Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

31 липня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що на праві власності йому належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначив, що він набув право власності на зазначену квартиру у відповідності до договору купівлі-продажу, укладеного 07 серпня 2015 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 926, відповідно до якого [PERSON], що діяв за довіреністю від імені [PERSON] продав, а позивач [PERSON] купив спірне нерухоме майно. Договір купівлі-продажу був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] Позивач [PERSON] вказує, що в зазначеній квартирі зареєстрований колишній власник [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що реєстрація відповідача перешкоджає реалізації його прав як власника квартири, в звязку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст. 316,317,391 ЦК України та ст. 150 ЖК України, просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач не зявився, відповідно до заяви його представника просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та надані позивачем докази, суд приходить до наступного. Позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 41945937 від 07 серпня 2015 року. Встановлено, що [PERSON] набув право власності на квартиру у відповідності до договору купівлі-продажу, укладеного 07 серпня 2015 року, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 926, відповідно до якого [PERSON], що діяв за довіреністю від імені [PERSON] продав, а позивач [PERSON] купив спірне нерухоме майно. Відповідно до довідки виконавчого комітету Меліоративненської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 703 від 20 червня 2017 року, в квартирі зареєстрований колишній власник [PERSON], [INFO]. Факт реєстрації [PERSON] за вищевказаною адресою також підтверджується довідкою з адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України від 04 вересня 2017 року. Згідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 391 ЦК України, власник має права вимагати усунення перешкод його права, хоч вони і не поєднані з позбавленням володіння. В звязку з наведеним, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право вимагати усунення порушень його прав, як власника нерухомого майна. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Таким чином, право користування спірним жилим приміщенням у відповідача [PERSON], як колишнього власника квартири, було похідним від права власності на будинок. Розпорядившись нерухомим майном, продавши квартиру позивачу, [PERSON], як колишній власник квартири, втратив право власності на нерухоме майно. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 640,00 гривень, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved