Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

30.04.2015 року [PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач), про усунення перешкод в користуванні житловим будинком розташованого за адресою [ADDRESS], посилаючись на положення статей 316, 319, 391 ЦК України, та просить зняти з реєстрації Відповідача з вказаної адреси. В судовому засіданні, Позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, та пояснили, що Позивач бажає зняти з реєстрації свою колишню невістку, яка не проживає за вказаною адресою з травня 2013 року. На даний час Позивач має намір зареєструвати інших осіб, а також оформити субсидію. Однак цьому заважає реєстрація Відповідачки, яка вимагає грошові кошти. Відповідачка проти позову заперечувала, так як побут в будинку вони облаштовували разом зі своїм колишнім чоловіком. Пропозиція надати гроші була, однак як компенсація при поділу спільного майна подружжя, однак колишній чоловік категорично відмовився від цього. Факт не проживання за вказаною адресою не заперечувала, так як під час проживання склалися складні взаємовідносини зі свекрухою та колишнім чоловіком. У зв'язку з чим вона вимушена була переїхати до іншого будинку. Розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, доводи позовної заяви, вислухавши пояснення сторін та показання свідка, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що будинок в якому зареєстрована Відповідач та який розташований за адресою [ADDRESS] належить Позивачці, що Відповідачем не заперечувалося. Відповідач не проживає за вказаною адресою з травня 2013 року, що підтверджується довідками Іванівської сільської ради №423 та №183 від 27.04.2015 року, а також актом обстеження матеріально-побутових умов. Зазначений факт підтвердив і допитаний свідок [PERSON] Доказів зворотного Відповідачем не надано. Суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Однак зазначеної вимоги Позивачем не пред'являлося. Вказане узгоджується з правовою позицією ВСУ викладеної в постанові суду від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. За таких обставин, враховуючи межі розгляду справи, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття особи з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. Інші доводи сторін, висновків суду не спростовують. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову, процесуальні витрати Позивача відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed