Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

3 грудня 2019 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до Радехівської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла бабуся позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно. Зокрема, земельна ділянка, площею 1,5193 га, яка розташована на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності спадкодавця на дані земельні ділянки підтверджується відповідним державним актам на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 089801 від 16 березня 2000 року. За життя спадкодавець залишив особисте розпорядження на випадок своєї смерті. Згідно заповіту, посвідченого 11 січня 2008 року секретарем Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 4, спадкоємцем майна [PERSON] є позивач - [PERSON] , який доводився спадкодавцю онуком. Зауважує, що на даний час вищевказаний заповіт недійсним в судовому порядку не визнавався, а відтак є чинним. Протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини позивач, як єдиний спадкоємець як за законом, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався. Однак, позивач фактично постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та таким способом прийняла спадщину. Зазначає, що [PERSON] проживала на час відкриття спадщини, за адресою [ADDRESS] , без реєстрації. Ця обставина підтверджується довідкою Добротвірської селищної ради № 185 від 15.03.2019 р. Крім того, ця довідка підтверджує той факт, що на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем проживали дружина та діти позивача. Відсутність даних про зареєстроване місце проживання позивача за вищевказаною адресою не спростовує факту проживання [PERSON] за цією адресою разом із спадкодавцем. Сторона позивача звертає увагу суду на те, що факт прийняття спадщини буде підтверджений показами свідків безпосередньо в судовому засіданні. Проте, нотаріус відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірне нерухоме майно по причині недоведеності факту прийняття спадщини. За таких обставин у позивача не залишається іншого дієвого виходу з ситуації, що наразі склалася, інакше як звернутися до суду з даним позовом з метою захисту свого невизнаного майнового права. Просить ухвалити рішення, яким встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто смерті останньої [INFO] та визнати за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [INFO] [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,5193 га, що розташована на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЛВ № 089801 від 16 березня 2000 року (а.с.2-6). Позивач та його представник в підготовче судове засідання не з`явилися. Надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити (а.с.27,28). Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився. Скерував суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги визнають повністю (а.с.26). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник відповідача. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] в с.Оглядів померла бабуся позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим Оглядівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.8). Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, зокрема, земельна ділянка, площею 1,5193 га, яка складається з двох земельних ділянок площею 0,5028 га та площею 1,0165 га та розташована на території Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, серії І -ЛВ № 089801, виданого 16 березня 2000 року Радехівською районною радою на підставі ІХ сесії ІІІ демократичного скликання Радехівської районної ради від 24 грудня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №7502 (а.с.9-9 зворот). За життя спадкодавець залишив особисте розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту, посвідченого 11 січня 2008 року секретарем Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області та зареєстрованого в реєстрі за № 4, згідно з яким спадкоємцем майна [PERSON] є позивач - [PERSON] (а.с.10). Заповіт недійсним в судовому порядку не визнавався, а відтак є чинним. Із довідки, виданої виконкномом Оглядівської сільської ради Радехівського району Львівської області № 327 від 05.03.2018 року вбачається, що [PERSON] до дня смерті була зареєстрована, але не проживала в [ADDRESS] . На день її смерті разом з померлою зареєстрованих осіб не було (а.с.11). [PERSON] , яка померла [INFO] до дня смерті проживала, але не була зареєстрована на час відкриття спадщини, за адресою [ADDRESS] , за вищевказаною адресою на день смерті [PERSON] були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Добротвірської селищної ради № 185 від 15.03.2019 року (а.с.12). Протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини позивач, як єдиний спадкоємець за законом до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався, проте проживав із спадкодавцем на час відкритьтя спадщини. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved