Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

29 листопада 2018 р [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим будинком№72 по вул. Зарічній в м. Славута Хмельницької області шляхом визнання таким, що втратив право користування житловим будинком. В судовому засіданні [PERSON], та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали і пояснили, що позивачці [PERSON] на праві власності належить житловий будинок за адресою: Хмельницька область, м. Славута, вул. Зарічна, 72. У цьому будинку зареєстровані: відповідач - [PERSON], [INFO], його неповнолітня дочка - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідач не є членом сім'ї позивачки, фактично за вказаною адресою не проживає, але періодично з'являється та створює перешкоди у користуванні та розпорядженні житлом, зокрема, влаштовує сварки, виганяє з будинку сина позивачки, який з її дозволу разом з сім'єю проживає у цьому будинку, а також позбавляє позивачку можливості отримати субсидію на оплату комунальних послуг, хоча участі в утриманні будинку не приймає. Враховуючи наведені обставини, просять усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: Хмельницька область, м. Славута, вул. Зарічна, 72. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що з 1993 року зареєстрований у житловому будинку по вул. Зарічній, 72 в м. Славута, власниками якого на той час були його батьки. Оскільки він доглядав онкохвору матір, то позивачка погоджувалась на те, що будинок залишиться йому. Однак, батьки подарували будинок позивачці [PERSON] У цьому будинку крім нього також зареєстрована його неповнолітня дочка [PERSON], [INFO]. До кінця серпня 2018 року він проживав у спірному житловому будинку, але через непорозуміння з племінником, який також проживає у цьому будинку, він змушений був переїхати на квартиру по вул. Грушевського, 125/1 в м. Славута Хмельницької області. Враховуючи, що власного житла він не має, а у разі зняття його з реєстрації за вказаною адресою його неповнолітня дочка також вратить право на проживання у цьому будинку і залишиться без житла, просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмовий відзив відповідача та письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку № 72 по вул. Зарічній в м. Славута Хмельницької області, що стверджується договором дарування 10/100 часток від 21.12.1993 року (а.с.7) та договором дарування 90/100 часток житлового будинку від 07.10.2011 року (а.с.8) і технічним паспортом . Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як вбачається з довідки виконавчого комітету Славутської міської ради Хмельницької області від 27.11.2018 р, за адресою: Хмельницька область, м. Славута, вул. Зарічна, 72 зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.14). З Домової книги вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] з 1993 року (а.с.12-13). Відповідно до договорів Дарування частин житлового будинку від 21.12.1993 року та від 07.10.2011 року, станом на 1993 рік власниками будинку були [PERSON] та [PERSON] (а.с.7-8). [PERSON] помер 18 січня 2009 року (а.с.9). [PERSON] померла 05 листопада 2011 року (а.с.10). Позивачка [PERSON] набула право власності на весь будинок за адресою: Хмельницька область, м. Славута, вул. Зарічна, 72 у 2011 році. Сторони визнали, що [PERSON] є рідним братом позивачки [PERSON], але не є членом її сім'ї. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, що визнаються сторонами, та добровільності їх визнання. Будь-які договори щодо порядку користування належним позивачці будинком між сторонами відсутні. Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідач [PERSON] не надав належних та допустимих доказів того, що він має право на проживання чи реєстрацію місця проживання за адресою: [INFO]. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. ВС розяснив, що тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України. Разом з тим, відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог . Позивач не заявляє вимог про усунення перешкод в користуванні належним їй на праві власності будинком шляхом визнання такою, що втратила право користування цим житлом, неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Тому суд знаходить необгрунтованими заперечення відповідача про те, що у разі задоволення позову будуть порушені права неповнолітньої дитини на користування житлом. Визнання відповідача втратившим право користування жилим приміщенням тягне за собою зняття з реєстрації за вказаною адресою відповідно до ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. На підставі наведеного суд знаходить позовні вимоги підставними, законними та обґрунтованими, а тому їх слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved