Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

31 березня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Перша Павлоградська державна нотаріальна контора, Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, яким просила зняти арешт та заборону на відчудження (реєстраційний номер обтяження 4848630) на 1/2 частку квартири [ADDRESS] належну [PERSON], які накладено на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серії ПВЛ №0484, винесеної 30.08.2002р. державним виконавцем Павлоградського міського відділу державної виконавчої служби Павлоградського міського управління юстиції. В обґрунтування позову посилається на те, що під час оформлення спадщини позивачем було зясовано, що на підставі постанови державного виконавця Павлоградського міського відділу Державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного Управління юстиції від 30.08.2002р. було накладено арешт на 1/2 частини квартири по вулиці Іскровська в місті Павлограді Дніпропетровської області, яка належить померлому сину Позивача. Звернувшись до Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з питанням зняття арешту з майна померлого сина позивач отримала відповідь про те, що згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Іскровська 6/35 та належить [PERSON], 23.04.2007 було накладено арешт Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт ПВЛ 0484 від 13.11.2002 року Управління юстиції в м.Павлограді; реєстраційний номер обтяження 4848630. Оскільки відкриті виконавчі провадження, боржником за якими є [PERSON], станом на 07.02.2017 року у Павлоградському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відсутні, Позивачу було розяснено його право на звернення з позовом про зняття арешту з майна. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася. Письмово просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Треті особи в судове засідання не зявилися. Представник Першої Павлоградської державної нотаріальної контори письмово просила справу розглядати за її відсутності. Представник Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Заявляючи позовні вимоги про зняття арешту з майна позивач посилається на те, що на теперішній час позивач не має змоги скористатися своїм законним правом та вступити у спадщину, оскільки 23.04.2007 року Першою Павлоградською нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт ПВЛ №0484від 13.11.2002 року накладені арешти на 1/2 частину квартири за адресою: Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул..Іскровська 6/35, яка належить [PERSON] За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна судом встановлено, що на підставі постанови про арешт, ПВЛ 0484 від 13.11.2002 року Управління юстиції в м.Павлограді 23.04.2007 р. Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою накладено арешт на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м.Павлоград, вул.Іскровська, 6/35 та належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження 4848630, яка належала [PERSON] свідоцтва про право власності на житло від 24.10.1995р. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до положень частини першої та другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 60 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до частини другої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27 серпня 1976 року за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володінні ним. Під час розгляду справи судом встановлено, що після смерті [PERSON] 01.05.2016 р. відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири, яка знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., м.Павлоград, вул.Іскровська, 6/35 та належить [PERSON], реєстраційний номер обтяження 4848630, яка належала [PERSON] свідоцтва про право власності на житло від 24.10.1995р. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). \~Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217ЦК). \~До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218ЦК України). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст. 1222ЦК). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За положеннями ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, судом встановлено, що позивач як спадкоємець першої черги за законом після смерті свого сина [PERSON] щодо його майна, яке бажає отримати у спадщину, може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні ними права користування розпорядження майном, яке фактично йому належить. Крім того, суд враховує, що можливі вимоги стягувачів за виконавчими провадженнями до спадкоємців померлого боржника вирішується за положеннями ст. 1281 ЦК України, наявність таких претензій судом не встановлено, що не може бути підставою для відмови особі в оформленні за нею права власності на спадкове майно, при тому що вирок місцевого суду м.Павлоград від 22.11.2001р., яким на користь відповідача [PERSON] з [PERSON] було стягнуто 500 грн., виконано позивачем, що підтверджується квитанцією про поштовий переказ від 10.03.2017р. Також ст.378 ЦПК України визначено порядок\~заміни сторони виконавчого провадження. Під час розгляду справи судом встановлено, що ні державний виконавець, ні можливі стягувачі за виконавчими провадженнями не зверталися до суду з відповідними заявами. Зясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити повністю.

Outcome: approved