Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

29 червня 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно, на кожну дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 11 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області був зареєстрований шлюб між сторонами, про що внесений актовий запис №1247. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей 2010 та 2013 років народження. Позивач зазначає, що спільне життя між ними не склалося, в них відсутнє взаєморозуміння, розходяться погляди у сімейному житті та побуті. Зазначає, що збереження сімї неможливе. З наведених підстав просить суд розірвати шлюб та стягувати на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму. Позивач у судове засідання не зявилася, однак у заяві від 25 серпня 2017 року просить розгляд справи провести за її відсутності, проти заочного розгляду не заперечує, а також уточнила позовні вимоги та просила суд стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1\~500,00 грн на кожну дитину. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Як визначено у частині першій статті 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не зявився в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області був зареєстрований шлюб між сторонами, про що внесений актовий запис №1247 (а.с.5). Статтею 112 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд наголошує, що шлюб за своїм змістом є добровільним союзом чоловіка та жінки (статті 21, 24 СК України). Як встановлено судом та слідує з матеріалів справи, подальше існування шлюбу між сторонами суперечило б інтересам позивача, оскільки вона не бажає надалі перебувати в шлюбі з відповідачем. Відповідач також не бажає надалі перебувати у шлюбі. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про розірвання шлюбу слід задовольнити. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Матеріалами справи підтверджується, що від шлюбу сторони мають: сина [PERSON], [INFO] (а.с.6); дочку [PERSON], [INFO] (а.с.7). Як зазначено у статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач, не проживає разом з дітьми та не приймає участі в їх утриманні, отже він зобовязаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка проживає разом з дітьми. З врахуванням вищенаведеного з відповідача на користь позивача слід присудити аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], до досягнення ними повноліття. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (вказане положення СК України діє з 08 липня 2017 року). Під час судового розгляду не встановлено обставин щодо поганого стану здоров'я та/або матеріального становища дитини. Відповідач у судове засідання не зявився, відтак суд вважає що його стан здоровя та матеріальне становище дозволяє йому сплачувати аліменти. Аналогічно суду не було надано доказів про наявність у відповідача на утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, дочки, сина. Частиною першою статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, засади справедливості та розумності, суд дійшов висновку, що на користь позивача слід присудити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1\~000,00 грн на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 08 липня 2017 року. Визначена позивачем сума у 1\~500,00 грн є завищеною та необґрунтованою, оскільки співрозмірна з розміром прожиткового мінімуму, а батьки повинні нести рівний обовязок щодо утримання дітей. Тому, на думку суду, присуджена сума аліментів у розмірі 1\~000,00 грн на кожну дитину є достатньою для їх утримання. При цьому частиною другою статті 184 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Тому суд вважає за необхідним стягувати аліменти з врахуванням індексації стягуваних сум відповідно до ст.2 Закону України Про індексацію грошових доходів населення . Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки за подання позовної вимоги про розірвання шлюбу [PERSON] квитанцією сплатила судовий збір у розмірі 640,00 грн, тому вказану суму судового збору слід стягнути з відповідача на користь позивача (а.с.1). Частиною третьою статті 88 ЦПК України визначено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач в силу пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір за цю вимогу слід стягнути з відповідача на користь держави. Ставка судового збору за дану вимогу становить 640,00 грн, отже цю суму слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі пункту 1 частини першої статті 367 ЦПК України, судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного та

Outcome: partial