Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

9 вересня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Слов'янський керамічний комбінат» (далі - ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат») про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації втрати частини грошових доходів у звязку із порушенням термінів їх виплати, трьох процентів річних від простроченої суми та відшкодування моральної шкоди. Зазначала, що з 29 березня 1995 року по 27 вересня 2000 року перебувала з відповідачем у трудових відносинах, працювала на різних посадах. З 1 січня 1999 року підприємство припинило виплату заробітної плати. При її звільненні відповідач не провів з нею повного розрахунку. Заборгованість із заробітної плати на теперішній час складає 733 грн. 43 коп. За таких обставин [PERSON] просила стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати у сумі 733 грн. 43 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням строків її виплати за період з 1 жовтня 2000 року до 1 липня 2015 року у розмірі 1755 грн. 90 коп.; три проценти річних за весь час прострочення за період з 1 жовтня 2000 року по 1 липня 2015 року у розмірі 291 грн. 54 коп. та на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її трудових прав, 3000 грн. Ухвалою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 13 листопада 2015 року позовну заяву [PERSON] до ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» у частині вимог про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми та про відшкодування моральної шкоди повернуто позивачу. Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати у розмірі 733 грн. 43 коп., яка утворилася станом на 15 квітня 2015 року. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення у межах заробітної плати за один місяць. Вирішено питання про судові витрати. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення втрати частини грошових доходів у звязку із порушенням термінів їх виплати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що суд безпідставно не задовольнив вимоги з мотивів не надання доказів про відмову власника або уповноваженого ним органу у виплаті компенсації, чи була остання нарахована під час перебування в трудових відносинах з відповідачем та про розмір невиплаченої заробітної плати після утримання податків помісячно. Суд не визначився, які факти протиправної діяльності чи бездіяльності відповідача призвели до затримки виплати заробітної плати позивачу і які правовідносини з огляду на це виникли між сторонами. У судове засідання сторони не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. [PERSON] подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] працювала у ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» з 29 березня 1995 року по 27 вересня 2000 року, була звільнена у звязку зі скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується наданою нею копією трудової книжки (ас. 3). Постановою Господарського суду Донецької області від 25 грудня 2008 року у справі № 33/41Б припинено процедуру розпорядження майном ВАТ «Словянський керамічний комбінат», відкрито ліквідаційну процедуру ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат», станом на 1 грудня 2015 року підприємство перебуває у стані припинення, що підтверджується листом ліквідатора ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» від 15 квітня 2015 року за № 15-04/33/41Б та спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ас. 4-5, 17-18). Згідно з копією листа ліквідатора ВАТ «Слов'янський керамічний комбінат» від 15 квітня 2015 року за № 15-04/33/41Б, який адресований колективу працівників, заборгованість із заробітної плати перед позивачем складає 733 грн. 43 коп.; на теперішній час погашення заборгованості в межах справи про банкрутство неможливо через відсутність ліквідних активів, а відтак і грошових коштів від їх реалізації (ас. 4-5). Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості вказаних позовних вимог. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у звязку із порушенням термінів їх виплати, суд першої інстанції виходив із недоведеності обставин, які повинні бути враховані при стягненні компенсації, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження виплати їй заборгованості та відомостей про відмову власника або уповноваженого ним органу у виплаті компенсації. Разом із тим суд зазначив, що в матеріалах справи відсутні дані про розмір заборгованості із заробітної плати після утримання податків і платежів по місяцях, за які вона утворилася; а також докази на підтвердження того, що така компенсація не була нарахована під час перебування в трудових відносинах із підприємством. Крім того, суд зазначив, що він позбавлений можливості самостійно вирахувати розмір компенсації в звязку із недоведеністю обставин, які повинні бути враховані при нарахуванні компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати. Рішення в частині задоволення позовних вимог сторонами не оскаржується. Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). Згідно зі ст. 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України «Про оплату праці», «Про індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати»; Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427; Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159. Разом із тим статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін6 у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 21 травня 2014 року у справі № 6-43цс14, компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у звязку із порушенням термінів їх виплати, суд першої інстанції виходив з недоведеності обставин, які повинні бути враховані при стягненні компенсації. Однак повністю погодитись з таким висновком не можна з огляду на наступне. Апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо незгоди з висновком суду про недоведеність позивачем факту нарахування компенсації під час перебування в трудових відносинах з підприємством, оскільки за змістом положень чинного трудового законодавства обовязок ведення кадрової та бухгалтерської документації покладено саме на роботодавця і саме він у розумінні ст.ст. 10, 57-60 ЦПК України може надати такі документи в якості доказів у справі. Між тим при розгляді справи суд не врахував, що згідно з позовною заявою, [PERSON] просила стягнути на свою користь компенсацію у зв'язку із порушенням строків виплати належної їй заробітної плати за період з 01 жовтня 2000 року до 01 липня 2015 року (ас. 1). Статтею 233 КЗпП України в редакції на час звільнення позивача було передбачено право працівника звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору, у тому числі з вимогами про стягнення належної заробітної плати і компенсації втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, в тримісячний строк, з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Законом України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» №2620-ІІІ від 11 липня 2001 року, який набрав чинності 1 серпня 2001 року, внесено зміни до ст. 233 КЗпП України, згідно з якими у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Отже, в частині вирішення позову про стягнення компенсації за період до звільнення працівника (27 вересня 2000 року) суд апеляційної інстанції виходить з того, що позивач пропустила строк на звернення до суду, встановлений ст. 233 КЗпП України в редакції на час виникнення спірних правовідносин; доказів, які б свідчили про поважність причин його пропуску не подала і на такі обставини не посилалась. Дія Закону «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» №2620-ІІІ від 11 липня 2001 року не поширюється на правовідносини, що виникли до набрання ним законної сили. На час набрання законної сили вказаним Законом строк на звернення з позовом до суду, встановлений ст. 233 КЗпП України в редакції до внесення змін у цю статтю, сплив. Що ж стосується проведення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати після звільнення позивача, то законодавством проведення такої компенсації працівникам підприємством після припинення між ними трудових відносин не передбачено. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Порушення прав працівника на своєчасне отримання належних йому при звільненні коштів підлягає захисту в інший спосіб, - у порядку, встановленому ст. 117 КЗпП України. Суд наведеного при вирішенні спору про стягнення компенсації за період з 01 жовтня 2000 року до 01 липня 2015 року не врахував. Ураховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати до звільнення [PERSON] з підстав пропуску тримісячного строку на звернення з позовом до суду, а після звільнення позивача - у звязку з тим, що законодавством проведення такої компенсації працівникам підприємством після припинення між ними трудових відносин не передбачено. Вимоги про захист порушеного права працівника на своєчасне отримання належних йому при звільненні коштів в інший спосіб, - у порядку, встановленому ст. 117 КЗпП України, не були підставою і предметом даного позову. Інші доводи апеляційної скарги зводяться, зокрема, до перелічення нормативних актів, якими передбачено компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду в оскарженій частині не відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати. На підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційний суд частково задовольняє апеляційну скаргу; скасовує рішення в оскарженій частині і ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати з 1 жовтня 2000 року до 1 липня 2015 року з інших підстав: до звільнення [PERSON] з підстав пропуску тримісячного строку на звернення з позовом до суду, а після звільнення позивача - у звязку з тим, що законодавством проведення такої компенсації працівникам підприємством після припинення між ними трудових відносин не передбачено. Рішення в частині задоволення вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати сторонами не оскаржено, його законність й обґрунтованість апеляційним судом не перевірялась.

Outcome: partial