Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

29 серпня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовами до [PERSON] про стягнення грошових коштів за розписками від 20 листопада 2011 року та 20 листопада 2012 року. Ухвалою суду від 7 жовтня 2014 року вказані позови [PERSON] об'єднано в одне провадження. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що 20 листопада 2011 року та 20 листопада 2012 року між ним та [PERSON] було укладено прості письмові договори позики грошових коштів, відповідно до яких позивач позичив відповідачу кошти в загальній сумі 18 000 гривень. Відповідач зобов'язувався повернути позивачу борг в строк до 20 червня 2013 року. На підтвердження укладення договорів позики та отримання грошових коштів відповідачем були написані та передані розписки. У встановлений строк [PERSON] гроші не повернув. Посилаючись на статті 526, 530, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь 18 000 гривень. заборгованості за договорами позик, 2 222 гривні інфляційних втрат, 639 гривень 12 копійок - 3 % річних від суми боргу, та судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. У судове засідання відповідач повторно не з'явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, заяви про розгляд справи без його участі не надіслав, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, оскільки позивач та представник позивача проти такого порядку не заперечували. Суд, заслухавши позивача, представника позивача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з такого. Згідно оглянутої у судовому засіданні оригіналу розписки [PERSON] від 20 листопада 2011 року він позичив у [PERSON] 9 000 грн, зобов'язався повернути до 20 червня 2013 року (а. с.4). Згідно оглянутої у судовому засіданні оригіналу розписки [PERSON] від 20 листопада 2012 року він позичив у [PERSON] 9 000 грн, зобов'язався повернути до 20 червня 2013 року (а. с.20). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Оскільки сторони по справі у договорах позики обумовили строки повернення грошей, а відповідач у вказні строки позику не повернув, то він зобов'язаний сплатити на користь позивача інфляційні витрати за весь час прострочення зобов'язання, а також 3 % річних від простроченої суми. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі №6-79цс14, і що згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковим для судів, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За змістом ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи та поясненнями позивача підтверджується укладення між сторонами у справі договорів позики, за умовами яких [PERSON] надав у борг [PERSON]. грошові кошти у загальному розмірі 18 000 гривень. [PERSON] зобов'язувався повернути позичені кошти у строк до 20 червня 2013 року. Факти укладення договорів позики та передання грошової суми підтверджуються пред'явленням у судовому засіданні позивачем [PERSON] оригіналів розписок [PERSON] від 20 листопада 2011 року та 20 листопада 2012 року. На день розгляду справи відповідачем не погашена заборгованість за вказаними вище договорами позики у розмірі 18 тис. грн. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У зв'язку з наведеним вище, суд вважає що позов підлягає задоволенню зі стягненням із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у розмірі 18 тис. грн, зі сплатою інфляційних втрат та 3 % річних від суми боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанцій № № 4, 5 від 27 серпня 2014 року позивачем сплачено судовий збір в розмірі 487 грн 20 коп. Таким чином, враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по оплаті судового збору в розмірі 487 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved