Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

30.12.2020 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання дочки в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку. В обґрунтування позову зазначила, що 12.07.2008 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Спільне життя у них не склалося, сторони мали постійні конфлікти, відповідач не працював і матеріально сім`ю не забезпечував, коли дізнався про вагітність позивачки, відповідач дитини не визнав, повідомив, що вона йому не потрібна. Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 15.09.2020 року. [INFO] у них народилася спільна дочка - [PERSON] . Відповідач дитини не визнав, з пологового будинку позивачку з дочкою не забирав, жодних коштів на утримання дитини не надавав. Вона самостійно виховує дитину, тому потребує постійного матеріального забезпечення. Крім цього, дитина хворіє, має вроджену ваду розвитку та потребує постійного лікування. Відповідач своїх батьківських обов`язків не виконує, коштів на утримання дитини не надає. Тому, позивач просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою від 18.01.2021 року було відкрито загальне позовне провадження у даній справі. 30.03.2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду на 22.04.2021р. 22.04.2021р. позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити. Відповідач у судові засідання 02.02.2021 року, 23.02.2021 року, 15.03.2021 року, 30.03.2021 року та 22.04.2021 року не з`явився, однак як вбачається із рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправленняна 02.02.2021 року, 23.02.2021 року, 15.03.2021 року, 30.03.2021 року та 22.04.2021 року, останні повернулися з відміткою про відсутність адресата. Виклик відповідача на судові засідання здійснювався також через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримала рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Червоноградського району Львівської області від 25.03.2021 р. за №40 (п.4) про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників процесу, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували зареєстрованому шлюбі з 12.07.2008 р., що підтверджується наявними у справі матеріалами. Сторони є батьками неповнолітньої дочки: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а. с. 8). Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 15.09.2020 року шлюб між сторонами було розірвано (а. с. 9). Відповідно до довідки про склад сім`ї від 13.11.2020 р. за №14282, позивачка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с.10). Як вбачається із довідки про доходи КП «Школяр» №276 від 13.11.2020 року, [PERSON] працює кухонним робітником в КП «Школяр» в їдальні №12 та за період з 01.05.2020 року по 31.10.2020 року жодних доходів не отримувала (а. с. 11), оскільки вона на даний час перебуває у декретній відпустці. Згідно виписки із медичної карти [PERSON] , остання проходить лікуванні у лікаря офтальмолога у зв`язку із вродженою вадою розвитку (а. с.12-13). Позивач зазначає, що донька перебуває на її утриманні та на утримання її батьків, оскільки декретних коштів не вистачає. Відповідач коштів на утримання дитини не надає, дитиною не цікавиться, участі в вихованні дитини не приймає, батько з дитиною не спілкується, не купує їй одяг та харчі, не лікує її. Тобто, він свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Перешкод у спілкування дитини з батьком позивач не чинить. Відповідач протилежного не довів. Тому, позивачка наполягає на позбавленні батьківських прав. З матеріалів справи вбачається, що рішеннями виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 40 від 25.03.2021 р. «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини» прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки: [PERSON] , [INFO] (а. с. 59). Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За змістом ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивач має право на звернення до суду з даним позов в силу норм ст. 165 СК України. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова ПВСУ від 30.03.2007 року № 3), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осі, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 цієї постанови). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (абз. другий п. 16 постанови ПВСУ від 30.03.2007 року № 3). Встановлені фактичні обставини справи та оцінені докази свідчать про те, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками батька і не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, зокрема не забезпечує належною матеріальною допомогою, не цікавиться здоров`ям дитини, не створює жодних умов для нормального спілкування з нею чи отримання дочкою доступу до культурних та інших духовних цінностей. Зазначені обставини є свідченням винної поведінки відповідача та умисного ухилення ним від виховання дитини у такій мірі, що це дає достатні підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги інтереси дитини, суд дійшов до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тому суд вважає позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав обґрунтованим та такими, що підлягають до задоволення. Окрім цього, позивачка просить стягувати аліменти з відповідача на її користь на утримання дочки в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України) . Виходячи з принципів розумності й справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітніх дітей та у відповідності до ст. 182 СК України з урахуванням стану здоров`я дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів є обґрунтованими і підлягають до задоволення шляхом стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. В силу приписів ст. 141 ЦПК України щодо вимоги про стягнення аліментів, то з відповідача підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 908 грн., а щодо вимоги про позбавлення батьківських прав, то з відповідача в користь позивачки підлягає судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved