Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

30 листопада 2015 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 серпня 2012 р. вона з відповідачем зареєстрували шлюб на території республіки Шрі-Ланка, що підтверджується постановою про реєстрацію шлюбу, яка легалізована відповідно до законодавства України. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між ними припинені у зв'язку з тим, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, відповідач не відвідує дитину в Україні, спільне життя між ними не склалось. Просилашлюб розірвати, оскільки можливості примирення немає. Сторони у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Від позивача та відповідача надійшли заяви, в яких вони просять розглянути справу за їх відсутності. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов про розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Так, відповідно до Постанови про реєстрацію шлюбів (Розділ 112), номер та дата заяви А1949/10.12.2012 серійний № 3262, 24 серпня 2012 р. у республіці Шрі-Ланка зареєстровано шлюб між [PERSON] [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до вказаної постанови та штампу у паспорті позивача, органом реєстрації шлюбу зазначено ЗАГС Галапітагала. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖС № 240538, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 6 листопада 2013 р., сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя. Відомості щодо наявності майнового спору між сторонами в матеріалах справи відсутні, до примирення сторони не прагнуть, відповідно до наданих заяв обидва наполягають на розірванні шлюбу. З вказаних підстав суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена. Як передбачено ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначається спільним особистим законом подружжя, проте, подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватись до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Оскільки позивач є громадянкою України, а відповідач громадянином республіки Шрі-Ланка, суд вважає за можливе застосувати до спірних відносин законодавства України. Відповідно до ст.ст. 110112 Сімейного кодексу України (далі СК України)\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до\~ст. 109 СК України\~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої\~\~Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, втрачено почуття любові, відсутні спільні інтереси. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а також інтересам неповнолітньої дитини, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~\~Відповідач при реєстрації шлюбу не змінювала прізвище. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої неповнолітньої дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved