Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

29 березня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі по тексту - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 785 608 грн 20 коп., а також судовий збір у розмірі 11 784,12 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що відповідно до кредитного договору МL 708/102/2008 від 19 травня 2008 року з додатковим договором № 1 до нього від 13 лютого 2009 року, додатковим договором № 2 до нього від 08 квітня 2009 року, додатковим договором № 3 до нього від 15 липня 2009 року, додатковим договором № 4 до нього від 19 жовтня 2009 року, додатковим договором № 5 до нього від 15 березня 2010 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], останній наданий кредит: перший транш в розмірі 38 000 доларів США та другий транш в розмірі 50225 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 8,69 відсотка річних + FIDR. Датою остаточного повернення кредиту визначено 19 травня 2023 року. Своєчасно зобов'язання боржником за кредитним договором виконані не були, боржником порушені передбачені договором терміни погашення кредиту та відсотків, станом на 19 лютого 2016 року заборгованість боржника за кредитним договором становить 9 682,51 доларів США, що в еквіваленті становить 256 221,03 грн, заборгованість по несплаченим відсоткам станом на 19 лютого 2016 року становить 5 161,43 доларів США, що еквівалентно 136 583,07 грн, пеня 1 433 734, 92 грн, але оскільки сума пені значно перевищує суму заборгованості за кредитом, просило смтягнути суму пені тотожну сумі кредиту та відсотків у розмірі 392 804,10 грн. Загальна сума заборгованості складає 785 608,20 грн. При укладенні з позичальником кредитного договору виконання зобов'язання було забезпечено порукою шляхом укладення договору поруки № SR 708/102/2008 від 19 травня 2008 року з додатковими договорами до нього із [PERSON], який взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за повне та своєчасне виконання зобов'язання позичальником. 10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір купівлі-продажу портфелю № б/н, відповідно до пункту 3.3 якого, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли права кредитора та право вимоги банку. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 березня 2017 року у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням суду, ПАТ «ОТП Факторинг Україна» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалося на те, що рішення судом ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», суд першої інстанції виходив із тих обставин, що на виконання кредитного договору від 19 травня 2008 року була здійснена реалізація предмету іпотеки, сума від продажу якого сплачена в рахунок погашення кредиту, а наданий розрахунок заборгованості здійснений без урахування платіжних переказів, що здійснювались [PERSON] на виконання зобов'язань за кредитним договором, що ставить під сумнів взагалі наявність заборгованості відповідачів перед банком. Проте з таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитись не може, з наступних підстав. Матеріалами справи підтверджується, що 19 травня 2008 року між ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № МL 708/102/2008, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 50 225 доларів США строком до 19 травня 2023 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірах і порядку, визначеному цим договором та додатковими договорами до нього. В забезпечення вказаного договору між банком та [PERSON] того ж дня укладено договір поруки № SR 708/102/2008, останній взяв на себе зобов'язання перед кредитором відповідати за повне та своєчасне виконання зобов'язання позичальником. Крім того, 19 травня 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено договір іпотеки в забезпечення виконання кредитного договору № МL 708/102/2008 від 19 травня 2008 року, предметом якого є квартира [ADDRESS]. Вказаний предмет іпотеки - квартира [ADDRESS] вилучений з реєстру заборон відчуження зі згоди позивача, у зв'язку з укладенням 01 лютого 2010 року між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу спірної квартири, за визначеною вартістю 335 958 грн, що по курсу НБУ становить 42 000 доларів США. 01 лютого 2010 року [PERSON] сплачено на користь АТ «ОТП Банк» м. Київ суму у розмірі 40 000 доларів США, що еквівалентно 319 960 грн, для погашення кредиту, що підтверджується відповідною квитанцією. 15 березня 2010 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено додатковий договір № 5 до кредитного договору № ML 708/102/2008 від 19 травня 2008 року. Предметом цього договору було, в тому числі, викладення графіку платежів в новій редакції (Додаток № 1 до цього Додаткового договору). Згідно нової редакції графіку платежів, погодженого сторонами, фактична сума непогашеного кредиту станом на 15 березня 2010 року складає 9 682, 51 доларів США. Як вбачається з розрахунку заборгованості по клієнту [PERSON] банком розрахунок заборгованості здійснений з врахуванням сплачених боржником сум, які були віднесені на погашення відсотків за користування кредитом.(а.с. 136). За таких підстав, посилання суду першої інстанції про те, що наданий розрахунок заборгованості здійснений без урахування платіжних переказів, що здійснювались [PERSON] на виконання зобов'язань за кредитним договором, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. З врахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині стягнення заборгованості з [PERSON] підлягають частковому задоволенню в розмірі 392 804 грн 10 коп., який складається з наступного: 9 682,51 доларів США, що в еквіваленті становить 256 221, 03 грн - заборгованість по тілу кредиту; заборгованість по несплаченим відсоткам в сумі 5 161,43 доларів США, що еквівалентно 136 583,07 грн; при цьому апеляційний суд вважає за можливе відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України зменшити розмір пені, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (продаж предмету іпотеки в добровільному порядку та внесення всієї суми на погашення кредиту), з 392 804,10 грн до 256 221,03 грн. Крім того, в якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 19 травня 2008 року було укладено договір поруки між позивачем та [PERSON], який зобов'язався відповідати по зобов'язанням [PERSON] за кредитним договором ML 708/102/2008 від 19 травня 2008 року. У пункті 4.1 укладеного сторонами договору поруки зазначено, що цей договір діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.1 договору поруки) про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина 5 статті 261 ЦК України). Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Саме такі правові позиції містяться в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 18 червня 2014 року у справі № 6-61цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, які відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичним платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовими платежами). Судом встановлено, що останній платіж [PERSON] був здійснений 10 лютого 2010 року, таким чином з 10 березня 2010 року у банку виникло право протягом шести місяців на звернення до поручителя, а оскільки банк звернувся до поручителя з позовом лише 29 березня 2016 року, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій статті 559 ЦК України шестимісячного строку, що є підставою для відмови в позові ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Враховуючи зазначені обставини, апеляційний суд, відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, яким позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задовольняє частково з підстав, передбачених пунктами 3, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України та частиною 4 статті 559 ЦК України.

Outcome: partial