Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

30 липня 2014 року позивач звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, яку обґрунтувала наступними обставинами. З 16 липня 2011 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] [INFO]. Позивач також зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів. Разом сторони не проживають майже рік. Отже, на думку позивача, при таких обставинах подальше перебування у шлюбі та збереження родини є неможливим. 10 жовтня 2014 року Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області, був наданий строк для примирення.Сторони протягом строк, наданого судом для примирення, не примирились. Позивач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Таким чином, на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у відсутність сторін. Судом встановлено, що 16.07.2011 року між сторонами було укладено шлюб, про що виконкомом Білицької міської ради м. Добропілля Донецької області зроблено відповідний актовий запис № 28 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] Із долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], судом вбачається, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] [INFO]. Судом також встановлено, що в межах даної цивільної справи, спору про виховання дитини та поділ спільного майна подружжя не має. Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Стаття 21 Сімейного Кодексу України визначає, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. На вимогу ст. 111 Сімейного Кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином, судом достеменно встановлено, що сторони вже тривалий час не перебувають у фактичних шлюбних стосунках, будь які взаємини подружжя не підтримує, мета подальшого спільного життя подружжя та збереження родини відсутня. Отже, проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, взявши до уваги фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При задоволенні позову на користь позивача з відповідача, відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного і

Outcome: approved