Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

30 березня 2021 року позивач звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. Посилався на те, що він є власником квартири [ADDRESS] . На даний час за даною адресою зареєстрований тільки його онук [PERSON] , [INFO] . З червня 2019 року онук у вказаному житлі не проживає, так як з цього часу разом із батьком [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до Республіки Ізраїль, забравши всі свої особисті речі. Зазначає, що реєстрація місця проживання неповнолітнього [PERSON] в квартирі [ADDRESS] створює йому ряд перешкод та порушує його право власності. Зокрема створюються певні перешкоди у відчуженні житла, що порушує його право як власника. До того ж, у нього відсутня можливість оформлення субсидії на оплату комунальних послуг. За таких обставин, просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . Справа слухалась у відсутність сторін, які у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. 22 квітня 2021 року через канцелярію суду від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Розгляд справи відбувався у відсутність неповнолітнього [PERSON] , який для розгляду справи не з`явився. Втім 22 квітня 2021 року через канцелярію суду законний представник неповнолітнього [PERSON] , його мати [PERSON] , надала заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю та просила слухати справу у її відсутність. Також на електронну адресу суду від представника служби у справах дітей Чернівецької міської ради Никитенко І.Л. надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Під час ухвалення рішення просила врахувати інтереси дитини. Враховуючи те, що у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить нерухоме майно - квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.12.2013р., Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.12-14). Відповідно до положень ст.ст.317,319\~ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383\~ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, ст.150\~ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно довідки ОСББ «Мій дім» про склад сім`ї №10 від 17 березня 2021 року, в квартирі [ADDRESS] з 12.02.2014 зареєстрований онук позивача - [PERSON] , [INFO] (а.с.15). Втім, як вбачається із акту обстеження житлових умов ОСББ «Мій дім» від 13 березня 2021 року, неповнолітній [PERSON] з червня 2019р. у вказаному житлі не проживає. Вказане також підтвердили сусіди: [PERSON] (мешканець кв. [ADDRESS] ), [PERSON] (мешканець кв. [ADDRESS] ) (а.с.16). Крім того, як вбачається із матеріалів справи, зокрема нотаріально посвідчених заяв [PERSON] , адресованих компетентним органам Держави Ізраїль, неповнолітній [PERSON] у 2019р. переїхав на постійне місце проживання до Ізраїля, де проживає разом із батьком [PERSON] (а.с.17-20). Статтею 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як було встановлено судом, жодної домовленості між позивачем та відповідачем щодо користування спірним житлом укладено не було. Більше того, судом встановлено, що реєстрація відповідача у будинковолодінні позивача порушує його право як власника житла, оскільки, він не може скористатися своїм правом відчужити вказане майно чи оформити субсидію. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши письмові докази в їх сукупності, враховуючи наведені вище норми закону, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання неповнолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому, на думку суду, рішення суду про задоволення позову не порушує права неповнолітнього [PERSON] , оскільки як було встановлено квартира [ADDRESS] не є його єдиним та основним житлом для проживання. У 2019р. відповідач виїхав на постійне місце проживання до Республіки Ізраїль.

Outcome: approved