Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

9 червня 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області у справі № 2/2725/10 від 5 липня 2010 року було постановлено: зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської РДА Київської області виплатити на користь [PERSON] недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік як різницю між фактично виплаченою сумою та належною до виплати відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Стягнути з Управління праці та соціального захисту населенняВишгородської РДА Київської області на користь [PERSON] витрати за оплату інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду справи у розмірі 120 гривень. 7 жовтня 2011 року ухвалою Апеляційного суду Київської області у справі № 22а- 23408/2011 рішення Вишгородського районного суду Київської області від 5 липня 2010 року залишено без змін. Постанова суду набрала чинності 7 жовтня 2011 року. 9 листопада 2011 року Вишгородським районним судом Київської області було видано виконавчий лист про стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської РДА Київської області на користь [PERSON] витрат за оплату інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду справи у розмірі 120 гривень. 18 листопада 2011 року за зазначеним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження ВП № 29955797, його батько - [PERSON] був стороною виконавчого провадження - стягувачем. 21 березня 2013 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області у справі № 4-С-6/13 визнано неправомірними дії державного виконавця з приводу закінчення виконавчого провадження; постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження скасовано; постанову про повернення виконавчого документа скасовано. 17 квітня 2013 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області у справі № 363/864/13-ц ухвалено поновити строк для пред`явлення виконавчих листів № 2-2725/10 на виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 5 липня 2010 року у справі № 2-2725/10. 27 квітня 2013 року до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУ юстиції у Київській області направлено заяву щодо відновлення виконавчого провадження та прийняття виконавчого листа № 2-2725/10 щодо витрат за оплату інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду справи у розмірі 120 гривень. [INFO] [PERSON] помер. 16 січня 2018 року Вишгородським районним судом Київської області було винесено ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження по справі № 2- 2725/10. 24 січня 2018 року Вишгородським районним судом Київської області було винесено ухвалу по справі № 2-2725/10 щодо виправлення описок, які допущені в ухвалі про заміну сторони виконавчого провадження. 11 травня 2018 року позивач повідомив Головне територіальне управління юстиції у Київській області про заміну сторони виконавчого провадження по справі № 2- 2752/2010 та надав оригінали ухвал. 23 жовтня 2019 року Головним територіальним управлінням юстиції у Київській області було внесено до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, за № 60396503 (перша черга) щодо виконання Управлінням праці та соціального захисту населення Вишгородської РДА Київської області рішення Вишгородського районного суду Київської області у справі № 2-2725/10 про стягнення витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду справи у розмірі 120 гривень. 25 червня 2020 року позивач звернувся до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області з проханням як найшвидше передати це рішення до органів, що здійснюють казначейське Услуговування бюджетних коштів, оскільки рішення Вишгородського районного суду Київської області по справі № 2-2725/10 від 5 липня 2010 року щодо стягнення з Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської РДА Київської області витрат на оплату інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду справи у розмірі 120 гривень не потребує здійснення нарахування суми коштів, що підлягає виплаті заявникові за рішенням, яким зобов`язано боржника здійснити нарахування (перерахунок) коштів. 6 серпня 2020 року ним отримано відповідь Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції за № М-2403 від 23 липня 2020 року, що 20 листопада 2019 року встановлено, що постанова Вишгородського районного суду Київської області внесена до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, помилково у зв`язку з тим, що вона не підпадає під дію постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2014 року № 440 «Про затвердження порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою» і в зв`язку з цим, виконавчий документ було повернуто на його адресу. 2 жовтня 2020 року після отримання дублікату виконавчого листа та поновлення строку на його пред`явлення, ним було подано заяву до Управління Державної казначейської служби України у Вишгородському районі Київської області та відповідний пакет документів. У результаті розгляду Управлінням Державної казначейської служби України у Вишгородському районі Київської області надано відповідь листом від 5 жовтня 2020 року № 02-10/457 про повернення документів. 21 листопада 2020 року позивачем було подано скаргу до Державної казначейської служби України. 18 грудня 2020 року повторно подано заяву до Управління Державної казначейської служби України у Вишгородському районі Київської області та відповідний пакет документів. 21 грудня 2020 року було виплачено оплату інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду справи згідно з рішенням Вишгородського районного суду Київської області у справі № 2-2725/10 у розмірі 120 гривень. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання та не проведено виплати інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за порушення строку виконання судового рішення у момент виплати заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційного збільшення боргу у розмірі 211,44 гривень та 3% річних у розмірі 33,18 гривень. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 15 липня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, відповідальним за виконання судових рішень, що гарантовані державою, а також виплати компенсації стягувачу, у разі неперерахування коштів за рішенням суду, є Державна Казначейська служба України, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Крім того зазначив, що з позовної заяви убачається відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та УСЗН Вишгородської РДА чи органом казначейської служби як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними. Отже, у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання в порядку статті 11 ЦК України як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак УСЗН Вишгородської РДА не може бути боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України. Крім цього, статтею 22 ЦК України визначено, що є збитками, проте позивач в порушення зазначеної норми матеріальні збитки розраховує, виходячи з індексу інфляції, хоча даний вид відповідальності передбачений за порушення грошового зобов`язання та не відноситься до матеріальної шкоди. За таких обставин вважають, що положення статті 625 ЦК України не застосовуються до спірних правовідносин, а відповідач не є суб`єктом, що належить до суб`єктів, які завдають шкоду. У зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 27 липня 2021 року позивач надіслав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що за приписами частини другої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема з факту завдання майнової шкоди іншій особі і з факту наявності боргу, встановленого рішенням суду. 27 липня 2021 року представником відповідача надіслано заперечення на відповідь на відзив у яких зазначили, що компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Відтак, позивач, у разі порушення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів строків перерахування коштів за рішенням суду, не позбавлений можливості звернутися до вказаного органу за виплатою компенсації у розмірі 3% річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Просять відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі за необґрунтованістю. Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 4, частини першої статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 13 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області у справі № 2/2725/10 від 5 липня 2010 року яке, залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 7 жовтня 2011 року, зобов`язано Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської РДА Київської області виплатити на користь [PERSON] недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення за 2009 рік як різницю між фактично виплаченою сумою та належною до виплати відповідно до статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Вишгородської РДА Київської області на користь [PERSON] витрати за оплату інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду справи у розмірі 120 гривень. 18 листопада 2011 року за виконавчим листом, виданим Вишгородським районним судом Київської області 9 листопада 2011 року, було відкрито виконавче провадження , зокрема щодо примусового стягнення з управління праці та соціального захисту населення Вишгородської РДА судових витрат у розмірі 120 гривень. 24 грудня 2012 року державним виконавце, на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документу про стягнення 120 грн. Вказану постанову державного виконавця ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21 березня 2013 року скасовано. Ухвалою цього самого суду від 17 квітня 2013 року поновлено строк для пред`явлення виконавчих листів № 2-2725/10 на виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 5 липня 2010 року у справі № 2-2725/10, а 27 квітня 2013 року до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУ юстиції у Київській області направлено заяву щодо відновлення виконавчого провадження та прийняття виконавчого листа № 2-2725/10 щодо витрат за оплату інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду справи у розмірі 120 гривень. 27 квітня 2013 року [PERSON] надіслав до Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУ юстиції у Київській області заяву щодо відновлення виконавчого провадження та прийняття виконавчого листа № 2-2725/10 щодо витрат за оплату інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду справи у розмірі 120 гривень. [INFO] стягував - [PERSON] помер. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 16 січня 2018 року замінено сторону виконавчого провадження у справі № 2- 2725/10, а саме: замінено стягувача з [PERSON] на [PERSON] . 11 травня 2018 року [PERSON] повідомив Головне територіальне управління юстиції у Київській області про заміну сторони виконавчого провадження по справі № 2- 2752/2010. 21 грудня 2020 року [PERSON] було виплачено оплату інформаційно-технічного забезпечення судового розгляду справи відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області у справі № 2-2725/10, у розмірі 120 гривень. Позивачем, посилаючись на положення статті 625ЦК України, заявлено вимоги про стягнення з відповідача суми інфляційного збільшення боргу у розмірі 211,44 гривень та суму 3% річних у розмірі 33,18 гривень нарахованої на виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області. Ннезважаючи на лист [PERSON] від 15 лютого 2021 року, відповідач нараховані до виплати суми позивачу не виплатив. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14 591цс18). Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно із пунктом 5.1 постанови №14 від 17 грудня 2013 року Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання, виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідно до статті 3 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-Х11 «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики (Державним комітетом статистики України) і не пізніше 10 числа кожного місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (стаття 4). Згідно з наданого позивачем розрахунку, з урахуванням індексу інфляції, сума інфляційних втрат за період з жовтня 2011 року по грудень 2020 року становить 211,44 гривень. Відповідно розрахунку позивача розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача, за період з 7 жовтня 2011 року по 21 грудня 2020 року, становить - 33,18 гривень. Управлінням соціального захисту населення Вишгородської районної державної адміністрації Київської області розрахунки позивача не спростовані, власні розрахунки не надані, а тому відсутні підстави для неврахування розрахунків позивача, викладених у позовній заяві. Зволікання відповідача з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних. Крім цього, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення на суму інфляційних втрат та 3% відсотків річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання. Також, викладені заперечення у відзиві на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив не спростовують встановлених судом обставин. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved