Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

30.07.2020 року до суду звернувся позивач. адвокат Марусенко І.В,. в інтересах [PERSON] з позовом про стягнення аліментів до відповідача [PERSON] Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 31.07.2020 року відкрите провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 19.08.2020 року. 14.08.2020 року позивачем подана заява про збільшення позовних вимог, в зв`язку з чим 19.08.2020 року розгляд справи відкладений до 15.09.2020 року для ознайомлення відповідача із збільшеними позовними вимогами. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий . Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до положень ст. 247 ЦПК України. Згідно заявлених позовних вимог з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше одного мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за передні три роки. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01.04.2009 року по 04.03.2013 року. За рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 04.03.2013 року шлюб між ними був розірваний. В період шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України та проведення антитерористичної операції на непідконтрольній території Донецької області з квітня 2017 року позивачка переїхала зі своїм сином та батьками мешкати у Дніпропетровську область м. Верхньодніпровськ Дитина проживає разом з нею. сторони не проживають спільно з 2009 року. Відповідач в добровільному порядку не приймав участь в утриманні дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, будь-який зв`язок з ним відсутній, що й стало причиною звернення до суду. Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін Відповідачем наданий відзив на позовну заяву не наданий. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.04.2009 року по 04.03.2013 року. За рішенням Куйбишевського районного суду м. Донецька від 04.03.2013 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується копією рішення суду. В період шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому відповідач записаний батьком дитини. За доводами позивача відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, відповідач будь-яких заперечень та доказів на спростування даного факту не надав. За даних обставин суд приходить до висновку про порушення прав позивачки та неповнолітньої дитини щодо матеріального утримання дитини батьком. А також, що існують підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, з метою забезпечення її прав щодо матеріального утримання. Оскільки дитина проживає на даний час разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та договором найм житла. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України - Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Так як відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом . Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного , розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя. необхідних для розвитку дитини. Враховуючи, що позивач бажає отримувати аліменти з відповідача в частці від прибутку відповідача, тобто позивачем обраний саме такий спосіб захисту прав, тому суд вважає, що аліменти на утримання дитини повинні бути стягненні в такий спосіб, тобто в частці від доходу відповідача. Так як спосіб стягнення аліментів у відповідності до норм Сімейного кодексу України обирається стягувачем. При визначенні розміру аліментів судом враховується, що сторони доказів про отримувані прибутки та інші обставин, які враховуються при визнані розміру аліментів, сторони суду не надали. Проте відповідач є особою працездатного віку, тому може працювати. отримувати прибуток та утримувати дитину. За даних обставин суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі ј частини всіх видів його заробітку ( доходу) але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів у визначеному судом розмірі з урахування обов`язку матері матеріально утримувати дитину на думку суду буде необхідною та достатньою для гармонійного розвитку дитини даного віку. Щодо вирішення вимог про стягнення аліментів за минулий час суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позивачка не надала суду будь-яких доказів, що нею вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але вона не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. При цьому в самій позовній заяві позивачка зазначає, що вона припинила з відповідачем спільне проживання з 2009 року. Шлюб розірваний в 2013 році, тобто до початку збройної агресії Російської Федерації, тимчасової окупації території України та проведення антитерористичної операції на непідконтрольній території Донецької області. Таким чином у позивача був час і можливість вирішити питання щодо стягнення аліментів з відповідача, але будь-яких доказів що такі дії вживались позивачкою суду не надано. За даних обставин суд приходить до висновку, що стягнення аліментів з відповідача повинно бути здійснення з часу подання позивачкою позову до суду Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 30.07.2020 року. Тому аліменти на утримання дитини, суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати. Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць. Тому суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць Відповідно до ст. 140 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 840,80 грн., так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір». На основі ст. 180, 181, 182, 183 СК України.

Outcome: partial