Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

30 січня 2017 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Державного ощадного банку України, філії Донецького обласного управління «Ощадбанку» - філії [PERSON] відділення «Ощадбанку» № 2866, [PERSON] відділу поліції Бахмутського ВП ГУНП Донецької області, [PERSON] місцевої прокуратури про відшкодування шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 08.08.2016 року відносно нього було скоєно злочин а саме з його банківської картки шахрайським шляхом були викрадені кошти. З цього приводу він звернувся до [PERSON] відділу поліції Бахмутського ВП ГУНП Донецької області де його заява була зареєстрована у ЄРДР за ст. 185 ч. 1 КК України. Він не згоден із такою кваліфікацією, вважає, що досудове слідство та прокурорський нагляд за ним здійснюється неналежним чином. Вважає, що внаслідок сприяння скоєнню злочину з боку працівників банку, неналежним розслідуванням кримінального провадження за його заявою та прокурорським наглядом за досудовим розслідуванням, йому спричинено матеріальну та моральну шкоду, а саме 3221 грн. сума викраденої з його банківської картки пенсії; на підставі ст.ст. 1166,1169,1178,1193 ЦК України моральна шкода 3221 грн. у розмірі викраденої суми; на підставі п.п.2,3 ст. 85 ЦПК України стягнути з відповідачів добові за увесь час його перебування у суді по кожному судовому засіданню у сумі 1000 грн., компенсацію за відрив від звичайних занять, складання судових документів в сумі 5632 грн., а всього 12074 грн. Судові витрати віднести на відповідача (т.1, а.с.1-4). За результатами попереднього судового засідання первісних відповідачів [PERSON] відділ поліції Бахмутського ВП ГУНП Донецької області та [PERSON] місцеву прокуратуру було замінено на Головне управління Національної поліції в Донецькій області, та [PERSON] Донецької області, а також залучено у якості співвідповідача Державну казначейську службу України в Донецькій області (т.1, а.с.58). За клопотанням позивача ухвалами суду від 14.04.2017 року та від 24.05.2017 року до участі у справі були залучені у якості співвідповідачів слідчий Костянтинівського відділення Бахмутського відділу Національної поліції в Донецькій області [PERSON] та прокурор Костянтинівської місцевої прокуратури [PERSON]. До початку розгляду справи по суті позивач неодноразово змінював та доповнював позовні вимоги. Просив стягнути відшкодування та компенсації у сумі 39094 грн. у звязку із збільшенням мінімальної заробітної плати та у додаткове обґрунтування позовних вимог щодо стягнення шкоди з ГУНП послався на порушення його прав, як споживача у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» (т.1, а.с.28-29,135-136). Крім того, за нововиявленими обставинами просив залучити у якості співвідповідачів начальника Покровського відділу поліції ГУНП в Донецькій області [PERSON] та начальника [PERSON] відділку поліції Бахмутського відділу поліції ГУНП в Донецькій області [PERSON] саме з яких і стягнути моральну шкоду, збитки та всі компенсації в сумі 39094 грн. (т.1, а.с.141-158). Ухвалою суду від 26.07.2017 року у задоволенні цієї заяви, а також решти наведених у ній вимог - зобовязання [PERSON] надати суду оригінал заяви позивача від 27.06.2017 року і усі підтвердження виконання ним слідчих дій (матеріали кримінального провадження №12016050380000941 від 08.08.2016 року); зобовязання [PERSON] надати суду оригінали трьох Інформаційних запитів позивача від 26.06.17 р. та усі відповіді на них; винесення окремої ухвали суду на адресу [PERSON] Донецької області про порушення кримінальної справи відносно посадових осіб слідства за фактами бездіяльності, невиконання Ухвал суду і сприяння укриттю злочинів слідством та його керівництвом; витребування у Прокурора області звіту про проведені слідчі дії та їх результати, було відмовлено (т.1, а.с.160-161). У судових засідання позивач [PERSON] підтримував попередньо заявлені та уточнені позовні вимоги. Пояснив, що у липні-серпні 2016 року отримав СМС-повідомлення від Ощадбанку з пропозицією зателефонувати у службу безпеки по вказаному у повідомленні номеру. Він зателефонував і йому повідомили, що з метою протидії крадіжок грошових коштів слід повідомити номер його картки. Він продиктував номер своєї картки, а вже 06.08.2016 року, як він дізнався у банку, з його картки тричі списувались кошти. Просив задовольнити усі його вимоги. У судове засідання 20.11.2017 року позивач не зявився, надав заяву в якій підтримав усі раніш заявлені вимоги, просив розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача Державного ощадного банку України, філії - Донецького обласного управління «Ощадбанку» у попередньому судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі, надав письмові заперечення, у яких зазначив, що згідно умов укладеного між Банком і позивачем договору від 23.10.2014 року №2385289 [PERSON] зобовязався приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, які надходять Клієнту, та забезпечує проведення розрахунків за операціями, в т.