overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

30.08.2016 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. В обґрунтування позову послалась на те, що шлюб з відповідачем був укладений 11.07.2006 року. Від шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, приводом звернення до суду стало те, що у них часто виникали сварки та непорозуміння, вони перестали розуміти один одного, втратили почуття. Сторони в судове засідання не з'явились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути за їх відсутності. Позивач, підтримавла позовні вимоги. Відповідач зазначив, що на розірвання шлюбу погоджується. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.07.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 11.07.2006 року Радехівським відділом реєстрації актів цивільного стану районного управління юстиції Львівської області. Від подружнього життя у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію народження та посвідченими перекладами. Сімейне життя в сторін не склалося, позивач у позовній заяві вказує, що не має наміру надалі перебувати з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. За таких обставин суд доходить висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, а тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України . На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

30.08.2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 30.12.2011 року Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис за №1130, зазначивши в обґрунтування позову, що у шлюбі з відповідачем прожили до грудня 2015 року і з того часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюб розпався тому, що відповідач зустрів іншу жінку і пішов до неї, залишивши її з двома малолітніми дітьми. Строк на примирення просить не надавати, оскільки на сьогодні їх шлюб існує формально і їх сімю вже зберегти не можливо. Спору про місце проживання дітей між ними не існує, діти залишаються проживати разом з нею. В судове засідання позивач не зявилась, направивши письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, у звязку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутність. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом установлено, що 30.12.2011 року Першим Приморським відділом ДРАЦС Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON], актовий запис за №1130, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖД №161731 /а.с.4/. Від шлюбу подружжя [PERSON] мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтвердь-жується копіями свідоцтв про їх народження /а.с.8-9/. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з обставин, викладених позивачем у позовній заяві, суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки їх шлюб на сьогодні існує формально, підстав для надання сторонам строку на примирення не вбачається, за таких обстави, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

30.08.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 05.03.2010 року, від шлюбу дітей не мають. Подружнє життя не склалося, сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву в якій просила про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно частини 2 статті 197 ЦПК України справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.03.2010 року, від шлюбу дітей не мають. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

30.08.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстровано 12.09.2009 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON]. Подружнє життя не склалося, сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу є недоцільним. У судове засідання позивач не зявилася, подала до суду заяву в якій просила про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій позов визнав та не заперечує проти задоволення. Згідно частини 2 статті 197 ЦПК України справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.09.2009 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Враховуючи те, що сторони припинили шлюбні відносини та ведуть окреме господарство, суд доходить висновку, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

30.08.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову послалася на фактичне припинення шлюбних відносин та неможливість спільного проживання з відповідачем однією сімєю. Сторони в судове засідання не з'явилися, при цьому позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач про причини неявки не повідомив. Згідно положень частини другої статті 197 ЦПК України справу розглянуто без фіксації судового засідання технічним засобом. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі з 10.07.2010 року, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сімї. Як убачається з позовної заяви, тривалий час сторони проживають окремо. Вони припинили шлюбні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Відповідно до частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Оскільки позивач не бажає подальшого збереження шлюбу та спільного проживання однією сімєю з відповідачем, заявлений позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

30.08.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що від цивільного шлюбу з відповідачем вона має неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться у неї на утриманні. В свідоцтві про народження батьком дитини вказано відповідача. З початку червня 2016 року вони припинили сімейні стосунки і проживають окремо. Відповідач грошову допомогу на утримання дитини не надає і добровільно відмовляється її надати. Він працездатний. Просить стягнути з відповідача в її користь аліменти, на утримування дитини у розмірі 1/4 частки від його доходу щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття. Позивачка в судовому засідання уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути аліменти з відповідача в розмірі ? частини від його доходу щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття. Відповідач у судове засідання не з?явився, по невідомій причині, хоча про час слухання справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладання справи до суду не надходило. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутність або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач надав згоду на ухвалення заочного рішення. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у цивільно - шлюбних відносинах з відповідачем в період з липня 2006 року по червень 2016 року. Від цих відносин мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей, інші обставини, що мають істотне значення для справи. Таким чином, вимоги позивачки про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітків відповідача, щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дитини, є законними і підлягають задоволенню. Крім того, згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі статей 3, 8, 10, 14, 15, 215, 217 ЦПК України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

30.08.2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем вона має неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться у неї на утриманні. Відповідач грошову допомогу на утримання дитини не надає і добровільно відмовляється її надати. Він працездатний. Просить стягнути з відповідача в її користь аліменти, на утримування дитини у розмірі 1/4 частки від його доходу щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття. Позивачка в судовому засідання підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, та не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.1994 року. Рішенням Краматорського міського суду від 23.01.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей, інші обставини, що мають істотне значення для справи. Таким чином, вимоги позивачки про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітків відповідача, щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання дитини, є законними і підлягають задоволенню. Крім того, згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі статей 3, 8, 10, 14, 15, 215, 217 ЦПК України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

30.08.2016 року позивачка звернулась з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки - [PERSON] [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку відповідача, щомісячно. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.06.2002 року у Синюхинобрідській сільській раді Первомайського району Миколаївської області, актовий запис № 6 сторони зареєстрували шлюб, який на даний час ще не розірвано. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON] [INFO] даний час шлюбні відносини між ними припинено, відповідач проживає окремо. Донька залишалась проживати з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, тому вона була змушена звернутись до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, однак на адресу суду направила заяяву в якій просила розглчядати справу без її участі, позовні вимоги уточнила просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу , але не менше 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття доньки. Відповідач в судове засідання також не з'явився, надав заяву в якій просив розглядати справу без нього, уточнені позовні вимоги позивачки визнав та не заперечував проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи,заяви сторін приходить до наступного. Із копії свідоцтва про народження видно, що [PERSON] народилась 29.10.2002 року, і її батьками являються [PERSON]Ю та [PERSON]М . Довідкою про склад сім'ї від 29.08.2016 року підтверджено, що донька проживає з позивачкою. Ст. 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 182 ч.1 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Ст. 183 ч. ч. 1, 2 СК України передбачають, що частка заробітку ( доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину визначається судом. На підставі викладеного, враховуючи відсутність заперечень проти позовних вимог відповідача, суд знаходить позовні вимоги доведеними і підлягаючими задоволенню. На підставі п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах платежу за один місяць, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

30.08.2016 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що вона з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах від яких мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. Належної добровільної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Позивачка у позовній заяві просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Позивачка в судове засідання не з*явилася, у заяві на ім*я суду просила справу слухати у її відсутності, позовну заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити. Відповідач у судове засідання не з*явився, у заяві на ім*я суду просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частина 3 ст. 181 та ст. 183 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері або батька, або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на утримання дітей, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітню доньку: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження, де батьком вказаний «Криворучко Артем Вікторович» (а.с.2). Відповідач працездатний та має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Тому, виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 84, 180 -183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

30.08.2016 року позивач ТОВ Бахмут енергія звернувся до суду з заявою, яку в подальшому уточнив та в якій вказує, що відповідачу по справі [PERSON], яка є власником квартири за адресою: м. Артемівськ (Бахмут) Донецької області, вул. Горького, 39/161, підприємство ТОВ Бахмут-енергія регулярно надавало послуги по постачанню теплової енергії, за які необхідно щомісячно вносити плату за встановленими тарифами. Порушуючи чинне законодавство, відповідач тривалий час ухиляється від сплати вартості наданих їй послуг і, не зважаючи на попередження, у добровільному порядку заборгованість, яка утворилася за період з 01.12.2008 року по 01.06.2016 року, не погашає. Розмір заборгованості за вказаний період складає 8\~488 грн. 39 коп. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму боргу, а також судовий збір у сумі 1\~378 грн., сплачений ним при подачі позовної заяви. У судове засідання представник позивача не зявилася, від неї надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу у її відсутність та вказала, що на вимогах позовної заяви наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, вона у встановленому законом порядку була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки вона суд не сповістила, від неї не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: м. Бахмут (Артемівськ) Донецької області, вул. Горького, 39/161, що підтверджується довідкою ТОВ «ТБК «Схід» (а. с. 32) та отримує послуги по теплопостачанню, які надає позивач. Порядок надання послуг та розрахунків встановлено відповідно до Закону України Про житлово-комунальні послуги, а також Правилами надання послуг по централізованому опаленню, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Згідно зі ст. 32 Закону України Про житлово комунальні послуги та ст. 162 ЖК України, плата за послуги по постачанню теплової енергії і гарячого водопостачання стягується за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Судом встановлено, що відповідач дійсно не виконує своїх обовязків по оплаті за надані їй послуги і має заборгованість, що виникла за період з 01.12.2008 року по 01.06.2016 року у розмірі 8\~488 грн. 39 коп. Це підтверджується витягом з особового рахунку № 16116. (а. с. 4). Крім того, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1 378 грн. 00 коп. Ці кошти також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Беручи до уваги наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

30.08.2016 року представник позивача [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про припинення права користування приміщенням, усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення приміщення та виселення, в якому він зазначив про те, що 17.08.2016 року [PERSON] придбав за договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS]. Позивачу було доведено та відомо про факт реєстрації у вказаному приміщенні [PERSON] та [PERSON], про що зазначено в абз. 2 п. 1.5 договору купівлі-продажу квартири. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування га розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Ст. 150 ЖК УРСР передбачено, зокрема, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Ст. 155 ЖК УРСР гарантує, що власника не може бути позбавлено права користування квартирою. На даний час [PERSON], [PERSON] втратили право на користування зазначеною вище квартирою. Сумісне проживання [PERSON] та [PERSON], [PERSON] в одній квартирі є неможливим. Отже, виникає необхідність в усуненні перешкод у користуванні квартирою [PERSON] шляхом виселення [PERSON], [PERSON]. За ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом, та проводиться добровільно або в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: partial