Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

29 березня 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] \~ про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини. Вона, [PERSON] , є власником квартири [ADDRESS] . За цією адресою зареєстрована вона та її син [PERSON] , але проживає тільки вона. Відповідач по справі [PERSON] , в належному їй будинку зареєстрований з 16.10.1985 року, але не проживає з червня 2014 року. На усні прохання добровільно знятися з реєстрації, відповідач ніяким чином не реагує. Будь-яких усних чи письмових домовленостей між ними щодо збереження за відповідачем права користування житловим приміщенням не існує. В їхній квартирі відповідач [PERSON] не проживає більше року, його речей в приміщенні не має, витрат по утриманню будинку відповідач не несе. Окрім цього, факт перебування відповідачем на реєстраційному обліку в належному їй будинку порушує її права власника, чинить перешкоди здійснювати її право на безперешкодне користування власним житловим приміщенням та позбавляє можливості оформити субсидію. Просила суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням: квартирою [ADDRESS] (а.с. 3-5). Ухвалою судді 22 травня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 10 годину 30 хвилин 13 червня 2019 року (а.с. 21-22). Ухвалою суду від 13 червня 2019 року постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 10 годину 00 хвилин 08 липня 2019 року (а.с. 30-31). В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, 13.06.2019 року\~ за вх. № 21424 судом отримано заяву, в якій остання просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала щодо заочного розгляду справи (а. с. 28). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся в встановленому законом порядку, однак конверт з повісткою був повернутий до суду, за закінченням терміну зберігання (а.с. 35). Крім того, відповідач [PERSON] повідомлявся про виклик до суду на інформаційному веб-сайті судової влади України, про що в матеріалах справи свідчить наявне оголошення (а.с. 34).\~ Відповідно до ч. 3, 4 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-якому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчиненням іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 10 ст. 130 ЦПК України якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у правах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] про слухання справи, яке було призначено на 08 липня 2019 року був повідомлений завчасно, у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України. З боку відповідача [PERSON] жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Також, не надходив і відзив на позовну заяву [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явились в судове засідання,\~ фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою суду від 08 липня 2019 року постановлено провести розгляд справи в заочному порядку. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідачі належним чином повідомлялися про дату, час і місце судового засідання; відповідачі не з`явились в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідачі не подали відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи,\~ що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] , згідно договору купівлі-продажу від 06 березня 1984 року є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією зазначеного договору (а.с. 8-9). Згідно довідки про місце проживання та склад сім`ї, видана [PERSON] , управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради від 26.03.2019 року за вих. № 1092 вбачається, що остання дійсно зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] та у зазначеному житловому приміщенні зареєстровано 2 членів сім`ї: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). З акту № 5/9 про фактично проживаючих осіб від 27 березня 2019 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] кількість фактично проживаючих із числа зареєстрованих осіб є [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] тимчасово відсутній із числа зареєстрованих осіб з червня 2014 року і по теперішній час. Зазначений акт складений та підписаний власником [PERSON] , мешканцями будинку (сусідами) [PERSON] , [PERSON] в приміщенні КП БМР ЖЕК № 1 в присутності начальника КП БМР ЖЕК № 1 [PERSON] , якого також мається підпис (а.с. 15). Звертаючись з вищезазначеною позовною заявою позивачка наголошувала на тому, що вона не може розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, до того ж повинна самостійно нести витрати стосовно житлового приміщення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду, як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду. У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне. Статтею 41 Конституції України передбачено, що\~ кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Такими чином, позивачем у справі доведено що відповідач втратив статус члена сім`ї власника, більше року не проживає у спірному будинку, витрат по утриманню будинку не несе. Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 768,40 гривень, сплата яких документально підтверджено (а.с. 2), то з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судові витрати у розмірі 768,40 гривень, понесені останньою. На підставі викладеного та

Outcome: approved