Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

30.08.2018р. [PERSON] (далі - позивач) звернулась до [PERSON], [PERSON] (далі - відповідачі) з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 2,23 га (кадастровий номер 4822383800:03:000:0538) та на земельну ділянку площею 0,76 га (кадастровий номер 4822383800:03:000:0540), які розташовані в межах території Новопавлівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва, в порядку спадкування за законом після батька [PERSON], який помер 15.08.2017р. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.08.2017р. помер [PERSON], який є батьком позивача, після смерті якого залишилася спадщина, яка складається із квартири, розташованої [ADDRESS] та земельних ділянок площею 2,23 га (кадастровий номер 4822383800:03:000:0538) та площею 0,76 га (кадастровий номер 4822383800:03:000:0540), які розташовані в межах території Новопавлівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім позивачки, спадщину після [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON] 20.08.2018р. між позивачкою та [PERSON] і [PERSON] укладено угоду про розподіл спадщини, згідно якої позивачка успадковує земельну ділянку площею 2,23 га та земельну ділянку площею 0,76 га. Позивач звернулась до Першої первомайської державної контори Миколаївської області з заявою щодо оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на вищезазначені земельні ділянки. Позивач в підготовче судове засідання не з'явилася, проте 04.12.2018р. звернулася до суду із заявою, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності, рішення прийняти за наслідками підготовчого провадження у зв'язку з визнанням відповідачами позову, судові витрати залишити за нею. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте 04.12.2018р. звернувся до суду із заявою, в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності, судові витрати залишити за позивачем. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, проте 04.12.2018р. звернулися до суду із заявою, в якій позовні вимоги визнають в повному обсязі та просять розглянути справу за їх відсутності. Частинами 3 та 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі вищевикладеного та враховуючи приписи ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в підготовчому судовому засіданні без участі учасників судового розгляду на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору. Вивчив матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачами пред'явленого до них позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом встановлено наступне. Так, як вбачається з матеріалів справи 15.08.2017р. в м. Первомайськ Миколаївської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 271671, виданим повторно 10.11.2017р. Згідно державних актів на право приватної власності на землю серії ЯИ № 279320 та серії ЯИ № 279321, виданих 16.09.2010р., [PERSON], який проживав [INFO], був власником земельних ділянок площею 2,23 га та 0,76 га, розташованих в межах території Новопавлівської сільської ради Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку станом на 08.06.2018р. ринкова вартість земельної ділянки кадастровий номер 4822383800:03:000:0538 площею 2,23 га, яка розташована в межах території Новопавлівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, становить 52 535 грн. 35 коп. Відповідно до звіту про експертну грошову оцінку станом на 08.06.2018р. ринкова вартість земельної ділянки кадастровий номер 4822383800:03:000:0540 площею 0,7595 га, яка розташована в межах території Новопавлівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, становить 17 892 грн. 65 коп. Позивачка [PERSON], [INFO], є рідною донькою померлого [PERSON] (свідоцтва про народження серії 1-ФП № 332488, видане Новопавлівською сільською радою Врадіївського району Миколаївської області 24.09.1975р.). Позивачка [PERSON] після реєстрації шлюбу 26.07.1992р. змінила прізвище з Бугаєнко на Брединська, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ФП № 317562, виданим 26.07.1992р. Згідно інформаційної довідки державного нотаріуса Першої первомайської державної нотаріальної контори [PERSON] № 2338/02-14 від 31.10.2018р. слідує, що 14.11.2017р. за заявою [PERSON] про прийняття спадщини була заведена спадкова справа № 477/2017 після смерті [PERSON], який помер 15.08.2017р. Із заявами про прийняття спадщини також звернулися [PERSON] (заява № 1352) та [PERSON] (заява № 1363). 20.08.2018р. позивачка [PERSON] у Першій первомайській державній нотаріальній конторі Миколаївської області за реєстровим № 1-513 уклала договір про поділ спадкового майна з [PERSON] та [PERSON], згідно якого у власність [PERSON] переходить земельні ділянки площею 2, 2300 га та площею 0,7600 га, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані в межах Новопавлівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, у власність [PERSON] та [PERSON] переходить по 1/2 частини квартири за № 116, що розташована по вул. Воровського, 114 м. Первомайськ Миколаївської області. Постановою від 20.08.2018р. державний нотаріус Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] відмовила позивачу у видачі після [PERSON] свідоцтва на спадщину за законом на земельні ділянки площею 2, 2300 га та площею 0,7600 га, що розташовані в межах Новопавлівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначені земельні ділянки. Як вбачається з оголошення в газеті Вісник Врадіївщини № 95(9946) від 01.12.2018р., загублені оригінали державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯИ № 279320 та серії ЯИ № 279321, видані 16.09.2010р. на ім'я [PERSON], вважати втраченим. Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, особи мають право на спадкування за законом. У відповідності до ч.ч. 1-3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Зазначене положення також закріплено в ст.ст. 81 та 131 ЗК України, п. 22-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ, згідно яких громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. За вимогами ст.ст. 125, 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином враховуючи, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], та в даному випадку не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, яке у неї виникло у зв'язку із смертю батька [PERSON], з врахуванням визнання позову відповідачами, суд вважає, що позов є законним і обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню.

Outcome: approved