Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

29.11.2019р. із вказаним позовом до місцевого суду звернулась позивач [PERSON] , де в обґрунтування своїх вимог зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , від якого вони мають одну спільну дитину: сина [PERSON] , [INFO] , який після фактичного припинення між ними шлюбних відносин, залишився проживати з нею. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча і має таку можливість. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на її користь на утримання їх малолітньої дитини аліменти у розмірі 10000грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Заявою від 23.01.2020р. позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх малолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, у поданій заяві просила справу розглянути за її відсутності, на уточнених позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, у поданій заяві просив справу розглянути за його відсутності, уточнені позовні вимоги визнає, а саме в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 2000грн. щомісячно, не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 12.06.2014р. виконкомом Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області. Батьки - сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 27.08.2013р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, однак шлюбні відносини між ними фактично припинені, та вони проживають окремо. На даний час малолітня дитина сторін: син [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та фактично проживає з матір`ю, що не заперечується сторонами, та підтверджується довідкою Виконавчого комітету Заливанщинської сільської ради Калинівського району Вінницької області № 391 від 11.10.2019р. Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати свою дитину, які регулюються Сімейним кодексом України. За положеннями частин восьмої, дев`ятої статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховною Радою України від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом частини 1 статті 27 Конвенції, визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Так, стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не міститься в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З врахуванням фактичних обставин по справі та наданих сторонами доказів, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини підлягають аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. При визначені цього розміру аліментів судом враховано стан здоров`я та матеріальне становище малолітньої дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідач уточнені позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). За п. 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з відповідача в дохід держави повинні бути стягненні судові витрати у розмірі 768,40грн. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] сплатила адвокату Павловій В.Є. за правнику допомогу - 500грн., що підтверджується Договором-Квитанцією № 441 від 22.11.2019р., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Виходячи із викладеного,

Outcome: approved