Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

29 грудня 2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача суму основного боргу за договором позики у розмірі 258900 грн., суму 3% річних у розмірі 11768 грн., суму втрат від інфляції у розмірі 35922,91 грн. та судовий збір у розмірі 3065,90 грн. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказала на те, що 10 червня 2015 року між нею та [PERSON] було укладено нотаріальний договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно з умовами вказаного договору відповідач отримала від позивача суму грошових коштів у розмірі 10000 доларів США. На день подання позовної заяви за офіційним курсом НБУ за 1 долар - 25,89 грн. Відповідно до п.5.2 Договору позики, кінцевий строк повернення позики 10.07.2015 року. На день подання позовної заяви відповідач свої зобовязання не виконала, письмові претензії щодо повернення боргу ігнорує, у звязку з чим, позивач вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 18 квітня 2017 року було залучено до участі у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики у якості співвідповідача [PERSON]. У судове засідання позивач не зявилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. Згідно письмових заперечень на позов, вказала, що договір позики було укладено 10.06.2015 року і на той час вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який надав згоду на укладення вищезгаданого договору, оскільки кошти були потрібні для розвитку сімейного бізнесу, а тому вважає, що відповідальність за виконання зобовязань по договору позики солідарна. Посилалася на те, що 08.04.2016 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано, а бізнес, який вважається сімейним повністю перейшов до [PERSON], вона залишилася повністю без грошової підтримки та засобів на існування. У звязку із зазначеним вважає, що зобовязання по договору позики повністю повинен виконувати [PERSON] Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у звязку з наступним. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи, 10 червня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики грошових коштів за яким, остання отримала грошові кошти у сумі 10000 доларів США та зобов'язувалася їх повернути у строк до 10.07.2015 року. Вказаний договір позики грошових коштів було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (арк.с.4). Встановлено, що [PERSON] уклала 11 листопада 2016 року шлюб, у звязку з чим, змінила прізвище на «Якушева» (арк.с.37). З договору позики вбачається, що сторони домовилися щодо усіх істотних його умов. Так, ними визначено предмет договору, а саме грошові кошти, строк дії договору, відповідальність у разі невиконання зобов'язання. Встановлено, що станом на 05.12.2016 року офіційний курс одного долара США становив 25,89 грн., що підтверджується відповідним витягом, у звязку цим, сума боргу складає: 10000 доларів США х 25,89 грн. = 258900 грн. Відповідно до ч.2\~ст.625 ЦК України,\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договором позики у п.4.1 визначено, що у разі прострочення позичальником виконання свого обовязку про повернення позики, останній зобовязаний сплатити позику з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проте, відповідно до положень ст.3,\~6,\~12,\~627-629 ЦК\~України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, що не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, однією з яких є свобода договору, та вимогам цивільного законодавства щодо здійснення цивільних прав (п.3 ч.1 ст.3,\~ст.12 ЦК України). Норми\~ч.2\~ст.625 ЦК України\~щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. У випадку порушення грошового зобов'язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені\~ч.2\~ст.625 ЦК України\~інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Таким чином, суд вважає, що позовна вимога в частині стягнення інфляційних витрат в розмірі 35922 грн. 91 коп. задоволенню не підлягає. Вимога позивача про стягнення трьох відсотків річних підлягає задоволенню, та судом враховано, що три відсотки річних необхідно вирахувати наступним чином: 258900 грн. 00 коп. х 3% річних / 365 х 553 (кількість прострочених днів) = 11768 грн. 00 коп. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 270668 грн. 00 коп., з яких: 258900 грн. 00 коп. сума боргу; 11768 грн. 00 коп. три відсотки річних від простроченої суми. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.3\~ст.61 СК України\~якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частинами 1, 2 ст. 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя, вважається що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Під час укладання договору позики, відповідачем [PERSON] було надано заяву, в якій останній надав згоду його дружині [PERSON] на укладання, підписання нею договору позики грошових коштів (арк.с.65). У ч.4 ст.65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Таким чином, оскільки договір позики укладався в інтересах сім'ї та за згодою [PERSON], відповідачі повинні нести солідарну відповідальність в погашенні боргу. Отже, з відповідачів, в солідарному порядку, на користь позивача в рахунок стягнення заборгованості за договором позики підлягає стягненню сума 270668 грн. 00 коп. Інші посилання відповідача суд не приймає до уваги як такі, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому є необґрунтованими. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1532 грн. 95 коп., з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial