Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

31.10.2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, який був уточнений 18.12.2014 року, до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його розподіл. В обґрунтування позову зазначила, що 27 жовтня 2007 року вона з [PERSON] зареєстрував шлюб у Центрально-Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що свідчить запис № 853. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на сьогоднішній момент вона з дітьми мешкає у в найманому житлі. За час їх спільного подружнього життя на ім'я відповідача, на спільні кошти, відповідно до договору купівлі-продажу зареєстрованого в реєстрі № 1544 від 29.08.2009 року була придбана двокімнатна квартира розташована за адресою : [ADDRESS]. Дані шлюбні відносини були припинені за рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу № 215/524/13-ц від 07.11.2013 року. В зв'язку з тим, що на момент придбання вищевказаного майна, яке підлягає поділу вони з чоловіком перебували у шлюбі, вели спільне господарство, дане майно є таким, що відповідно до ст. 74 СК України, вважається їх спільним сумісним майном та підлягає поділу. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначена норма встановлює презумпцію факту спільної сумісної власності подружжя, доки не буде інше доказано кимсь із них. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Окрім того, ч. 3 ст. 368 ЦК України, закріплене право на спільну сумісну власність на майно набуте під час шлюбу. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісний власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Окрім того ст. 70 СК України також твердить про те, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна подружжя, тобто дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Побутові прилади та особисті речі були ними розподілені добровільно, але на добровільний поділ нерухомості її колишній чоловік [PERSON] не згоден, незважаючи на те, що вона з березня 2013 року неодноразово пропонувала чоловіку різні варіанту розподілу спірного майна але він не погоджується, стверджуючи що нерухомість належить лише йому. Вона з двома малолітніми дітьми змушена винаймати квартиру та мешкати на межі жебрацтва, через амбітність відповідача. Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] двокімнатну квартиру, загальною площею 42,8 кв.м, житловою площею 29,5 кв.м, що розташована : [ADDRESS] та розподілити спільне сумісне майно, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], що у м. Кривому Розі, загальною площею 42,8 кв.м, житловою площею 29,5 кв.м. , а також стягнути судові витрати, а саме судовий збір 1 976 грн. та вартість експертного дослідження - 500 грн. Позивач та її представник позивача в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі. Відповідач та його представник позов не визнали, зазначили, що, з позивачкою по справі він перебував в зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 2007 року. До цього часу він мешкав у м. Генічеську Херсонській області та до реєстрації шлюбу з відповідачкою за власні кошти придбав особисте майно. 26. 04. 2003 року він придбав судно «Казанка-2» УХБ -0650-К (реєстраційний номер 3-310-924), що підтверджується записом в Регістрі судноплавства України та актом огляду судна. Після реєстрації шлюбу з відповідачкою він переїхав до м. Кривого Рогу та зайнявся пошуками житла. За допомогою рієлтерів по продажу нерухомості знайшов квартиру [ADDRESS]. Оскільки квартира коштувала 8 000 доларів США він вирішив продати належне йому особисте майно, а саме - судно. 25.05.2009 року він продав судно [PERSON] за 4 000 доларів США, що підтверджується розпискою про отримання коштів та довіреністю. Крім того він за договором позики зайняв у свого батька, [PERSON] 3 000 доларів США для покупки житла. Таким чином він на момент оформлення договору купівлі-продажу мав особисті кошти у розмірі 7 000 доларів США. Відповідачка позичила у свого батька ще 1 000 доларів США і таким чином 29. 08. 2009 року він оформив договір купівлі-продажу спірної квартири за 8 000 доларів США. Ствердження позивачки про те, що квартира була купована за спільні кошти не відповідає дійсності, оскільки в них не було таких грошей. Він працював охоронником, та отримував невелику зарплатню, а відповідачка взагалі не працювала. Згідно ст. 57 ч. 1 п. 1 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисте не є особистою власністю подружжя. Таким чином, на придбання спірної квартири він затратив свої особисті кошти у розмірі 7 000 доларів, що підтверджується відповідними доказами. Оскільки відповідачка вклала в придбання квартири лише 1 000 доларів США, її частка складає 1/8 частину, просить в позовних вимогах про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісно власністю подружжя - відмовити. Оскільки при купівлі-продажу квартири частка відповідачки є незначною він згоден сплатити їй відповідну суму, а тому в позові просять відмовити у повному обсязі. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази суд вважає, що, позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10, 60 ЦПК України: кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 27.10.2007 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], актовий запис № 853 по Центрально - Міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану КМУ юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 8). Згідно договору купівлі продажу квартири від 29.08.2009 року [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с.13). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін. Вартість квартири згідно звіту про оцінку про вартість об'єкта становить 197\~682,0 грн. та сторонами не оспарюється (а.с. 27-52). Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.66 СК України, подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст.69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Судом встановлено, що майно, про поділ якого заявлено вимоги, а саме квартира розташована за адресою: м. Кривий Ріг, 2-36 зареєстрована на відповідачеві [PERSON], що стверджується договором купівлі продажу квартири від 29.08.2009 року, однак даний факт не спростовує презумпції належності вказаної квартири до спільної сумісної власності подружжя. Як вже було встановлено судом шлюб між сторонами розірвано, однак в результаті розірвання шлюбу співвласники перестають бути подружжям, але правовий режим їхнього майна, набутого за час шлюбу, залишається попереднім - спільною сумісною власністю, але вже колишнього подружжя, тобто спірна квартира належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Суд не може взяти до уваги, як підставу для відмови у позові, розписку про отримання [PERSON] від [PERSON] 3\~000,0 доларів США для купівлі спірної квартири, і які він вважає особистою власністю, так як вона по суті є договором позики, і в ній відсутня дата отримання коштів, крім того відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно , які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Так само не може бути підставою для відмови у позові, ствердження відповідача, що 4\~000,0 доларів США за спірне житло було внесено ним з особистих коштів , внаслідок продажу судна «Казанка -2» УХБ-0650-к, з двигуном «Меркурій», оскільки довіреність від 25.05.2009 року надає [PERSON] лише право розпоряджатися вказаним судном і не позбавляє його права власності (а.с.76), а надана суду розписка [PERSON] від 25.05.2009 року про передачу ним [PERSON] 4\~000,0 доларів США , свідчить, що гроші передані лише за право керування та користування маломірним судном , що по своїй суті є договором аренди, а не договором купівлі продажу, тобто отримані кошти, також у відповідності до ч. 3 ст. 61 СК України є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Як встановив суд об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме сторін у справі позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] є квартира, яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, 2-36. Тобто сторони мають право на поділ вищевказаної квартири. За взаємною згодою сторони вказану квартиру не розділили. При поділі квартири, яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, 2-36 частки сторін є рівними, оскільки іншого не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні , на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених , а тому суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, а саме судовий збір в сумі 660,75 грн., що складає 1% від вартості ? частини спірного житла. В частині стягнення витрат за проведення звіту про оцінку спірного житла в сумі 500,0 грн., слід відмовити, оскільки ст.79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, а не проведення технічних висновків та складання звіту про оцінку. Таким чином, підлягають частковому задоволенню вимоги позивачки [PERSON] до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності,

Outcome: partial