Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

31.07.2017 року позивач\~\~[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб, який був зареєстрований в 2009 році з відповідачем [PERSON], а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 5000 гривень, з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, що підлягає індексації відповідно до закону. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувають у шлюбі з 21 серпня 2009 року, в якому народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність почуття любові, поваги та взаєморозуміння. А 14 березня 2016 року він залишив її з дочкою в лікарні після операції дитини. Внаслідок чого, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. З цих причин, подальше спільне проживання з відповідачем позивач вважає неможливим. Також зазначає, що відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання їхньої дитини, яка є інвалідом, та потребує постійного лікування і реабілітації. В судовому засіданні позивач повністю підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити, та не заперечує щодо заочного розгляду справи.. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень щодо позову до суду від відповідача не надійшло. Відповідно до вимог ст. ст. 169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що подружжя зареєстрували шлюб 21 серпня 2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по Калуському району Калуського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 25, що підтверджується свідоцтвом про шлюб( а.с. 17). Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НМ № 181989( а.с.16). Сторони з березня 2016 року проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, у звязку з чим можливості збереження шлюбу не вбачається. Внаслідок зазначених обставин сім`я подружжя фактично розпалась, а шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При цьому суд враховує, що згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вирішуючи спір щодо стягнення аліментів на користь позивача на утримання їх з відповідачем малолітньої доньки, суд виходить з наступного. Встановлено, що факт проживання дитини сторін разом з позивачем та перебуванням її на утримані позивача, відповідачем не оспорюється, та підтверджується довідкою № 1616 виданою 26.07.2017 року Старівською сільською радою Бориспільського району Київської області( а.с.19). Згідно з вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 та 2 ст. 182 Сімейного кодексу України в редакції закону, чинній з 08.06.2017 року, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так, за змістом ч. 1 та ч.2 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому суд враховує, що відповідно до ст.ст.7,8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, а також, що мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня\~\~становить - 3200 гривень. Судом роз'яснено, що відповідно до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі, а також, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будь-яких доказів того, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу позивачу на утримання\~\~дитини, суду надано не було. Крім того, зі змісту довідки № 14622, виданої 10.09.2015 року Управлінням соціального захисту населення Бориспільської районної державної адміністрації Київської області вбачається, що [PERSON], позивач у справі, є одержувачем державної соціальної допомоги дітям-інвалідам віком до 18 років на дитину-інваліда [PERSON], [INFO]. Допомогу призначено з 02.02.2015р. по 19.06.2029р.( а.с.18). З урахуванням викладеного, а також, враховуючи рівний обов'язок позивача та відповідача брати участь у матеріальному забезпеченні дитини, та відсутність будь-яких інших належних і допустимих доказів на обґрунтування розміру аліментів та щодо матеріального стану відповідача, який є особою працездатного віку, та враховуючи вищенаведений розмір прожиткового мінімуму, визначений законом, суд дійшов висновку, що зазначений позивачем розмір аліментів є необґрунтовано завищеним, і розмір аліментів слід визначити в твердій сумі, в розмірі 1600 гривень щомісячно, який є співмірним з розміром прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не перевищує ? частини мінімальної заробітної плати, визначеної чинним законодавством. При цьому суд також враховує, що питання щодо відшкодування додаткових витрат, зокрема на лікування, розвиток здібностей дитини, може бути вирішено за відповідним позовом та в іншому провадженні, у разі предявлення позивачем відповідних вимог. За змістом ст.88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень за вимогою майнового характеру про стягнення аліментів підлягають стягненню з відповідача на користь держави, від сплати якого позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною вимогою, а також підлягають стягненню з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 гривень за вимогою немайнового характеру про розірвання шлюбу (а.с.8). Суд стягує аліменти від дня пред'явлення позову, що передбачено ст.191 Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України суд зобовязаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial