Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

30.05.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «ІНТЕП» про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку на час затримки розрахунку, в якому просить стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату (в т.ч. компенсацію за невикористану відпустку) в сумі 18281,32 грн. та середній заробіток за весь період затримки розрахунку, починаючи з 08.11.2016 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю науково-виробничого підприємства «ІНТЕП» на посаді головного фахівця з 25.03.2011 року та звільнився із займаної посади 07.11.2016 року за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (наказ №66-К від 07.11.2016 року). В день звільнення йому видали трудову книжку, але розрахунок з ним проведено не було. Позивачу не виплачена заробітна плата за період з вересня 2016 року по листопад 2016 року (в т.ч. компенсацію за невикористану відпустку) в сумі 18281,32 грн.. [PERSON] вважає такі дії відповідача незаконними, у зв'язку з чим був змушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує та зазначив, що станом на теперішній час ніяких виплат по заборгованості заробітної плати відповідачем на його користь здійснено не було. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся належним чином про час і місце судового розгляду справи, ніяких заяв до суду не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що розгляд справи відбувся у відсутність сторін, що беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в судовому порядку у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми при укладенні трудового договору з фізичною особою є обов'язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Контракт - особливий вид трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання трудового договору, у тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Судом встановлено, що згідно наказу №66-К від 07.11.2016 року про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] був звільнений з роботи 07.11.2016 року за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України (а.с.11). Звертаючись з позовом до суду, позивач [PERSON] зазначає, що після звільнення з ним не було проведено повного розрахунку по заробітній платі. Під час визначення розрахунку позовних вимог вказує, що розмір невиплаченої заробітної плати (згідно довідки №02-03/29-01 від 29.03.2017 року- (а.с.9)) станом на 29.03.2017 року складає 18281,32 грн., розмір середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати на день подання позову становить 56699,46 грн., що складається з середньоденної заробітної плати за останні два місяці перед звільненням - 277,94 грн., кількості календарних днів за період з 08.11.2016 року по 30.05.2017 року - 204 дні. Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно вимог ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При звільненні позивачу [PERSON] не було виплачено остаточного розрахунку, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по заробітній платі в розмірі 18281,32 грн., яка стягується на користь позивача з відповідача. Крім того, суд вважає законною та обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до ст. 117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сум - спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільненні розраховується згідно Порядку, затвердженого Постановою КМУ №100. Виходячи з п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки відповідач не виплатив усі належні позивачу виплати в день звільнення, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з наступного дня після звільнення до дня винесення рішення по даній справі, тобто з 08.11.2017 року по 17.08.2017 року з урахуванням середньоденної заробітної плати, що згідно довідки про середню заробітну плату (а.с.10) складає 277,94 грн., звідси за затримку виплати заробітної плати за 283 робочі дні становить 78657,02 грн. На підставі викладеного, суд вважає, що своїми діями відповідач порушивши вимоги законодавства про працю, що, в свою чергу, потягло порушення законних прав позивача при звільненні. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача відповідачем не надано. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved