Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

\~ 29 березня 2019 року позивачка завернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить, з урахуванням збільшених позовних вимог визнати протиправним та скасувати накази: від 12 лютого 2019 року № 2, від 13 лютого 2019 року № 3, від 15 лютого 2019 року №4,\~ \~видані ФОП [PERSON] . Поновити її на роботі на посаді завідувача аптекою «Сімейна» фізичною особою-підприємцем [PERSON] (далі ФОП [PERSON] ). Стягнути з відповідачки на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 15 лютого 2019 року по день ухвалення рішення суду. Стягнути з [PERSON] на її користь в якості відшкодування моральної шкоди грошову суму 20000,00 грн., а також судовий збір. Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі та стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.\~ \~ В обґрунтування зазначених вимог вказала на те, що 05 лютого 2019 року відповідно до наказу №1 вона були прийнята ФОП [PERSON] з 06 лютого 2019 року на невизначений термін на посаду завідувача аптекою «Сімейна», що розташована по [ADDRESS] , з посадовим окладом 4175,00 грн. на місяць. Водночас, 15 лютого 2019 року наказом №4 її було звільнено на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, а саме: за неодноразові порушення трудового договору, самовільне припинення виконання трудових обов`язків, прогули 12 лютого 2019 року та 14 лютого 2019 року. Вважає звільнення незаконним та безпідставним з наступних підстав. Так, вказала на те, 12 та 14 лютого 2019 року вона знаходилася на робочому місці та виконувала свої професійні обов`язки повний робочий день. Крім цього, виконувала обов`язки провізора та прибиральниці. факт перебування на роботі підтверджується записами у зошитах, в яких зазначено надходження товарів в аптеку, а також те, що відповідач особисто отримувала гроші у неї. про що стоїть її особистий підпис. Про те, що її було звільнено ще 15 лютого 2019 року вона не знала, виконуючи свої професійні обов`язки в період з 15 по 17 лютого 2019 року, знаходячись на робочому місці. Лише 18 лютого 2019 року біля обіду, коли привезли товар до аптеки приїхала [PERSON] та повідомила її про те, що вона звільнена, в свою чергу, вона відмовилася залишати приміщення аптеки\~ без складання акту передачі лікарських засобів, оскільки є матеріально-відповідальною особою. В зв`язку з цим стався конфлікт та відповідачка викликала поліцію. Працівниками поліції вона була затримана та доставлена до Заводського райвідділу поліції, де надала пояснення. 19 лютого 2019 року вона прийшла на роботу, але аптека була зачинена, на телефонні дзвінки [PERSON] не відповідала. У період з 19 лютого по 13 березня 2019 року через обставини, пов`язані із звільненням вона захворіла. Лише 14 березня 2019 року, після того як була виписана з лікарня вийшла на роботу, однак там працював вже інший провізор. Відповідачка викликала працівників охоронної фірми, які намагалися вивести її з приміщення аптеки, тоді вона викликала поліцію. В присутності працівників поліції вона отримала від [PERSON] свою трудову книжку та розрахунок на весь час роботи у сумі 1308,12 грн. Через незаконне звільнення, для захисту свої прав вона змушена звернутися до суду з цим позовом. \~ У встановлений законом строк представником відповідача до суду поданий відзив на позовну заяву, з огляду на який заявлені позовні вимоги не визнає через їх безпідставність та необґрунтованість. Відповідно до наказу від 05 лютого 2019 року [PERSON] було прийнято на посаду завідувачки аптекою «Сімейна» з 06 лютого 20219 року, з оплатою відповідно до умов трудового договору від 06 лютого 2019 року №2. З умовами договору позивачка була ознайомлена. 11 лютого 2021 року на позивача, як завідувача аптекою, надійшла скарга до відповідача від покупців, на те, що [PERSON] відмовлялася видати покупцям чеки за придані ними ліки, що є грубим порушенням. 12 лютого 2019 року наказом № 2 завідувача аптеки «Сімейна» [PERSON] було попереджено про\~ недопустимість подібних порушень в подальшому, але вручити копію наказу було неможливо, оскільки позивач 12 лютого 2019 року без попередження та пояснень не вийшла на роботу. Через вказане, цього ж дня було складено акт №1 та №2, підписані директором, продавцем магазину №309, що розташований поруч та покупцями аптеки. Наказом № 3 від 13 лютого 20219 року позивачу за самовільне залишення робочого місця без попередження власника було винесено догану. Від надання пояснень [PERSON] відмовилася про що будо складено відповідний акт. 14 лютого 2019 року позивачка знову не з`явилася на робочому місці та не приступила до виконання своїх функціональних обов`язків протягом дня про що, було складено Акти №3 та № 4, підписані покупцями, директором та продавцем магазину №309, що розташований поруч. Від надання письмових або усних пояснень щодо відсутності на роботі 14 лютого 2019 року позивачка відмовилася, про що було складено відповідний акт від 15 лютого 2019 року та наказом цього ж дня за № 4 [PERSON] було звільнено з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Копію наказу про звільнення від 15 лютого 2019 року позивачка отримала, але від ознайомлення з ним у присутності свідків відмовилася. Обізнаність позивачки підтверджується тим, що 18 лютого 2019 року вона з`явилася до приміщення аптеки для передачі товару, передала відповідачці печатку, влаштувала скандал, в зв`язку з чим відповідачем було викликано поліцію. Вказала, що посилання [PERSON] на те, що вона працювала 16 та 17 лютого 2019 року є обманом, оскільки відповідно до умов трудового договору вона не працює у вихідні дні, до того ж наказом від 15 лютого 2019 року її було звільнено і замість неї працювала вона особисто. Позивачка у позовній заяві вказала на те, що вона приходила до аптеки 19 лютого 2019 року, водночас аптека в цей день була зачинена, що підтверджується записами в Книзі обліку та доходів ФОП [PERSON] . Починаючи з 19 лютого 2019 року позивачка перестала виходити на \~зв`язок, відповідачка письмовими зверненнями (цінними листами з описом) від 20 лютого 2019 року, 28 лютого 2019 року, 13 березня 2019 року просила [PERSON] з`явитися за трудовою книжкою та розрахунком, тобто здійснювала всі дії щоб не порушувати вимоги статті 47 КЗпП України, але позивачка умисно затягувала з отриманням розрахунку та трудової книжки та лише 14 березня 2019 року з`явилася до аптеки. За скаргою [PERSON] на дії ФОП [PERSON] , 25 березня 2019 року було проведено інспекційне відвідування за результатами якого складено акт на винесено Приписи про усунення виявлених порушень № МК926/687/АВ/П, відповідно до якого відповідача було зобов`язано в строк до 29 березня 2019 року усунути два незначних порушення трудового законодавства. Щодо звільнення позивачки [PERSON] порушень не виявлено. Таким чином, [PERSON] , як роботодавцем було дотримано повністю процедуру звільнення позивачки. Вказала на те, що в позовній заяві позивачем не обґрунтовано і не надано жодного доказу, якими саме діями відповідачка завдала позивачці моральної шкоди та чим звільнення з роботи призвело до її моральних страждань та не зазначено яких саме. Не обґрунтована сума моральної шкоди. Таким чином, [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог не надала суду жодного належного та допустимого доказу щодо неправомірних дій або порушення трудового законодавства України ФОП [PERSON] при звільненні її з займаної посади завідувачки аптеки «Сімейна». \~ Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та пояснив про вищевикладене просила позов задовольнити. Суду пояснила, що дійсно перебувала на робочому місці, що підтверджується витребуваними судом доказами, а саме: інформацією з ПрАТ «Водафон», з якої вбачається, що місцезнаходження її телефону у означені дати зафіксовано в районі, де знаходиться аптека, протягом робочого часу, а також даними ПАТ КБ «Приватбанк» з яких вбачається, що проводились касові операції в ті дні, які вона буцімто була відсутня, в той час як продаж лікарських засобів могла здійснювати лише вона. Зазначала, що ці дані корелюються з іншими доказами показаннями свідків та записами в журналах обліку робочого часу та зошитах із записами про проведення касових операцій. Вказувала, що працювала без вихідних всупереч контракту. Повідомлення про звільнення було несподіваним, але оскільки вона була матеріально-відповідальною особою, то відмовилась залишати робоче місце без складання акту прийому-передачі. Після чого відповідач викликала працівників поліції та охорону, і все-таки добилась того, що її змусили залишити робоче місце. Пояснила, що не була ознайомлена ні зі змістом наказів, ні з документами, на підставі яких винесено ці накази. Також зазначала, що неправомірна поведінка завдала їй моральних страждань, у неї погіршилось здоров`я, до цього часу не може знайти роботу. Просила стягнути з відповідача моральну шкоду. \~ Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги своєї довірительки в повному обсязі, посилаючись на те, що звільнення [PERSON] було проведено з порушенням чинного трудового законодавства.\~Звернув увагу на порушення під час складення актів про відсутність його довірительки на робочому місці, оскільки особи, які підписали ці акти, були обізнані про обставини, засвідчені в актах зі слів відповідача. А оскільки ці акти викликають сумнів у їх достовірності, то накази, винесені на підставі цих актів підлягають скасуванню, а його довірителька поновленню на посаді з оплатою часу вимушеного прогулу. Невідповідність складених актів підтверджується інформацією компанії мобільного зв`язку та Приватбанку, згідно з якою протягом робочого часу місцезнаходження мобільного телефона [PERSON] було зафіксовано в місці знаходження аптеки, а інформація з банку підтверджує, що здійснювався відпуск ліків, які відповідно до вимог законодавства має право відпускати лише позивач. З огляду на те, що його довірителька була звільнена незаконно, цими діями їй були спричинені моральні страждання, які підлягають відшкодуванню. \~ Відповідачка в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Наполягала на тому, що \~ [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог не надала суду жодного належного та допустимого доказу щодо неправомірних дій або порушення нею трудового законодавства України при звільненні позивачки з займаної посади завідувачки аптеки «Сімейна». Суду пояснила, що прийняла позивача на роботу за контрактом. Але через декілька днів та не з`явилась на робочому місці. На наступний день вона просила пояснити причину неявки, але [PERSON] відмовилась. Після чого, вона попередила про недопустимість повторного порушення. Проте, через декілька днів позивачка знову не з`явилась на робочому місці. Після чого було прийняте рішення про звільнення [PERSON] . Вважає, що провела звільнення працівника з дотриманням чинного законодавства. \~\~ Представник відповідачки в судовому засіданні підтримав думку [PERSON] , просив відмовити у задоволенні позову, враховуючи його безпідставність та недоведеність. Зазначав, що подані позивачем докази є сумнівними та не можуть бути прийняті до уваги. В той час як правомірність дій відповідача підтверджується як письмовими доказами, так і показаннями свідків. Звертав увагу на зловживання позивачем своїми процесуальними правами. \~ Справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину рішення суду. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідачки, представника відповідачки, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які були допитані в судовому засіданні, дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено таке. Допитані в судовому засіданні свідки повідомили наступне. Свідок [PERSON] повідомила, що працює неподалік від аптеки «Сімейна», підтвердила, що підписувала акти про відсутність позивача на робочому місці. 12.02.2019 року заходила до аптеки о 10-00 годині та після обіду\~, а 14.02 заходила один раз після обіду, позивача на робочому місці не було. Про те, що [PERSON] не було протягом цілого робочого дня 12.02 та 14.02 їй відомо від [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомив, що є чоловіком позивачки, повідомив, що кожного ранку з 6 по 18 лютого о 8-00 годині привозив дружину на роботу та забирав увечері після 19-00 години, оскільки мають один автомобіль на двох. Підтвердив, що і 12.02 і 14.02 вранці привозив дружину на роботу. 12.02 коли під`їхали до аптеки, то зламався автомобіль і він був змушений телефонувати [PERSON] , щоб той його відбуксирував. А 14.02 приїхав раніше, щоб привітати дружину зі святом. Свідок [PERSON] пояснив, що 12.02.2019 року близько 8-00 години йому зателефонував свояк і попросив допомогти, оскільки автомобіль не заводиться. Він приїхав до аптеки та допоміг відбуксирувати автомобіль. Коли заходив у аптеку, то бачив [PERSON] на робочому місці. Свідок [PERSON] повідомила, що знайома з [PERSON] , проживає неподалік від аптеки «Сімейна» і була приємно здивована, коли побачила [PERSON] у аптеці. Періодично заходила у аптеку і весь час бачила позивачку на робочому місці. Свідок [PERSON] повідомив, що є працівником поліції, 14.03.2019 року виїжджав у складі групи за викликом [PERSON] щодо нанесення їй тілесних ушкоджень. Підтвердив, що у його присутності їй були вручено трудову книжку та гроші за відпрацьований час, відібрані у обох сторін пояснення відвезли до Заводського ВП. Свідок [PERSON] повідомила, що працює дізнавачем і в її провадженні перебувала заява [PERSON] щодо спричинення їй тілесних ушкоджень, яка жодного разу не зважаючи на численні виклики так і не з`явилась. З досліджених письмових доказів вбачається , що відповідно до виписки з ЄДРЮФОП [PERSON] з 24 червня 2003 року є фізичною особо-підприємцем, вид економічної діяльності: роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах (т. 1 а.с. 97). Вказане також підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (т. 1 а.с. 96). Відповідно до виписки з ЄДРЮФОП від 16.07.2021 року [PERSON] змінила вид економічної діяльності на КВЕД 68.20, а саме: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна (т.5 а.с. 65-66). 05 лютого 2019 року [PERSON] була прийнята\~ з 06 лютого 2019 року на посаду завідувача аптекою, про що видано наказ від 05 лютого 2019 року № 1. Умови оплати та термін роботи відповідно до укладеного трудового договору (т. 1 а.с. 8). Між сторонами 06 лютого 2019 року був укладений Трудовий договір №2 між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, з умовами якого погодилася [PERSON] та підписала без застережень (т. 1 а.с. 9-10). 12 лютого 2019 року відповідачкою винесено наказ за № 2 про попередження [PERSON] про недопустимість в подальшому порушень трудових обов`язків та надання пояснень (т.1 а.с. 101). \~Разом з тим відсутні відомості щодо доведення цього наказу до працівника позивача [PERSON] 13 лютого 2019 року ФОП [PERSON] за № 3 винесено наказ про винесення [PERSON] догани та надання пояснень щодо відсутності її на робочому місці 12 лютого 2019 року з 09 години до 18-00 години (т. 1 а.с. 102).\~ Щодо зазначеного наказу також відсутні відомості щодо ознайомлення з ним працівника. 15 лютого 2019 року ФОП [PERSON] винесено наказ за №4, яким завідувачку аптекою «Сімейна» [PERSON] звільнено з роботи за прогул без поважних причин 12 лютого 2019 року та 14 лютого 2019 року (т. 1 а.с. 11-12). Крім цього, зобов`язано позивачку підготувати Акт прийому-передачі товару ФОП [PERSON] 18 лютого 2019 року, здати печатку №1. В свою чергу, відповідачка має провести остаточний розрахунок з [PERSON] , виплатити компенсацію за невикористану відпустку. З огляду на вказаний наказ [PERSON] відмовилася від підпису про ознайомлення в ним в присутності свідків, про що свідчать підписи свідків. Факт прийняття та звільнення позивачки підтверджується копією трудової книжки від 03 серпня 1993 року, серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 15). 12 лютого 2019 року ФОП [PERSON] та директором магазину №309 [PERSON] складено акт №1 про відсутність [PERSON] на робочому місці 12 лютого 2019 року у період часу з 09-00 години до 18-00 години (т. 1 а.с. 104). Крім цього, як на доказ відсутності [PERSON] на робочому місці відповідачка посилається на акт №2 від 12 лютого 2019 року, № 3 від 14 лютого 2019 року, №4 від 14 лютого 2019 року (т. 1 а.с. 105, 106, 170).\~ [PERSON] відмовилася від надання усних або письмових пояснень, про що 13 та 15 лютого 2019 року було складено відповідні акти (т. 1 а.с. 108, 109).\~ Водночас, суд не приймає до уваги вказані докази, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам та спростовуються поясненнями свідка [PERSON] та [PERSON] , а також записами у зошитах, наданими [PERSON] : реєстром ведення бухгалтерії, реєстром ведення продажу товарів лікарських засобів, журналом ведення робочого часу 2019 року в аптеці №1 «Сімейна», наданими копіями чеків про продаж лікарських засобів, а також з інформацією наданою ПАТ КБ Приватбанк та ПрАТ «ВФ Україна», які корелюються з поясненнями позивачки та підтверджують її пояснення. Так, в реєстрі ведення бухгалтерії зафіксовано виручку за продані лікарські засоби (внесені до комп`ютерної програми) за кожен день, а також зазначені суми виручених коштів, які [PERSON] отримувала у [PERSON] з каси, про що свідчить особистий підпис відповідачки (т. 1 а.с. 22-27). У реєстрі ведення продажу товарів медичного призначення зафіксована назва, кількість реалізованого товару, які не були внесенні до комп`ютерної програми, кількість виручки за проданий товар за кожен день. Вказані суми були отримані [PERSON] про що свідчать її особисті підписи (т. 1 а.с. 16-21). Крім цього, позивачкою надані копії чеків аптеки про придбання медичних препаратів у період з 17 по 18 лютого 2019 року (т. 1 а.с. 28), які випадково залишились у неї. Оригінал зошитів та чеків оглянутий під час судового засідання. Крім цього, оглянута копія журналу ведення робочого часу 2019 року (т. 1 а.с. 142-143), в якій кожного дня\~ періоду з 07 лютого 20219 року по 18 лютого 2019 року включно стоять підписи позивача. При цьому слід зазначити, що вказаний зошит був заведений ще попереднім працівником. Також перебування [PERSON] на робочому місці підтверджується роздруківкою дзвінків ПрАТ «ВФ Україна» з номеру її телефону (т. 2 а.с.277-287). Так, відповідно до наданих відомостей пересування сигнали її мобільного телефону зафіксовано у період з 07 лютого по 18 лютого 2019 року, що підтверджує те, що у період часу з 08-00 години ранку по 19-00 годину позивач знаходилась в районі [ADDRESS] , що відповідає ближній точці фіксації мобільного сигналу від аптеки №1 «Сімейна» ФОП [PERSON] по [ADDRESS] . Роздруківкою зарахування грошових коштів по терміналу SINKOMEN. RRN:032656801819 (C) SSI 2018 PRIVATBANK V.TSPRVA-03. SHARTPOS.EMV 01/001. Приватбанк, аптека Сімейна, аптека аптека с_мейн, [ADDRESS] за період з 06.02.2019 року по 18.02.2019 року включно (т. 3 а.с.63), з огляду на яку аптека №1 «Сімейна» ФОП [PERSON] працювала у вказаний період, оскільки через термінал до АТ КБ «Приватбанк» надходили кошти за реалізовані лікарські засоби. Вказані відомості узгоджуються з роздруківкою з комп`ютера типу «чек» аптеки №1 «Сімейна» ФОП [PERSON] в період (т. 4 а.с. 51-53) з зображенням чекових операцій, а також роздруківкою даних комп`ютера №1 «Сімейна» ФОП [PERSON] \~(т. 4 а.с. 54). \~\~ Зазначене свідчить про те, що у разі розрахунку покупцем банківською карткою, йому видавалися два чека, один з терміналу, а інший з комп`ютера. Крім цього, знаходження позивачки на робочому місці 18 лютого 2019 року підтверджується оглянутим в судовому засіданні відеозаписом з нагрудної камери співробітника поліції Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області, на якому зафіксовано виїзд поліцейських Заводського ВП на виклик відповідачки [PERSON] до приміщення аптеки [ADDRESS] . В подальшому позивачка була доставлена до Заводського відділку поліції (т. 2 а.с. 275). Вказане також підтверджується письмовою відповіддю регіонального представника Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини в Миколаївській області на звернення позивачки від 27 березня 2019 року № 32.4/162-2019, а також матеріалами кримінального провадження № 12019150030001020 за заявою [PERSON] щодо спричинення їй охоронцями тілесних ушкоджень, оглянутими в судовому засіданні. Як вбачається з дослідженого між сторонами склалися неприязні відносини. Так, 18 лютого 2019 року\~ [PERSON] на ім`я т.в.о. начальника Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області подана заява щодо вилучення та опечатування всієї документації в аптеці, жорстких дисків, відеозаписів з камер, встановлених в аптеці, проведення розслідування бухгалтерії, а також інших аптек №1 ФОП [PERSON] (т. 1 а.с. 38). Також, заява позивачки від 22 лютого 2019 року до т.в.о. начальника Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області, заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1, прокурору Заводського району м. Миколаєва щодо неправомірних дій ФОП [PERSON] та внесення відомостей до ЄРДР за фактом шахрайства з боку [PERSON] за ст. 190 КК України, а також визнання її потерпілою у цій кримінальній справі (т. 1 а.с. 39), про кримінальне правопорушення (т. 1 а.с. 181).\~ \~ \~Позивачка неодноразово зверталася до правоохоронних органів щодо прийняття відповідних заходів до працівників поліції, якими було проведене її затримування 18 лютого 2019 року (т. 1 а.с. 44) \~Її звернення були розглянуті та надані відповідні відповіді (т. 1 а.с. 45, 46, 47, 47, 49, 50, ), що ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 383 КК України в діях [PERSON] не встановлено (т. 1 а.с. 48).\~ 20 лютого 2019 року відповідач [PERSON] зверталася до [PERSON] письмово листами щодо отримання повного розрахунку, останньою авансу, трудової книжки, а також повідомлення причин відсутності на робочому місці у період з 18 по 20 лютого 2019 року включно (т. 1 а.с. 30, 124). Вказане, підтверджує той факт, що відповідачкою [PERSON] наказ про звільнення [PERSON] від 15 лютого 2019 року був винесений пізніше вказаної дати. До того ж, з огляду на копію опису вкладення до рекомендованого \~листа ксерокопія наказу про звільнення № 4, а також копія наказу №1-А направлені відповідачкою на ім`я [PERSON] лише 01 березня 2019 року (т. 1 а.с. 37). 25 лютого 2019 року та повторно 07 березня 2019 року [PERSON] зверталася із заявами до [PERSON] про видачу трудової книжки, а також перерахування коштів за відпрацьований період (т. 1 а.с. 31, 32, 126, 127), що направлялися позивачкою поштою (т. 1 а.с. 33, 34). В якості доказу невиконання належним чином [PERSON] своїх професійних обов`язків відповідачем надана книга відгуків та пропозицій, з огляду на яку 11 лютого 2019 року покупцями\~ в ній було здійснено записи щодо ненадання їм чеків за придбані в аптеці ліки (т. 1 а.с. 115-120).\~ Однак, на думку суду вказаний доказ викликає сумнів, оскільки з огляду книги відгуків та пропозицій вбачається, що вона була видана 06 лютого 2019 року, тобто відразу після прийняття [PERSON] на роботу, відсутні будь-які записи щодо попереджень та заохочень працівників, які працювали в аптеці до позивачки. Частиною 1 статті 40 КЗпП України закріплені випадки розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, в тому числі: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4). Відповідно до статті 147 КЗпП України за порушення\~трудової дисципліни\~до працівника\~може бути\~застосовано тільки\~один з\~таких заходів\~стягнення: догана; звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним скасувати накази щодо притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності та її звільнення, оскільки звільнення [PERSON] з посади завідувача аптекою №1 «Сімейна», що розташована за адресою: Суднобудівників, 16-А, м. Миколаїв, було здійснено з порушенням вимог чинного законодавства. Разом з тим позивачка не може бути поновленою на посаді, оскільки ФОП [PERSON] змінила вид економічної діяльності та більше не займається роздробною торгівлею фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах. За змістом статті 117\~КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За приписами статті 236\~КЗпП України в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. За змістом правил пунктів 2, 4 частини першої статті 367\~ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року) суд зобов`язаний допустити негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Згідно з пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки [PERSON] було незаконно звільнено з роботи з 15 лютого 2019 року, суд вважає за необхідне стягнути на її користь середньомісячну заробітну сплату за час вимушеного прогулу за період з 18 лютого 2019 року (наступного робочого дня після звільнення) по 08 вересня 2021 року (дату ухвалення судом рішення). Відповідно до копії табелю обліку робочого часу працівників за лютий 2019 року [PERSON] було відпрацьовано 8 днів (64 години) (т. 1 а.с. 238). З огляду на копію відомості на виплату грошей за лютий 2019 року №1/1 [PERSON] ФОП [PERSON] було здійснено виплату у сумі 1308,12 грн. (т. 1 а.с. 128), цей факт позивачка в судовому засіданні не заперечувала (т. 1 а.с. 239). Таким чином, середньоденний заробіток позивачки становить 1625,00/8 днів = 203,13 грн. Середній заробіток позивачки за час вимушеного прогулу в період з 18 лютого 2019 року по 08 вересня 2021 року становить: 203,13 грн * 641 днів = 130206,33 грн., з яких необхідно відрахувати обов`язкові податки та платежі. Крім цього, позивачкою заявлена позовна вимога щодо стягнення на її користь моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідачка незаконно позбавила її права на працю, заначила, що незаконні дії [PERSON] призвели до моральних переживань, втрати душевного спокою, похитнувся її психологічний стан, оскільки вона постійно перебуває у роздратованому стані, через відсутність коштів для забезпечення належного рівня життя свого та родини. Все це призвело до захворювання та додаткових витрат на лікування. В якості доказу медичні документи з огляду на які вбачається, що позивачка у період з 19 лютого 2019 року по 26 лютого 2019 року перебувала на амбулаторному лікуванні, а з 01 березня 2019 року по 14 березня 2019 року на стаціонарному лікуванні, та в подальшому також зверталася до лікаря (т. 1 а.с. 13, 14, 214,215; т. 2 а.с. 36, 37,38, 39,40,41, 42,43,44). Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка, зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Відповідно до вимог частини 3 статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до\~пунктів 3,\~9\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~року «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» під\~моральною шкодою\~слід розуміти\~витрати немайнового\~характеру внаслідок\~моральних чи\~фізичних страждань,\~або інших\~негативних явищ,\~заподіяних фізичній\~чи юридичній\~особі незаконними\~діями або\~бездіяльністю інших\~осіб.\~Моральна шкода\~може полягати,\~зокрема:\~у \~приниженні честі,\~гідності,\~престижу або\~ділової репутації,\~моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. З огляду на вищезазначене, при визначені розміру моральної шкоди, суд виходить з того, що незаконні дії відповідачки призвели до моральних страждань [PERSON] , а тому, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди такими, що підлягають задоволенню частково, а саме у сумі 2000,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин від сплати судового збору звільняються. Згідно зі статтею 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн Відповідно до статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення заборгованості з заробітної плати в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial