Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

29.09.2021 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, третя особа: [PERSON] , про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що в [ADDRESS] на земельній ділянці кадастровий номер 1423056400:02:000:0303, власником якої був [PERSON] , розташований будинок який належав на праві приватної спільної часткової власності- [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 11 вересня 2007 року [PERSON] подарував [PERSON] свою частку домоволодіння (1/3), про що внесений відповідний запис в реєстр №5094, а також 1/3 частку земельної ділянки. [INFO] [PERSON] помер. На момент відкриття спадщини, він був власником 2/3 частин земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 1423056400:02:000:0303, яка розташована в [ADDRESS] . Спадкоємцями на час відкриття спадщини була позивачка [PERSON] та її донька [PERSON] , [INFO] . Спадщина складалася із 2/3 частини земельної ділянки на які право власності було зареєстроване за спадкодавцем. 10 червня 2021 року [PERSON] подарував позивачці [PERSON] 1/3 частину земельної ділянки та 1/3 частину житлового будинку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . При зверненні до нотаріуса з питання оформлення спадщини та видачі відповідного свідоцтва після смерті [PERSON] , позивачка отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії бо померлий не переоформив свідоцтва про право власності на земельну ділянку після укладення договору дарування в 2007 році. Позивачка [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не прибула, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. Третя особа: [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не прибула, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач - представник Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатись як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ст.81 ЦПК України); обставини, що мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст. 82 ЦПК України). Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, дослідивши письмові матеріали у справі, встановив такі обставини і визначив відповідні до них правовідносини. Позивачка [PERSON] є громадянкою України, внесена до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (а.с.4), народилась [INFO] в с.Букачевці Галичського району Івано-Франківської області. Позивачка [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , якому належала земельна ділянка кадастровий номер 1423056400:02:000:0303, на якій розташований будинок за адресою: [ADDRESS] , що належав на праві приватної спільної часткової власності- [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-7). 11 вересня 2007 року [PERSON] подарував [PERSON] свою частку домоволодіння (1/3), про що внесений відповідний запис в реєстр №5094, а також 1/3 частку земельної ділянки. [INFO] [PERSON] помер (а.с.5). На момент відкриття спадщини, він був власником 2/3 частин земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд кадастровий номер 1423056400:02:000:0303, яка розташована в [ADDRESS] . Спадкоємцями на час відкриття спадщини була позивачка [PERSON] та її донька [PERSON] , [INFO] . Спадщина складалася із 2/3 частини земельної ділянки на які право власності було зареєстроване за спадкодавцем. 10 червня 2021 року [PERSON] подарував позивачці [PERSON] 1/3 частину земельної ділянки та 1/3 частину житлового будинку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Ринкова вартість вказаної земельної ділянки станом на 22.09.2021 складає 26220,00 грн. (Звіт ФОП [PERSON] )( а.с.10). Позивачка зверталась до Лиманської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку з кадастровим номером 1423056400:02:000:0303, яка розташована в [ADDRESS] , однак постановою нотаріуса від 25.08.2021 № 1509/02-31 їй було відмовлено у вчиненні таких нотаріальних дій з причини відсутності правовстановлюючого документа, котрий би підтверджував право власності [PERSON] на 2/3 частки земельної ділянки (а.с.8). Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій позивачкою не була оскаржена в судовому чи адміністративному порядку. Вирішуючи заявлені позивачкою вимоги по суті, суд виходить з такого. Ст. 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності визнано непорушним. Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу (ЦК) України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Законодавством також встановлено, що межі земельних ділянок визначаються в технічній документації із землеустрою та в натурі (на місцевості). Згідно з вимогами ч.ч.1, 3, 4, 9, 10 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. [PERSON] помер [INFO] . Згідно з ч.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. Ст.1216 ЦК України наголошує, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 269-270,1219 ЦК України право власності [PERSON] не є таким, що нерозривно пов`язане з особою померлого, а отже, входить до складу спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги,усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. З огляду на це, позивачка [PERSON] є спадкоємицею за законом. На підставі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, позивачка [PERSON] (дружина померлого) згідно зі ст. 1261 ЦК України віднесена до числа спадкоємців першої черги за законом. Згідно відомостей наданих Лиманською державною нотаріально. конторою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), після смерті [PERSON] , заведено спадкову справу №230/2020 за заявою №798 від 24.10.2020 року від дружини- [PERSON] , про прийняття спадщини та за заявою №799 від 24.10.2020 року від дочки - [PERSON] , про відмову від прийняття спадщини, заяв від інших спадкоємців за законом чи заповітом не надходило. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав і інтересів є визнання права. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Водночас відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як роз`яснено у п. 3.1. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: «…Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку… Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно…» «…Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку» (п.3.5. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як зазначено у ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З урахуванням викладених позивачкою обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Позивачка не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

Outcome: approved