Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

30 січня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Артемсіль» (ДП «Артемсіль»), про відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що працювала тривалий час на підприємстві відповідача з 12 липня 1977 року по 10 грудня 2014 року. Під час виконання трудових обовязків отримала трудове каліцтво. [PERSON] висновку МСЕК від 12 вересня 2000 року [PERSON] первинно встановлено 10% втрати професійної працездатності у звязку з трудовим каліцтвом., а тому звернувшись до суду просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 16 000 гривень. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 березня 2017 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Державного підприємства «Артемсіль» на користь [PERSON] 5 000 гривень. Вирішено питання про судові витрати. Не погодившись з рішенням суду відповідач ДП «Артемсіль» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач ДП «Артемсіль» зазначає, що під час розгляду справи було зясовано, що позивачки 12 вересня 1996 року первинно було встановлено втрату працездатності у розмірі 5% , травму вона отримала 18 січня 1981 року, тобто довідка первинно була видана через 15 років після отримання травми. Потім, через чотири роки втрата працездатності збільшилася до 10 % безстроково. Для зясування підстав отримання довідки, апелянт, просив залучити Медико соціальну експертну комісію, про те судом першої інстанції було відмовлено. Позивач не надав доказів його лікування фізичного або морального (душевного), в довідках, які надав представник позивача до суду, та які прийняв до уваги суд, записи не розбірливі та не читаємі. [PERSON] Н-1 нещасний випадок стався через порушення позивачем інструкції з ТБ для машиніста розфасувального автомату, тобто позивач отримав травму внаслідок безпечної поведінки та недотримання правил техніки безпеки. Представник позивача не пояснив які наслідки у позивачки після отримання травми. Отже, вина роботодавця є обовязковою умовою для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обовязків, відповідно до положень Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування суд призначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зазначені підстави передбачені також ч. 1 ст.1167 ЦК України, ч.3 ст.23 ЦК України. У судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги та просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Представник позивачки [PERSON]. [PERSON] просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог ч.5 ст76 ЦПК України. Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю - доповідача, представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом першої інстанції встановлено, що позивачка [PERSON] працюючи тривалий час з 12 липня 1977 року по 10 грудня 2014 року на підприємстві ДП «Артемсіль» під час виконання трудових обовязків отримала трудове каліцтво. 18 січня 1981 року з позивачкою під час виконання трудових обовязків стався нещасний випадок, що підтверджується копією акту про нещасний випадок на виробництві від 19 січня 1981 року, що стався на руднику ім. Володарського «Артемсіль» з Барбарик (після одруження [PERSON]) [PERSON], відповідно до якого комісія прийшла до висновків, що причини нещасного випадку організаційні, що виразилися в: слабкій виробничій дисципліні на дільниці; порушення постраждалою інструкції з ТБ для машиніста розфасувального автомату № 100 пункт 3 розділу «Забороняється» (а.с. 12-13, 35-37). [PERSON] висновку МСЕК від 12 вересня 1996 року [PERSON] первинно встановлено 5% втрати професійної працездатності у звязку з трудовим каліцтвом (а.с.44). 12 вересня 2000 року відповідно до висновку МСЕК [PERSON] встановлено 10% безстроково (а.с.45). Копією акту огляду МСЕК № 73 від 12 вересня 2000 року підтверджується факт встановлення позивачу 10% втрати професійної працездатності безстроково у звязку із виробничою травмою, отриманою позивачем 18 січня 1981 року (а.с. 78-81). Враховуючи, глибину фізичних та душевних страждань позивача, погіршення її здібностей, ступень вини самого позивача в заподіянні шкоди, вимоги розумності, виваженості і справедливості, а також що ушкодженням здоровя, позивачу завдано моральну шкоду, оскільки трудове каліцтво призвело до порушення нормальних життєвих звязків та потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, суд першої інстанції з урахуванням глибини його моральних і фізичних страждань, визначив розмір такої шкоди у сумі 5 000 гривень. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач не створив позивачеві безпечних і нешкідливих умов праці, внаслідок чого він отримав трудове каліцтво, яке потягло за собою втрату професійної працездатності, внаслідок чого позивач зазнає фізичні і моральні страждання, але при ухваленні рішення не врахував норму матеріального права. А саме, на час виникнення спірних правовідносин діяли «Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації, або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року №472. Пунктом 11 вказаних Правил передбачено, що власник підприємства установи і організації, або уповноваженим ним органом несе матеріальну і моральну шкоду заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, заподіяну внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці. На час проведення первинного МСЕК 12 вересня 1996 року, діяла частина 2 п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків зазначено, відповідно до якої розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Відповідно до Указу Президента України №762 від 25 серпня 1996 року «Про грошову реформу в Україні» розмір мінімальної заробітної плати складав 15 гривень. Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що з відповідача Державного підприємства «Артемсіль» підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] моральна шкода у розмірі 3 000 гривень (15 гривень - мінімальна заробітна плата х 200 мінімальних заробітних плат). Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції необхідно змінити та стягнути з ДП «Артемсіль» на користь [PERSON] 3000 гривень. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач просив стягнути на свою користь 16 000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги задоволені у розмірі 3 000 гривень, що складає 18,75 % (3000 х 100): 16 000 = 18,75%). Отже, з врахуванням частково задоволених вимог з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 120 гривень (640 гривень х18,75/100). Відповідно до п.4 ст.309 ЦПК України підставою для зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права

Outcome: partial