Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

31 грудня 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося в суд з зазначеним позовом до [PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], в інтересах неповнолітньої [PERSON], та до [PERSON], третя особа Солом'янська районна в м. Києві державна адміністрація про виселення без надання іншого жилого приміщення. Свої вимоги банк мотивував тим, що 25 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № ВL2127. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 25 березня 2008 року між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідачем передано в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26 вересня 2012 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки. 07 жовтня 2014 року банк зареєстрував право власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідачам неодноразово, а саме: 26 листопада 2013 року та 11 листопада 2014 року направлялися вимоги про добровільне виселення з квартири, які вони отримали, проте продовжують без належних на те правових підстав користуватися квартирою, чим порушують право власності банка. 06 липня 2015 року здійснено виїзд до квартири з метою добровільного звільнення відповідачами квартири, проте доступ до квартири був обмежений. За результатами виїзду був складений акт про відсутність доступу до приміщення. Зазначає, що право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] припинилося в результаті звернення стягнення на майно, тому припинилося також і його право на користування спірною квартирою. Згідно з довідкою № 4955 від 21 жовтня 2015 року, виданої ЖЕД № 903, в квартирі зареєстровані та проживають наступні особи: [PERSON] (власник ос. рахунку); [PERSON] (дружина); [PERSON] (син); [PERSON] (дочка). Реєстрація місця проживання в квартирі здійснена відповідачами незаконно, оскільки згідно з п. 2.4.4 договору іпотеки іпотекодавець зобов'язався не надавати дозвіл на реєстрацію/прописку в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя. За такою згодою [PERSON] до банку не звертався, а останній не надавав згоди на реєстрацію/прописку в квартиру будь-яких осіб, в тому числі й [PERSON] [PERSON] без належної на те згоди банка, зареєстрував в квартирі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згода на таку реєстрацію була відсутня, тому вона здійснена відповідачами незаконно, а отже не породжує жодних правових наслідків, у тому числі не надає відповідачам права користування квартирою. Просить суд ухвалити рішення, яким виселити без надання іншого житла відповідачів з квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов у повному обсязі та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав. Пояснив суду, що спірна квартира придбана за рахунок кредиту банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, тобто за кредитні кошти. При вирішенні спору суду необхідно врахувати вимоги ч. 2 ст. 109 ЖК України, згідно якої громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відповідач [PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], та в інтересах неповнолітньої [PERSON], та відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 189, 196). Будь-яких заяв чи клопотань щодо поважності причин неявки у судове засідання до суду подано не було. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Направила до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що просить відмовити у задоволенні позову та слухати справу за відсутності представника служби у справах дітей. Вважає, що виселення малолітніх дітей без надання іншого житла суперечить моральним засадам суспільства, інтересам дітей та їх правам на належний рівень життя, які визначені статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», пунктом 1 статті 27 Конвенції про права дитини (а.с. 160). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 25 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL2127, за умовами якого банком надано позичальнику кредит в сумі 150000 доларів США зі сплатою 13 % річних за користування кредитними коштами строком погашення не пізніше 01 березня 2028 року (а.с. 8-11). З метою забезпечення виконань зобов'язань за кредитним договором 25 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передав в іпотеку трикімнатну квартиру № [ADDRESS] та яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Тверською І.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 25 березня 2008 року за реєстровим № 1102 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 25 березня 2008 року за № 2781138 (а.с. 12-13). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26 вересня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом визнання за ПАТ «Універсал Банк» права власності на зазначену квартиру. Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 07 жовтня 2014 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за ПАТ «Універсал Банк» (а.с. 18). З довідки форми № 3, виданої 21 жовтня 2015 року ЖЕД № 903, вбачається, що в квартирі зареєстровані та проживають: [PERSON] (власник ос. рахунку - з 01 лютого 2011 року); [PERSON] (дружина - з 26 червня 2014 року); [PERSON] (син - з 01 лютого 2011 року); [PERSON] (дочка - з 13 лютого 2014 року) (а.с. 22). ПАТ «Універсал Банк» посилається на те, що право власності [PERSON] на квартиру припинилося в результаті звернення стягнення на майно. У такому припинилося також і його право на користування спірною квартирою. Користування відповідачами без належних правових підстав квартирою, порушує право власності позивача як нового власника. Крім того, [PERSON] без належної на те згоди банку зареєстрував у квартирі себе та інших відповідачів, що є підставою для їх виселення без надання іншого жилого приміщення. З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли між новим власником жилого приміщення та колишнім власником і членами його сім'ї. Відповідно до частин 2, 3 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У ч. 2 цієї статті вказано, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Встановлено, що з 07 жовтня 2014 року право власності на спірну квартиру зареєстроване за ПАТ «Універсал Банк», проте відповідачі продовжують проживати в квартирі та не виконали вимогу банку про добровільне виселення. 26 листопада 2013 року та 11 листопада 2014 року позивачем на ім'я [PERSON] надіслано вимогу про добровільне виселення, які отримані останнім 02 грудня 2013 року та 18 листопада 2014 року (а.с. 19-20). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 3 ст. 319 ЦК України визначено, що власник полодіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України містить положення про те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У ст. 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наведе свідчить про те, що позивач, як власник житла, має право на реалізацію свого права власності, оскільки колишній власника житла в силу закону втратив право користування житлом. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири. Колишній власник житла [PERSON] втратив право власності та відповідно право користування жилим приміщенням. Право користування спірною квартирою у інших відповідачів є похідним від прав колишнього власника житла [PERSON] Право членів сім'ї власника житла на проживання в ньому не є безумовним з огляду на те, що право членів сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) у особи, членом сім'ї якої вона є. З припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. З цих же підстав не є підставою для відмови в задоволенні позову факт того, що в квартирі зареєстровані та проживають неповнолітні діти. Відповідно до частин 3, 4 ст. 29 ЦК України місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та її батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Крім того, в пункті 2.4.4. договору іпотеки сторони погодили, що іпотекодавець зобов'язаний не надавати дозвіл на реєстрацію/прописку в житлових приміщеннях, що складають предмет іпотеки, фізичних та юридичних осіб без згоди іпотекодержателя (у разі якщо предметом іпотеки є житлова нерухомість). З наданої суду довідки форми № 3 від 21 жовтня 2015 року вбачається, що відповідачі зареєструвались в спірній квартирі вже після укладення договору іпотеки від 25 березня 2008 року. Доказів надання іпотекодержателем згоди на реєстрацію відповідачів суду надано не було. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача [PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], в інтересах неповнолітньої [PERSON], підлягає 913 гривень 50 копійок судового збору, а з відповідача [PERSON] - 304 гривні 50 копійок судового збору.

Outcome: approved