overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

9 березня 2016 року позивач звернувся з даним позовом до суду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.11.2008 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, спільне життя з відповідачем не склалося в зв'язку з несумістними розбіжностями у побутовому житті, а також різними поглядами на сімейні цінності та пріоритети у сімейних відносинах. Від шлюбу у них є дитина [PERSON], [INFO]. З відповідачем проживають спільно, проте роздільно ведуть господарство. За таких обставин позивач вважає, що збереження сім'ї є неможливим. Просить розірвати шлюб та встановити часткову опіку над неповнолітньою донькою [PERSON] Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав із підстав, зазначених у позовній заяві. Просить шлюб розірвати, терміну на примирення не надавати. Судові витрати залишити за ним. Оскільки тепер дитина проживає з матір'ю, просить суд дозволити періодичні побачення з дитиною. Відповідач у судовому засіданні позов визнала частково і пояснила, що не заперечує проти розірвання шлюбу, щодо вимоги про встановлення часткової опіки над малолітньою дочкою заперечує, оскільки позивач є батьком дитини і вона не перешкоджатиме їхньому спілкуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 07.11.2008 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 4). Від спільного шлюбу в них малолітня дитина (а. с. 5). Подружнє життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги. Вони фактично припинили шлюбні стосунки, шлюб між ними існує формально. Вищенаведені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя суперечить їх інтересам, а отже заяву необхідно задовольнити частково. Враховуючи, що встановлення часткової опіки не передбачено чинним законом, суд дійшов висновку, що у задоволенні цієї частини позову неохідно відмовити. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

9 березня 2016 року позивач звернулася з даним позовом до суду. Позовні вимоги мотивує тим, що після смерті матері [PERSON] відкрилася спадщина на майно, яка складається з житлового будинку, однак отримати в Локачинській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на нього не може через відсутність правовстановлюючих документів. Спадщину прийняла шляхом фактичного володіння спадковим майном. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримала позов з підстав, зазначених у позовній заяві і вказала, що її сестри відмовилися від своєї частки спадщини. Відповідачі [PERSON], [PERSON] позов визнали і вказали, що відмовилися від своєї частки спадщини, інші особи на майно не претендують, не заперечують проти визнання права власності на будинок за позивачем. Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом звернення в Локачинську державну нотаріальну контору, що підтверджується спадковою справою №153/2004 від 23.04.2004 року, інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовились, подавши відповідну заяву нотаріусу (а. с. 7, 8, спадкова справа). Спірне майно належало спадкодавцю, що підтверджується довідкою Дорогиничівської сільської ради Локачинського району №466 від 20.10.2011 року та витягом з погосподарської книги №1 за 2003 рік (а.с. 4, 5). Так як, на момент відкриття спадщини спадкодавцю належало право власності на спірне майно, то суд прийшов до висновку, що право власності на нього переходить до позивача, як спадкоємця за законом і за ним необхідно визнати право власності на житловий будинок з господарськими спорудами. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

9 березня 2017 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, в якому зазначала, що їх з відповідачем неповнолітня донька [PERSON], [INFO], проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, але відповідач, який є її батьком, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, хоча зобовязаний це робити і працездатний, тому просила стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1500 грн., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання сторони не зявилися, від позивачки надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі та задовольнити позов. Відповідач також в судове засідання не з`явився, надіслав заяву, в якій позов визнав частково, заперечував проти розміру аліментів, які вимагала позивачка, погодившись зі сплатою аліментів в розмірі 1200 грн. Суд, дослідивши письмові докази в справі, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Сторони з 15 грудня 2011 року перебували у шлюбі, за час якого в них народилась донька [PERSON], [INFO]. Відповідач є її батьком, що не оспорюється. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 та ч. 1 ст. 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач працює неофіційно і має нерегулярний (мінливий) характер доходів, що він визнав в своїй заяві на адресу суду про розгляд справи без його участі, тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи обовязок батька утримувати свою дитину до її повноліття, передбачений ст. 180 СК України, вимоги ст. 182 СК України, в тому числі матеріальне становище дитини, стан її здоровя та стан здоровя і матеріальне становище платника аліментів, суд прийшов до висновку, що відповідач зобовязаний та має можливість сплачувати аліменти в сумі 1200 грн. щомісячно на утримання своєї доньки. Суд вважає помилковим прохання позивачки про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, з визначенням мінімального розміру щомісячних аліментів, оскільки такий мінімальний розмір може мати місце при стягненні аліментів в частині від всіх заробітків відповідача. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 640 гривен. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

9 березня 2021 року позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 17 грудня 2005 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 162, від якого неповнолітніх дітей не мають. Причиною розірвання шлюбу є те, що сторони мають несумісні характери, принципову відмінність поглядів на спільне життя в побутових питаннях, внаслідок чого між ними погіршилися сімейно-шлюбні відносини. Вони мають різні погляди на життя та майбутнє. З 2014 року проживають окремо та не підтримують сімейно-шлюбні відносини. Відповідач відмовляється від розірвання шлюбу в органах драцсу, тому просить шлюб між сторонами розірвати, після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». У судове засідання сторони повторно не з`явилися, про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені, направили заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позивач позов підтримує повністю, відповідач позов визнає повністю, наслідки чого йому відомі та зрозумілі. Виходячи з наведеного суд вбачає, що у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно ч. 4 до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 17 грудня 2005 року, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 162, від якого неповнолітніх дітей не мають. Прізвище позивача до реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства з 2014 року, примирення між ними не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача. Після розірвання шлюбу позивача іменувати прізвищем « [PERSON] ». Враховуючи право відповідача на визнання позову та те, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вбачає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову. Роз`яснити сторонам, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. При поданні позовної заяви позивач сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вбачається за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 454,00 грн, на підставі копії цього рішення та копії квитанції про сплату судового збору. Решту судових витрат стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

9 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області 12 серпня 2012 року, актовий запис № 34. Даний позов [PERSON] обґрунтував наступним. 12 серпня 2012 року він зареєстрував шлюб із [PERSON] Від спільного проживання у сторін дітей не має. Причиною розірвання шлюбу є те, що у сторін не склалося спільне життя, вони перестали розуміти один одного, на протязі року сторони проживають окремо. Позивач переконався, що примирення і збереження сім'ї бути не може. Наміру поновлювати сімейні стосунки він не має. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON]. Суд, розглянувши заяви сторін по справі, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що фактичні взаємини подружжя, а саме сторін у справі не склались. Причинами розірвання шлюбу є те, що сторони перестали розуміти однин одного через різні погляди на життя, сторони проживають окремо, поновлювати сімейні відносини не мають наміру. Суд встановив, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивач [PERSON] при зверненні до суду поніс судові витрати, що складаються зі сплати судового збору в розмірі 243,60 грн., які підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-02 00:00:00

9 вересня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 15 травня 2011 року у Городищенській сільській раді Луцького району Волинської області вона зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 2. Від шлюбу в них є дочка - [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки з чоловіком не склалися. По багатьох питаннях сімейного життя вони не можуть знайти взаєморозуміння, через що між ними без будь - яких причин часто виникають сварки. Вже більше ніж дев'ять місяців вони проживають окремо, сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. З цих причин дальше спільне життя стало неможливим. Посилаючись на зазначені обставини, просила шлюб з відповідачем розірвати, неповнолітню дитину залишити проживати з нею, залишивши їй прізвище [PERSON], та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але у своїй письмовій заяві просить слухати справу у її відсутності, що на думку суду, є можливим, позовні вимоги підтримує і просить задоволити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча у встановленому законодавством порядку завчасно повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення, про причини неявки суд не повідомив. Приймаючи до уваги, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності відповідача [PERSON], ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до повного задоволення. Відповідно вимог ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом доведено, що сторони не бажають зберегти сім'ю і для цього не приймають ніяких заходів, протягом останніх восьми місяців проживають окремо і не підтримують сімейних стосунків, ведуть окремий спосіб життя, позивач наполягає на розірванні шлюбу, неявка відповідача в суд, на думку суду, свідчить про його бажання розірвати шлюб. З цих підстав суд вважає, що подальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам дочки, а тому є всі підстави шлюб розірвати, залишивши дитину проживати з матір'ю. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З цих підстав суд вважає за доцільне позивачу за її вибором залишити право надалі іменуватися прізвищем [PERSON]. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243 гривень 60 копійок судового збору, сплачених [PERSON] при подачі позову в суд і документально підтверджених.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

9 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у виді земельних ділянок та іншого майна. У встановлений законом строк позивачка прийняла спадщину, оскільки постійно до дня смерті спадкодавця з ним проживала, однак у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлена в зв'язку з втратою правовстановлюючого документа. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій справу просила розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник Очеретнянської сільської ради до суду не з'явився також, у телефонному режимі повідомив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беззаперечно встановлено, що [PERSON], який помер [INFO] (свідоцтво про смерть - а.с.8) був власником земельних ділянок, розміром 1,1866 га та 1,5235 га., що розташовані на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області (а. с.11-12). У встановлений законом строк позивачка прийняла спадщину, однак у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено в зв'язку з втратою правовстановлюючого документа (повідомлення про втрату в газеті а. с. 10). Дані правовідносини у системному зв'язку регулюються: - ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном; - ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ст.392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності; - ст.1218 ЦК України, відповідно до якої, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], який помер [INFO], був власником земельних ділянок, розміром 1,1866 га та 1,5235 га., що розташовані на території Очеретнянської сільської ради Погребищенського району Вінницької області; [PERSON] як спадкоємиця першої черги за законом у встановлений законом строк прийняла спадщину, однак в зв'язку з втратою правовстановлюючого документу не може належним чином нею розпорядитися, то з метою захисту майнових прав позивачки, необхідно визнати за нею право приватної власності на це майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

9 вересня 2014 року позивач звернувся з даним позовом до суду. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 8 лютого 1976 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Дорогиничівської сільської ради, актовий запис № 3. Від спільного шлюбу в них є двоє повнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з тим, що у них протилежні погляди на подружнє життя. Вже більше тридцяти років вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Вважає, що збереження сім'ї є неможливим, оскільки шлюбні відносини між ними фактично припинені. Просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та пояснив, що більше тридцяти років вони з відповідачкою разом не проживають. Просить розірвати шлюб. Терміну на примирення не надавати. Відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підставна та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається із ст.ст. 111, 112 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства та з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 8 лютого 1976 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Від спільного шлюбу в них є двоє повнолітніх дітей. Подружнє життя сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги. Налагодити подружні стосунки вони не бажають. Вони фактично припинили шлюбні відносини і не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства більше тридцяти років, шлюб між ними існує формально. Вжиті судом заходи до примирення подружжя позитивних наслідків не дали. Вищенаведені обставини свідчать про те, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін, а отже заяву необхідно задовольнити. Враховуючи, що на момент подачі позовної заяви позивач був звільнений від сплати судового збору, судовий збір в користь держави слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved