Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

30.04.2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права спільної сумісної власності на майно та визначення частки у праві спільної власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17.08.1991р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який до теперішнього часу не розірвано. За період спільного життя ними було придбано на підставі договору купівлі-продажу №2348 від 05.10.2001р. чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS], але всі право установчі документи були оформлені на ім'я чоловіка, тобто відповідача по справі. Просить визнати дану квартиру спільною сумісною власністю подружжя та визнання за нею право власності на ? частину даної квартири. Також стягнути з відповідача на її користь понесені витрат зі сплати судового збору у розмірі 243,60грн. Позивачка в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву, в якій просила справу слухати в її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини по позовам регулюються Сімейним Кодексом України та Цивільним Кодексом України. Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України), сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, через формулювання її ознак. Відповідно до ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.60 СК України, підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання, виготовлення, спорудження) майна за час шлюбу. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Якщо у відповідному документі (договорі купівлі-продажу) власником чи набувачем вказано, лише чоловіка, це ще не значить, що він є одноосібним власником майна. Відповідно до ст.61 СК України, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сім'ї то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Згідно ст.68 ч.1 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст.368 ч.3 Цивільного кодексу України (далі за текстом ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.08.1991 року. Тобто судом встановлено, що спільне життя сторін триває з 17.08.1991 року та по теперішній час шлюб між сторонами не розірвано, але спільне сімейне життя вони припинили. Підчас шлюбу сторони придбали майно, та при припиненні не знайшли згоди на добровільний поділ цього майна, а саме: чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі-продажу №2348 від 05.10.2001р. оформлений на ім'я відповідача [PERSON] Позивачка просила суд визнати спільним сумісним майном подружжя чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS], придбану [PERSON] у період спільного життя з позивачкою. Суд вважає, що позов у цій частині підлягає задоволенню й необхідно визнати спільним сумісним майном подружжя чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Позивачка також просила суд, визнати за нею право власності на ? частину даної квартири. Таким чином, суд вважає, що свої вимоги відносно визнання спірної квартири спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності за нею на вказане майно, позивачка довела повністю. Й суд вважає за доцільне визнати квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя позивачки та відповідача та визнати за кожним із них право власно на ? частину. Крім того, у відповідності зі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60грн.

Outcome: approved