ч. здійсненими із використанням платіжної картки, в межах витратного ліміту. Відповідно до п.1.5 [PERSON] не несе відповідальності за збитки, завдані Клієнту у разі розголошення (розкриття) інформації за Рахунком в результаті використання Клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, а також у розголошення Клієнтом Логіну та Паролю до системи WEB-банкінг «Ощад 24/7» та отримання щомісячних виписок на адресу електронної пошти. Транзакції, здійснені по картці позивача, здійснені 06.08.2016 року, можливо було зробити лише знаючи паролі та CVV-коди, які відомі лише Клієнту. Щодо решти позовних вимог в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, витрат на правову допомогу, зазначив, що вони не ґрунтуються на законі, не надано доказів спричинення такої шкоди з вини Банку (т.1, а.с.47-48). У судове засідання представник Банку не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (т.1, а.с.60). Представник відповідача [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі, надала письмові заперечення. Вважає, що у позивача відсутні правові підстави на відшкодування матеріальної та моральної шкоди у відповідності до норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду». Вимоги позивача щодо стягнення компенсації за відрив від звичайних занять та правову допомогу також не ґрунтуються на законі, позивачем не надано ніяких доказів на підтвердження цих вимог. Щодо додаткових посилань позивача на порушення його прав, як споживача, зазначив, що діяльність ГУ ННП в Донецькій області не регулюється ЗУ «Про захист прав споживачів» (т.1, а.с.13-16,66-67,108-113). Представник відповідача [PERSON] Донецької області [PERSON] у судовому засіданні також просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки відсутні правові підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди, складові, які підлягають доказуванню, у справах про стягнення шкоди. Посилання позивача на порушення його прав під час досудового розслідування у кримінальному провадження, відмова слідчого у перекваліфікації злочину, вчиненні слідчим інших процесуальних дій, не можуть слугувати обґрунтуванням наявності матеріальної та моральної шкоди, та виходить за межі юрисдикції суду під час розгляду цивільної справи (т.1,а.с.78-80). Представник відповідача - Державної казначейської служби України в Донецькій області, у судове засідання не зявився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав письмові заперечення згідно яких також вважав, що у позивача [PERSON] повністю відсутні правові підстави для предявлення такого позову, крім того не доведені ні факт спричинення позивачу шкоди та її розмір саме з його вини. Просив розглянути справу за його відсутності (т.1, а.с.92а-107). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала письмові заперечення в яких просила повністю відмовити у задоволенні позовних вимог у звязку із відсутністю підстав для цього. Просила розглядати справу за її відсутності (т.1., а.с.119-122). Зясувавши вищенаведену позицію сторін, дослідивши письмові докази у справі, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 08.08.2016 слідчим Костянтинівського відділення поліції Бахмутського відділу поліції [PERSON] управління Національної поліції в Донецькій області внесені відомості до ЄРДР за № 12016050380000941 за фактом таємного викрадення чужого майна, яке на праві приватної власності належить [PERSON], за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. По кримінальному провадженню №12016050380000941 від 08.08.2016 [PERSON] присвоєно процесуальний статус потерпілого. Проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що 06.08.2016 року, невстановлена особа шляхом вільного доступу, таємно, з корисливих мотивів викрала грошові кошти з банківської карти «Ощадбанку» в сумі 3216 грн., які на праві приватної власності належать [PERSON], чим спричинила останньому матеріальний збиток на вказану суму. На даний час по кримінальному провадженню № 12016050380000941 від 08.08.2016 проводиться досудове розслідування. Постановою прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури від 29.05.2017 року визначена підсудність даного провадження Добропільське відділення поліції Покровського відділу поліції ГУНП Донецької області у відповідності до ч.1 ст. 218 КПК України, - за місцем вчинення кримінального правопорушення, і вказане провадження направлено до вказаного органу для продовження досудового слідства (т.1, а.с.128-129). Зазначені обставини визнаються сторонами та у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. У силу\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Загальні підстави відповідальності за завдану матеріальну шкоду встановлені ст.1166 ЦК України. Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином для отримання відшкодування такої шкоди, відповідно до ст. 1166 ЦК необхідно: а) наявність такої шкоди; б) неправомірність дій особи яка спричинила шкоду, та яка встановлюється у відповідному судовому порядку та відповідним судовим рішенням; в) причинний звязок між протиправною поведінкою та спричиненою шкодою, що є обовязковою умовою відповідальності; г) вина заподіювача шкоди. Особа є невинуватою доки її вину не доведено в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України та не встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Наявність всіх вищезазначених умов є обовязковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди (Ухвала Верховного Суду України (судова колегія з цивільних справ) від 21.12.2005 р.). Згідно умов укладеного між Філією - Донецьким обласним управлінням «Ощадбанку» в особі [PERSON] відділення «Ощадбанку» № 2866 і позивачем [PERSON] договору від 23.10.2014 року №2385289 [PERSON] зобовязався приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, які надходять Клієнту, та забезпечує проведення розрахунків за операціями, в т.ч. здійсненими із використанням платіжної картки, в межах витратного ліміту. Відповідно до п.1.5 [PERSON] не несе відповідальності за збитки, завдані Клієнту у разі розголошення (розкриття) інформації за Рахунком в результаті використання Клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, а також у розголошення Клієнтом Логіну та Паролю до системи WEB-банкінг «Ощад 24/7» та отримання щомісячних виписок на адресу електронної пошти. Транзакції, здійснені по картці позивача, здійснені 06.08.2016 року, можливо було зробити лише знаючи паролі та CVV-коди, які відомі лише Клієнту. Таким чином суд вважає, що відсутні правові підстави для матеріальної відповідальності банківської установи за дії, вчинені безпосередньо позивачем [PERSON], який особисто повідомив невідомій особі вищевказану інформацію, що визнається позивачем. Тобто у задоволенні позову відносно Державного ощадного банку України, філії - Донецького обласного управління «Ощадбанку» в особі [PERSON] відділення «Ощадбанку» №2866 слід відмовити. Відповідно до ст. 56 Конституції України\~ кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені\~статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями субєктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою\~статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої\~статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті\~1173,\~1174\~цього\~Кодексу). Порядок та процедура відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду визначається\~Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до положень цього\~Закону\~(ст.ст. 1-4, 12) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Оскільки у справі зясовано, що підставою для відшкодування шкоди є бездіяльність слідчого органу досудового розслідування [PERSON] та процесуального керівника прокуратури [PERSON] в частині невжиття заходів розслідування кримінальної справи, то суд робить висновок, що відсутні спеціальні підстави для застосування\~статті 1176 ЦК України. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст.ст.\~1167,\~1174 ЦК України\~доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний звязок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обовязок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний звязок такої поведінки із заподіяною шкодою. Тим більш, що ст.ст. 1174, 1176 ЦК України не передбачена особиста відповідальність посадової або службової особи органу державної влади, або посадовою чи службовою особою органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду за завдану шкоду. Така шкода відшкодовується виключно державою. Таким чином вимоги позивача [PERSON] до слідчого Савченко Д.А. та прокурора Абрамянц А.В. не ґрунтуються на законі і задоволенню не підлягають. Посилання позивача на ст.ст. 1169,1178,1193 ЦК України в обґрунтування підстав для відшкодування матеріальної шкоди не можуть бути прийняті судом до уваги оскільки не стосуються спірних правовідносин. Переліченні статті передбачають відповідальність за спричинення шкоди при самозахисті від протиправних посягань, шкоди, завданої малолітньою особою та шкоди, завданої потерпілому внаслідок його умислу або необережності. Так само суд не враховує посилання позивача на порушення його прав споживача у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки у своїй діяльності органи національної поліції та прокуратури керуються спеціальним вищенаведеним законодавством, вони не є субєктами господарювання та не надають особам будь-які послуги у розумінні цього Закону. Загальні правила відшкодування моральної шкоди передбачені нормами\~статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Згідно з п. 3,5,9 розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. За правилом\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Статтею 58 ЦПК України\~встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно зі\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує бездіяльністю слідчого Савченко Д.А. та процесуального керівника [PERSON] місцевої прокуратури Донецької області [PERSON] Такі процесуальні рішення та бездіяльність слідчого є предметом оскарження відповідно до правил\~статті 303 КПК України. Відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; 3) інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Питання, які повязані із досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, у тому числі правомірність рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора - вирішуються виключно у відповідності до норм Кримінального процесуального кодексу України, а саме цей порядок оскарження та розгляду скарг визначено Главою 26 Кодексу. У відповідності до ч.1ст. 36 КПК прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобовязані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора. Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобовязані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого. Статтею 222 КПК України встановлено, що відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. У необхідних випадках слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у звязку з участю в ньому, про їх обовязок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому рішеннями та бездіяльністю працівників поліції та прокуратури Донецької області, у тому числі співвідповідачами [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди, яка згідно з ч.2\~ст. 23 ЦК України\~полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У всякому випадку така шкода також відшкодовується державою у відповідності до ст.1176 ЦК України. Щодо стягнення на користь позивача компенсації та витрат на правову допомогу, то в цій частині позовних вимог слід відмовити з огляду на наступне. Так частина 1 статті 85 ЦПК України передбачає, що витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсацію за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. При цьому, при вирішенні спору, щодо стягнення зазначеної компенсації, враховується, що час, витрачений у звязку із явкою до суду, складається з часу, протягом якого сторона не могла займатися діяльністю, яка дає їй заробіток, зокрема часу, проведеного в судовому засіданні, а також кошти, витрачені стороною на прибуття до суду. Якщо сторона, на користь якої постановлено рішення, не працює і не має самостійного доходу, вона має право одержати компенсацію за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Порядок розрахунку цієї компенсації аналогічний, з відмінністю лише в тому, що замість середньомісячного заробітку до уваги береться мінімальна заробітна плата, що діяла на час, коли відбувалася явка до суду. Таким чином, позивачем [PERSON] не підтверджено факт понесення ним будь-яких витрат, та не надано доказів їх понесення. Явка позивача до суду є реалізацією його процесуальних прав та не є обовязковою або ж вимушеною мірою. В звязку з цим, позивач [PERSON] за власним бажанням реалізує свої процесуальні права. Виходячи з доводів, зазначених в позові, шкода в сумі 19547 грн. на яку вказує позивач, є витратами на правову допомогу, які відносяться до судових витрат, передбачених чинним ЦПК України. Право на відшкодування коштів за отриману правову допомогу, тобто отримання компенсації за правову допомогу має особа, якій була надана правова допомога відповідним субєктом надання правової допомоги. Відповідно до цього, право на надання правової допомоги мають: державні органи допомоги, адвокати, субєкти підприємницької діяльності які надають правову допомогу клієнтам у порядку, визначеному законодавством України, обєднання громадян для здійснення та захисту своїх прав та фахівці в галузі права. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. При цьому позивач зазначає, що позовну заяву ним складено особисто, тобто без залучення адвоката або ж фахівця в галузі права. Безпосередньо у судовому процесі позивач здійснює захист свої прав самостійно, правова допомога у судових засіданнях, на окремих процесуальних діях поза судовими засіданнями та під час ознайомлення з матеріалами справи позивачу не надавалась. Таким чином, діючими нормами законодавства не передбачено відшкодування позивачу компенсації за надану правову допомогу у тих випадках, коли позивач самостійно (без залучення адвоката або фахівця в галузі права) приймає участь у судовому розгляді справи. Теж саме стосується вимог щодо витрат на складання та роздрукуванням документів. Доказів понесення таких витрат суду не надано. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у повному обсязі. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору як інвалід 2-ї групи, а рішення ухвалюється не на його користь, судові витрати, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed