Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

30.07.2015 року [PERSON] в порядку ст. 556 ЦК України звернувся із позовом до ТОВ «Південбуд», третя особа ПАТ «[PERSON] Аваль» про стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 17.03.2008 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ТОВ «Південбуд» був укладений кредитний договір за № 010/3-0-1/51. 30.10.2008 року за договором поруки за №12/3-0-1/273 [PERSON] прийняв на себе зобовязання у випадку невиконання ТОВ «Південбуд» зобовязань за кредитним договором здійснити виконання зобовязання боржника в повному обсязі. Стверджуючи, що він сплатив за ТОВ «Південбуд» 79\~509,70 дол. США, що станом на 07.07.2015 року становить 1\~690\~845, 00 грн., та вважаючи, що до нього в порядку ст. 556 ЦК України перейшли права кредитора, позивач просив стягнути з ТОВ «Південбуд» спірні грошові кошти. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов підтримали, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. ТОВ «Південбуд» в судове засідання не зявилось, повідомлялось про розгляд справи. Представник третьої особи ПАТ «[PERSON] Аваль» в судовому засіданні вважав, що позов не підлягає задоволенню. Зясувавши обставини справи, дослідивши доводи та докази сторін, на які вони послались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.03.2008 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та ТОВ «Південбуд» був укладений кредитний договір №010/3-0-1/51, за яким ПАТ «[PERSON] Аваль» зобовязалось надати позичальнику кредит в формі не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 500\~000 дол. США, зі сплатою 12, 5 % річних, на строк до 31.03.2011 року. За умовами додаткової угоди до кредитного договору №010/3-0-1/51/1 від 8.05.2009 року розмір кредитної лінії був знижений до 360\~000, 0 дол. США на строк до 17.03.2011 року. Згодом, шляхом укладення ще декількох додаткових угод кінцевим терміном погашення заборгованості визначено - 15.04.2011 року. 30.10.2008 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та позивачем [PERSON] укладений договір поруки за №12/3-0-1/273, за умовами якого останній прийняв на себе зобовязання у випадку невиконання ТОВ «Південбуд» зобовязань за кредитним договором здійснити виконання зобовязання боржника в повному обсязі. Умови кредитного договору в частині надання грошових коштів були виконані банком. ТОВ «Південбуд», однак, в порушення умов кредитного договору не здійснювало обовязкових платежів, наслідком чого у останнього виникла заборгованість за кредитом. Відповідно до п. 2.2 договору поруки поручитель приймає на себе зобовязання, у випадку невиконання Боржником зобовязань за Кредитним договором здійснити виконання зобовязань Боржника у повному обсязі, заявленому Кредитором у письмовій вимозі протягом 10 банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги Кредитора про виконання зобовязань. Згідно із довідкою від 15.01.2014 року наданою начальником Управління проблемних кредитів Одеської обласної дирекції Департаменту проблемних АТ «[PERSON] Аваль», [PERSON] вніс на рахунок погашення заборгованості ТОВ «Південбуд» за кредитним договором № 010/3-0-1/51 від 17.03.2008 року 79509, 70 дол. США. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи витягами з розрахункових рахунків, не заперечувались представником банку в судовому засіданні. Поряд із тим, особа має право звернутися до суду за захистом свого права, виходячи з положень ст.ст. 3,6, 12 -15, 16 ЦК України в порядку п. 1 ч. 2. ст. 6 ЦК України, тобто способом передбаченим законом. Відповідно до частини першої статті 554 ЦК України в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Пунктом 3.1 договору поруки передбачено, що ТОВ «Південбуд» та [PERSON] є солідарними боржниками, а отже, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання кредитного договору. Судом встановлено, що зобовязання за кредитним договором, в повному обсязі ані боржником, ані поручителем не виконані, оскільки поручителем [PERSON] кредитна заборгованість погашена лише частково. Відповідно до ч. 2 ст.556 ЦК України, на яку [PERSON] посилається в обґрунтування своїх вимог, до поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Підставою переходу прав кредитора до поручителя є не угода про уступку права вимоги, а такий юридичний факт, як виконання зобовязання за боржника, з яким закон повязує перехід прав кредитора до третьої особи. Особливою умовою прав кредитора, а відповідно, отримання можливості вимагати сплачене, є виконання зобовязання в повному обсязі. Так, в постанові по справі № 6-466цс15 Верховний Суд України розяснив, що часткове виконання поручителем зобовязань за кредитним договором не породжує переходу до нього прав кредитора за цим договором. Такий висновок Верховного Суду України узгоджується із положення п. 3 ст. 512 ЦК України, який передбачає подібний спосіб заміни кредитора у зобовязанні в наслідок виконання зобовязання боржника поручителем чи заставодавцем (майновим поручителем). Оскільки часткове виконання позивачем зобовязань за кредитним договором не тягне переходу до нього прав кредитора за цим договором, відповідно, у [PERSON], як поручителя не виникло право зворотної вимоги до боржника, сплачені ним грошові кошти не є коштами, які можуть бути стягненні на його користь на підставі ст. 556 ЦК України. Вирішуючи спір, суд враховує рішення Апеляційного суду Одеської області від 20.05.2015 року, яким у задоволенні позову ПАТ «[PERSON] Аваль» до поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Так, за вказаним рішенням банк був позбавлений права на солідарне стягнення з поручителів заборгованості за кредитним договором в звязку з пропуском шестимісячного строку звернення з вимогою до поручителів. Водночас, зазначене висновків суду щодо застосування до виниклих правовідносин статі 556 ЦК України не змінює. Оскільки [PERSON] обрав не правильний спосіб захисту свого права, його вимоги про стягнення грошових коштів в порядку ст. 556 ЦК України є необґрунтованими.

Outcome: dismissed