Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-05 00:00:00

29.10.2014 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Маріуполя з позовом про стягнення суми боргу за договором позики до [PERSON], обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] року помер його батько, який за життя уклав з відповідачем договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позикодавець в порядку і на умовах визначених договором, надав позичальнику позику у сумі 36 763,00 доларів США, а останній зобов'язався щомісячно сплачувати 3,5% за користування грошовими коштами, та повернути позику до 29 січня 2014 року. На підтвердження отримання позики відповідач власноручно написав розписку про отримання грошових коштів. Але в порушення своїх договірних зобов'язань [PERSON] проценти не сплачував, в обумовлений строк позику не повернув. Після смерті батька позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути суму боргу, але останній під різними приводами почав уникати повернення грошей. Позивач, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на його користь 36 763,00 доларів США, що за курсом НБУ складає 579 701 грн. 04 коп., 3,5% за користування грошовими коштами за період часу з 29.01.2013 по 29.12.2014 року - 29 594,00 доларів США, що за курсом НБУ складає 466 659 грн. 33 коп. та судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих причин, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, в зв'язку з чим суд визнає його неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу відповідно до ст. 224 ЦПК України з проведенням заочного розгляду справи. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 36 763,00 доларів США строком на 1 рік, з зобов'язанням сплачувати 29 числа кожного місяця 3,5% від суми позики, що підтверджується розпискою від 29.01.2013 року (а.с.9). Відповідно до ст. 1047 ЦК України зазначена розписка є підтвердженням укладення договору позики між сторонами Стаття 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України . У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення вимоги позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно з п.4 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10-1390/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобов'язань, що виникають із договорів та інших правочинів відповідно до частини першої статті 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Разом з тим згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів як плати за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання. Аналіз правових норм, зокрема статей 536, 549, частини другої статті 625 ЦК України, дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлено (постанова від 6 червня 2012 р. № 6-49цс12). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис № 410 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с.7). 02 жовтня 2014 року приватним нотаріусом [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на ім'я [PERSON], відповідно до якого останньому перейшло у спадщину: грошові кошти у сумі 26250,00 грн.; грошові вклади у відділенні №11 Маріупольської філії ПАТ КБ «Приват Банк»: 02.12.2011 року картковий рахунок № [NUMBER] із залишком грошового вкладу 42,74 грн; 09.10.2011 року депозитний картковий рахунок № [NUMBER] станом на 28.03.2014 року поточна сума 1657,71 грн.; 16.03.2011 року депозит, договір - SAMDN28000714875915, рахунок № [NUMBER], поточна сума без нарахування відсотків станом на 28.03.2014 року складає 11,93 грн. (а.с.13). З дослідженої у судовому засіданні копії спадкової справи № 12/2014, відкритої 28 лютого 2014 року після смерті [PERSON], померлого [INFO] року (а.с.41-100) вбачається, що [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого він заповів у рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] квартиру [ADDRESS], належні йому 2/3 частки нежилої будівлі за адресою: [ADDRESS]. Крім того, все інше належне йому майно, всі інші належні йому права та обов'язки, які відповідно до законодавства входять до складу спадщини, що будуть належати йому на момент смерті, заповів синові - [PERSON] За змістом ст.ст. 608,1216,1218,1219 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до іншим осіб ( спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Разом з тим, ст. 512 ЦК України допускає заміну в зобов'язанні кредитора іншою особою внаслідок правонаступництва - спадкування. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] суму боргу за договором позики від 29.01.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] - 36 763,00 грн., що за курсом НБУ на 29.12.2014 р. складає 579 701,04 грн. та 3,5 відсотки за користування грошовими коштами за період часу з 29.01.2013 року по 29.12.2014 року - 2 444,73 доларів США, що за курсом НБУ на 29.12.2014 складає 466 659,33 грн. Крім того, з відповідача на користь позивача у відповідності зі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 243,60 грн., а також у дохід держави 3410,40грн.

Outcome: approved