Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

30 липня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 30.10.2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, Україна, актовий запис №156. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 жовтня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, Україна, актовий запис №156. Під час спільного проживання в них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося в силу психологічної несумісності їх характерів, різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов`язки. Близько двох місяців сторони повністю припинили шлюбні стосунки, проживають окремо. Cпільне господарство не ведеться, в кожного утворився окремий бюджет. Дитина залишається разом з відповідачем, перешкод у спілкуванні позивача з дитиною та його участі у вихованні вона не чинить. Матеріальну допомогу на утримання дитини позивач надає добровільно, спірних питань щодо поділу майна у сторін немає. Ухвалою судді від 07 серпня 2020 року після виконання вимог, передбачених ч.6 ст.187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного письмового позовного провадження без виклику сторін. Ухвалено провести перше судове засідання не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження в приміщенні Славутицького міського суду 02.09.2020 року. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за її клопотанням, яке вона може подати в строк для подання відзиву на позов. Відповідачем отримано ухвалу про відкриття провадження та позов із додатками, до суду нею подано заяву, в якій вона зазначила, що позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Позивачем до суду подано заяву, в якій він позов підтримав та просив задовольнити. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного письмового позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України та ч.13 ст.7 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 30 жовтня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 30 жовтня 2010 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис №156. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Під час спільного проживання в них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , батьком якої є позивач, мати - відповідачка, що підтверджується свідоцтвом про її народження, копію якого долучено до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені через різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов`язки. Близько двох місяців сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, шлюбні стосунки припинились, у кожного утворився окремий бюджет. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, дитина залишається разом з відповідачем, спірних питань щодо поділу майна у сторін немає. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви спірних питань з приводу розподілу спільного майна у сторін немає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved