Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

30.09.2020 в суд надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої позивач зазначив, що він подав заяву від 21.11.2018 до голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода Віталія Михайловича, яка не була розглянута відповідно до управлінської функції в розумінні ст.3, ч.2 ст.28 Конституції України, ст..18,19 ЗУ «Про звернення громадян», ст.11 ЗУ «Про державну службу». За захистом своїх прав він звернувся до суду, який визнав протиправною бездіяльність голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода В.М. щодо нерозгляду його заяви від 21.11.2018. Протиправною бездіяльністю відповідача здоров`ю позивача спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити його порушені права, його життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Незаконна бездіяльність відповідача завдала йому моральної шкоди, що проявилось в переживаннях, пов`язаних з невиконанням рішення суду у передбачені законом строки. Зазначає, що він до цього часу не отримав від відповідача рішення, постанови, тобто правових актів на його заяву від 21.11.2018. Просить стягнути за рахунок державного бюджету на його користь в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди, діями підлеглого Держави Україна голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода В.М. в сумі 840800 грн.. Ухвалою від 12.10.2020 прийнято до розгляду і відкрито провадження у даній справі, визначено проводити її розгляд у порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження. Позивачу розстрочено сплату судового збору, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. 23.11.2020 позивач з`явився в підготовче засідання без засобів індивідуального захисту в порушення п.п. 1 п.10 Постанови КМУ №641 від 22.07.2020 Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, тому судом відкладено розгляд на іншу дату. Ухвалою від 18.01.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою від 12.04.2021 позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору за подання вказаного позову. Відповідач направив суду заяву про розгляд справи без представника виконкому та не заперечують про розгляд справи в порядку письмового провадження (а.с.16-17), відзив на позовну заяву підписаний [PERSON] без повноважень (а.с.21-27), в якому вважає позовну вимогу безпідставною та необґрунтованою, оскільки на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 у справі №215/5883/18 суду, яке набрало законної сили, виконком Тернівської районної у місті ради повторно розглянув заяву-запит Стояновського В.В. від 21.11.2018 до голови Тернівської районної у місті ради. Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради, про що повідомленням від 21.08.2019 №1/31-613 поінформував заявника та Дніпропетровський окружний адміністративний суд, не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди та просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі (вх.20175 від 29.10.2020). 24.11.2020 позивачем подано пояснення до позовної заяви та клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.29,30). В поясненях зазначено, що для відновлення порушеного права позивача не достатньо надіслати листа після подання звернення, який не має юридичної сили і на думку позивача не відповідає конституційним принципам. Вважає, що його заява від 21.11.2018 наразі не розглядуна, так як не прийнято відповідне рішення у формі індивідуального акту за результатом її розгляду. Позивач звертає увагу суду на те, що його здоровю спричинена значна шкода бездіяльністю відповідача, тому що він весь час намагався поновити свої порушені права, його життя було перенасичене негативними емоціями та психічними переживаннями. Просить стягнути з відповідача суму грошових коштів в розмірі 840800грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яку він вважає мінімальною, та яку ним заявлено, враховуючи тяжкий фінансовий стан бюджету України. 30.11.2020 позивачем подано клопотання (а.с.31) про відхилення заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, оскільки сам відзив на позов підписаний особою, яка не підтвердила свої повноваження, та на думку позивача не відповідає ст. 178 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, на підставі наявних у суду матеріалів, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 визнано протиправною бездіяльність голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода Віталія Михайловича щодо не розгляду заяви (запиту) [PERSON] від 21.11.2018 по суті звернення у встановлений законом строк. Зобов`язано голову виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода Віталія Михайловича розглянути заяву (запит) [PERSON] від 21.11.2018 та надати на цю заяву (запит) обґрунтовану відповідь, згідно вимог чинного законодавства України (а.с.4-7). Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц, провадження № 14-511цс18, зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності, в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, що узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладений у Постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. Суд, за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до вимог ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Зміст ст. 1174 ЦК України відповідає, також, вимогам ст. 56 Конституції України, що передбачає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадових і службових осіб органів державної влади або місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень. Посадовими особами, мова про яких іде в ст.1174 ЦК України, є не будь-які працівники державних органів та органів місцевого самоврядування, а лише ті, які віднесені до категорії посадових осіб Законом України від 16 грудня 1993 pоку «Про державну службу» та Законом України від 21 травня 1997 року «Про органи місцевого самоврядування». Так, відповідно до Закону України «Про державну службу», посадовими особами вважаються керівники та заступники керівників державних органів та їх апарату, інші державні службовці, на яких законами або іншими нормативними актами покладено здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій. Для настання відповідальності, передбаченої ст.1174 ЦК України, необхідно, щоб посадова або службова особа завдала шкоди при здійсненні своїх повноважень, обсяг яких встановлюється відповідними правовими актами. Такі особи наділені правом в межах своєї компетенції давати як для громадян, так і для установ, незалежно від відомчої належності чи підлеглості, вказівки правового характеру, що підлягають обов`язковому виконанню, застосувати примусові заходи і щодо громадян, які безпосередньо не підпорядковані їм по службі. До них відносяться, зокрема, народні депутати України, місцевих рад народних депутатів, сільські, селищні, міські голови, судді, народні засідателі, прокурори, слідчі, оперативний склад служби безпеки, всі працівники міліції, інспектори державних інспекцій, а також військові коменданти, начальники гарнізонів, військовий патруль, вартові на посту та інші військовослужбовці при виконанні ними обов`язків по підтриманню громадського порядку, у тому числі й військовослужбовці конвойної служби та охорони місць позбавлення волі. Відповідно до змісту ст.1174 ЦК України, обов`язок відшкодувати завдану шкоду покладається не на посадову або службову особу, незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю якої завдано шкоди, а на органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим або органи місцевого самоврядування. Тобто вимоги про відшкодування шкоди до осіб, які безпосередньо її завдали, не повинні пред`являтися незалежно від їх вини. Тобто має місце відповідальність органів державної влади або місцевого самоврядування без вини. Підставою для застосування вказаного виду відповідальності є наявність в діях особи складу цивільного правопорушення, складові якого у сукупності надають право на відшкодування завданої шкоди (шкода, протиправна поведінка, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, а відповідно до ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових/службових обов`язків. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог, що узгоджується із правовими висновками, викладеними в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи. Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17, Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц, та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Завдана шкода відшкодовується не безпосередньо посадовою особою органу державної влади або органу місцевого самоврядування з рахунків, відкритих для забезпечення їх діяльності, як юридичної особи (бюджетної установи), а за рахунок коштів Державного бюджету Державним казначейством України в порядку, встановленому чинним законодавством. Враховуючи, що казначейське обслуговування бюджетних коштів забезпечує Державна казначейська служба України (Казначейство), яка є центральним органом виконавчої влади і має повноваження безспірного списання коштів державного та місцевого бюджетів на підставі рішення суду, в даному випадку позовні вимоги заявлені позивачем про стягнення за рахунок Державного бюджету України, то саме цей орган має бути залучений до участі у справі. Стягнення зазначеної шкоди у разі задоволення позовних вимог здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади за бюджетною програмою щодо відшкодування шкоди, тому обов`язковим відповідачем у справах про відшкодування шкоди має бути Державна казначейська служба України. З огляду на встановлений механізм виконання судових рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників (бюджетних установ), стягнення моральної шкоди у разі задоволення позовних вимог здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, яка не є стороною у справі. Тобто, позов пред`явлено до відповідача, як очільника органу місцевого самоврядування, в той час як належним відповідачем в даній справі має бути орган державної влади або орган місцевого самоврядування, а не посадова або службова особа, незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю якої, на думку позивача, завдано шкоди. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Пленум Верховного Суду України у п.8 Постанови від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному законом. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Оскільки суд позбавлений можливості залучити до участі у справі співвідповідача або замінити неналежного відповідача самостійно, враховуючи положення ст.51 ЦПК України, а даний позов пред`явлено до відповідача, як очільника органу місцевого самоврядування, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.6 статті 141 ЦПК України судові витрати, від яких звільнений позивач, необхідно компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed