Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

31.01.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Мосієнко». В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що вона перебуває з відповідачем [PERSON] в шлюбі, зареєстрованому 12.08.2000 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області, актовий запис 538. Сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Шлюбно-сімейні відносини припинені, близьких стосунків не підтримують внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя та вирішення соціально побутових проблем. Збереження сім'ї неможливе. В судовому засіданні 23.03.2017 року позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Вважала примирення неможливим. В судове засідання 10.05.2017 року позивач не зявилася. Про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. 26.04.2017 року позивач подала письмову заяву, в якій просила справу слухати без її участі, повідомила, що примирення не відбулося, просила розірвати шлюб. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову про розірвання шлюбу, вважав можливим збереження сім'ї та примирення. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Жижина), зареєстрували шлюб 12.08.2000 року в Відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області, актовий запис 538, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданим 12.08.2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кременчуцької міської ради Полтавської області. Сторони визнали, що мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 55 СК України визначено обовязок подружжя турбуватися про сімю. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Статтею 56 СК України, передбачено право дружини та чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Так кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання цього недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, передбачено, що проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. І цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, врахувати наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, коли це можливо, під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст.111 СК України, суд вжив заходи щодо примирення подружжя, за клопотанням відповідача надавши їм строк для примирення. Фактично справа розглядалася з моменту звернення до суду 31.01.2017 року і до 10.05.2017 року, тобто майже 4 місяці і 10 днів. Проте [PERSON] та [PERSON] не примирилися. 26.04.2017 року [PERSON] подала письмову заяву, в якій зазначила, що примирення неможливо, наполягала на розірванні шлюбу. Після закінчення призначеного судом строку примирення, визначено ст.111 СК України якщо примирення подружжя не відбулося відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання йього недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, суд вирішує справу по суті. В ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. А тому, суд вважає за необхідне розірвати шлюб сторін. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на наведене, позові вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати.

Outcome: approved