Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

29.09.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що позивач є власником будинку № 18 по пров. Східному у м. Артемівську Донецької області. Набула права власності на вказаний будинок 27.07.2015 року на підставі договору купівлі-продажу. Будинок позивач купила у [PERSON], який належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 1-3709, виданого 27.07.1999 року. На час купівлі будинку, у ньому була зареєстрована колишня власниця [PERSON] та її син [PERSON]. Згідно договору купівлі-продажу від 27.07.2015 року продавець [PERSON] зобовязується зареєструвати місце проживання усіх осіб за іншою адресою та передати житловий будинок у користування покупця [PERSON] протягом 1 тижня з моменту підписання вказаного договору. 08.09.2015 року [PERSON] знялась з реєстрації у Артемівському районному відділі ГУ ДМС. На теперішній час за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, пров. Східний, 18, залишився зареєстрований її син відповідач [PERSON] Відповідач за вказаною адресою не проживає з 1993 року у звязку з виїздом на територію Російської Федерації, згідно акту суспільного квартального комітету. Особистих речей відповідача в будинку немає, комунальні платежі та витрати по утриманню будинку він не здійснює. Реєстрація відповідача у будинку позивача несе додаткові витрати для позивача, вона не може отримати субсидію, у звязку з тим, що там буде зареєстрована ще одна особа, окрім неї. Відповідач своїми діями чинить чинить позивачу перешкоду в користуванні в користуванні житловим приміщенням, оскільки вона вимушена сплачувати за нього комунальні платежі та позбавляє її повною мірою реалізувати законне право позивача на володіння, користування та розпорядження своєю власність. У звязку із цим, позивач була змушена звернутися із зазначеним позовом до суду, та просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, пров. Східний, буд. 18, та зняти його з реєстрації. Позивач [PERSON] до судового засіданні не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим поштовим відправлення за адресою його реєстрації. Відповідно до ст.76 ЦПК України, повідомлення\~\~про причину неявки\~\~до суду не надійшло. Відповідно до ст.74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідачів не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає\~ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до\~ст. 224-228 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 липня 2015 року був укладений договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] згідно якого, [PERSON] купила житловий будинок з надвірними спорудами та побудовами № 18, загальною площею 141,4 кв.м., в т.ч. житловою площею 55,1 кв.м., що знаходиться в м. Артемівську, Донецької області, по провулку Східний (арк.с.7-8). Позивач [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, пров. Східний, буд. 18, який належить їй на праві приватної власності, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.07.2015 року № 41257633 (арк.с.9-10). Відповідно довідки Артемівського МВ ГУДМС України в Донецькій області (вих. №1993 від 07.11.2015 року), яка надійшла на запит суду 16.11.2015 року вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (арк.с.27). Згідно акту Суспільного квартального комітету № 1 від 14.09.2015 року, за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, пров. Східний, 18, зареєстрований [PERSON], [INFO], але на даний час він за вказаною адресою не проживає з 1993 року у звязку з виїздом до Росії до теперішнього часу (арк.с.14). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України передбачається право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації, за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, пров. Східний, 18, з 1993 року не проживає у звязку з виїздом до Росії до теперішнього часу. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. В частині позову про зняття з реєстрації відповідача [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. При цьому суд виходив з того, що на підставі Наказу МВС України від 22.11.2012\~ \~\~№ 1077 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421 було затверджено Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, згідно з п. 1.3 якого реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (ДМС України) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (територіальний підрозділ ДМС України) у день подання особою документів. Відповідно до п. 3.1 Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Суд ураховує також, що із залученням ГУ ДМС України в Донецькій області до розгляду справи зазначеної категорії, вимоги про зобовязання останнього зняти з реєстраційного обліку підпадуть під юрисдикційну підсудність адміністративного судочинства. Питання щодо зняття з реєстрації місця проживання особи не є компетенцією суду, а відноситься виключно до компетенції ДМС України, її відділів та територіальних підрозділів та здійснюється на підставі судового рішення. Тому суд вважає, що в цій частині позовних вимог в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: partial