Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

31 серпня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] вказуючи, що вона є власником житла і в її житловому будинку, крім інших членів сім'ї, зареєстрована колишня дружина її сина - [PERSON] з малолітнім сином [PERSON]. Вказала, що подружнє життя її сина та невістки не склалося і остання ще в 2004 року разом із малолітнім сином вибула на постійне місце проживання до помешкання своїх батьків в с.Довгалівка Білогірського району, тобто втратила право користування її житловим будинком. Зазначає, що будь-яке особисте майно відповідача [PERSON] в житловому будинку відсутнє, вона не сплачує жодних комунальних послуг за місцем своєї реєстрації, при цьому добровільно знятись з реєстрації не бажає, а тому просила суд визнати її з малолітнім сином такими, що втратили право користування її будинком та зняти їх з реєстраційного обліку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримала повністю, пояснила, що її син [PERSON] з відповідачем в шлюбних відносинах не перебувають, разом не проживають, відносин між собою вони не підтримують, мають спільну дитину, яка на даний час проживає разом із матір'ю, проте остання вже більше 10 років не проживає в її будинку, а тому просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у відповідності до ч. 5 ст. 74, ст. 76 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, в судове засідання двічі не з'явилася, а тому відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] та [PERSON] кожен окремо пояснили, що знають позивача та її невістку [PERSON], підтвердили той факт, що остання з малолітнім сином [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS], що належить [PERSON], не проживає більше 10 років. Вислухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, оскільки обставини, на які вказує позивач знайшли в суді повне підтвердження. Та обставина, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] підтверджуються свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Довгалівською сільською радою Білогірського району Хмельницької області від 25 листопада 2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 листопада 2005 року № 9065527. Згідно акту обстеження комісії при Довгалівській сільській раді Білогірського району Хмельницької області від 26 серпня 2015 року та довідки Білогірського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 11 вересня 2015 року № 20/673 встановлено, що відповідач [PERSON] та її син [PERSON], 2002 року народження, дійсно зареєстровані в житловому будинку, власником якого є позивач [PERSON], однак фактично не проживають у ньому з 2004 року. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, враховуючи, що відповідач не надала доказів того, що між нею та позивачем є інша домовленість про користування житлом, чи про поважність причин не проживання в житловому будинку позивача більше одного року, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратила право користування житловим будинком [ADDRESS], а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Поряд з тим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо зобов'язання зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку за місцем знаходження спірного помешкання задоволенню не підлягають, оскільки саме судове рішення і є законодавчо встановленою підставою для зняття фізичної особи з реєстрації в спеціальному підрозділі управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області. Оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, то вимога про зняття з реєстрації дитини відповідача, [PERSON], 2002 року народження, також є зайвою, так як зняття з реєстрації одного з батьків, що фактично проживає з дитиною поза місцем своєї реєстрації за іншою адресою, є підставою для зняття з реєстрації і дитини, а тому в задоволені позову в цій частині також необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial