Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

29 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт смерті його матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Луганськ. В обгрунтування\~заяви заявник\~зазначив,\~що [INFO] померла\~його мати\~ [PERSON] .\~Проте,\~отримати свідоцтво\~про смерть\~матері у\~відділі державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~на території\~України заявник\~не може,\~оскільки факт\~смерті відбувся\~на тимчасово\~окупованій території\~України,\~і будь-які документи, що видані органами, створеними всупереч\~законодавству України, є недійсними і не створюють правових наслідків. Встановлення даного факту необхідно заявнику для державної реєстрації смерті матері. Заявник у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник заінтересованої особи - Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду надіслав клопотання про розгляд заяви без участі представника відділу та вказав, що заперечень проти прийняття рішення не має і покладається на розсуд суду. У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження заявника (а.с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Артемівським відділом запису актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції 30 серпня 2021 року, [PERSON] померла [INFO] в м. Луганськ, актовий запис № 1737 (а.с. 9). Заявник звернувся до Чернігівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із заявою про проведення державної реєстрації смерті матері - [PERSON] . Однак, 19 жовтня 2021 року Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) заявнику надано відмову у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки подані заявником документи не є підставою для державної реєстрації смерті і не відповідають вимогам чинного законодавства України (а.с. 13). Відповідно до положень статті 49\~Цивільного кодексу\~України смерть фізичної особи є актом цивільного стану та підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно із частиною першою статті 17\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію актів\~цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. Пунктом 8 частини першої статті 315\~ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №\~5\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення» суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Згідно з абзацом 2 частини першої\~статті 317\~ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. 15 квітня 2014 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відповідно до приписів статті 1\~цього Закону тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року. Статтею 3\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» визначено, що тимчасово окупованою територією визначається: 1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; 2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; 3) надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями. Відповідно до частини першої статті 5\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно із частинами першою, другою, третьою статті 9\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, оскільки смерть [PERSON] настала в м. Луганськ, тобто на тимчасово окупованій території України, і отримати лікарське свідоцтво про смерть, видане компетентним органом державної влади України - є неможливим, а тому єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті. За таких обставин, у зв`язку з тим, що реєстрація органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті [PERSON] на підставі свідоцтва про смерть, виданого органом влади,\~який створений\~всупереч законодавству\~України, не можлива, а тому суд знаходить підстави для задоволення заяви. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved