Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

29.09.2016р. [PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Словянської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним: вони з відповідачем є батьками неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Сімейне життя між ними не склалося та рішенням суду від 06.04.2010р. шлюб між ними було розірвано. Після розлучення відповідач з сином не спілкується, не піклується про його здоровя, розвиток дитини. Рішенням суду з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина, але тривалий час мав заборгованість по сплаті аліментів. З раннього віку дитина має захворювання органів зору, тому потребує регулярного лікування за межами України та на непідконтрольних Україні територій Донецької та Луганської областей. Раніше відповідач надавав дозвіл на виїзд дитини за кордон, але на теперішній час він відмовляється давати дозвіл на виїзд дитини. Оскільки відповідач ігнорує інтереси дитини та не дає своєї згоди на її виїзд вона вимушена звертатись у суд. Просить суд надати тимчасовий дозвіл на виїзд за межі України її сину [PERSON] в її супроводу без дозволу та супроводу батька дитини [PERSON], з 16.12.2016р. по 14.12.2018р. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надав. Представник третьої особи\~Органу опіки та піклування Словянської міської ради у судове засідання не зявився, також надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника служби, просив суд винести рішення по справі на власний розсуд. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: [PERSON], [INFO], народився у м. Слов'янськ Донецької області, батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 06.04.2010р. Словянським міськрайонним судом Донецької області (а.с.17). 09.03.2010р. Словянським міськрайонним судом Донецької області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] (а.с.15). Розглядаючи справу суд виходив з наступного чинного законодавства: Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно до ст. 153 СК України ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно до ст. 13 «Загальної декларації прав людини», прийнятої і проголошеної резолюцією 217А (ІІІ) Генеральної асамблеї від 10 грудня 1948 року кожна людина має право свободи пересування і обрання собі місця проживання в межах кордонів кожної держави; кожна людина має право залишити будь-яку країну, включаючи також і власну, і повертатися до своєї країни. Відповідно до статті 10 «Конвенції про права дитини» прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної асамблеї від 20 листопада 1989 року, держави-сторони поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Як встановлено судом, сторони по справі є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], який мешкає разом із позивачем [PERSON], відповідач [PERSON], участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Позивач бажає тимчасово виїхати разом із неповнолітнім сином за межі України та на тимчасово непідконтрольну Україні територію Донецької та Луганської областей і отримати на це офіційний дозвіл відповідача [PERSON] не має змоги. Виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], разом із матірю [PERSON] тимчасово за межі України не буде суперечити суспільним інтересам держави та буде відповідати інтересам дитини, в тому числі і в плані її безпеки. Таким чином, суд має усі підстави для задоволення позовних вимог. На підставі наведеного,

Outcome: approved