Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

29 вересня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні каналізаційною спорудою. Свої вимоги мотивувала тим, що в лютому 1992 року згідно договору купівлі-продажу вона придбала квартиру [ADDRESS]. Вказаний будинок обладнаний водопроводом та каналізаційною мережею, а каналізаційні стоки з нього скидалися у вигрібну яму, з якої в подальшому вивозилися машиною. Відповідачка [PERSON] є власником квартири №1 у сусідньому чотирьохквартирному будинку №34. Каналізаційну мережу з цього будинку під’єднали до вигрібної ями будинку №32, в якому вона мешкає. У 2007 році сім’я [PERSON] затампонувала каналізаційну трубу в колодязі, у зв’язку з чим вона не має можливості користуватися каналізаційною мережею. На протязі семи років вона неодноразово зверталася з даним питанням до органів місцевої влади, однак, до цього часу воно залишається не вирішеним. У зв’язку з викладеними вище обставинами [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила зобов’язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні каналізаційною мережею, що знаходиться по вул. Маяковського, 32 в м. Білопілля Сумської області. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] позов підтримали. Відповідачка [PERSON] та її представник за договором про надання юридичних послуг адвокат [PERSON] проти позову заперечували. Представники третіх осіб - Білопільської міської ради Сумської області - [PERSON] і [PERSON], філіалу «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» - [PERSON], Комунального підприємства «Білопільський Житловик» - [PERSON] та Комунального підприємства «Водоканал Білопілля» [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали. Заслухавши сторони, та їх представників, представників третіх осіб, свідка [PERSON], повно, всебічно і об’єктивно дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши їх в сукупності з точки зору належності, достатності і взаємозв’язку, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори Сумської області 01 лютого 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за №376, [PERSON] є власником двохкімнатної квартири з належними надвірними будівлями і спорудами, за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7, 9-13). На підставі договору купівлі-продажу від 21 травня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Білопільської державної нотаріальної контори Сумської області, зареєстрованого в реєстрі за №2234, [PERSON] А на праві власності належить трьохкімнатна квартира, 1/4 частина сараю «Б», гараж «Д», вбиральня, льох «п/д», що знаходяться за адресою: [ADDRESS], (а. с. 21). Рішення щодо передачі у власність громадянам земельних ділянок, розташованих за адресою: м. Білопілля, вул. Маяковського, №32 та №34, Білопільською міською радою Сумської області не приймалися, що підтверджується листом міськради від 19 травня 2014 року та поясненнями сторін у судовому засіданні (а. с. 15). Згідно інформації, що міститься в листі Білопільської міської ради Сумської області від 31 липня 2014 року, каналізаційні мережі та стічна яма, розташовані по вул. Маяковського, №32 та №34 в м. Білопілля Сумської області, на балансі міської ради та комунальних підприємств міста не обліковуються (а. с. 18). Між сторонами в справі виник спір з приводу користування внутрішньодворовою мережею водовідведення (каналізацією). Причиною спору стала відмова відповідача у доступі позивачці до цієї мережі, зокрема у доступі до проміжного колодязя і вигрібної ями. Суд вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу доводи представника відповідача стосовно того, що позивачка не є власником внутрішньодворової каналізаційної мережі, проміжного колодязя та вигрібної ями, а отже не має права звертатись до суду з позовом про усунення перешкод у її користуванні з наступних підстав. Як вбачається із договору купівлі-продажу від 01 лютого 1992 року, який ніким не оспорений, [PERSON] придбала у власність не лише квартиру за адресою [ADDRESS], а й належні до неї надвірні будівлі та споруди (а. с. 7). Згідно ч. 1 ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов’язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. У відповідності до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. У Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000 поняття споруди визначено як будівельні системи, пов’язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт. Державними будівельними нормами України 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських та сільських поселень» до споруд віднесені також і очисні споруди каналізації. Згідно пояснень у судовому засіданні представників третіх осіб Білопільської міської ради [PERSON], КП «Водоканал Білопілля» [PERSON] та філіалу «Білопільська госпрозрахункова виробнича дільниця» Комунального підприємства «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» - [PERSON], внутрішньодворова каналізаційна мережа будинків №32 та №34 по вул. Маяковського в м. Білопілля на балансі та обслуговуванні міськради і КП «Водоканал Білопілля» не перебуває, належать мешканцям зазначених будинків на праві спільної сумісної власності, ними ж обслуговується та утримується. При цьому проміжний колодязь і вигрібна яма є спільною сумісною власністю мешканців будинку №32. Внутрішньодворова каналізаційна мережа є невід’ємною частиною згаданих вище будинків, які під’єднані до централізованого водопостачання, оскільки призначена для їх обслуговування. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка має право на внутрішньодворову каналізаційну мережу, яка знаходиться по вул. Маяковського, 32 в м. Білопілля, проміжний колодязь та вигрібну яму, до яких вона підключена, а отже, і на звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] зазначила, що [PERSON] не є належним відповідачем у справі, оскільки виниклі між сторонами правовідносини регулюються діючим законодавством про житлово-комунальні послуги, згідно якого позивачка не має права експлуатувати спірну каналізаційну мережу без укладення відповідного договору з КП «Водоканал Білопілля», яке згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» повинно її обслуговувати і бути відповідачем у справі, а також, що [PERSON] не вживала заходів до укладення такого договору, у відповідності до ст. 18 вищевказаного Закону не зверталась до КП «Водаканал Білопілля» з претензією щодо неналежного надання послуг і не надала суду доказів, що відповідачка чинить перешкоди представникам зазначеного підприємства. Однак, ці доводи не заслуговують на увагу суду з наступних підстав. [PERSON] не є надавачем житлово-комунальних послуг, що підтвердила в судовому засіданні. Як встановлено судом, остання є лише співвласником внутрішньобудинкової каналізаційної мережі, яка під’єднана до проміжного колодязя і вигрібної ями каналізаційної мережі будинку №32 по вул. Маяковського в м. Білопілля, та є споживачем згаданих вище послуг. На балансі КП «Водоканал Білопілля» спірна каналізаційна мережа не перебуває. Згідно пояснень представника третьої особи КП «Водоканал Білопілля» [PERSON] у судовому засіданні [PERSON] неодноразово зверталась до очолюваного ним підприємства з приводу укладення договору на водовідведення і обслуговування внутрішньодворової каналізаційної мережі, однак такий договір укладений не був з тих причин, що відповідачка не надає позивачці доступу до неї. Суд вважає, що правовідносини, які виниклим між сторонами у справі, регулюються нормами Цивільного кодексу України щодо захисту права власності. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР (далі – Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 33 своєї постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз’яснив, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Сторонами визнано, а тому у відповідності до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає, що проміжний колодязь і вигрібна яма є спільними для каналізаційних мереж будинків №32 і №34 по вул. Маяковського в м. Білопілля, і знаходяться вони на території подвір’я відповідачки [PERSON] Згідно листа заступника голови Білопільської районної державної адміністрації від 21 березня 2014 року за результатами розгляду звернення [PERSON], проведеного з комісійним виїздом на місце, [PERSON] незаконно чинить перешкоди в користуванні комунікаціями на прибудинковій території сусідам внаслідок неузгодженості черговості викачки каналізаційних стоків (а. с. 16). У відповідності до акту обстеження внутрішньодворової мережі водовідведення (каналізації) та доданої до нього схеми від 27 лютого 2014 року комісія в складі заступника міського голови [PERSON] та інженера по благоустрою міської ради [PERSON] встановила, що каналізація житлового будинку, розташованого по вул. Маяковського, буд. 32 в м. Білопілля Сумської області, збудована у 1987 році на вигріб, ємністю близько 10 м. куб. В подальшому до цього вигрібу був підключений житловий будинок по вул. Маяковського, 34, збудований у 1990 році. Згодом, [PERSON] мотивуючи тим, що для відкачування стічних вод машині необхідно проїжджати по її двору, закрила в каналізаційному колодязі трубу водовідведення від квартири [PERSON], позбавивши тим самим останню можливості користування каналізацією. Вирішити питання щодо добровільного відкриття каналізації [PERSON] відмовилась. Комісія вважає, що [PERSON] повинна бути забезпечена можливість користуватися каналізацією, а оплату за відкачування необхідно здійснювати пропорційно об’ємам стічних вод, що скидаються на вигріб (а. с. 17). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що [PERSON] неодноразово зверталась до Білопільської міської ради з приводу того, що [PERSON] чинить їй перешкоди у користуванні каналізацією. У зв’язку з розглядом вказаних звернень він декілька разів виїздив на місце і спілкувався з відповідачкою. Під час бесід остання визнавала, що механічно перекрила каналізаційну трубу [PERSON] у зв’язку з тим, що для відкачування стічних вод із вигрібної ями автомобілю необхідно проїжджати по її двору. А так як він завузький, то автомобіль їде по ґанку і таким чином руйнує його. Підстав сумніватись у показах зазначеного свідка у суду немає, оскільки вони узгоджуються з показами позивачки, представників третіх осіб у судовому засіданні, які підтвердили факт перешкоджання [PERSON] у користуванні [PERSON] каналізаційною мережею, та письмовими матеріалами справи. Заперечення [PERSON] стосовно того, що свідок [PERSON] говорить неправду про те, що вона, чи будь-хто з її родини механічно перекрив [PERSON] каналізаційну трубу, суд розцінює як спосіб захисту від пред’явленого позову з огляду на те, що всупереч ст. 60 ЦПК України вони нічим не підтверджені. У судовому засіданні відповідачка підтвердила факт неодноразового спілкування із свідком [PERSON] у зв’язку з розглядом останнім звернень [PERSON] щодо усунення перешкод у користуванні каналізаційною мережею, визнала, що вагомих підстав обмовляти її у свідка немає. Крім того, на початку судового розгляду справи [PERSON] визнала факт механічного закриття каналізаційної труби [PERSON], але в подальшому свої покази змінила. Також, у судовому засіданні відповідачка зазначила, що в разі підключення [PERSON] до проміжного колодязя і вигрібної ями, нечистоти потрібно буде відкачувати частіше, для цього автомобілю необхідно частіше проїжджати по її двору, який є завузьким, внаслідок чого руйнуватиметься ґанок і асфальтне покриття двору. Вказані вище заперечення свідчать про небажання [PERSON] у наданні [PERSON] доступу до каналізаційної мережі. Суд вважає, що надані позивачкою докази об’єктивно свідчать про те, що відповідачка [PERSON] неправомірно перекрила [PERSON] каналізаційну трубу, стоки з якої спочатку стікають у проміжний колодязь, а потім у вигрібну яму, які знаходяться на території двору відповідачки, чим фактично позбавила позивачку можливості задовольняти санітарно-гігієнічні потреби. Об’єктивно, позивачка не могла надати інших доказів щодо механічного перекриття відповідачкою каналізаційної труби з огляду на те, що не має доступу до подвір’я останньої, де знаходяться проміжний колодязь і вигрібна яма і, крім того, [PERSON] не заінтересована сприяти [PERSON] у здобутті доказів. Таким чином, суд вважає доведеним факт механічного закриття відповідачкою в проміжному каналізаційному колодязі труби водовідведення від квартири позивачки. Заперечення відповідачки [PERSON] стосовно того, що для відкачування нечистот з вигрібної ями автомобілю необхідно проїжджати по її двору, який є завузьким, а також, що [PERSON] не сплачує кошти за каналізацію і не позбавлена можливості окремо зробити собі вигрібну яму, як це зробили інші мешканці будинку №32 по вул. Маяковського в м. Білопілля, не є підставою для відмови у задоволенні позову. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідачки стосовно того, що в судовому засіданні позивачка взагалі не довела факт існування каналізаційної мережі, спростовуються дослідженими судом доказами в їх сукупності, доказів протилежного суду не надано. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними і обґрунтованими. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] і зобов’язання відповідачки [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] каналізаційною мережею будинку №32 по вул. Маяковського в м. Білопілля Сумської області шляхом надання останній безперешкодного доступу до проміжного колодязя та вигрібної ями вказаної каналізаційної мережі, які розміщені на території земельної ділянки будинку №34 по вул. Маяковського в м. Білопілля Сумської області, якою користується відповідачка. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, якою визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, стягненню з відповідачки [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягає судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. та 250 грн. витрат на правову допомогу, які підтверджені відповідними квитанціями, а всього 493 грн. 60 коп. (а. с. 1-2). На підставі викладеного,

Outcome: approved