Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

30 травня 2016 року до суду звернулася [PERSON] з позовом, в обґрунтування якого вказала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин з відповідачем, через різні погляди на життя, неодноразові погрози життю позивача, факти протиправних дій у її відношенні з боку відповідача позивач просила суд шлюб розірвати. В судове засідання позивач позов підтримала, проти надання строку на примирення категорично заперечувала, вказала, що вона неодноразово зверталась до суду з аналогічними позовами, втім сімейне життя не налагодилось, подружжя проживає окремо, спільного господарства не веде, відповідач систематично протягом тривалого часу вчиняє конфлікти та погрожує їй фізичною розправою, у звязку з чим вона вже тричі була змушена звернутись до правоохоронних органів, подальше сімейне життя неможливе. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що подружнє життя не склалось, подружжя на даний час разом не проживає, підтвердив факти конфліктів із дружиною, через її подружні зради. Вказав, що у 2013 році розглядалось кримінальне провадження щодо нього, за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень позивачу, підтвердив, що позивач зверталась до правоохоронних органів через сімейні конфлікти. Вважав, що сімейне життя може бути відновлено. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 лютого 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Варвинського районного управління юстиції, актовий запис № 08 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають дитину: дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.9), яка постійно проживає із матірю. Фактично шлюбні стосунки між подружжям припинені, сторони проживають окремо. У відповідності до копії ухвали Варвинського районного суду Чернігівської області від 05 квітня 2013 року у кримінальному провадженні №120132600100000064 відносно [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, відповідач був обвинуваченим у вчиненні вказаного злочину, за фактом нанесення [PERSON] умисних легких тілесних ушкоджень та тілесних ушкоджень які спричинили короткочасний розлад здоровя. Крім того, позивач [PERSON] 28 серпня 2015 року та 18 січня 2016 року зверталась до Варвинського районного суду Чернігівської області із позовами про розірвання шлюбу. Із оглянутого в судовому засіданні висновку №473 наданого Варвинським ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області за заявою [PERSON] вбачається, що позивач 28 травня 2016 року зверталась до правоохоронних органів із заявою з проханням вжити заходів щодо свого чоловіка [PERSON], який провокує сімейні конфлікти, погрожує фізичною розправою та ображає її нецензурною лайкою. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітньої дитини, та зважаючи на інші істотні обставини, суд вважає за недоцільне надання сторонам строку для примирення, оскільки кількість звернень позивача із позовами про розірвання шлюбу, факт існування кримінального провадження, її категорична позиція проти надання такого строку та звернення позивача до правоохоронних органів дають достатньо підстав вважати, що збереження шлюбу є неможливим, а надання такого строку може суттєво зашкодити інтересам позивача. Згідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи позицію сторін, суд вважає встановленим, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі одного із подружжя, оскільки шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, подружжя тривалий час не проживає разом, подружні стосунки припинені, та позивач не має наміру їх поновити. Крім того, суд вважає, що наявні достатні причини вважати, що подальше збереження шлюбу є недоцільним, і зашкодить правам та інтересам позивача по справі. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами на момент розгляду справи відсутній. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved