Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

30.09.2014 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], прохаючи суд визнати відмову відповідача у виїзді за кордон неповнолітнього [PERSON] - безпідставною, дозволити їй без згоди батька [PERSON], оформити документи для тимчасового виїзду неповнолітнього [PERSON], [INFO] за межі України на її в`їзд до Росії, допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовий виїзд за межі України. В обгрунтуання своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що враховуючи те, що їх із відповідачем син має ослаблений імунітет, позивачка хоче влаштувати для нього відпочинок на морі за рекомендацією лікарів. Позивачка має можливість організувати такий відпочинок для дитини, адже у м. Сочі у Російській Федерації має родичів, які проживають на узбережжі Чорного моря. Зазначає, що попри це відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, чим шкодить її інтересам та інтересам їхньої дитини. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, прохала задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Вказав, що заперечення його довірителя ґрунтуються на тому, що між Російською Федерацією та Україною існують напружені політичні стосунки. Проти виїзду дитини до інших курортних країн для оздоровлення - не заперечує. Заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який 11 червня 2014 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави було розірвано (а.с. 11-13).. Від вказаного шлюбу сторони мають дитину, [PERSON], [INFO] (а.с 10). Син проживає із матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-13). Позивачка має у Російській Федерації родича - рідного дядька [PERSON], який проживає у м. Сочі і до якого на Чорне море позивачка хоче відвезти свого сина (а.с. 15-21). Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції «Про права дитини» держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 27 даної Конвенції, батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивачка зазначила, що її син [PERSON] періодично хворіє, що підтверджується історією розвитку дитини, долученою представником відповідача до матеріалів справи. Саме задля покращення стану здоров`я своєї дитини, позивачка і має намір тимчасово відвезти сина за кордон до Російської Федерації на узбережжя Чорного моря для оздоровлення та відпочинку. Проте, відповідач, на шкоду здоров'ю дитини, відмовляється надавати позивачці дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон до Російської Федерації, мотивуючи відмову наявністю між Україною та Російською Федерацією складних політичних стосунків, що жодним чином не має впливати на право дитини на ведення здорового способу життя, що і намагається забезпечити своєму синові позивачка, використовуючи наявні у неї для цього можливості та ресурси. Відповідно до ч. 1 ст. 31 вище зазначеної Конвенції, держави - учасниці визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх та розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатись мистецтвом. Відмовляючись надати дозвіл на тимчасовий виїзд сина за кордон, відповідач порушує право дитини на відпочинок та всебічний розвиток. Окрім того, така поведінка порушує закріплені у Конституції та чинному законодавстві особисті немайнові права дитини, а саме: право на пересування, право на відпочинок та дозвілля, право на вільний розвиток дитини. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. У даному випадку дії батька суперечать інтересам та правам дитини, адже поїздка за кордон до Російської Федерації на узбережжя Чорного моря необхідна для оздоровлення сина та покращення його фізичного та морального стану. Відповідно до ст. 272 Цивільного Кодексу України ( надалі - ЦК України) особисті немайнові права здійснюються батьками в інтересах малолітніх дітей. У ст. 154 СК України вказано, що батьки мають право звертатись до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки, як законні представники без спеціальних на те повноважень. Позивачка змушена звернутись до суду задля захисту особистих немайнових прав та інтересів своєї дитини. Будь-які спроби порозумітись з відповідачем і отримати від нього згоду на тимчасовий виїзд сина за кордон не призвели до позитивних результатів. Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved