Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

30 жовтня 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням. В своїй заяві позивач зазначила, що вона є власниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] відповідач зареєстрований за вище вказаною адресою, проте у даному будинку не проживає. Як власники вона утримує будинок та оплачує комунальні послуги. Посилаючись на викладене, на порушення своїх прав власника, позивач просив суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком із господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] У судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримувала повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового розгляду. Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, встановив наступне. Відповідно до паспорту серія [NUMBER], виданого Глобинським РВ УМВС України в Полтавській області 11 грудня 2010 року, [PERSON] народилася [INFO] року в с-щі Градизьк Глобинського району Полтавської області, місце проживання зареєстроване за адресою: [ADDRESS] [PERSON] (позивач) на підставі рішення Глобинського районного народного суду Полтавської області від 26 жовтня 1984 року є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] Згідно довідки №61/3030 від 20.07.2018, виданої Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради», за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 в комунальному підприємстві «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» зареєстрований житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] власником якого є [PERSON]. Відповідач [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS],не проживає з 2013 року, що підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] від 15.10.2018, які були досліджені в судовому засіданні. Як вбачається із довідки виконавчого комітету Градизької селищної ради Глобинського району Полтавської області № 4592 від 16.10.2018, [PERSON], 196\\57 року народження, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] до складу її сім'ї входять - [PERSON], [INFO], але фактично не проживає. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до положення статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права чи обмеження у його здійсненні. Як зазначено в ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач, будучи власниками житлового будинку, позбавлена права вільно розпоряджатись своєю власністю, оскільки у ньому зареєстрований [PERSON], який не проживає в ньому, а тому позов є законним, обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved