить дитину, не має поганих звичок, зацікавлений у належному всесторонньому розвитку дитини, становленню його особистості, належному матеріальному забезпеченні. На підставі викладеного просять позов задовольнити та стягнути з відповідачки в користь позивача судові витрати. Відповідачка [PERSON] належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи судом, однак в судове засідання не з`явилась; не повідомила про причини неявки, відзив на позов не подала. Позивач та його представник, яким роз`яснені підстави та наслідки заочного розгляду справи, не заперечують проти заочного розгляду. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 07 лютого 2019 року рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області [PERSON] визнано батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та внесено зміни в актовий запис № 8 від 05.01.2018 року про народження [PERSON] , [INFO] , а саме6 в графі Батько - вказано [PERSON] , [INFO] , громадянина Туреччини (а.с.13). Таким чином, згідно з повторним свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 02 квітня 2019 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Позивач [PERSON] є громадянином Туреччини, має право на постійне проживання в України, що стверджується посвідкою від 19.09.2019 р (а.с.9); зареєстрований як фізична особа-підприємець, що стверджується випискою з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.26), є платником податків в Україні (а.с. 10). Відповідачка [PERSON] разом з сином [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , що стверджується довідкою Улашанівської сільської ради Славутського району хмельницької області № 812 від 01.04.2019 року (а.с.12). 17 липня 2019 року рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 10.04.2019 року до досягнення ним повноліття (а.с.15-16). 26 липня 2019 року розпорядженням Славутської районної державної адміністрації Хмельницької області № 144/2019-р за домовленість між батьками визначено способи участі батька - [PERSON] у вихованні малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , та надано можливість безперешкодно спілкуватися з дитиною: у кожну першу та третю суботу місяця і кожен перший та третій понеділок місяця з 11 год до 15 год; у кожну другу та четверту неділю місяця і кожен другий та четвертий четвер місяця з 11 год до 15 год; у кожний наступний за святковим (Новий рік, Різдво, Пасха, День святого Миколая) день з 11 год до 15 год; у кожний наступний за днем народження сина та днем народження батька день з 11 год до 15 год (а.с.17/). Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В ході судового розгляду судом встановлено, що між сторонами існують тривалі напружені, конфліктні відносини, позивач позбавлений можливості регулярно спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні через перешкоди, які створює відповідачка [PERSON] . Так, 19.01.2020 р за заявою [PERSON] внесено відомості до ЄРДР та розпочате кримінальне провадження № 12020240150000019 від 19.01.2020 за фактом нанесення йому [PERSON] та [PERSON] легких тілесних ушкоджень (а.с. 24). 29 травня 2020 року постановою ст. слідчого Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області кримінальне провадження № 12020240150000019 від 19.01.2020 щодо нанесення [PERSON] легких тілесних ушкоджень громадянами [PERSON] та [PERSON] закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. З листа Служби у справах дітей Славутської районної державної адміністрації Хмельницької області від 06 вересня 2019 року № Ю-27/01-24 вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації 23 липня 2019 року [PERSON] було попереджено про притягнення до адміністративної відповідальності за невиконання розпорядження голови райдержадміністрації щодо встановлення способу участі батька у вихованні дитини. Крім того, працівниками служби у справах дітей в телефонному режимі із [PERSON] неодноразово проводились бесіди щодо необхідності виконання вказаного розпорядження про участь батька у вихованні дитини (а.с.18). 06 вересня 2019 року службою у справах дітей Славутської районної державної адміністрації [PERSON] письмово попереджена про можливість притягнення її до адміністративної відповідальності за порушення вимог ст. 184 КУпАП за невиконання рішення органу опіки та піклування щодо визначення способів участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею (а.с.18). \~ \~ \~ \~З Листа Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 12 вересня 2019 року вбачається, що 05.09.2019 р [PERSON] звертався з заявою до відділу поліції з приводу створення Полубок Анною перешкод у спілкуванні з дитиною- сином [PERSON] та матеріали направлені органу опіки та піклування для вирішення питання про притягнення [PERSON] до адмінвідповідльності за ст. 188-50 КУпАП (а.с. 19). З листа Ізяславського відділення Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області від 05.08.2020 р № 5055/106/01/2020 вбачається, що [PERSON] звертався до органу поліції із заявою про те, що [PERSON] не дає можливості бачитися з дитиною (а.с.20). 27.08.2020 р [PERSON] звертався із заявою до Служби у справах дітей Славутської районної державної адміністрації, органу опіки та піклування із заявою про вжиття заходів для усунення порушень його зхаконних прав на участь у вихованні дитини та на побачення з сином, вжиття заходів до [PERSON] за невиконання розпорядження про встановлення способу його участі у вихованні сина (а.с.21). 28.08.2020 р [PERSON] звертався із заявми до Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області та до Ізяславського відділення поліції Славутського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області про встановлення місця перебування малолітньої дитини - сина [PERSON] , так як мати з дитиною за зареєстрованим місцем проживання в с. Улашанівка Славутського району відсутня, за місцем можливого перебування в м. Ізяслав Хмельницької області також відсутня і місце перебування сина йому не відоме, що викликає стурбованість за його здоров`я і життя (а.с.22, 23). Судом досліджено відеозапис з місця події від 12.09.2020 р, з якого вбачається, що позивач з участю працівників поліції прибув в м. Ізяславі хмельницької області на місце тимчасового перебування (проживання) [PERSON] , яка відмовилась надати [PERSON] можливість побачитися з сином [PERSON] (додається). Досліджені докази вказують на те, що відповідачка [PERSON] умисно чинить перешкоди позивачу, який проживає окремо, у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] , та в його вихованні та ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування про способи участі позивача у вихованні сина. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Таким чином, батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Суд враховує, що встановлюючи порядок побачень батька з дитиною слід враховувати інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином. При цьому, суд також враховує, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування неповнолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам. Проведення зустрічей батька з сином без присутності матері, з урахуванням віку останнього, а також з урахуванням того, що до 2020 р позивач мав реальну можливість спілкуватись з сином без присутності матері, на думку суду, не впливатиме негативно на психоемоційний стан дитини, оскільки між позивачем та сином існує сталий психологічний зв`язок, між ними налагоджені довірливі відносини та сформована емоційна прив`язаність сина до батька. Разом з тим, досліджуючи позовні вимоги, суд враховує вік дитини, його потребу в соціальній адаптації та в підготовці до навчального процесу, а отже потребу дитини у відвідуванні дошкільного навчального закладу, відпочинку, часу для спілкування з однолітками. Відтак,\~суд приходить\~до висновку,\~що позов\~слід задовольнити\~частково та зобов`язати відповідачку [PERSON] не чинити перешкоди позивачу [PERSON] у спілкуванні та його участі у вихованні сина - [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення графіку систематичних зустрічей [PERSON] з сином - [PERSON] , [INFO] , зокрема: - в середу та п`ятницю першого і третього тижня кожного місяця з 17 години до 19 години без присутності матері [PERSON] ; - у вівторок другого та четвертого тижня кожного місяця з 17 години до 19 години без присутності матері [PERSON] ; - з 18 години пятниці до 15 години неділі другого та четвертого тижня кожного місяця без присутності матері [PERSON] ; - кожен наступний день за першим святковим (Новий рік, Різдво, Великдень ) з 11 години до 17 години без присутності матері [PERSON] ; - в день народження сина [PERSON] - 28 грудня щороку в час за погодженням з матір`ю - [PERSON] ; - в період літніх канікул з 1 по 14 липня включно, з 1 по 14 серпня включно щороку без присутності матері [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті) та відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. А отже, не може розцінюватись як обтяжливий обов`язок позивача та відповідачки узгоджувати свої дії та поведінку з метою забезпечення батьку можливості бачитись та спілкуватись з сином, що у свою чергу сприятиме налагодженню спілкування сторін в інтересах дитини. Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка міститься у Постанові від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, провадження №61-3462св20. Щодо вимог про стягнення з відповідачки в користь позивача судових витрат, то суд враховує наступне. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Процесуальний алгоритм доведення розміру витрат на професійну правову допомогу передбачає подання стороною судового процесу: попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат разом із першою заявою по суті спору відповідно до ст. 134 ЦПК України ; доказів понесення судових витрат до закінчення судових дебатів або, за попередньою заявою, протягом 5 днів після ухвалення судового рішення у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України . Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Позивачем та його представником надано суду договір про надання правової допомоги, який містить опис послуг, що надаються, порядок обчислення гонорару адвоката, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Проте, відомості про вартість кожної з наданих послуг відсутні, документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо) відсутні; оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи) відсутні. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих позивачем доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід застосований у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України». Натомість, чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, беручи до уваги принцип співмірності та доведеності вимог позивача та його представника про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд вважає, що такі вимоги підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial