Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

30 грудня 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона з відповідачем 30 червня 2001 року зареєструвала шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Вказує на те, що фактично шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, спільного господарства не ведуть. Спір щодо мешкання дитини та майновий спір на даний час відсутні. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Також зазначає, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище, тому вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі по 1/4 частини з усіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття, щомісячно. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву з уточненням своїх позовних вимог, наполягає на розірванні шлюбу та просила суд стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої доньки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання даного позову до суду та до повноліття дитини, а також розглядати справу в її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу в його відсутності, проти задоволення позову в частині розірвання шлюбу не заперечує та уточнені позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнав, не заперечував проти стягнення з нього на утримання неповнолітньої доньки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень з усіх видів заробітку щомісячно до повноліття дитини. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.06.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим повторно 23 червня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м.Донецька, актовий запис № 298. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-ІІІ (зі змінами та доповненнями) (далі за текстом СК України) в про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у пленумі Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, у зв'язку з чим подальше сумісне проживання подружжя та збереження сім'ї стали неможливими і буде суперечити інтересам подружжя. Проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] при цьому суд враховує позицію відповідача, який не заперечував проти розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує законних прав та свобод інших осіб. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу прізвище дружині залишити без змін. Щодо вимог про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 14 січня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції м.Донецька, актовий запис № 26, [PERSON] народилася [INFO], в графі батьки зазначено: батько - [PERSON] та мати - [PERSON]. Згідно довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України від 12.08.2016 року № [NUMBER], позивачка [PERSON] тимчасово зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з донькою [PERSON], [INFO]. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, до того ж обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. При цьому обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. При ухиленні від цього обов'язку, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу платника аліментів. Відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, а також з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 Сімейного Кодексу України, суд вважає можливим стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень з усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме: на користь держави судового збору у сумі 640 гривень 00 копійок.

Outcome: approved