Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

29\~травня 2018\~року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] заінтересована особа: Межівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про оголошення фізичної особи померлою. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що вона та [PERSON], 01 червня 1957 року уклали шлюб. Після реєстрації шлюбу проживали однією сім'єю в квартирі за адресою: [ADDRESS], в наступному складі: вона, чоловік та син, [PERSON] 03.06.2011 року рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька [PERSON], [INFO], було визнано безвісно відсутнім. Рішення суду вступило в законну силу і ніким не оскаржувалося. З 2009 року і до часу звернення до суду відомості щодо [PERSON] його місцезнаходження невідомо, він відсутній у місці проживання та реєстрації більше, як 9 років. Її син [PERSON] помер 24.07.2017 року. Встановлення факту смерті [PERSON] необхідно їй для державної реєстрації факту смерті та оформлення спадкового майна. Заявник просить суд оголосити [PERSON] померлим. Заявник в судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Заінтересована особа: Межівський районний\~відділ державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Дніпропетровській\~області в судове засідання не зявився, про день слухання справи повідомлений належним чином, письмово просить розглянути справу за відсутності їх представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до копії свідоцтва про одруження серії І-ЯР №558604 виданого Калінінським б/ЗАГС міста Сталінська, актовий запис №1372, [PERSON] та [PERSON], 01 червня 1957 року уклали шлюб. Згідно довідки від 18 вересня 2017 року № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої УСЗН Межівської РДА Дніпропетровської області, [PERSON] фактично проживає [INFO]. У судовому засіданні встановлено, що за адресою: [ADDRESS], проживала сімя заявниці у наступному: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та їх син [PERSON], [INFO]. Факт смерті сина заявниці [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ №787960, виданого 06 квітня 2018 року Межівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Інших родичів у [PERSON], окрім дружини заявниці по справі [PERSON] та їх сина [PERSON], який помер 24 липня 2017 року, не має. Рішенням Пролетарського районного суду м. Донецька від 03 червня 2011 року у справі №2-о-49/11, [PERSON], [INFO], було визнано безвісно відсутнім. У судовому засіданні встановлено, що рішення суду набрало законної сили та ніким не оскаржувалося. У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно копії паспорта [PERSON], серія ВА №553517, виданого Пролетарським РВ УМВС України в Донецькій області 14 березня 1997 року, останній народився 20 квітня 1935 року в селі Пасична, Шаталовського району Воронізької області. Окрім того, факт довготривалої відсутності за місцем мешкання [PERSON] з 2009 року по теперішній час також підтверджується письмовими поясненнями заявника [PERSON], посвідченими нотаріально 12 червня 2018 року [PERSON] сільським головою Словянської сільської ради, за реєстровим № 112, а також письмовими поясненнями [PERSON] посвідченими нотаріально 12 червня 2018 року [PERSON] сільським головою Словянської сільської ради, за реєстровим № 111. Як вбачається з матеріалів справи, з 2009 року і до часу звернення до суду відомості щодо [PERSON], його місцезнаходження невідомо, він відсутній у місці проживання та реєстрації більше, як 9 років. Відповідно до ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у звязку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Отже, обовязковою підставою для звернення до суду щодо вирішення питання про оголошення фізичної особи померлою є відсутність відомостей про її місце перебування. Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. У відповідності до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 заяви про встановлення факту смерті особи в певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст. 21 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. При цьому заявник повинен мати особисту цивільно-правову зацікавленість у зміні правового статусу особи, яку він просить оголосити померлою. Для підтвердження цього повинні бути наведені обставини, які свідчать про те, що між заявником та особою, яку він просить оголосити померлою існують особисті або майнові правовідносини - матеріально-правовий звязок або за відсутності такого звязку дані про те, що відсутність фізичної особи є для заявника перешкодою у реалізації субєктивних прав або виконання обовязків. Оголошення [PERSON] померлим є необхідним заявнику для державної реєстрації факту смерті та оформлення спадкового майна. За таких обставин суд вважає, що оскільки про [PERSON] немає ніяких відомостей з останнього відомого місця постійного проживання з 2009 року, тобто більше трьох років, місце його знаходження невідомо, тому є підстави припустити смерть [PERSON] та визнати його померлим. У відповідності до ч.3 ст. 46 ЦК України, фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Крім того, суд вважає необхідним розяснити заявнику, що відповідно до ст. 47 ЦК України, правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом пяти років нерухоме майно, що перейшло до них у звязку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження. Судом розяснено заявнику, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, зявилась, або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи, або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. Судові витрати відповідно до частини 7 статті 294 ЦПК України не відшкодовуються. На підставі наведеного та

Outcome: approved