Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

31 .07. 2017 р. [PERSON] звернулась з позовом до ТОВ «Тотал Шип Солюшенс» . Вказувала, що вона працювала у відповідача на посаді помічника юрисконсульта. Відповідно до Наказу від 20.07.2017 р. її було звільнено за прогул (відсутність на робочому місці більше трьох годин), незважаючи на подання нею заяви про звільнення за власним бажанням 22.06.2017 р. (на підставі якої останнім її робочим днем було 06.07.2017 р.). З Наказом вона ознайомилась лише після отримання трудової книжки - 20.07.2017 р. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить визнати підстави звільнення незаконними та рішенням суду змінити формулювання її звільнення з ст. 40 п. 4 на ст. 38 КЗпП України звільнення за власним бажанням. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, просив відкласти розгляд справи на 60 діб через відрядження. Заперечень щодо позову не надав. Згідно ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши позивача, дослідивши надані докази, суд встановив таке. Згідно Наказу ТОВ «КДС Хюман ресурс» (правонаступник ТОВ «Тотал Шип Солюшенс» від 25.01.2017 р. [PERSON] призначено на посаду помічника юрисконсульта. З матеріалів справи (а.с. 5-7) вбачається, що згідно записів у журналі реєстрації вихідних та вихідних документів ТОВ «Тотал Шип Солюшенс» позивачкою 22.06.2017 р. була подана керівництву підприємства заява про звільнення за власним бажанням з 06.07.2017 р. та директору було це відомо. Згідно ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Якщо працівник після закінчення попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвати трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою. Отже, при зверненні позивача з заявою про звільнення з 06.07.2017 року з підстав передбачених ст. 38 КЗпП України, нею було виконано умови, передбачені КЗпП України про попередження за два тижні. Проте, відповідач неправомірно не видав відповідний наказ про звільнення з роботи позивача за власним бажанням у зазначений нею день. 06.07.2017 року позивачем відповідачу під кінець робочого дня було передано ключі, обхідний лист та документи. З 07.07.2017 року [PERSON] до роботи у відповідача не приступала, намагалась отримати трудову книжку та розрахунок, зв`язуючись з цього приводу із роботодавцем у телефонному режимі. 14.07.2017 р. відбулася передача справ позивачем. 20.07.2017 року відповідач видав Наказ № 119 від 20.07.2017 року про звільнення позивача за прогул ( в т.ч. відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) ст.40 п.4 КЗпП України. Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставилися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (ст. 139 КЗпП України).\~\~ Так, відповідно до положень п. 4 ч. 1\~ст. 40 КЗпП України\~трудовий договір може бути розірваний власником у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як розяснено в п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 р., при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4\~ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою прогулом вважається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки,\~\~залишення\~\~роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого або середнього спеціального учбового закладу). Прогул є дисциплінарним порушенням і власник підприємства або уповноважений ним орган може накласти на працівника дисциплінарне стягнення, а саме догану або звільнення (ст.147 КЗпП). Відповідно до ст.149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Відповідно до ст.148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Звільнення за прогул проходить суто з ініціативи власника (уповноваженого ним органу). Існують дві умови, за одночасної наявності яких можливе таке розірвання трудових відносин: працівник не зявляється на роботі більше трьох годин протягом робочого дня; прогул відбувся без поважних причин. При визначенні часу, коли про дисциплінарний проступок працівника стало відомо службовій особі, яка користується правом прийому на роботу та звільнення, слід виходити з часу, коли про цей проступок стало відомо безпосередньому начальнику працівника, наприклад майстру, начальнику цеху тощо. Враховуючи те, що відповідачу було відомо про намір позивача звільнитись за власним бажанням, було проведено передачу ключів та документів в останній робочий день, від дати подачі заяви про звільнення, суд вважає доведеним те, що Наказ про звільнення позивача з роботи за прогули є незаконним. Згідно із ч. 3 ст. 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильними або такими, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобовязаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved