Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

30.09.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд винести рішення, яким стягнути з ШВДВС ЛМУЮ на його користь 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди, стягнути з ШВДВС ЛМУЮ на користь позивача витрати на лікування у ЛМККЛШМД у розмірі 745,47 грн., а також судові витрати в розмірі 344,11 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що Львівським окружним адміністративним судом 06 лютого 2013 року було винесено постанову по справі № 2а-10003/12/1370 про визнання дій державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ по виконавчому провадженню № 31331077 неправомірними по невинесенню постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Постановою було знято арешт з автомобіля марки Сітроен Джампер, номерний знак [NUMBER], накладений постановою державного виконавця від 11.06.2012 р., а також арешт коштів СПДФО [PERSON], що знаходились на рахунках: р/р [NUMBER], р/р [NUMBER] в ЛФ ПАТ ВАТ «ВТБ Банк» МФО 321767, р/р [NUMBER] МФО 320843 в ПАТ «Укргаз промбанк». Внаслідок протиправних дій державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ позивач зазнав моральних втрат, які полягають у приниженні його честі і гідності. Його діловій репутації завдано відчутної шкоди, що виражається у зниженні його престижу, а також підриву до його діяльності. Протиправними діями державного виконавця Шневченківського ВДВС ЛМУЮ його здоров'ю спричинено значної шкоди, тому, що за період поновлення його порушений прав, життя позивача було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями, внаслідок чого останній 17.01.2013 р. потрапив в лікарню швидкої допомоги м. Львова. Суму в розмірі 10 000 грн. вважає мінімальною компенсацією за понесені ним душевні страждання та витрачений час на підготовку заяв, скарг та судового позову У зв'язку і наведеними обставинами позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. В судовому засіданні позивач позов підтримав, надавши пояснення аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві від 30.09.2013 р. та позовній заяві від 14.10.2013 р.. Просив позов задовольнити Представник відповідача Онишкевич Р.І. згідно довіреності, копія якої міститься у матеріалах справи, в судовому засіданні проти позову заперечив, надавши пояснення аналогічні обставинам, викладеним в запереченнях на позовну заяву. Заслухавши думку позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що постановою Львівського окружного адміністративного суду від 16.07.2009 року задоволено часткою позов Управління пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова і визначено стягнути з позивача на користь Управління пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова 2879,80 грн. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2011 року вказану постанову скасовано та прийнято нову , відповідно до якої позов УПФУ в Шевченківському району м. Львова задоволено та визначено стягнути з позивача на користь УПФУ в Шевченківському району м. Львова заборгованість по сплаті страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування в сумі 22308,62 грн. 20.02.2012 р. державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС ЛМУЮ відкрито виконавче провадження про стягнення з позивача заборгованості та надано строк для добровільного виконання до 27.02.2012 р. Боржником даний документ не було виконано . 06.09.2012 р. між позивачем та УПФУ в Шевченківському району м. Львова був укладений договір № 2 про розстрочення сум заборгованості із сплати страхових висновків у сумі 15001,11 грн. на період з 06.09.2012 р до 06.09.2014 р. Згідно умов договору щомісячний платіж становив 625 грн. 25.10.12 р. УПФУ в Шевченківському району м. Львова повідомило відповідача про укладення вказаного договору та розстрочення суми. 30.10.2012 р. державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ винесено постанову ВП № 31331070 про розшук майна позивача - транспортних засобів, в т. ч. автомобіль марки Сітроен Джампер д.н.з. [NUMBER]. 18.10.2012 р. постановою ВП № 31331070 накладено арешт на грошові кошти ФОП [PERSON], що знаходиться на рахунках: р/р [NUMBER], р/р [NUMBER] в ЛФ ПАТ ВАТ « ВТБ Банк», МФО 3211767, р/р [NUMBER] МФО 320843 в ПАТ «Укргазпромбанк». 20.12.2012 року УПФУ в Шевченківському районі м . Львова повідомило відповідача про те, що позивачем в порядку виконання виконавчого документа сплачено 17726,10 грн. та списано 4798,13 грн. відповідно до рішення управління про списання сум штрафів та пені. Разом із тим виконавче провадження № 31331077 було закінчено лише 04.02.2013 р. 06.02.2013 р. згідно з постановою Львівського окружного адміністративного суду дії державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ по виконавчому провадженню № 31331077 визнано неправомірними щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Разом із тим, в судовому засіданні залишилися недоведеними твердження позивача, з приводу наявності причинно-наслідкового зв'язку між неправомірним діями державного виконавця щодо невинесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», та лікування позивача у ЛМККЛШМД, що призвело до понесення останнім матеріальних витрат. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода при цьому полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи положення п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31.03.95, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, тобто наявність втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження твердження позивача з приводу заподіяння йому внаслідок вини відповідача психологічної травми, моральних страждань, погіршення стану здоров'я та погіршення його ділової репутації як підприємця. Виходячи із наведених обставин, суд вважає, позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення

Outcome: dismissed