Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

29 квітня 2021 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить: встановити факт якій має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , якій помер [INFO] , є двоюрідним братом [PERSON] , реєстраційний номер картки платника податків [NUMBER] , по лінії матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] помер його двоюрідний брат - [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина на майно. З метою отримання належної частки спадкового майна, заявник звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Т.О. Однак, приватним нотаріусом було роз`яснено, що для отримання свідоцтва про спадщину після смерті [PERSON] йому необхідно встановити родинні відносини, оскільки в свідоцтві про народження матері заявника [PERSON] її ім`я записано « [PERSON] », а в свідоцтві про її смерть « [PERSON] ». Ухвалою судді від 30.04.2021 року було відкрито провадження у справі. Одночасно з подачею заяви, заявник звернувся до суду з клопотанням, в якому просив витребувати у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Т.О. ( [ADDRESS] ) належним чином завірену копію спадкової справи, яка була заведена після смерті [PERSON] , якій помер [INFO] . Ухвалою суду від 30 квітня 2021 року клопотання заявника було задоволено. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Заявник [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ній. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти задоволення заяви. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає заяву підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 5) ч. 2 ст. 293, п. 1) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема і про встановлення фактів родинних відносин між фізичними особами. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис № 8211 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилась спадщина на майно померлого [PERSON] та заведено спадкову справу № 66/2020. У відповідності зі ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з копії спадкової справи № 66/2020, що протягом встановленого законом строку з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Т.О. крім заявника, 08 вересня 2020 року звернулась [PERSON] . Заявник, [PERSON] , звертаючись до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, вказував на те, що він являється двоюрідним братом померлого [INFO] [PERSON] . Проте, приватний нотаріус Двоєнкіна Т.О. аналізуючи документи, які подані заявником для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з`ясувала, що у нього відсутні документи, які є доказом, родинних відносин з [PERSON] , про що було повідомлено заявника інформаційним листом від 17.11.2020 року за вих. № 378/02-14. Факт того що, [PERSON] є двоюрідним братом померлого у серпні 2020 року [PERSON] підтверджується наступними документами. Мати заявника народилась [INFO] , що підтверджується посвідкою про народження серії [NUMBER] , де мати заявника зазначена як (російською мовою) « [PERSON] » та батьками зазначено (російською мовою) « [PERSON] » та « [PERSON] ». 30 вересня 1959 року було зареєстровано шлюб між (російською мовою) « [PERSON] » та « [PERSON] », яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , де батьками зазначено (російською мовою) « [PERSON] » та « [PERSON] ». [INFO] померла мати заявника [PERSON] , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис за № 12291. Рідний брат матері заявника - [PERSON] народився [INFO] , про що свідчить посвідкою про народження № 67, його батьками зазначено (російською мовою) « [PERSON] » та « [PERSON] ». Померлий [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , де його батьками зазначено (російською мовою) « [PERSON] » та « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня і 995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Ст. 3 СК України передбачає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Коло осіб, які знаходяться між собою у сімейних стосунках, перераховується у ст. 2 СК України (подружжя, батьки, діти, усиновлювачі та усиновлені, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, рідні брати та сестри, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок. Відповідно до положень ст. 315 ЦПК України юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, встановлюють у судовому порядку, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них. Згідно ч.1. ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України, визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до положень ст.ст.76, 77, 78,80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Отже, з урахуванням вказаного суд вважає доведеним вимоги заяви в повному обсязі. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що про задоволення заяви в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved