Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

31.10.2019 Краснолиманським міським судом Донецької області ухвалені судові рішення по цивільній справі № 236/1912/19 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «БАНК ФАМІЛЬНИЙ», [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Будьонівський районний відділ державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про визнання права власності та зняття арешту з нерухомого майна. 11.11.2019 до суду надійшло клопотання представника позивачів адвоката Саленко Я.Ю. про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу, в якому представник просить стягнути з відповідача - Приватного акціонерного товариства «БАНК ФАМІЛЬНИЙ» на користь [PERSON] та [PERSON] понесені витрати в розмірі 10000 грн. кожному (а.с.2-7 т.3). 11.11.2019 до суду надійшло клопотання представника відповідача Приватного акціонерного товариства «БАНК ФАМІЛЬНИЙ» адвоката Лоби А.М. про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому представник просить у відмовити у стягненні витрат а правничу допомогу у повному обсязі (а.с. 21-25 т.3). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Ухвалою суду від 31.10.2019 закрито провадження в частині позовних вимог [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «БАНК ФАМІЛЬНИЙ», [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Будьонівський районний відділ державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про визнання права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] та зняття арешту з вказаного майна згідно з вимогами ч. 2 ст. 255 ЦПК України оскільки відсутній предмет спору. При цьому з урахуванням заяви представника позивача адвоката Саленко Я.Ю., зробленою ним в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу судом при ухваленні даного рішення не вирішувалося. Рішенням суду від 31.10.2019 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «БАНК ФАМІЛЬНИЙ», [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Будьонівський районний відділ державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про зняття арешту з 2/3 часток квартири [ADDRESS] відмовлено у повному обсязі. Вирішено питання щодо судових витрат, які покладені на позивачку. Нормами частин 1-3 ст. 246 ЦПК України передбачено, що у разі якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Належним чином повідомлені сторони цивільної справи до суду не з*явились, надали заяви про розгляд клопотання представника позивачів про ухвалення додаткового судового рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу без їх участі (а.с. 30-32, 34-37 т.3). Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 3 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до вимг ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вже зазначалося, рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 31.10.2019 у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «БАНК ФАМІЛЬНИЙ», [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Будьонівський районний відділ державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про зняття арешту з 2/3 часток квартири [ADDRESS] відмовлено у повному обсязі. Оскільки в задоволенні судом позовних вимог [PERSON] відмовлено, то всі судові витрати, понесені нею, в тому числі - витрати на професійну правничу допомогу відшкодуванню не підлягають. Вказане питання було розглянуто судом при ухваленні рішення від 31.10.2019, а тому додаткового вирішення не потребує. Щодо судових витрат при закритті провадження, суд наголошує наступне. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України при закритті провадження у справі суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету. Ухвалою суду від 31.10.2019 роз`яснено [PERSON] його право звернутися до суду з клопотанням про повернення сплаченого судового збору в розмірі 1 536,80 грн. згідно з вимогами п.5 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». З урахуванням заяви представника позивача адвоката Саленко Я.Ю., зробленої ним в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу судом при ухваленні даного рішення не вирішувалося. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено, що 29.05.2019 позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом. До цього вони зверталися як до відповідача - Приватного акціонерного товариства «БАНК ФАМІЛЬНИЙ», так ї до третьої особи - Будьонівського районного відділу державної виконавчої служби м. Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо зняття арешту з належного ним нерухомого майна, проте позитивно це питання вирішено не було. В ході розгляду справи, 30.09.2019 державним виконавцем Краматорського міського відділу державної виконавчої служби у Донецькій області Мироновою М.В. було припинено обтяження. Отже предмет спору існував на момент виникнення спору і припинив існування у процесі розгляду справи. Представник позивачів адвокат Саленко Я.Ю. на протязі розгляду справи наголошував на тому, що саме протиправна відповідь та дії відповідача ПАТ «БАНК ФАМІЛЬНИЙ» призвели до того, що позивачі були змушені звернутися до суду за захистом своїх прав власності на квартиру. Посилання представника ПАТ «БАНК ФАМІЛЬНИЙ», щодо того, що банк звернувся до Будьонівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області з клопотанням про зняття арешту з об`єкта нерухомого майна квартири [ADDRESS] в порядку ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (том 1 а.с.171-175), суд до уваги не приймає, оскільки воно датовано 26.06.2019, тобто після того як відповідачу було достеменно відомо про відкриття провадження у справі; крім того відповідач не визнавав позовні вимоги. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно ч. 9 статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Відповідно до ч. 3 статті 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Враховуючи наведене, оскільки під час прийняття ухвали у цій справі від 31.10.2019 року не було вирішено питання про понесені [PERSON] витрати за надання правничої допомоги, то клопотання представника позивача - адвоката Саленко Я.Ю. про ухвалення додаткового судового рішення щодо вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу під час касаційного провадження є обґрунтованим та є підстави для прийняття додаткової постанови. Але суд не може погодитись з розміром витрат на правничу допомогу з огляду на таке. На підтвердження понесення [PERSON] витрат на правничу допомогу суду надано: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 11.03.2019, який укладений між [PERSON] та Адвокатським обєднанням «Гесторс Інтер», в особі керуючого партнера Саленка Я.Ю. (а.с.104-15 том1), додаткову угоду №1 до договору (а. с. 106-107 том 1), ордер про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг адвокатом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; квитанцію 0.0.1513064360.1 від 04.11.2019, відповідно до якої [PERSON] . сплатив Адвокатському об`єднанню «Гесторс Інтер» 10000 грн. за договором про надання правничої допомоги (а.с. 104-111 т.1, 8-18 т.3 ). Так, адвокат згідно з договором про надання правової допомоги та розрахунку суми гонорару за надання правової допомоги визначив свої витрати в обсязі 10 000 грн., а саме: підготовка адвокатських запитів, підготовка та подання позовної заяви та клопотань - 2 500 грн., участь у судовому засіданні 2500 грн. (3 судових засідання х 2500 грн. кожне). Згідно положень частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає, що послуги адвоката за даною категорією справ є стандартними послугами і тому не потребують великих навантажень та професійних затрат. Витрати на послуги адвоката в розмірі більш 10000 гривень за даною справою є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатом роботою. Крім того, суд враховує, що 30.09.2019 державним виконавцем Краматорського міського відділу державної виконавчої служби у Донецькій області Мироновою М.В. було припинено обтяження за клопотанням відповідача - Приватного акціонерного товариства «БАНК ФАМІЛЬНИЙ». За таких обставин суд дійшов висновку про можливість зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами до 2000 гривень. Враховуючи, що позов пред`явлений до двох відповідачів - Приватного акціонерного товариства «БАНК ФАМІЛЬНИЙ» та [PERSON] , суд вважає, що стягнуті на користь позивача судові витрати повинні бути розподілені між відповідачами в рівних частинах з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial