Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

30.07.2019 року до суду звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] про визнання квартири особистою власністю. Позов обґрунтовано тим, що 27.07.2002 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2018 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу, за кошти своїх батьків [PERSON] придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу зазначеної квартири було укладено 20.04.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. 20.04.2016 року на [PERSON] було зареєстровано право приватної власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 54,55 кв.м., житловою площею - 31,2 кв.м., вартістю 150 000 грн. Відповідач, на час укладення договору купівлі-продажу квартини, не заперечував, що ця квартира є власністю позивача. Оскільки сторони проживали в шлюбі, то до часу розірвання шлюбу необхідності у визнанні квартири особистою власністю не було. На теперішній час відповідач мешкає у квартирі разом із сином - [PERSON] . [PERSON] просить суд визнати за нею право особистої власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 05.08.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження. Відзиву на позов від відповідача, чи будь-яких інших заяв по суті спору, до суду не надходило. У підготовчому засіданні [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Додатково суду пояснила, що квартиру придбала за кошти батьків, чоловік про це знав і ніколи не претендував на зазначене житло. На даний час [PERSON] мешкає разом з їх спільним сином у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідач у підготовчому засіданні позов визнав, підтвердив той факт, що гроші на купівлю житла давали батьки [PERSON] Він не заперечує проти визнання за нею права особистої власності. Наразі, за домовленістю з позивачем, мешкає в цій квартирі і розуміє, що у майбутньому повинен бути з неї виїхати. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З 27 липня 2002 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2018 року, що набрало законної сили 03.04.2018 року (а.с. 7). 20.04.2016 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. посвідчено договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , покупцем є [PERSON] , зареєстровано в реєстрі № 3042 (а.с. 8-9). За [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру: [ADDRESS] , загальною площею 54,55 кв.м. та житловою площею 31,2 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 10). Таким чином, квартиру [ADDRESS] було придбано за час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка визначено у статті 57 цього Кодексу. Виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обов`язок довести ті обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного із подружжя, покладено на останнього. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Аналізуючи надані суду письмові докази, а також пояснення сторін у справі, у їх сукупності, суд робить висновок про те, що вони дають підстави для відступу від презумпції спільності майна подружжя. Оскільки судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторін, позивач [PERSON] за кошти своїх батьків придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] , і даний факт підтвердив [PERSON] , то є підстави для визнання такої квартири особистою приватною власністю позивача [PERSON] . Таким чином, за позивачем необхідно визнати право особистої приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Під час розгляду справи судом перевірено за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що станом на 05.09.2019 року вказана квартира не перебуває під забороною відчуження і на неї не накладено жодних обтяжень, а відтак визнання за позивачем права власності на вказану квартиру не порушить будь-чиїх прав.

Outcome: approved