Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

30 серпня 2021 року [PERSON] (надалі також позивач, [PERSON] ) звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з цивільним позовом до [PERSON] (надалі також відповідач, [PERSON] ), в якому просив розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12 серпня 1995 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області, про що складено актовий запис № 46. 08 вересня 2021 року на запит суду від Виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 15). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 08 вересня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 16). В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що з 2016 року він з відповідачкою разом не проживають, припинили сімейно-шлюбні відносини через різні погляди на сімейне життя. Зазначив, що він намірів врятувати сім`ю не має. Подальше спільне життя в якості подружжя неможливе. Зазначено, що від спільного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 08 серпня 2021 року направлялась на зареєстровану адресу відповідачки ( [ADDRESS] ), однак поштове відправлення з такою ухвалою повернулось до суду із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 28-38). В ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 08 серпня 2021 року суд встановлював відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для надання до суду відзиву на позов. Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на положення пункту 5 частини 6 статті 272 ЦПК України, ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі є врученою. Правом подати до суду відзив на позовну заяву [PERSON] не скористалась. Враховуючи неподання відповідачем відзиву на позов у встановлений судом строк, справа підлягає вирішенню на підставі наявних матеріалів. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Разом з матеріалами позовної заяви надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 11). Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с. 48). 28 вересня 2021 року через канцелярію суду надала заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність (а.с. 23). Відповідачка в судове засідання не з`явилась. Поштове відправлення разом із судовою повісткою на 23 листопада 2021 року направлялось на зареєстровану адресу відповідачки, однак поштове відправлення з такою повісткою повернулось до суду із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 49-51). Враховуючи викладене, зважаючи на зміст пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що відповідачка є належним чином повідомленою про час, дату та місце судового засідання. Клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, про причини неявки нею не повідомлено. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 12 серпня 1995 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис № 46 та видано (повторно) свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Від спільного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Встановлено, що спільне життя між подружжям не склалось, протягом останнього часу вони разом не проживають, шлюбні відносини між ними фактично припинились. Між подружжям відсутнє взаємопорозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї. Сторони проживають окремо один від одного. Згідно з частиною 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Згідно з частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач наполягав на розірванні шлюбу, то, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, є підстави для розірвання шлюбу. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволений позовних вимог. З огляду на те, що позивачем за подачу вказаного позову сплачено судовий збір відповідно до квитанції № 0.0.2248496164.1 від 30 серпня 2021 року в сумі 908 грн 00 коп., і суд вирішив позовну заяву задовольнити, то з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved