Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

30.01.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] і просить ухвалити рішення, яким стягувати із відповідача аліменти в її користь на утримання дитини - дочки, [PERSON] , [INFO] в розмірі 12 000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач посилається на ті обставини, що [INFO] вона народила доньку, [PERSON] , батьком якої є відповідач, [PERSON] , з яким у зареєстрованому шлюбі не перебувала і не перебуває по теперішній час. Спільна донька з моменту народження проживає з нею, [PERSON] ніколи не проживав з ними однією сім`єю. Відповідно, всі витрати що пов`язані з утриманням дитини несе вона в значній більшості, це, зокрема, витрати на забезпечення дитини повноцінним харчуванням, одягом, взуттям, необхідними медикаментами та різного роду речами, необхідними для навчання в школі, витрати щодо додаткових занять дочки з вчителями, відвідування спортивних та творчих секцій і гуртків (заняття з англійської мови - 640 грн. на місяць, заняття з математики - 800 грн. на місяць харчування в школі - 400 грн. в місяць, заняття в басейні з плавання - 5000 грн. на місяць, музична школа - 450 грн. на місяць, заняття з карате - 400 грн. на місяць). Всі ці витрати є необхідними для належного росту та розвитку малолітньої дитини. Відповідач протягом всього часу з дня народження дочки мало цікавиться її життям, не бере участі в її утриманні, не надає жодних грошових коштів на потреби дочки, а тільки час від часу передає із США, де він перебуває на постійному місці проживання і працює, одяг, один раз передав мобільний телефон. Тобто він неналежно виконує свій обов`язок щодо утримання своєї малолітньої дочки, не забезпечує дитині рівень життя, який необхідний для її нормального фізичного, інтелектуального, культурного та духовного розвитку, при тому, що можливість утримувати дитину у відповідача є. Зазначає, що з 2010 року [PERSON] проживає і працює в США, періодично приїжджає в Україну. За кордоном отримує досить високий дохід в порівнянні з Україною, також має на праві власності нерухоме майно: ј частки квартири, що знаходиться в [ADDRESS] . Тому, враховуючи ті обставини, що відповідач є працездатним, фізично здоровим чоловіком, що дає йому можливість працювати і отримувати доходи, інших дітей у нього немає, має достатні доходи, які отримує в США, з врахуванням її середньомісячних витрат на утримання спільної дитини, вважає, що з [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 12 000 грн. в місяць. Також зазначає, що з кінця 2014 року, після закінчення розгляду судової справи про позбавлення батьківських прав та визначення способу участі у вихованні дитини, вживалися заходи щодо отримання аліментів з відповідача шляхом пред`явлення йому вимог про сплату аліментів, на що [PERSON] почав час від часу надавати дочці деякі речі, одяг і дуже рідко незначні кошти. Таким чином, не зважаючи на те, що з кінця 2014 року і протягом 2015-2019 років нею вживалися заходи щодо отримання з відповідача аліментів, однак він ухилявся від сплати аліментів, тому, вважає, потрібно стягувати, починаючи з жовтня 2016 року і до досягнення донькою повноліття. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задоволити з наведених в позові підстав. В судове засідання 25.09.2020 року позивач не з`явилася, проте її представником - адвокатом Думич Н. Б. подано заяву, в якій просить справу розглядом завершувати у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують повністю. Не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується судовими викликами, які повернулись без вручення адресату. Із відповіді на запит про місце реєстрації відповідача видно, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.31). Також відповідач повідомлявся про розгляд справи у відповідності до ст. 128 ЦПК України - через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив, ним не подано відзиву на позов. Свідок [PERSON] суду показав, що йому відомо про те, що [PERSON] проживає у США. Позивачка в телефонному режимі неодноразово просила в нього допомоги на утримання спільної доньки, однак відповідач незначні кошти давав лише коли приїжджав в Україну, більше допомоги не надавав. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] намагалася домовитися з [PERSON] про добровільну сплату аліментів на дитину, сам був свідком їхньої розмови. Знає, що відповідач купляв дитині телефон, передає гроші в день народження доньки, і все. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Матеріалами справи встановлено, що у сторін [INFO] народилася дитина - донька, [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.07.2009 року, а.с.5). Як вбачається із копії рішення, винесеного Галицьким районним судом від 28 липня 2014 року - в позові [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відмовлено. В зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Галицької РДА про визначення способу участі батька у вихованні дитини - задоволено. Визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні дитиною - [PERSON] , [INFO] (а.с. 13-16). Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08 вересня 2014 року рішення Галицького районного суду від 28 липня 2014 року залишено без змін (а.с.17-20). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якої фізичній особі - [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить ј квартири, заг. площею 50.3 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] (а.с. 9). В матеріалах справи наявні довідки, зокрема: довідка середньої загальноосвітньої школи №32, з якої вбачається, що [PERSON] дійсно навчається у середній загальноосвітній школі №32 у 4-Б класі (а.с.21); довідка Громадської організації «Спортивний клуб «Миротворець», в якій йдеться про те, що [PERSON] , [INFO] , дійсно тренується у Спортивному клубі і щомісяця сплачує членський внесок (а.с.22). З копій товарних чеків підтверджується, що позивачкою витрачаються немалі кошти на придбання одягу, ортопедичного взуття для дитини (а.с.23, 24). Відповідно до ст. 182 ч.1 п.2 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. Згідно ст. 182 ч.2 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу «Нойлінґур і Шурук», № 41615/07, § 135, 6 липня 2010 року, і «X проти Латвії», заява №. 27853/09, § 96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див. справу «Сахін проти Німеччини», заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003 р.VIII). За ч.2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. На підставі вищевказаного, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення і з відповідача, враховуючи те, що є працездатним, має постійний заробіток, має у власності нерухоме майно, може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, та те, що тривалий час він не надавав допомоги на утримання дитини, хоча позивачка просила її надавати, що підтверджено показаннями свідків, суд, вважає, що [PERSON] ухилявся від добровільної сплати аліментів, тому з нього слід стягувати аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 12000 гривень щомісяця, до досягнення дитиною повноліття та стягнення розпочати з 01 жовтня 2016 року. Позивач звільнений від сплати судового збору, згідно ст.5 ч.1 п.3, Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року за №3674-VІ. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір. На підставі вищенаведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 184, 199 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved