Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

29 вересня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, в особі представника, посилаючись на ст.ст. 23, 526, 533, 625-627, 901, 903 ЦК України, просить визнати виконавчий напис № 14532, виданий 23.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з боржника [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 14778, 66 гривень таким, що не підлягає виконанню, стягнути з відповідача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 15000 гривень, а також розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.08.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Клименком Романом Васильовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62778712 з примусового виконання виконавчого напису № 14532, виданого 23.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, про стягнення з позивача на користь відповідача боргу в розмірі 14778,66 гривень. Позивач вважає даний виконавчий напис вчинений всупереч вимогам ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595.Приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис без дотримання визначених законодавством обов`язкових умов вчинення нотаріального напису, а саме: без отримання належних документів, передбачених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172, які б підтвердили, що сума заборгованості існує на момент звернення за вчиненням виконавчого напису та є безспірною; без встановлення факту існування відповідного права стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса саме на момент звернення за вчиненням виконавчого напису; без перевірки дотримання терміну позовної давності. Позивач вважає, що приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. неправомірно видав 23.07.2020 виконавчий напис № 14532, оскільки не встановив обов`язкової умови про фактичну наявність заборгованості та її безспірність, окрім того проігнорував той факт, що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років та боржником не було отримано письмової вимоги про усунення порушень. Ухвалою судді Теремецької Н.Ф. від 01 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи на 29 жовтня 2020 року. 29 жовтня 2020 року цивільну справу було знято з розгляду та призначено судове засідання на 25 листопада 2020 року. Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року на підставі ч.4 ст. 223 ЦПК України було відкладено судовий розгляд справи та призначено нове судове засідання на 17 грудня 2020 року. Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року було задоволено заяву судді Теремецької Н. Ф. про самовідвід. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2020 року для розгляду цивільної справи № 377/585/20 визначено суддю Бабич Н.С. Ухвалою судді Бабич Н.С. від 21 грудня 2020 року вказану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду на 12 січня 2021 року. Ухвалою суду від 12 січня 2021 року на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України було відкладено судовий розгляд та призначено нове судове засідання на 28 січня 2021 року. У призначене судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. На електронну адресу суду від представника позивача за довіреністю - адвоката Федорова Д.С. надійшло клопотання, в якому він просить розглядати справу без участі позивача та його представника. Також представником позивача подано заяву про проведення заочного розгляду справи. Відповідач свого представника в судове засідання повторно не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що повернулося до суду. Відзив на позовну заяву до суду не подано. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлялися за правилами, передбаченими ст. ст. 128-130 ЦПК України. У зв`язку з повторною неявкою відповідача у судове засідання суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 29.10.2020 року до суду поштою від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення, в яких він, посилаючись на документи, отримані на адвокатський запит від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В після відкриття провадження у справі та задоволення клопотання про витребування доказів, вважає, що із копії заяви - опитувальника на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та пам`ятки клієнта вбачається, що строк кредитування за договором становить 12 місяців. Згідно з копією Додатку №1 до Договору № R011.0076167 від 23.05.2016 (Розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, Графік платежів) суму кредиту було надано позивачу 23.05.2016 року, дата останнього платежу 23.05.2017 року. Посилаючись на ст. ст. 256, 257 та ч.1 ст. 261 ЦК України, вважає, що право вимоги відповідача за договором № R011.0076167 від 23.05.2016 виникло з 24.05.2017 року, строк давності сплинув 24.05.2020 року, в той же час виконавчий напис №14532 видано 23.07.2020 року, що свідчить про порушення строків позовної давності та даний виконавчий напис не підлягає виконанню. 17.12.2020 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення, у яких зазначено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 07.11.2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема: п. 2 Змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірномі порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Виконавчий напис №14532 був вчинений 23.07.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку ( в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 21.10.2020 року у справі № 172/1652/18 та від 15.04.2020 року у справі №158/2157/17. Як вбачається із Заяви-опитувальника на відкриття поточного раухнку з використанням платіжної картки (договір №R011.0076167 від 23.05.2016 року), на ній відсутнє нотаріальне посвідчення. Таким чином, виконавчий напис №14532 від 23.07.2020 року не підлягає виконанню, оскільки договір №R011.0076167 від 23.05.2016 року не був посвідчений нотаріально. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено із матеріалів справи, що 23 травня 2016 року між Публічним акціонерним товариством Банк «ТРАСТ» та позивачем у справі [PERSON] укладено кредитний договір № R011.0076167, складовими частинами якого є: Заява-опитувальник на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки, Тарифи, Умови, Розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, Графік платежів. Відповідно до умов цього договору, на ім`я [PERSON] було відкрито поточний рахунок у гривні з використанням платіжної картки, видано платіжну картку для здійснення операцій та встановлено розмір кредитного ліміту у сумі 20000 гривень. Додатком №1 до Договору № R011.0076167 від 23.05.2016 року є Розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, Графік платежів. З Додатку №1 до Договору № R011.0076167 від 23.05.2016 року вбачається, що датою отримання кредиту є 23.05.2016 року, датою останнього платежу по кредиту є 23.05.2017 року, сума платежів за розрахунковий період складається з: погашення основної суми кредиту, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович докази, витребувані ухвалою суду від 01.10.2020 року, до суду не направив. Згідно з виконавчим написом, зареєстрованим в реєстрі за № 14532, вчиненим 23 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. на підставі ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, запропоновано звернути стягнення з громадянина України, яким є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] , місце проживання: [ADDRESS] , який є боржником за кредитним договором R011.0076167 від 23 травня 2016 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством Банк «ТРАСТ», ЄДРПОУ 35371070, правонаступником усіх прав та обовязків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитним договором БТ-ПВ-01 від 04 червня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС», ЄДРПОУ 39508708, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців 37/41, реквізити: IBAN [NUMBER] у АТ «Райффайзен Банк Аваль», МФО 380805. Строк платежу за кредитним договором № R011.0076167 від 23 травня 2016 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 04 червня 2019 року по 07 березня 2020 року. Сума заборгованості складає 14278,66 гривень, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 9840,20 грн.; прострочена заборгованість за комісією становить 1666,97 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 2471,49 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 300,00 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в розмірі 500,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 14 778,66 гривень. Дата набрання виконавчим написом законної сили 23 липня 2020 року. 11 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Романом Васильовичем на підставі вказаного виконавчого напису було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 62778712 із зобов`язанням боржника подати декларацію про доходи та майно та про стягнення з боржника виконавчого збору, основної винагороди приватного виконавця у сумі 1477,87 грн. Вирішуючи спір згідно встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадах. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Частинами 1, 2 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі №137/1666/16-ц. В обґрунтування позову представник позивача послався на те, що при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом не була встановлена обов`язкова умова для вчинення виконавчого напису - наявність безспірності заборгованості; стягувачем не було направлено обов`язкової письмової вимоги боржнику про усунення порушень; виконавчий напис вчинено з порушенням встановлених законодавством строків давності та на підставі договору, який нотаріально не посвідчений. Виходячи з викладених вище норм законодавства, основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є: отримання ним документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором та підтверджують безспірність вимоги; заявлення вимоги про стягнення боргу в межах строку позовної давності. При цьому, ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Матеріали справи не містять первинних документів на підтвердження розміру заборгованості позивача за кредитним договором № R011.0076167 від 23.05.2016 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством Банк «Траст», який став підставою для вчинення приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем спірного виконавчого напису. Із заяви представника відповідача ТОВ « Фінансова компанія « СІТІ ФІНАНС» про примусове виконання рішення від 30.07.2020 року вих. № 38668/ПВ/20, яка була подана приватному виконавцю виконавчого округу м.Києва Клименку Роману Васильовичу для примусового виконання виконавчого напису №14532 від 23.07.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з позивача на користь ТОВ « Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованості в розмірі 14778,66 гривень, не вбачається, що відповідачем надавались документи, які підтверджують розмір заборгованості позивача за вказаним кредитним договором. Судом встановлено, що позивач будь-яких вимог від відповідача щодо усунення порушень за кредитним договором № R011.0076167 від 23.05.2016 року не отримував, а тому був позбавлений можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного винавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає безспірність забргованості. Таким чином, матеріали справи не містять доказів безспірності заборгованості позивача за кредитним договором № R011.0076167 від 23.05.2016 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством Банк «Траст», який став підставою для вчинення 23.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем виконавчого напису, зареєстрованого за № 14532, про стягнення з позивача [PERSON] на користь ТОВ « Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованості за вказаним кредитним договором в сумі 14778,66 гривень. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості за кредитом 14278,66 гривень, яка вказана у зазначеному виконавчому написі нотаріуса, є спірною. Як встановлено судом, 23 травня 2016 року між Публічним акціонерним товариством Банк «ТРАСТ» та позивачем у справі [PERSON] укладено кредитний договір № R011.0076167, відповідно до умов якого на ім`я [PERSON] було відкрито поточний рахунок у гривні, видано платіжну картку для здійснення операцій та встановлено розмір кредитного ліміту у сумі 20000 гривень. За умовами вказаного кредитного договору клієнт отримує кредит 23 травня 2016 року строком на 12 місяців в розмірі всієї суми кредитного ліміту, здійснює погашення кредиту відповідно до умов Договору і користується коштами в сумі кредитного ліміту протягом всього строку кредитного ліміту, дата останнього платежу по кредиту 23 травня 2017 року. Таким чином, право вимоги у відповідача виникло після закінчення строку дії зазначеного кредитного договору, проте із заявою про вчинення виконавчого напису відповідач ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС», яка є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ Банк «Траст», звернувся лише у липні 2020 року. Відповідно до ст. 88 «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відтак, виконавчий напис № 14532 від 23.07.2020 року вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем після закінчення встановленого законодавством строку для його вчинення. Крім того, суд враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович у виконавчому написі від 23 липня 2020 року № 14532 послався на пункт постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, який був не чинним на момент вчинення виконавчого напису. Виходячи з викладеного, встановивши, що стягнута за виконавчим написом заборгованість є спірною; беручи до уваги, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не мав документів, які б свідчили про безспірність заборгованості позивача та вчинив виконавчий напис поза межами встановленого законодавством строку для вчинення відповідних дій, наявні підстави для задоволення позовних вимог та визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, зареєстрованого в реєстрі за № 14532 від 23 липня 2020 року, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» заборгованості за кредитним договором № R011.0076167 від 23 травня 2016 року в розмірі 14778, 66 гривень таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом ч. 3 вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з п. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Судом встановлено, що адвокат Федоров Д.С. надавав позивачу правничу допомогу на підставі договору про надання правової допомоги №19/08/20 від 19.08.2020 року та додаткової угоди №1 від 19.08.2020 року до цього договору. Згідно з п.5.2 вказаного договору клієнт зобов`язаний оплачувати надані послуги з правової допомоги адвокатом згідно з умовами договору. Пунктом 3.1. договору про надання правової допомоги №19/08/20 від 19.08.2020 року передбачено, що вартість та порядок оплати послуг адвоката визначається додатковою угодою сторін. Як вбачається з п.2 додаткової угоди №1 від 19.08.2020 року до договору №19/08/20 про надання правової допомоги від 19.08.2020 року клієнт сплачує за послуги правової допомоги гонорар у сумі 15000 гривень авансовим платежем шляхом перерахування коштів на безготівковий рахунок адвоката або готівкою у день підписання цієї додаткової угоди. Відповідно до попереднього розрахунку суми судових витрат адвокатом Федоровим Д.С. була надана професійна правнича допомога у зв`язку із розглядом справи щодо визнання виконавчого напису нотаріуса №14532, виданого 23.07.2020 року, таким, що не підлягає виконанню, на суму 15000 гривень, з них: гонорар за представництво в суді становить 8000 гривень, витрати на іншу правову допомогу становлять 7000 гривень. Відповідно до відмітки на рахунку-фактурі №1 від 21.09.2020 року адвокат Федоров Д.С. отримав гонорар готівкою в розмірі 15000 гривень згідно з п.2 додаткової угоди від 19.08.2020 року до договору про надання правової допомоги №19/08/20 від 19.08.2020 року. Позивач в особі представника просить стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в сумі 15000 гривень. Відповідачем клопотання про зменшення судових витрат до суду не подано. При вирішенні питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. За змістом статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України»(Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. У попередньому розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи, вказано витрати на професійну правничу допомогу у виді гонорару адвоката за представництво у сумі 8000 гривень та витрат на іншу правничу допомогу в сумі 7000 гривень, усього на суму 15000 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, всі судові засідання у справі відбувалися без участі позивача та його представника. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника за наявними матеріалами справи. Частиною 1 ст.58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. В пункті 6 Рішення Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України зазначається, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки. Судом встановлено, що позовна заява, письмові пояснення, додаткові письмові пояснення, клопотання та інші процесуальні документи, які надійшли в інтересах позивача, підписані та подані його представником-адвокатом Федоровим Д.С. Таким чином, адвокат Федоров Д.С. як представник позивача реалізував свої повноваження з представництва позивача у суді у формі підписання та подання до суду процесуальних документів від імені та в інтересах позивача, внаслідок яких останній набував певних прав та обов`язків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у виді представництва у суді були фактичними і неминучими, оскільки позивачу необхідна була правова допомога для звернення до суду та захисту свого порушеного права, а також реалізації його процесуальних прав та обов`язків у суді як позивача через представника - адвоката Федорова Д.С. Витрати на іншу правову допомогу в сумі 7000 гривень суд вважає недоведеними, оскільки позивачем в особі представника не надано належних та допустимих доказів того, яка саме інша правнича допомога надавалась позивачу. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 гривень, що були фактичними і неминучими. За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної в сумі 840,80 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved