Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

30 січня 2014 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус [PERSON] про визнання домоволодіння спільною сумісною власністю. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] є дружиною позивача з 13 січня 1979 року. Відповідач [PERSON] - колишня невістка відповідача. На момент реєстрації шлюбу з [PERSON] їй на праві власності на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом, виданого 14 серпня 1978 року належало спірне домоволодіння. За час перебування [PERSON] у шлюбі їхнє майно суттєво збільшилося завдяки перебудовам, прибудовам та переобладнанням. 21 січня 2014 року [PERSON] дізнався про те, що домоволодіння [ADDRESS], в порушення його права спільної сумісної власності було переоформлено на підставі договору дарування від 04.10.2008 року на колишню невістку [PERSON] Відповідач [PERSON] відмовляється розірвати договір дарування. З огляду на викладене, просить визнати домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку А-1 з прибудовами житловою площею 37,2 кв.м, загальною площею 69,8 кв.м. Б,Е, К, - сараїв, В - гаражу, Г - убиральні, Д -душу, Ж - погрібу з шийкою, З - літньої кухні, И - навісу, споруд - огорожі, тротуарів, доріжки, майданчиків, хвіртки, по вул. Анрі Барбюса в м.Дніпропетровську спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Визнати недійсним договір дарування домоволодіння [ADDRESS] укладений 04 жовтня 2008 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Скасувати державну реєстрацію права власності на спірне домоволодіння [ADDRESS] Представник позивача в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила їх задовольнити. [PERSON] та її представник проти задоволення позовних вимог заперечували та просили застосувати наслідки спливу строків позовної давності до позовних вимог [PERSON]. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] в судові засідання не з'явилася, надала до суду письмові пояснення та просила справу розглядати без її участі. Свідок [PERSON] пояснив, що коли будинок було переоформлено на [PERSON] без відома позивача, і обставини переоформлення йому стали відомі лише в 2014 році. Свідок [PERSON] пояснив, що він працював юристом на ПП «Айсберг» та представляв інтереси позивача у цивільній справі за позовом ПП «Айсберг» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про стягнення заборгованості за договором позики та неустойки. При розгляді вищезазначеної справи [PERSON] подарували будинок невістці [PERSON]. Коли була винесена ухвала про арешт майна [PERSON], свідок особисто із державним виконавцем виїзджали за адресою [ADDRESS], при описі майна була присутня вся сім`я [PERSON]: а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Пізніше підїхав [PERSON], та двоє понятих яких я запрошував- це були сусіди. На питання кому належить будинок [PERSON], надала договір дарування та свідоцтво про право власності на [PERSON], данні події відбувались у присутності [PERSON], це було восени десь у кінці листопада 2009-2010 року точно не пом`ятає. При описі майна він присутній був лише раз. Свідок [PERSON], пояснив що він працював на ПП «Айсберг» та готував позовну заяву до суду за позовом ПП «Айсберг» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про стягнення заборгованості за договором позики та неустойки. При описі майна знаходився на вулиці. У судовому засіданні по вищезазначеній справі ставилось питання щодо відчуження домоволодіння згідно з договором дарування домоволодіння, на що відповідачі [PERSON] пояснила що це пероформлення було здійснено не через судовий розгляд а через велику вдячність невістці за онуків. Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, співвідношуючи їх із встановленими в судовому засіданні фактичними обставинами справи, показами свідків та нормами матеріального і процесуального права, суд доходить до наступного. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 січня 1979 року (а.с.6). Згідно зі свідоцтво про право на спадщину від 06 червня 1977 року [PERSON] отримала у спадщину житловий саманний будинок житловою площею 26,1 кв.м з надвірними будівлями, розташованого на земельній ділянці розміром 636 кв.м, що знаходиться у [ADDRESS], зареєстровано в реєстрі № 1256, № спадкової справи № 94 (а.с.7). Рішенням виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів № 403 від 26.05.1995 року дозволено [PERSON], яка проживає по вулиці А.Барбоса, будівництво сараю розміром 4,0 х 3,0 м. Узаконено за гр.. [PERSON] самовільно побудовану прибудову а-1 - 1, що складається з приміщення І-8, І-І, І-7 пл. 13,1 кв.м., сарай «Е» розміром 2,46 х 4,26, літню кухню «З» розміром 4,25 х4,10 м. перебудування усередені будинку приміщення І-3 в житлове пл.. 11,1 кв.м.(а.с.23). Відповідно до договору дарування, посвідчиного приватним нотаріусом [PERSON], від 24.12.2008 року № 2698, домоволодіння від 04.10.2008 року [PERSON] подарувала [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] (а.с.25). За умовами п. 5 вказаного договору Дарувальник свідчить про те, що обтяжень, а також будь-яких прав у третіх осіб щодо домоволодіння немає. Якщо повідомлена інформація не відповідає дійсності, Обдарований має право вимагати зниження ціни або розірвання договору дарування, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на домоволодіння. У відповідності до ст. 20 Кодексу про шлюб та сім'ю України, кожен з подружжя користується в сім'ї рівними правами і несе рівні обов'язки. Питання виховання дітей та інші питання життя сім'ї вирішуються подружжям спільно. За змістом ст. 25 КпШС України, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимоги позивач [PERSON] посилається на те, що за його власний кошти, а також при його безпосередній участі, домоволодіння [ADDRESS] було суттєво перебудовано, внаслідок чого збільшило свою вартість. Всі перебудови та переобладнання були здійсненні під час перебування позивача та відповідача у шлюбі. Внаслідок цього, при його основних затратах і вкладах, які складають від сумісних, домоволодіння суттєво збільшило своє вартість і просить суд визнати спірне домоволодіння спільною сумісною власністю, в порядку ст. 25 КпШС України. Проте будь-яких доказів щодо розміру збільшення вартості переобладнань суду не надано. У абз. 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9 роз'яснено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 17.11.2008 року заборонено [PERSON], ІНН [NUMBER], [PERSON], ІНН [NUMBER], [PERSON] та іншим особам вчиняти дії, пов'язані із будь-яким відчуженням (тобто недопустимості продажі, дарування і т.ін.) [ADDRESS] та накласти на нього арешт, а також на гараж, меблі, та земельну ділянку за цією адресою (а.с74). На виконання ухвали суду державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції складено акт опису й арешту майна від 04.12.2009 року. Відповідно до записів в акті проведено опис майно, що належить боржнику. При проведенні опису були присутні: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 53). З постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві від 04.10.2010 року, вбачається що згідно акту опису та арешту майна складеного державним виконавцем від 20.08.2010 року, за місцем мешкання боржника майно, яке підлягає опису та арешту відсутнє (а.с.52). Таким чином, до посилань представника позивача щодо неправдивості показань свідка [PERSON], оскільки він не був присутній при складання акту опису й арешту майна від 04.12.2009 року, а свідчить про те, що був присутній. Суд відноситься критично, оскільки як вбачається з матеріалів справи акти опису та арешту майна складалися двічі, а саме 04.12.2009 року та 20.08.2010 року, а свідок зазначав, що був присутній при складанні лише одного акту опису й арешту майна, точної дати не пам`ятає. Відповідно до листа Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 27.03.2014 року № 3062 надісланого на запит Самарського районного суду № 2/206/664/14 від 17.03.2014року щодо наявності виконавчих проваджень відносно [PERSON], [PERSON] зазначено, що надати копію виконавчого провадження немає можливості у зв'язку із їх знищенням.(а.с.60). Відповідач в судовому засіданні, яке відбулося 05.02.2014 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя пояснила: «що мешкають із позивачем з 2006 рік по 2010 рік, іншого місця проживання немає, а позивач її колишній чоловік має будинок батьків який був переоформлено на неї фіктивно» (а.с.76). Проте, в судовому засіданні заперечувала факт фіктивності укладеного договору, оскільки наполягала на тому, що вона просто обмовилася, переплутавши слова. При відтворенні аудіо запису журналу судового засідання від 29.12 2008 року по цивільній справі за позовом ПП «Айсберг» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про стягнення заборгованості за договором позики та неустойки [PERSON] зазначила: «ми давно почали переоформлювати будинок на невістку ще з того часу як народилась друга онучка, але через маленьку заробітню плату немали змоги оплатити переоформлення. Переоформлення почали з серпня місяця а не після першого судового засідання по справі за позовом ПП «Айсберг» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про стягнення заборгованості за договором позики та неустойки»(а.с71). Як вбачається з журналу судового засідання від 29.12.2008 року по справі за позовом ПП «Айсберг» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про стягнення заборгованості за договором позики та неустойки, у судовому засіданні був присутнй [PERSON], що підтверджує той факт, що станом на 29.12.2008 року йому було відомо про укладення спірного договору. До показань свідка [PERSON] суд відноситься критично, оскільки він є сином позивача та [PERSON] Окрім того після розлучення із [PERSON] у вказаних осіб склалися стійкі неприязне ні стосунки. Таким чином суд вважає, що позивачу мало бути відомо про укладення спірного договору, і якщо він зачипав його права [PERSON] мав його оскаржити в установлений законом строк та порядку. Згідно зі ст. 256. ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257. загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Під час розгляду даної справи ні позивач, ні його представник жодної поважної причини такого пропуску не зазначають, а тому цей строк не підлягає поновленню. Відповідно до загальних норм цивільного законодавства, а саме ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна даність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Враховуючи наведене, беручи до уваги таку письмову заяву відповідача та в силу дії ч. 4 ст.267 ЦК України, якою передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed