Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

31 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива», третя особа -1 страхове товариство «Іллічівське», третя особа -2 [PERSON], в якому просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Перспектива» на його користь матеріальну шкоду в розмірі: 30700,00 грн. сума матеріальної шкоди внаслідок пошкодження автомобіля; 250,00 грн. понесені витрати на оплату послуг стоянки автомобіля на майданчику тимчасового утримання; 1500,00 грн. відшкодування витрат на оплату послуг евакуатора; 20000,00 грн. моральна шкода та 2200,00 грн. витрати на проведення авто товарознавчої експертизи. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.01.2017 року приблизно о 08:50 год. [PERSON] керуючи технічно справним, належним на праві власності ТОВ «Перспектива», автомобілем марки ЗАЗ «Lanos», держ.номер АН9227ІТ, здійснюючи рух по проїзній частині автодороги Добропілля-Лиман з боку м. Краматорськ до м. Добропілля у Словянському районі поблизу кілометрової позначки «26» автодороги виїхала на смугу зустрічного руху, в результаті чого скоїла зіткнення передньою частиною автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок вказаної ДТП позивач отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. Вироком суду визнано винуватість [PERSON] у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Транспортний засіб, яким керувала [PERSON] належить ТОВ «Перспектива», вона є працівником вказаного підприємства. Незважаючи на те що цивільна відповідальність ТОВ «Перспектива» перед третіми особами застрахована у СК «Іллічівське» проте відшкодування позивачу не здійснено, внаслідок вказаної ДТП спричинена як матеріальна так і моральна шкода, яку просить стягнути з відповідача. В судове засідання позивач та його представник не прибули, надали до суду клопотання про розгляд справи без їх часті, позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не прибув, просив розглянути справу без його участі. Також було подано письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги визнано частково, а саме на суму 30\~700,00 грн. матеріальної шкоди внаслідок ДТП та на суму 2000,00 грн. в якості компенсації моральної шкоди, проти задоволення решти вимог заперечують. Третя особа - [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечую. Представник третьої особи СК «Іллічівське» в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення судового розгляду справи або про причини поважності неявки до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON], станом на 16.01.2017 року був власником транспортного засобу марки ЗАЗ, моделі 110307, державний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрації тз (а.с. 11). Вироком Словянського міськрайонного суду Донецької області від 05.04.2017 року у справі № 243/1837/17 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання. Вирок набрав законної сили 10.05.2017 року (ас 12-13). Даним вироком встановлено, що 16.01.2017 року приблизно о 08:50 год. водій [PERSON], керуючи технічно справним, належним на праві власності ТОВ «Перспектива» автомобілем [NUMBER], здійснюючи рух по проїзній частині автодороги Добропілля-Лиман з боку м. Краматорськ до м. Добропілля у Словянському районі поблизу кілометрової позначки «26» всупереч вимог п.12.1, п.11.3 та п. 10.1 Правил дорожнього руху України, виїхала на смугу зустрічного руху, в цей час по якій з боку м. Добропілля до м. Краматорськ автодороги Добропілля-Лиман рухався автомобіль марки ЗАЗ моделі 110307, держ.номер АН1120НА, під керуванням водія [PERSON], в результаті чого скоїла з ним зіткнення передньою правою кутовою частиною кузову її автомобіля з передньою лівою частиною кузову автомобіля [PERSON] Внаслідок вказаної ДТП [PERSON] спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Частиною 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Матеріалами справи підтверджено, що 16.01.2017 року мала місце ДТП за участю водія [PERSON], яка керувала технічно справним, належним на праві власності ТОВ «Перспектива» автомобілем [NUMBER] та потерпілим (позивач у даній справі) [PERSON] Внаслідок вказаної події позивачу спричинено матеріальну шкоду та моральну шкоду, яку він просить відшкодувати. Частиною 1 статті 2 ЦПК України регламентовано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Приписами ст.. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач в своєму позові зазначає, що внаслідок вказаної ДТП йому спричинено матеріальну шкоду, а саме: в розмірі 30700,00 грн. внаслідок пошкодження авто, на підтвердження чого надано висновок судового експерта [PERSON] від 25.02.2017 року з якого вбачається, що вартість матеріальної шкоди заподіяна власнику автомобіля [NUMBER] на час проведення дослідження може складати 30700,00 грн. Вказана сума не заперечується відповідачем. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. З урахуванням викладених обставин у суду відсутні сумніви щодо достовірності цієї суми та сумніви у добровільності її визнання відповідачем. Спірною є суму в розмірі 2200,00 грн., витрати повязані з проведенням авто товарознавчої експертизи. На підтвердження понесення вказаних витрат позивачем долучено до матеріалів справи квитанцію про сплату ФОП [PERSON] суми в розмірі 2200,00 грн. за висновок спеціаліста. Таким чином судом вважається доведеним факт понесення позивачем витрат на проведення експертного дослідження від 25.02.2017 року в розмірі 2200,00 грн. Також позивачем зазначено, що після ДТП його автомобіль було тимчасово вилучено та переміщено на майданчик тимчасового утримання, вартість послуг стоянки склала 250,00 грн., окрім того, вартість доставки автомобіля з майданчику тимчасового утримання з м. Словянськ до м. Добропілля склала 1500,00 грн. На підтвердження вказаного надано копії фіскальних чеків ЧП «Реставратор 2» (а.с. 18), водночас кому надавались вказані послуги з долучених документів не зрозуміло, тому вказані витрати судом вважаються непідтвердженими. Відповідно до інформації, наданої ТСЦ №1444 Регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області транспортний засіб автомобіль марки ЗАЗ 110307, держ. номер [NUMBER], який був зареєстрований на [PERSON] знятий з обліку 21.06.2017 року за заявою власника у з вязку з вибракуванням (непридатністю до подальшого використання) (а.с.50). Вирішуючи питання щодо стягнення матеріальної шкоди суд виходить з наступного. Частиною 1 ст.1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. ч. 2 і 5ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки у її заподіянні. На володільця джерела підвищеної небезпеки не може бути покладено обов'язок з відшкодування такої шкоди лише в разі, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. З роз'яснень, що містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» убачається, що під володільцем джерела\~\~підвищеної\~\~ небезпеки\~\~ розуміється юридична особа або громадянин,\~\~що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу\~\~\~\~права\~\~\~\~власності, повного господарського\~\~відання,\~\~\~\~оперативного\~\~\~\~управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Юридична оцінка володільця полягає в тому, що володільцем визначається тільки та особа, яка на відповідних правових підставах володіє об'єктом, який є джерелом підвищеної небезпеки. У разі, якщо управління небезпечним об'єктом передається третій особі без належного юридичного управління, вважається, що об'єкт не виходить із володіння його безпосереднього володільця і саме він нестиме відповідальність за заподіяну шкоду. Крім того, згідно п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної безпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Позивачем направлялись заяво про страховий випадок, водночас станом на час розгляду справи жодних заходів реагування з боку страхової компанії «Іллічівське» не вчинено. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди на суму 32900,00 грн. Що стосується розміру моральної шкоди, суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. Відповідно до матеріалів справи внаслідок вказаної ДТП позивач отримав закритий перелом правої променевої кістки, закритий перелом наколіннику, закриті перелом 2-3 плюснових кісток лівої стопи, синець лівої стопи, струс головного мозку, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» розмір відшкодування моральної /немайнової /шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках . Також судом встановлено, що внаслідок ДТП відбулось тимчасове порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, спричинено фізичний біль, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди. При визначенні розміру такої шкоди суд враховує, надані докази про лікування, зокрема його перебування на стаціонарному лікуванні з 16.01.2017 року по 30.01.2017 року та на амбулаторному з 31.01.2017 року по 20.04.2017 року. Обговорюючи доведеність позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, суд, враховуючи наведені обставини та наявні докази на підтвердження заподіяної моральної шкоди, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову в цій частині у розмірі 5000,00 тисяч гривень, які підлягають стягненню з відповідача. З урахуванням вищевикладених обставин позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 32700,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. підлягають задоволенню. В іншій частині вимог позов не підлягає задоволенню за недоведеності та необґрунтованості. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому витрати також повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вищевикладене, суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі\~400,00 гривень.

Outcome: partial