Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

31 серпня 2015 року на адресу суду поштою надійшла позовна заява [PERSON] із позовом до державного підприємства « Артемвугілля» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації, витрат на правову допомогу та моральної шкоди. Позивачка, яка була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні та одночасно з позовною заявою подала письмове клопотання про проведення розгляду справи за її відсутності.( а.с.3,20,25). У позовній заяві від 10 серпня 2015 року позивачкою було зазначено про те, що вона з 09 липня 1984 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем і працює у структурному підрозділі підприємства- на шахті імені К.А Румянцева( м. Горлівка), що підтверджено даними її трудової книжки та довідкою підприємства. У порушення положень статті 115 КЗпП України відповідач порушив термін виплати її заробітної плати, про що свідчать дані довідки шахти від 17 липня 2015 року №238, внаслідок чого має місце заборгованість по її заробітній платі за серпень 2014 року-листопад 2014 року у загальній сумі 7332грн. 80 коп. ( серпень 2014 р. - 3123 грн.02 коп., вересень 2014 р. - 1675 грн. 38 коп., жовтень 2014 р.- 1253 грн. 00 коп., листопад 2015 р. - 1281грн. 40 коп.). Крім того, на підставі статті 34 Закону України « Про оплату праці» та статті 1 Закону України « Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати», відповідно до пункту 2 постанови КМ України від 21 лютого 2001року №159 « Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів її виплати», просила стягнути на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у сумі 3781грн 40 коп. ( серпень 2014 р. - 1748 грн. 89 коп., вересень 2014р. - 854 грн. 44 коп., жовтень 2014 р. - 601 грн. 44 коп., листопад 2014 р. - 576 грн. 63 коп.) . Вважає, що незаконними діями відповідача їй була завдана суттєва моральна шкода,пов'язана з трудовими відносинами, яка виявилася у її моральних стражданнях та переживаннях через порушення її законних прав та інтересів, гарантованих Конституцією та чинним законодавством України в частині своєчасного отримання винагороди ( заробітної плати) за свій труд. Вона була позбавлена можливості придбати речі першої необхідності, можливості лікувати чоловіка, який проходив лікування у психоневрологічному диспансері з 01 липня 2014 року по 29 січня 2015 року, в результаті чого він помер. Було порушено звичайний ритм та склад її життя і їй потребувалося прикладати зусилля для їх відбудови. Розмір завданої моральної шкоди оцінює у сумі 15 000 грн., яку і просить стягнути з відповідача. Крім того, просила відшкодувати за рахунок відповідача понесені нею витрати на правову допомогу у сумі 850 грн. Представник відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не використав наданого законом права на безпосередню участю у судовому засіданні.( а.с.22-23,33). 11 вересня 2015 року до суду представником відповідача- адвокатом Ангеліним І.І., який діє на підставі довіреності від 02 лютого 2015 року, було подано письмові заперечення на позов ,згідно яких позовні вимоги не визнані у повному обсязі. На обґрунтування заперечень на позов було зазначено про те, що ДП « Артемвугілля» ( далі- ДП) у порядку виконання Указу Президента України від 14.11.2014 року № 87 « Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 4 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально- економічної ситуації в Донецькій та Луганських областях», постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 та наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25.11.2014 р. №841, починаючи з 28 листопада 2014 року припинило виробничу та фінансово- господарську діяльність як власну, так і діяльність структурних підрозділів на території міста Горлівки Донецької області. Наказом ДП «Артемвугілля» з 28 листопада 2014 року всім працівникам підприємства було надано відпустки без збереження заробітної плати, було запропоновано евакуюватися до регіону, що контролюється українською владою ( з тимчасовим розміщенням переміщених правників у дитячому оздоровчому центрі «Вогник» у місті Святогірськ, що належить ДП). Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців від 10 грудня 2014 року Державне підприємство «Артемвугілля» змінило місцезнаходження з міста Горлівка, пр. Леніна, 13 на місто Слов'янськ, м. Святогірськ, вул. Куйбишева, 66. Було виготовлено нову печатку ДП з зазначенням місцезнаходження - Донецька область, м.Слов'янськ, м. Святогірськ. Крім того, 06 січня 2015 року було проведено інвентаризацію документів ,за результатами якої було складено акт, відповідно до пункту 3.2 якого встановлено, що за період роботи з дати державної реєстрації (19 лютого 2003 року) до зміни місцезнаходження підприємства ( 10 грудня 214 року) місцезнаходження документів( як на паперових, так і електронних носіях) ДП «Артемвугілля» не встановлено, вільний доступ до них не можливий. У тому числі, але не виключно, відсутні: первинні документи, документи фінансово- господарської звітності, документи про трудові відносини, в тому числі про умови та періоди роботи, оплату праці, проведення розрахунків тощо. З урахуванням того, що на даний час адміністративні та виробничі приміщення підприємства утримуються незаконними збройними формуваннями ( так званої « ДНР»), директор по економіці та фінансам, головний бухгалтер не перемістились у місцевість, яка контролюється українською владою та продовжують виконувати невідомі функції у захоплених адміністративних приміщеннях підприємства, то у розпорядженні вказаних осіб знаходяться печатки, штампи, бланки ДП «Артемвугілля», між тим у місті Горлівці взагалі немає жодної особи, яка на законних підставах представляє ДП « Артемвугілля». Вважає, що надана позивачкою довідка про заборгованість по заробітній платі не є належним доказом законності вимог [PERSON], бо ця довідка підписана особами, які на даний час знаходяться у захоплених приміщеннях підприємства та розпоряджаються печаткою підприємства, яка на даний час є не дійсною. За Статутом ДП « Артемвугілля»,будь-яка особа, крім генерального директора, яка не має належним чином оформленої довіреності, не має права видавати будь-які документи від імені підприємства, у тому числі довідки про наявність заборгованості по заробітній платі. Подання суду подібних доказів (довідки про заборгованість за незаконними підписами і не дійсною печаткою) представник відповідача розцінює як використання документів, які виготовлені за сприянням терористичної організації « ДНР», і з цього приводу ДП вже звернулося до правоохоронних органів з заявою про порушення кримінального провадження, в рамках якого будуть з'ясовані обставини отримання такого документа позивачем. Посилаючись на те, що зазначена довідка про заборгованість по заробітній платі у розумінні положень статей 58 та 59 ЦПК України є неналежним, і недопустимим, представник відповідача просив цю довідку не враховувати при прийнятті судового рішення по справі, як у частині стягнення заборгованості по заробітній платі, так і у частині нарахованої компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати. Крім того, представником відповідача також було зазначено про те, що із індивідуальних відомостей про застраховану особу убачається, що позивачка з липня по грудень 2014 року взагалі не працювала, тому не набула права на виплату заробітної плати та врахування цього періоду до страхового стажу, а розмір нарахованої компенсації є не вірним, бо розрахунок такої компенсації повинен містити відомості про нараховану заробітну плату, про суму утриманих податків, а також індекс інфляції. Щодо заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, просив у їх задоволенні відмовити, оскільки позивачкою не надано жодного обгрунтування такої суми шкоди та недоведеність факту завдання такої шкоди, враховуючи відсутність правдивих та об'єктивних даних про наявну заборгованість заробітної плати.( а.с.26-32). З урахуванням поданого письмового клопотання про проведення розгляду у відсутність позивачки, та повторної неявки представника відповідача у судові засідання, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи у відсутність [PERSON] та представника відповідача, на підставі наявних у матеріалах справи документів. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані сторонами по справі докази, суд у межах заявлених позовних вимог ( стаття 11 ЦПК України) установив наступне. [PERSON], [INFO], з 09 липня 1984 року (наказ №487 к від 16.07.1984 р.) працює у державному підприємстві «Артемвугілля» ( у СП «шахті імені КА. Румянцева » у місті Горлівка), що підтверджується наданими даними копії її трудової книжки та довідкою шахти від 17 липня 2015 року ( а.с.9, 12-16, 11) Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справ і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Положеннями статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що перевищує шістнадцять календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Право на своєчасне одержання винагороди за працю (ст. 43 Конституції України) захищається законом. Як убачається із довідки від 17 липня 2015 року за №238, яка видана структурним підрозділом «Ордена трудового Червоного прапору шахта ім. К.А. Румянцева» ДП «Артемвугілля» заборгованість по заробітній платі на користь [PERSON] ( таб. №4829) складає: серпень 2014 р - 3123 грн.02 коп., вересень 2014 р. - 1675 грн. 38 коп., жовтень 2014 р.- 1253 грн. 00 коп., листопад 2015 р - 1281грн. 40 коп., на загальну суму 7332 грн 80 коп. Зазначена довідка підписана посадовими особами шахти- директором, головним бухгалтером та начальником розрахункового відділу, засвідчена печаткою та штампом підприємства.( а.с.11) Загальновідомим є той факт, що за станом, як на 17 липня 2015 року ( дата видачі довідки), так і на час розгляду справи судом по суті, шахта імені К.А. Румянцева знаходиться у місті Горлівка, яке розташоване на території тимчасово не підконтрольній українській владі. Посилання у запереченнях на позов представника відповідача на те, що посадові особи, які підписали зазначену довідку, не мали на це законних підстав, бо такі повноваження надані статутом ДП « Артемвугілля» лише генеральному директору ДП, не приймаються судом до уваги, бо такі посилання не підтверджені відомостями статуту підприємства, а факт звернення до правоохоронних органів з питання використання штампів, печаток цими особами та внесення відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань, як це передбачено положеннями статті 214 КПК України, також не підтверджені перед судом. Крім того, як зроблено у запереченнях на позов представником відповідача посилання, виробнича та фінансово- господарська діяльність як ДП так і його структурних підрозділів, припинена з 28 листопада 2014 року, в той час як заборгованість по заробітній платі позивачка [PERSON] просить стягнути за період з серпня по листопад 2014 року. Із тексту заперечень на позов та долученого до них акту інвентаризації первинних документів та документів фінансово- господарської діяльності від 06 січня 2015 року, убачається, що комісією встановлена втрата первинних документів та документів фінансово- господарської діяльності самого ДП «Артемвугілля», яке до 10 грудня 2014 року мало юридичну адресу: місто Горлівка пр.Леніна, 13, Між тим, довідка про заборгованість по заробітній платі та нараховану компенсацію відносно позивачки [PERSON] видана структурним підрозділом цього ДП, місце розташування якого є місто Горлівка, вулиця Енергетича, 1. Належних доказів відсутності документів щодо трудових відносин [PERSON] із структурним підрозділом ДП « Артемвугілля» - шахтою ім. К.А Румянцева, документів про оплату її праці за період з серпня по листопад 2014 року, суду не надано і такі відомості відсутні у тексті акту інвентаризації від 06 січня 2015 року. На підтвердження своїх вимог, [PERSON] також було надано довідку від 03 серпня 2015 року, яку було видано УПФ України в м. Артемівську Донецької області, згідно якої пенсійне управління має відомості щодо нарахування [PERSON] за період її роботи на підприємстві відповідача з серпня по листопад 2014 року щомісячно саме такого розміру заробітної плати, як про це зазначено у довідці шахти від 17 липня 2015 року. ( а.с.10). Суд вважає необхідним відзначити те, що зазначене управління пенсійного фонду знаходиться на території, підконтрольній Україні. Той факт, що за період з серпня 2014 року по листопад 2014 року включно , не проводилася сплата страхових внесків та не враховувався страховий стаж відносно [PERSON], на думку суду, не свідчить доказом про відсутність заборгованості по заробітній платі, враховуючи при цьому те, що відносини по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України є іншими по правовій суті, і проведення( або не проведення) таких виплат підприємством не залежить від волі робітника. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що довідка шахти від 17 липня 2015 року про заборгованість заробітної плати на загальну суму 7332 грн. 80 коп. на користь позивачки [PERSON] у розумінні положень статей 58 та 59 ЦПК України, є належним доказом по справі, тому ця заборгованість на підставі положень статті 115 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача. Що стосується вимог позивачки відносно стягнення компенсації втрати частини заробітної плати то статтею 34 Закону України «Про оплату праці» ( із змінами та доповненнями) передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари та тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідачем проведено нарахування [PERSON] компенсації втрати частини заробітної плати, про що зазначено у довідці підприємства від 17 липня 2015 року за № 238 і така компенсація складає : серпень 2014 р. - 1748 грн. 89 коп., вересень 2014 р. - 854 грн. 44 коп., жовтень 2014 р. - 601 грн. 44 коп., листопад 2014 р. - 576 грн. 63 коп., усього суму 3781 грн. 40 коп. та підлягає стягненню на користь позивачки. ( а.с. 11) Посилання представника відповідача на невірність проведеного нарахування розміру компенсації не приймається судом до уваги, бо зазначене твердження відповідача не підтверджено належними та допустимими доказами. Згідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 237-1 КзпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Особа, відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факти порушення відповідачем трудових прав позивачки по справі, необхідність звернення її за захистом порушених своїх прав до суду, суд визнає, що ці порушення трудових прав зумовили порушення нормальних життєвих зв'язків позивачки, негативно відбилися на її психічному стані, змусили змінити спосіб життя та вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя, таким чином [PERSON] завдана моральна шкода. Враховуючи те, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь- яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь позивачки, суд приймає до уваги конкретні обставини - час неотримання належних сум по оплаті її праці (за 4 місяці), характер та глибину пов'язаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу її життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості, тому враховуючи вищевказані обставини по справі, суд вважає, що зазначені обставини дають підстави для стягнення на користь позивачки моральної шкоди у сумі 200 грн. При цьому суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості та вважає, що зазначена сума буде належною сатисфакцією завданої моральної шкоди позивачці. Враховуючи те, що заявлені позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь понесених судових витрат на правову допомогу у сумі 850 грн., ніякими документами ( довідками, розрахунками, квитанціями тощо) не підтверджені, суд вважає необхідним у задоволенні цих вимог відмовити у повному обсязі. При зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивачка, на користь якої постановлене рішення, звільнена від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави на підставі статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI та роз'яснень, викладених у пункті 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підлягає стягненню судовий збір у сумі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої станом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, тобто 243 грн. 60 коп. за вимоги немайнового характеру, та судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. за вимоги майнового характеру ( 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати), усього 487 грн. 20 коп.

Outcome: partial