Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

29 березня 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстровано 12 листопада 2011 року, стягнути аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що подружнє життя з відповідачем не слалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння між ними, розходженням поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки як подружжя, сторони не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільне господарство. На даний час шлюбні відносини фактично припинені. Позивач вважає, що примирення не можливе, оскільки це суперечить інтересам сім`ї. Таким чином, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Крім того, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позивач утримує сина самостійно, тому вважає, що відповідач і в подальшому буде ухилятися від матеріального утримання дитини в добровільному порядку. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. В телефонному режимі повідомила, що після розірвання шлюбу бажає залишити собі шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 листопада 2011 року Виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис № 237 /а.с.11/. Від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 10.04.2015 року Виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області /а.с.12/. Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин. Спору про поділ майна подружжя немає. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до\~статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила її шлюбне прізвище « [PERSON] » залишити без змін. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст.\~51\~Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). Як зазначено у ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов`язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини та порядку сплати аліментів не досягнуто. З огляду на наведене, зважаючи на згоду відповідача, суд вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів у частковому відношенні не перевищує засад розумності та виваженості, відповідає встановленим судом фактичним обставинам по справі, тому, враховуючи наведені обставини, суд встановлює аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) її батька [PERSON] . Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 81 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд визнає, що [PERSON] не виконує в повному обсязі у відношенні своєї неповнолітньої дитини передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки з її утримання, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам статті 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114, 180-182, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved