Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

31 серпня 2018 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить: встановити факт прийняття спадщини [PERSON], [INFO], після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO] року; визнати за [PERSON], [INFO], право на земельну частку (пай) розміром 8.07 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частки в натурі, які перебували в колективній власності КСП «Дружба», що розташована на території Великоолександрівської селищної ради Херсонської області, право на яку підтверджено сертифікатом від 12 травня 1997 року серія [NUMBER] виданого на підставі рішення Великоолександрівської райдержадміністрації від 10.04.1997 року за № 125 на ім'я [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO] року. Позов мотивований тим, що після смерті батька позивача [PERSON] [INFO] року, залишилось майно у виді житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та права на земельну частку (пай) розміром 8.07 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частки в натурі, які перебували в колективній власності КСП «Дружба», що розташована на території Великоолександрівської селищної ради Херсонської області, яке належало матері померлого і право на яке перейшло до спадкодавця у порядку фактичного прийняття спадщини шляхом вступу в управління майном у відповідності до вимог закону, що діяли на той час. Оскільки позивач постійно на час відкриття спадщини проживав із батьком він вважається таким, що прийняв спадщину в цілому із чого б вона не складалася та де б вона не знаходилася. Батьку позивача на час смерті належало майнове право на земельну частку (пай), яке перейшло до нього в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], про що свідчить факт вступу в управління майном померлої. Право на земельну частку (пай) позивач не оформив з причини відсутності такої можливості за умови не доведення в судовому порядку вказаного факту. Оскільки встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на спадщину за описаних умов вирішується виключно в судовому порядку, позивач заявив відповідні вимоги. Відзив на позов не подано. На судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити вказавши на достатність для цього наданих суду доказів. На судове засідання представник відповідача не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим судом вирішено проводити заочний розгляд справи. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, покази свідків, дослідивши письмові докази, перевіривши наведені представником позивача обставини, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується актовим записом № 116 складеним 26 грудня 1994 року Великоолександрівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Херсонській області. На момент смерті їй належало право на земельну частку (пай) розміром 8.07 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частки в натурі, які перебували в колективній власності КСП «Дружба», що розташована на території Великоолександрівської селищної ради Херсонської області, право на яку підтверджено сертифікатом від 12 травня 1997 року серія [NUMBER] виданого на підставі рішення Великоолександрівської райдержадміністрації від 10.04.1997 року за № 125. Відповідно до актового запису № 124 складеного 25 вересня 1944 року сином [PERSON] є [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року, що підтверджується актовим записом № 17 складеним 10 лютого 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Великоолександрівського районного управління юстиції Херсонської області. В свою чергу [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується актовим записом № 16 складеним 1 лютого 1978 року Великоолександрівським райвідділом ЗАГС Херсонської області. Допитані на судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] будучи сином [PERSON] забрав усі особисті речі останньої та розпорядився на власний розсуд будинком [ADDRESS]. На час смерті [PERSON] постійно проживав разом зі своїм сином [PERSON] Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті [PERSON] та після смерті [PERSON] спадкові справи не заводилися. Наведені докази суд визнає належними та допустимим, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Відповідно до пунктів чотири та п'ять Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки, відповідно до пункту першого Прикінцевих та перехідних положень ЦК цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а спадщина після смерті [PERSON] відкрилася до вказанні дати та до 01 липня 2003 року спадкові відносини пов'язані з її смертю врегульовані нормами ЦК УРСР. Так, відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 533 ЦК УРСР предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживали спільно з спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали з спадкодавцем до його смерті не менше одного року. Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв'язку зі смертю. Суд установив, що [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину, що залишилась після смерті матері у виді предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку, наявність яких за місцем її проживання є очевидною, а також вказаного житлового будинку, що в свою чергу свідчить про прийняття спадкоємцем спадщини в цілому, тобто, в тому числі, у виді вказаного права на земельну частку (пай), яке у зв'язку з цим увійшло до складу спадщини, яка залишились після його смерті, навіть за відсутності виданого на цій підставі свідоцтва про право на спадщину. Зважаючи на те, що батько позивача помер [INFO] року, тобто під час дії ЦК України відносини щодо спадкування після нього врегульовані його положеннями. Так, відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до частини першої статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. У відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв'язку зі смертю. Суд установив, що [PERSON] постійно проживав разом з батьком [PERSON] на час його смерті, а отже позивач є таким, що прийняв спадщину після нього у виді вказаного права на земельну частку (пай), оскільки воно увійшло до спадкової маси з наведених підстав. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю, оскільки під час судового розгляду знайшли своє підтвердження заявлені позивачем факти, обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин, та вказаний спір не міг бути вирішений в позасудовому порядку. Увалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який прийняв спадщину у виді майнового права, що належало його батьку, як таке, що перейшло до нього від матері у порядку спадкування за законом, так і відповідача, який не набув таке право на спірне майно у порядку встановленому законом. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України) судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було порушене неправомірними діями або бездіяльністю відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved