Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

30.09.2014 року [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Вказує, що у серпні 2009 року, між ним та відповідачем було досягнуто домовленості щодо продажу відповідачем йому автомобіля Фольксваген LT 35, д.н. [NUMBER] вартістю 16000 дол.США, та на виконання домовленості відповідачу було передано 15600 дол.США, про свідчать розписки. На момент домовленості, вищевказаний автомобіль був зареєстрований на ім'я дружини відповідача. Однак, за рішенням суду вказаний автомобіль було від нього витребувано. Зазначає, що відповідач без будь-яких правових підстав утримує в себе передані ним кошти в сумі 15600 дол.США, а тому просить стягнути із [PERSON] на свою користь безпідставно набуті кошти. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала на адресу суду заяву, якою просила розглядати цивільну справу за її відсутності на підставі наявних у матеріалах справи документах, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся належним чином про час, дату та місце розгляду справи, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Водночас, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Як вбачається із постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.10.2013 року у справі № 6-88цс13, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Таким чином у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно позивачу. Судом встановлено, що позивачем відповідачу передано кошти в розмірі 15600 дол.США в рахунок заборгованості за автомобіль Фольксваген LT 35, д.н. [NUMBER], що підтверджується копіями розписок від 17.09.2009 року на суму 10000 дол.США, від 10.12.2009 року на суму 2800 дол.США, від 28.01.2010 року на суму 2200 дол.США, від 30.01.2010 року на 600 дол.США (а.с.5-8). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.06.2011 року, вищевказаний автомобіль було витребувано від позивача на користь [PERSON] (а.с.10-11). Водночас, як вбачається із ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ від 18.09.2014 року, укладення договору-купівлі продажу спірного автомобіля не підтверджується вищевказаними розписками, котрі свідчать лише про передачу коштів, а доказів того, що позивач набув право власності у встановленому законом порядку у матеріалах справи відсутні (а.с.12-13). Таким чином, суд приходить до висновку, що правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем не мають договірний характер. Водночас, із п. 3 ч. 1 ст. 208 ЦК України вбачається, що правочин фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмові форм, окрім випадків передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України. В той же час, суду не було надано будь-яких доказів, що свідчать про укладення між позивачем та відповідачем саме письмового договору купівлі-продажу автомобіля. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, не спростував доводів позивача, не надав підтвердження того, що між ним та відповідачем виникли договірні правовідносини, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю. Відповідно до ст. 88 ЦК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2013,77 грн. судового збору.

Outcome: approved