Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

30 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі, грошової компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у період з 01.12.2010 року працював у [PERSON] «Азовелектросталь» та 04.06.2015 року був звільнений з підприємства. За період з серпня 2014 року по червень 2015 року підприємство заборгувало йому заробітну плату у загальній сумі 32786,92 гривень, яка не виплачена до сьогодення. Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 32786,92 гривень, індексацію заробітної плати за період з серпня 2014 року по травень 2015 року у сумі 53543,75 гривень у відповідності до положень ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.06.2015 року по 10.09.2015 року у сумі 11854,98 гривень, виходячи із середньоденного заробітку у розмірі 176,94 гривень, а разом 98185,65 гривень. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги, в остаточні редакції яких просив стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у відповідності до положень ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» за період з вересня 2014 року по серпень 2015 року у сумі 6069,74 гривень, а також суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.06.2015 року. В решті вимог позов залишено без розгляду. У судове засідання позивач [PERSON] не прибув, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» у судове засідання не прибув, надавши письмові заперечення проти позову. У своїх запереченнях представник відповідача посилається на те, що сума заборгованості по заробітній платі у сумі 32786,92 гривень була у повному обсязі виплачена позивачеві, на підтвердження чого надав копії платіжних доручень від 25.09.2015 року, від 28.09.2105 року та від 29.09.2015 року. Що стосується індексації заробітної плати, то така індексація має нараховуватися виключно на оплату праці за виконану роботу. При простої робота не виконується, тому оплата простою не є обєктом індексації. Позивачеві за період його роботи на підприємстві підвищення заробітної плати здійснювалося випереджаючим шляхом, тому його заробітна плата індексації не підлягає. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. При цьому розмір середньоденного заробітку у сумі 176,94 гривень, наведений позивачем за змістом предявленого позову, представником відповідача визнається. Дослідивши письмові матеріали справи та перевіривши їх наданими доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Згідно із ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з трудової книжки серії АХ № 658709, на підставі наказу ЗАТ «Азовелектросталь» (з 01.04.2011 року [PERSON] «Азовелектросталь») № 585к від 01.12.2010 року позивача [PERSON] було прийнято на посаду провідного інженера-конструктора конструкторського відділу електрогідроприводу науково-технічного комплексу підприємства з 01.12.2010 року, та наказом № 126к від 04.06.2015 року звільнено з підприємства на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України за переведенням. Згідно із розрахунковим листком, виданим [PERSON] «Азовелектросталь» у липні 2015 року, розмір заборгованості по заробітній платі працівника [PERSON] становить: за серпень 2014 року 65,16, гривень, вересень 2014 року 2562,16 гривень, жовтень 2014 року 2213,94 гривень, листопад 2014 року 2765,26 гривень, грудень 2014 року 2876,22 гривень, січень 2015 року 881,71 гривень, лютий 2015 року 3052,04 гривень, березень 2015 року 2520,23 гривень, квітень 2015 року 2436,02 гривень, травень 2015 року 2148,31 гривень, червень 2015 року 11265,87 гривень, а разом 32786,92 гривень. Вказана сума заборгованості була виплачена позивачеві у повному обсязі, а саме платіжним дорученням № 403, 404 від 25.09.2015 року у сумі 9836,08 гривень, платіжним дорученням № 20 від 28.09.2015 року у сумі 6885,25 гривень та платіжним дорученням № 14 від 29.09.2015 року у сумі 16065,59 гривень, а разом 32786,92 гривень. Отже, суд вважає встановленим факт несвоєчасної виплати відповідачем заробітної плати позивачеві [PERSON], як у період його роботи на підприємстві, так і після звільнення, та здійснення повного розрахунку із ним за вказаною заборгованістю лише 29.09.2015 року. Втім, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року розяснено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Заперечення представника відповідача на предявлений позов у цій частині суд вважає неспроможними, оскільки обовязок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату, оскільки ст. 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Вирішуючи спір в цій частині, суд керується нормами ст.ст. 83, 94, 97 КЗпП України, ст.ст. 1, 15, 21 Закону України «Про оплату праці», щодо обовязку власника або уповноваженого ним органу в першочерговому порядку виплачувати працівникові заробітну плату за виконану ним роботу у разі звільнення працівника. Така ж позиція викладена в Ухвалі Вищого Спеціалізованого Суду України за № 6-4379св10 від 23.02.2011 року. Позиція Верховного Суду України щодо обовязку роботодавця виплачувати заборгованість із заробітної плати звільненому працівнику незалежно від прохання працівника про вказану виплату також викладена в Постановах за № 6-116цс15 від 24.06.2015 року, № 6-165цс15 від 10.04.2015 року, № 6-159цс13 від 22.01.2014 року, № 6-15цс13 від 27.03.2013 року. Вважаючи обґрунтованою вимогу позивача [PERSON] щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні саме з 05.06.2015 року, тобто наступного після звільнення дня, суд вирішує питання про період нарахування та розмір стягуваної суми виходячи з наступного. Як встановлено судовим розглядом, остаточний розрахунок за виниклою заборгованістю по заробітній платі у сумі 32786,92 гривень із позивачем [PERSON] було проведено 29 вересня 2015 року, що підтверджено копіями відповідних платіжних доручень на перерахування коштів і визнається самим позивачем. Разом із тим, як вбачається з розрахункового листка за вересень 2015 року, виданого [PERSON] «Азовелектросталь», позивачеві [PERSON] була нарахована сума компенсації втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у загальній сумі 6069,74 гривень (5068,23 гривень після утримання передбачених законом податків та зборів). Будь-яких доказів на спростування нарахування наведеної суми саме у зазначеному розмірі чи на підтвердження її виплати позивачеві представником відповідача в ході судового розгляду справи не надано і судовим розглядом не здобуто. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати проводиться у випадку затримки на один та більше календарний місяць виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цього Закону. Згідно із ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів в зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. № 5, зареєстрованим в [PERSON] юстиції України 27 січня 2004 р. за № 114/8713. Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до висновків Конституційного Суду України від 15.10.2013 року за №9-рп/2013, в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалеж-но від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, а тому вважати, що на сьогодення підприємство [PERSON] «Азовелектросталь» здійснило розрахунок по заробітній платі із звільненим працівником позивачем [PERSON] у повному обсязі, у суду відсутні. Розрахунок при визначенні розміру середнього заробітку за весь час затримки у розрахунку при звільненні передбачено «Порядком обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно п. 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Так, згідно із наведеними позивачем розрахунками, які, зокрема, визнано і не спростовано представником відповідача, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 176,94 гривень, що відповідає наведеному Порядку. Як вбачається з графіку робочого часу для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години (8 годин 12 хвилин) норма тривалості робочого часу позивача, відповідає сорокагодинному робочому тижню. Відповідно до [PERSON] соціальної політики України №10196/0/14-14/13 від 09 вересня 2014 року «Про розрахунок норм тривалості робочого часу на 2015 рік», норма тривалості робочого часу в днях при сорокагодинному робочому тижню у період з 05.06.2015 року по 14.12.2015 року становить 134 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 05.06.2015 року по 14.12.2015 року, тобто по день постановлення судом рішення у справі, складає 23709,96 гривень (176,94 грн. * 134 дні). Законних підстав, передбачених ст. 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки спір щодо розміру заборгованості по заробітній платі між сторонами відсутній, а отже, саме ця підлягає стягненню на користь позивача. Підсумовуючи наведене та задовольняючи предявлений позов у повному обсязі, суд стягує з відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» на користь позивача [PERSON] грошову компенсацію втрати частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати у сумі 6069,74 гривень, а також суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 23709,96 гривень. Крім того, у відповідності до положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача [PERSON] «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 гривень. На підставі ст. ст. 47, 115, 116,117 КЗпП України,

Outcome: approved