Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

29 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась з позовом до суду і просить стягнути з [PERSON] на свою користь: аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 1475 грн. щомісячно з дня подання позовної заяви на період навчання - по 30 червня 2023 року; половину коштів оплати за навчання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в Хмельницькому коледжі Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» 6000 грн. за кожен рік навчання (по 3000 грн. посеместрово до 25 серпня і до 1 січня) з дня подачі позовної заяви на період навчання по 30 червня 2023 року; половину коштів оплати за навчання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в Хмельницькому коледжі Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» за 2019-2020 навчальний рік в сумі 6000 грн. Позов обґрунтований тим, що 12 травня 2001 року між сторонами укладено шлюб, у шлюбі народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Оскільки [PERSON] вихованням дітей не займався, не цікавився як і за які кошти живуть діти, не забезпечував дітей матеріально, 25 липня 2016 року судом прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитини щомісячно, починаючи з 01 липня 2016 року, до досягнення дітьми повноліття. Одруження виявилося невдалим, тому шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду 09 вересня 2016 року. Домовленості щодо способу виконання відповідачем обов`язку утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, між сторонами не досягнуто. Повнолітній син сторін [PERSON] з 02 вересня 2019 року є студентом Хмельницького коледжу Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна». Відповідно до довідки №17 від 18 вересня 2019 року, виданої заступником директора коледжу, термін навчання становить: з 02 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року. Навчання здійснюється на платній основі, виплата стипендій студентам не передбачена. Позивач зазначає, що за навчання сина [PERSON] у 2019-2020 навчальному році сплатила 12000 грн., оплата за навчання має здійснюватися по 6000 грн. посеместрово (до 25 серпня і до 1 січня). Навчальний заклад не забезпечує гуртожитком, тому позивач винаймає для сина гуртожиток в іншому навчальному закладі, плата за гуртожиток становить 550 грн. щомісячно. Позивач не може надати підтвердження оплати за гуртожиток, адже син в навчальному закладі, якому належить гуртожиток, не навчається, тому квитанції про оплату не видаються. В тиждень на харчування сина позивач витрачає 300 грн., а в місяць - 1200 грн. Син щотижня приїжджає додому на вихідні, щотижня позивач дає йому 300 грн. на витрати, в цю суму входить проїзд до м. Хмельницького і назад. Тобто, позивач ще витрачає 1200 грн. Відповідач [PERSON] відмовляється повернути позивачу половину сплачених нею коштів. У зв`язку з тим, що повнолітній син [PERSON] навчається на стаціонарній формі навчання у навчальному закладі, не має ніякого джерела доходів, а знаходиться на утриманні позивача, він потребує матеріальної допомоги. Позивач на даний час не працює, вона є інвалідом дитинства 3 групи, не може працювати за здобутою спеціальністю. Відповідач [PERSON] працює завідувачем сектору цивільного захисту населення Летичівської районної державної адміністрації, знаходиться у працездатному віці, зобов`язаний та має можливість утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Враховуючи зазначене, позивач вважає, що розмір аліментів на утримання повнолітнього сина на період його навчання по 30 червня 2023 року повинен бути визначений у твердій грошовій сумі 1475 грн. щомісячно (входять половина плати за житло, харчування, проїзд транспортом тощо). Відповідач також повинен сплачувати посеместрово половину плати за навчання в сумі 3000 грн., загальна сума 6000 грн. щороку. Посилаючись на ст.ст. 185, 199, 200 СК України, ст.ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 18 Конвенції ООН про захист прав дитини, ст.ст. 51, 55 Конституції України, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] і її представник адвокат Бригида В.В. в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги змінив та просить стягувати з відповідача [PERSON] : на утримання [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно з дня подання позовної заяви по 30 червня 2023 року; оплату за навчання за період 2020-2023 роки в сумі 6000 грн. за рік навчання; 6000 грн. плати за навчання за 2019-2020 роки. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність без застосування звукозапису, змінені позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо стягнення: аліментів на сина [PERSON] в твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно з дня подачі позовної заяви по 30 червня 2023 року; оплати за навчання за період 2020-2023 роки в сумі 6000 грн. за рік навчання; плати за навчання за 2019-2020 роки в сумі 6000 грн. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року судам роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року судам роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову після його зміни суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідач визнає змінені позовні вимоги, таке визнання позову є безумовним, адже у поданій суду заяві відповідач чітко вказує, що погоджується сплачувати вказані у заяві, якою змінено розмір позовних вимог, аліменти на утримання повнолітнього сина та додаткові витрати. За вказаних обставин суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позову про стягнення з нього на користь позивача визначеного у позовній заяві, після його зміни, розміру аліментів на утримання спільної повнолітньої дитини сторін та додаткових витрат. Судовий збір, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач при подачі позову про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнена. На підставі ст.ст. 185, 199, 200 СК України,

Outcome: approved