Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

5 травня 2015 року, представник позивачів ТОВ «Кредитні ініціативи», до яких згідно із договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 р. між ними та ТОВ «Просто Фінанс» перейшло право грошових вимог до боржника [PERSON] згідно із додатком № 1 до договору відступлення та в порядку ст.ст. 512,514 ЦК України право вимоги за кредитним договором № 05006673591 від 05.08.2008 р. укладеним між ТОВ «Просто Фінанс» та [PERSON], звернулися до суду з позовом, в якому зазначили, що відповідно до умов вказаного договору про надання кредиту, відповідач отримав кредит у розмірі 17370,56 грн. під 8 % річних, зі щомісячним платежем 891,74 грн. і останнім платежем за кредитом 10.08.2011 р. Однак, у звязку з невиконанням відповідачем своїх кредитних зобовязань перед позивачами, у нього виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 10.03.2015 р. складає : 43400,45 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 14310,21 грн., відсотків 4623,56 грн., заборгованості за комісією 21534,73 грн. та пені 2931,95 грн., які представник позивачів просив суд стягнути з відповідача на свою користь та судовий збір у розмірі 434 грн. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом надіслання електронних листі на відповідну електронну адресу згідно їхнього клопотання, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду клопотання, в якому позов підтримав у повному обсязі та на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 31,40,52,55). Представниця відповідача за довіреністю в судовому засіданні позов не визнала повністю, вважаючи його безпідставним з підстав викладених у письмових запереченнях на позов. Заслухавши пояснення відповідачки та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - зобовязання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601,604-609 ЦК України. Згідно із ст.ст. 512-516 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, до якого переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Стаття 610 ЦК України зазначає порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно із статтями 611,612 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд встановив, що до позивачів ТОВ «Кредитні ініціативи», згідно із договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 р. між ними та ТОВ «Просто Фінанс» перейшло право грошових вимог до боржника [PERSON] згідно із додатком № 1 до договору відступлення та в порядку ст.ст. 512,514 ЦК України право вимоги за кредитним договором № 05006673591 від 05.08.2008 р. укладеним між ТОВ «Просто Фінанс» та [PERSON], відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 17370,56 грн. під 8 % річних, зі щомісячним платежем 891,74 грн. і останнім платежем за кредитом 10.08.2011 р., що підтверджується умовами казаного договору та анкетою позичальника з підписами відповідача (а.с. 6-9,12-21). Однак, у звязку з невиконанням відповідачем своїх кредитних зобовязань перед позивачами, у нього виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 10.03.2015 р. складає : 43400,45 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 14310,21 грн., відсотків 4623,56 грн., заборгованості за комісією 21534,73 грн. та штрафу (згідно п.п. 5.2, 5.3 кредитного договору) 2931,95 грн., що підтверджується відповідним розрахунком боргу, зробленого позивачами у відповідності з діючим законодавством та умовами вказаного кредитного договору, перевіреного судом (а.с. 23). У звязку з порушенням відповідачем умов кредитного договору та неповерненням кредиту, відсотків за його користування, позивачами, на адресу відповідача була надіслана досудова вимога № ПФ/Д/18 від 08.04.2015 р., яку отримав відповідач, що підтвердила в судовому засіданні його представниця, однак відповідач залишив вимогу без відповіді та задоволення (а.с. 24). На день винесення судом рішення, жодного доказу оплати відповідачем на рахунок позивачів заборгованості за вищевказаним кредитом, суду не надано. При чому, в судовому засіданні представниця відповідача, заперечуючи проти позову, посилалася на незаконне відступлення права вимоги згідно із договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 18.05.2012 р. між позивачами та ТОВ «Просто Фінанс», стверджуючи, що позивачі, ТОВ «Просто Фінанс», ПАТ «Альфа Банк» порушили права відповідача, передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якому нібито постійно погрожували колектори з приводу повернення боргу, не поставили до відома про передачу його боргів до позивачів та сам відповідач, начебто звертався до ПАТ «Альфа Банк» з заявою про списання його боргів. Суд вважає хибними та безпідставними вищевказані твердження представниці відповідача і такі, що не відповідають обставинам справи, адже ПАТ «Альфа Банк» не має ніякого відношення до предмету спору і не є стороною по справі з приводу даного кредитного договору, що підтверджується їхнім листом на адресу відповідача, а також у звязку з тим, що на думку суду, будь-які права відповідача, передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо прав споживача в разі придбання ним продукції у кредит порушені не були і були повністю дотримані ТОВ «Просто Фінанс» як при укладенні кредитного договору, що підтверджується підписом відповідача у самому договору і у анкеті позичальника, так і при укладенні договору купівлі-продажу кредитного портфелю про відступлення права вимоги від 18.05.2012 р., згода відповідача (боржника) на укладення якого законом не передбачена (а.с. 45,46). Крім того, суд звертає особливу увагу на вищевказані ст.ст. 512-516 ЦК України, якими чітко передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, до якого переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При чому - заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За таких обставин суд вважає вимоги позивачів про стягнення всієї суми заборгованості обґрунтованими, підтвердженими документально, такими, що знайшли своє підтвердження у судових засіданнях та відповідають умовам зазначених кредитних договорів і приписам статті 1050 ЦК України, згідно яких, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 434 грн., які були підтверджені позивачами документально (а.с. 5).

Outcome: approved