Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

30.03.2015р. [PERSON] звернувся в суд з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з врахуванням індексації та компенсації в сумі 51424,29грн. на підставі ст.116 КЗпП України, зобов'язати відповідача сплатити внески в пенсійний фонд за весь період затримки, стягнути з відповідача 5 000 грн. моральної шкоди. Позовну заяву мотивує тим, що він працював у ПП [PERSON] з 04.03.2013 р. по 23.04.2013 р. 23.04.2013 р. він надіслав заяву на адресу ПП [PERSON] з вимогою звільнити його за невиконання роботодавцем трудового договору, яке полягало в тому, що роботодавець відмовився забезпечити його роботою та пальним у відповідності до норм. До даного часу відповідач в порушення ст.ст.47,116 КЗпП України не видав йому трудової книжки, не провів розрахунок при звільненні, не сплатив соціальні внески в пенсійний фонд, що призвело до порушення його трудових прав та неможливості працевлаштування. Відтак, на підставі ст.117 КЗпП України, просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, з врахуванням індексації та компенсації. У зв'язку з такими діями відповідача він постійно відчуває психологічний дискомфорт, йому завдано морально шкоди. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, наведених у позові. З врахуванням поданого розрахунку від 15.09.2015р. просить стягнути з відповідача 93 746, 43 грн. На момент звільнення середня заробітна плата позивача складала 1 300 грн. на місяць. Згідно відомостей нарахування заробітної плати за березень 2013 р. відповідач нарахував позивачу заробітну плату в розмірі 850 грн. за 13 робочих днів, що складає 65,3846 грн./добу. Борг по заробітній платі за весь період затримки без врахування коригування та компенсації з 04.03.2013 р. станом на 16.09.2015 р. склав 45 026,91 грн. Згідно розрахунку борг по заробітній платі за весь час затримки з урахуванням коригування та компенсації становить 93 746, 43 грн. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечив проти позову покликаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи. Просять у позові відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Встановлено, що [PERSON] з 04.03.2013р. працював у ФОП [PERSON] на посаді водія. Наказом від 22.03.2013р. [PERSON] був відсторонений від виконання трудових обов'язків з 22.03.2013р. без нарахування заробітної плати. Наказом №4/к від 22.03.2013р. [PERSON] звільнений з роботи по п.4 ст.40 КЗпП України. Встановлено, що за час роботи [PERSON] нараховано заробітку плату в розмірі 850грн. (до видачі 782,52грн.). Однак вказані кошти йому не були видані, розрахунок з ним не проведено станом на час розгляду справи. Також встановлено, що при прийнятті на роботу [PERSON], надав відповідачу трудову книжку, яка продовжувала перебувати у відповідача до червня 2015р. і лише під час розгляду справи була скерована позивачу рекомендованим листом, хоча заяву про направлення йому копії трудової книжки рекомендованим листом позивач подавав ще 20.04.2013р. Суд вважає, що у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні та затримкою видачі належно оформленої трудової книжки з відповідача слід стягнути середній заробіток у відповідності до ст.117 КЗпП України. При розрахунку середнього заробітку суд виходить з розміру середньоденного заробітку, обчисленого позивачем, 65,3846грн., з яким відповідач погодився. Виходячи з цього розмір середнього заробітку за час затримки з 23.03.2013р. по 16.09.2015р. становитиме 40 276,91грн. Також з відповідача в користь позивача підлягає стягненню заборгована заробітна плата в сумі 782,52грн., розмір якої з врахуванням компенсації становить 1473,05грн. Суд компенсацію на суму 40 276,91грн. не нараховує, оскільки така проводиться щодо періодичних, а не разових виплат. Суд вважає, що позивачем безпідставно включена до розрахунку сума вихідної допомоги, оскільки підстав для її нарахування та стягнення немає. Суд вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки не доведені в судовому засіданні. При цьому суд приймає до уваги той факт, що після звільнення з роботи у ФОП [PERSON] позивач працював в ТзОВ «Рікое Україна» В силу дії ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial