Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

29 квітня 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 04 квітня 2014 року сталася ДТП, внаслідок якої її автомобіль ЗАЗ ТF698 СПГ, державний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження з вини водія [PERSON], цивільно-правовв відповідальність якого застрахована відповідачем за страховим полісом АС/5516429. Просив стягнути з відповідача страхове відшкодування з врахуванням індексу інфляції за час прострочки з жовтня 2014 року по березень 2016 року в сумі 16391,57 грн., пеню за прострочку виплати страхового відшкодування в сумі 5244,49 грн., 3 % річних в розмірі 509,34 грн., проценти за безпідставне збереження чужих грошей в сумі 3805,68 грн., а всього 25951,08 грн. та судові витрати сплаченого судового збору в розмірі 551, 20 грн. Позивач та його представник в судовн засідання не прибули, надавши заяву про розгляд справи за їх вдсутність, на зодоволенні позову наполґгають. Відповідач в судовуезасідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутність та заперечення проти позову,у яких зазначив, що вимоги ст. 625 ЦКУкраїни не поширюються на правовідносини, які виникла між сторонами, позивачем неправільно розраховано період пені з 17.09.2014 року, позовна давність для стягнення пені застосовується у один рік, яку просив застосувати до позовних вимог. Просив відмовити у задоволені вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних . Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з постановою Жовтнеого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18.04.2014 року [PERSON] визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення та накладено на нього стягнення за ст. 124 КУпАП в розмірі 340 грн. за те, що він, керуючи автомобілем ГАЗ 2410 державний номер [NUMBER], який належить [PERSON], 04.04.2014 року о 17.35 год., рухався по парковці ТЦ «Порт Сити» по Володарському шосе, 2 у Жовтневому районі м. Маріуполя, не був уважним, не надав дорогу транспортному засобу , який наближався праворуч та скоїв зіткнення з автомобілем ЗАЗ ТF698 СПГ, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який наледить [PERSON] Згідно заяви [PERSON]І про страхове відшкодування, остання подала заяву 22.07.2014 року, яка отримана відповідачем 04.08.2014 року. Відповідно до повідомлення АТ «УОСК» від 01.09.2014 року про прийняття рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 10485,55 грн., цивільно-правова відповідальність за заподіяння шкоди третім особам під час ДТП за участю забезпеченого автомобіля ГАЗ 2410 державний номер [NUMBER] застрахована ПАТ «Україниська охоронно-страхова компанія» за полісом АС/5516429, розмір франшизи 1000 грн. Стаття 979 ЦК України визначає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. В порядку ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. На цей час відповідач ПАТ «Україниська охоронно-страхова компанія» виплату страхового відшкодування не здійснила. Відповідно до статті 12 Закону № 1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. З урахування наведеного суд стягує з ПАТ «Україниська охоронно-страхова компанія» страхове відшкодування в сумі 10485,55 грн, яке нароховане відповідачем, але належним чином не виплачене. Згідно зі статтею 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до п. 36.5. ст. 36 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Пеня за несвоєчасну виплату повинна бути нарахована за період з 30.04.2015 року по 29.04.2016 року з урахуванням розміру подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в цей період. Так, з 04.03.2015 по 27.08.20154 року була встановлена облікова ставка на рівні 30%, з 28.08.2015 р. по 24.09.2015 р. 27 %, з 25.09.2015 р. 29.10.2015 р. 22%, з 30.10.2015 р. по 17.12.2015 р. - 22%, з 18.12.2015 р. по 28.01.2016 р. 22 %, з 29.01.2016 р. по 03.03.2016 р. 22 %, з 04.03.2016 р. по 21.04.2016 р. 22 %, з 22.04.2016 р. по 29.04.2016 р. 19 %, Таким чином, розмір пені, яка підлягає стягненню, становить 5244,49 грн. (розмір страхового відшкодування х подвійну облікову ставку, що діяла в кожний з періодів х кількість днів прострочення : 100 = 5244,49 грн.). Таким чином позивачем надано розрахунок пені за період одного року, який передує до звернення до суду із позовом, тому вимоги відповідача щодо застосування позовної давності до вимог про стягнення пені враховані. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). Крім того, Верховний Суд України у своїй постанові по справі №6-49цс12 від 06.06.2012р. висловив позицію, що зобовязання страховика про виплату страхувальнику страхових виплат у разі настання страхового випадку є грошовим зобовязанням, у разі невиконання якого одночасно можуть застосовуватись наслідки, передбачені як нормою ч.2 ст.625 ЦК України, так і нормами ст. ст.549, 550 ЦК України. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Аналогічні положення щодо зобовязання страховика сплатити неустойку в розмірі, установленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, містяться в ст. 992 ЦК України. Тому суд не погоджується із запереченнями відповідача щодо неможливості застосування вимог ст. 625 ЦК України до правовідносин, які виникли між сторонами. З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача про стягнення індексу інфляції, 3 % річних за 591 день прострочки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Три відсотки річних складають 509,34 грн. (сума боргу х процентну ставку : 100% : 365 днів х кількість днів). Розмір збитків від інфляції рахується за формулою: сума боргу х індекс інфляції : 100% - сума боргу. Підсумковий розмір інфляційних втрат за період з жовтня 2014 року по березень 2016 року складає 16391,57 грн. В частині позовних вимог про стягнення процентів за безпідставне збереження чужих грошей в сумі 3805,68 грн. суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Відповідно до наведених вимог законодавства за несвоєчасне виконання зобов'язань передбачено застосовування наслідків відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України, так і нормами ст. ст. 549, 550 ЦК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем в порушення ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України, на відповідача покладено подвійну цивільну правову відповідальність за порушення одного й того самого зобов'язання, оскільки за наведеними законодавчими нормами ніхто не може бути двічі притягнутий до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Тому посилання на вимоги ч. 1 ст. 1214 ЦК України, яка передбачає,що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала та на ч. 2 ст. 1214 ЦК України за якою у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу), є безпідставним. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір пропорційно від задоволених вимог у розмірі 470,39 грн.

Outcome: partial