Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

29.12.2020 [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до ФОП [PERSON] , в якій прохала визнати договір індивідуального номеру замовлення GU00722 від 06.07.2020, укладений між нею та відповідачем недійсним, стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 4000 грн, компенсацію моральної шкоди у розмірі 4000 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2000 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказала, що 06.07.2020 між нею та відповідачем було укладено вказаний договір і передано кошти у розмірі 4000 грн, як завдаток. За вказаним договором замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій за максимальними розцінками виконавця, площею 9,738 кв.м, вартість виробів становить 24293 грн, завдаток 4000 грн, борг до передачі у власність становить 20293 грн, який повинен бути сплачений замовником не пізніше 20 днів з дня внесення завдатку. Наступного дня, ознайомившись із договором, позивач виявила, що договір не містить повних реквізитів виконавця, особу, яка буде виготовляти вікна, відсутня характеристика товару, паспорт на вироби, відповідність виробів державним стандартам. Тому, з метою уточнення та недопущення подальших непорозумінь, розірвання вищевказаного договору, 07.07.2020 позивач зателефонувала до ФОП [PERSON] , і остання у розмові запевнила, що умови договору будуть змінені, металопластикові вікна виготовлять, привезуть та встановлять. Проте договір змінено не було і відповідач на зв`язок більше не виходила. В подальшому у телефонній розмові з адвокатом позивача, відповідач погодилась повернути незаконно отримані кошти, проте їх не повернула, у зв`язку із чим, 18.08.2020 на адресу відповідача було направлено повідомлення про вирішення спору на мирних умовах, яке відповідачем було проігноровано. Посилаючись на те, що укладений договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та не був спрямований на настання реальних наслідків, позивач прохає визнати його недійсним. Вважає, що протиправною поведінкою відповідача їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у розмірі 4000 грн, і яка полягає у душевних стражданнях та вимушеній зміні її звичайного укладу життя. Ухвалою суду від 04.01.2021 прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.20). Отримавши копію ухвали суду від 04.01.2021 про відкриття провадження у справі та копію позову з додатками (а.с.27) відповідач правом на подання відзиву не скористалась. За ухвалою суду від 15.03.2021 підготовче провадження у справі було закрито із призначенням справи до розгляду по суті (а.с.50). \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи сторони та представник позивача до суду не прибули. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, в якому позовні вимоги нею були підтримані у повному обсязі, проти винесення заочного рішення заперечень не мала. Відповідачем причини не прибуття у судове засідання повідомлені не були, клопотання про відкладення розгляду справи не надходили. У відповідності до вимог ч.1\~ст.281 ЦПК України, 06.05.2021 судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~Відповідно до ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Як встановлено судом, згідно з копією паспорта серії [NUMBER] (а.с.8-9), місце проживання позивача [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією посвідчення серії [NUMBER] (а.с.10) позивач є пенсійно-забезпеченою особою і отримує пенсію за віком. \~ \~ \~ \~За відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.11) [PERSON] зареєстрована як фізична особа-підприємець з видами діяльності: 46.19 діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (основний); 47.19 інші види роздрібної торгівлі неспеціалізованих магазинах; 96.09 надання інших індивідуальних послуг. 06.07.2020 між [PERSON] (замовник) та ФОП [PERSON] (виконавець) було укладено договір індивідуальний номер замовлення GU00722 (а.с.12-13) з додатком №1 до нього (а.с.14), за яким: замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій (далі виробів) за максимальними розцінками виконавця (п.1.1); якість виробів, що поставляються за договором повинна відповідати технічним умовам виконавця, нормам якості для даного виду виробу (п. 1.3.); загальна площа виробів становить 9,738 м.кв., колір профілю - білий, заповнення 4-16-4, профіль ПВХ - WIN-open, вид конструкції на технічному кресленні з боку петель (п. 1.4 - 1.8). За умовами договору вартість виробів становить 24293 грн (п.2.1); завдаток - 4000 грн (п.2.2); борг «до передачі у власність» 20293 грн (п.2.3). Замовник зобов`язується оплатити вартість виробів, що становить 24293 грн (п.3.1); борг «до передачі у власність» повинен бути погашений замовником не пізніше 20 днів з дня внесення завдатку (п.3.1.1); після виконання п.3.1 виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби упродовж 28 робочих днів. У разі якщо вироби мають нестандартну комплектацію (ламінація; непрямі кути; шпроси; тонування; арочний вигин і тп.) термін передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 40 робочих днів (п.3.2). Позивачем на адресу відповідача 18.08.2020 було надіслано заяву з проханням повідомити про вирішення спору на мирних умовах. Суд вказує, що у відповідності до відповідно до\~ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з п.3 ч.1\~ст.3 ЦК України\~загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу\~(ч.1\~ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч.1, ч.3, ч.5\~ст. 203 ЦК України,\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно\~із ст.216 ЦК України,\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до п.7\~ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Згідно із ч.1\~ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика, зокрема, включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману (п.2) ч.1\~ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» Відповідно до п.1), п.3), п.6) ч.2\~ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»,\~якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: основних характеристик продукції, таких як її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Відповідно до п.1), п.3), п.4) ч.3\~ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», \~забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; відмова від пред`явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення або ненадання товару протягом розумного строку чи демонстрування дефектного зразка; недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, вчинені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Як визначено ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання правочину недійсним. Вирішуючи спір, суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція ґрунтується, в тому числі, на\~рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004\~у справі № 1-33/2004. \~ \~ \~ \~Встановивши фактичні обставини справи, виходячи з досліджених доказів та розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд доходить висновку про обґрунтованість позову з підстав порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Суд приймає до уваги, що спірний договір було укладено поза межами офісного приміщення відповідача, а саме у квартирі позивача [PERSON] , 1950 року народження, що спонукало останню до швидкого укладення договору і позбавило достатнього часу для прийняття свідомого рішення. Зокрема, як зазначає позивач, лише на наступний день після укладення договору індивідуального номеру замовлення GU 00722 від 06.07.2020, вона з`ясувала, що в договорі фактично відсутня характеристика товару, паспорт на вироби, відповідність виробів державним стандартам, не зазначено повні реквізити виконавця, а також порядок пред`явлення претензій у разі неякісного виконання робіт. Суд погоджується з вказаними доводами позивача. Крім того, суд встановив, що у пункті 1.1. укладеного між сторонами договору зазначено, що «виконавець зобов`язується організувати роботи», а не виконати роботи (надати послуги), як це передбачено чинним законодавством (ст.ст.\~837,\~901 ЦК України); у пунктах 2.1., 2.2., 2.3. Розділу 2 «Вартість договору» визначено терміни «вартість виробів», «завдаток», «борг «до передачі у власність», проте, у пункті 3.1. не конкретизовано обов`язок замовника оплатити вартість виробів з урахуванням чи без урахування так званого «завдатку», що, на думку суду, беззаперечно свідчить про те, що інформація стосовно виготовлення продукції (металопластикових вікон) та їх ціни була надана позивачеві у нечіткий і двозначний спосіб. Таким чином, враховуючи, що правочин між сторонами вчинений з порушенням вимог ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо введення позивача в оману, вказаний договір слід визнати недійсним. За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати ст.216 ЦК України та стягнути з відповідача на користь позивача 4000 грн сплачених останньою, як завдаток за договором, який визнано недійсним. Вирішуючи позов в частині вимог щодо компенсації моральної шкоди суд зазначає, що за загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Відповідно до загальних засад відшкодування моральної шкоди, визначених ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Так, моральна шкода полягає: 1)\~у фізичному\~болю та\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з каліцтвом\~або іншим\~ушкодженням здоров`я; 2)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~з протиправною\~поведінкою щодо\~неї самої,\~членів її\~сім`ї\~чи близьких\~родичів; 3)\~у душевних\~стражданнях,\~яких фізична\~особа зазнала\~у зв`язку\~із знищенням\~чи пошкодженням\~її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. \~ \~ \~ \~Згідно із\~ч.3,4\~ст.23\~ЦК України,\~якщо інше\~не встановлено\~законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону (п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів»). За змістом ст.22 вказаного Закону, при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, у спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів. З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень статі\~16\~і\~23 ЦК України\~та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті\~4\~та\~22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей\~16\~та\~23 ЦК\~і\~статей 4\~та 22\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц. Виходячи із системного аналізу наведених норм закону, [PERSON] , як споживач має право на відшкодування моральної шкоди, що пов`язана з протиправною поведінкою ФОП [PERSON] . Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації (Пленум ВСУ від 31.03.1995 №4). На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості. За таких обставин, враховуючи порушення відповідачем вимог ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо введення позивача в оману, вік позивача, яка є пенсійно-забезпеченою особою і єдиним її джерелом існування є пенсійні виплати, глибину та тривалість душевних страждань, виходячи з засад розумності та справедливості суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню у повному обсязі. Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України. Відповідно до \~ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, якого звільнено від сплати судового збору, то відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з урахуванням обсягу задоволених вимог судовий збір підлягає стягненню з відповідача ФОП [PERSON] на користь держави у розмірі 1816 грн. Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені нею судові витрати пов`язані з правничою допомогою у розмірі 2000 грн, відповідно до вимог ст.ст.133,137,141 ЦПК України.

Outcome: approved