Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

30.08.2016 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області (далі відповідач) про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 20 жовтня 2013 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 95 по вул. Центральна в с. Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого він заповів своєму синові усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, які належатимуть йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права і обов'язки, які належатимуть йому на день смерті. За даними погосподарського обліку Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області [PERSON] є власником будинку по вул. Центральна, 95 с. Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області. 12.05.2014 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого батька [PERSON], однак нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок відмовила через відсутність правовстановлюючого документу на даний житловий будинок, про що вона винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 12.05.2014 року. Нотаріус розяснила позивачу, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і, як наслідок, правовстановлюючий документ відсутній, питання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. На вказане спадкове майно позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину та підтвердити свої майнові права спадкоємця через відсутність правовстановлюючого документа, в звязку з чим він звернувся до суду з позовом про визнання за ним як спадкоємцем права власності на це спадкове майно. Позивач просить суд визнати за ним, як за спадкоємцем за заповітом, право власності на житловий будинок № 95 по вул. Центральна в с. Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області, господарські будівлі та споруди: сіни, позначені на плані технічної документації літерою «А», сіни літ. «а», прибудова до будинку - літ. «а1», навіс - літ. «а2», літня кухня - літ. «Б», погріб - літ. «пдБ», навіс - літ. «б», сарай - літ. «В», убиральня - літ. «Г», сарай - літ. «Д», гараж - літ. «Е», сарай - літ. «Є», хвіртка - №1, ворота - № 2, огорожа № 3-4, колодязь - літ. «к», що розташовані за адресою вул. Центральна, 95, в с. Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області. Позивач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов підтримав і просив задовольнити. Відповідач подав до суду письмову заяву про розгляд справи за відсутності його представника, позов визнав у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.174 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вивчивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу (далі ЦК) України. В судовому засіданні встановлено, що батько позивача [PERSON] склав заповіт, який 01.11.2006 року посвідчено секретарем виконкому Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та зареєстровано в реєстрі за №201, відповідно до якого він заповів своєму синові усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, які належатимуть йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права і обов'язки, які належатимуть йому на день смерті (а.с.8). Родинні стосунки [PERSON] та позивача підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-КИ № 275010, виданим Чаплинською сільською радою Васильківського району Дніпропетровської області 18 січня 1994 року, у якому [PERSON] зазначений батьком позивача(а.с.19). 20.10.2013 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 528771, виданим виконкомом Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району 21.10.2013 р. (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на майно у вигляді житлового будинку № 95 по вул. Центральна в с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області. Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3). Після смерті батька позивач не заявив про відмову від спадщини, прийняв спадщину і вступив у володіння та користування спадковим майном, оскільки згідно з паспортом громадянина України серії АЕ №058636, виданим Петропавлівським РВУМВС України в Дніпропетровській області 28.09.1995 року, з 27.06.2008 року і на час відкриття спадщини був зареєстрований за місцем постійного проживання разом із спадкодавцем у житловому будинку № 95 по вул. Центральна в с. Дмитрівка Петропавлівського району Дніпропетровської області (а.с.5). Позивач звернувся до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого батька [PERSON], однак нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок відмовила через відсутність правовстановлюючого документу на даний житловий будинок, про що вона винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 12.05.2014 року (а.с. 9). Відповідно до розяснень, що містяться в ч.2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Садибою згідно з статтею 381 ЦК України є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. ЦК України не містить визначення такого об'єкта права власності як домоволодіння. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Спадкодавець [PERSON] на підставі запису № 1 у погосподарській книзі господарського обліку є власником житлового будинку № 95 по вул. Центральній в с. Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області, що підтверджується довідкою Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 29.08.2016 року за № 1758 (а.с.10) та копією облікової картки обєкту погосподарського обліку № 0600731 (а.с.42). Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленим 09.04.2016 року субєктом господарювання районним комунальним госпрозрахунковим підприємством «Проектно - виробниче архітектурно планувальне бюро», цей садибний будинок, побудований у 1985 році, складається з наступного: житловий будинок літ. «А»; сіни літ. «а», прибудова до будинку - літ. «а1», навіс - літ. «а2», літня кухня - літ. «Б», погріб - літ. «пдБ», навіс - літ. «б», сарай - літ. «В», убиральня - літ. «Г», сарай - літ. «Д», гараж - літ. «Е», сарай - літ. «Є», хвіртка - №1, ворота - № 2, огорожа № 3-4, колодязь - літ. «к» (а.с.11-15). У позивача відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, тому що нотаріус вважає, що у нього відсутній правовстановлюючий документ на це майно, в звязку з чим позивач звернувся з позовом до суду. Суд прийшов до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, бо судом встановлено, що садибний (індивідуальний) житловий будинок № 95 по вулиці Центральній в с. Чумаки Петропавлівського району Дніпропетровської області належав на праві власності померлому [PERSON], який набув його відповідно до діючого на час закінчення будівництва законодавства, що не передбачало державної реєстрації права власності, позивач є спадкоємцем за заповітом спадкового майна зазначеної особи у вигляді житлового будинку, і нотаріус безпідставно відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на це майно. Вартість спадкового домоволодіння складає 29271 грн., що підтверджується висновком про оцінку майна: будинку загальною площею 77,5 кв. м, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Петропавлівський район, с. Чумаки, вул. Центральна, 95, виконаного ТОВ «Земля і право» на підставі договору від 17.08.2016 року № 52-1/16-ПТ-М (а.с.16-18). Виходячи з цієї ціни позову та вимог пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн., про що до позову додана квитанція банку від 30.08.2016 року (а.с.1). Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд присуджує документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного, ст. ст. 328, 1216-1218, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved