Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

30 грудня 2016 року представник позивача [PERSON] в інтересах ПАТ «Родовід Банк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 30.05.2008 року ВАТ «Родовід Банк» правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 34/АА-026.08.2 із змінами та доповненнями внесеними додатковим договором № 1 до кредитного договору № 34/АА-026.08.2 від 30.05.2008 р. від 26.02.2009 р. Представник позивача, посилаючись умови Кредитного договору, вказує, що Банк відкрив позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 69994,93 доларів США терміном до30.05.2015 року включно. Процентна ставка за кредитами за цим договором становить 7,7 % річних. Щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється в розмірі 0,25 % від суми виданого кредиту. Як вказано у заяві, Банк виконав взяті на себе зобов'язання. В свою чергу позичальник [PERSON] починаючи з місяця наступного за звітним, щомісяця до 10 числа включно кожного календарного місяця, зобов'язався, частково погашати заборгованість за кредитами в сумі 833,27 дол. США та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку. Також позичальник зобов'язався щомісяця до 10 числа (включно), сплачувати Банку плату за обслуговування кредиту шляхом внесення готівки чи перерахування із свого поточного рахунку на рахунок банку. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 34/АА-026.08.2 від 30.05.2008 року, укладеного між АТ «Родовід Банк» та [PERSON], укладено: між АТ «Родовід Банк» та [PERSON] договір застави транспортного засобу № 34/АА-026.08.2 від 04.06.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Капшуровою Ю.В. 04.06.2008 р. за р.№ 1962; та між АТ «Родовід Банк» та [PERSON] (Відповідач 2) договір поруки № 34/АА-026.08.2 від 30.05.2008 року; Як вказує позивач, посилаючись на положення договору поруки, поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 34/АА-026.08.2 від 30.05.2008 р., укладеного між Банком та Позичальником. Поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед Банком в тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і Позичальник. В позові зазначено, що [PERSON] були порушені умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, плати за обслуговування кредиту, внаслідок чого, станом на 21.11.2016 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 391 867.36 (Триста дев'яносто одна тисяча вісімсот шістдесят сім гривень 36 копійок) гривень, а саме: - сума простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту становить 43 352,06 (Сорок три тисячі триста п'ятдесят дві гривні 06 копійок) гривень. - сума нарахованої пені за прострочення кредиту становить 320 422,85 (Триста двадцять тисяч чотириста двадцять дві гривні 85 копійок) гривень. - сума нарахованих 3% річних за прострочення кредиту становить 7 418,03 (Сім тисяч чотириста вісімнадцять гривень 03 колійки) гривень. - сума нарахованих 3% річних за прострочення процентів становить 165,62 (Сто шістдесят п'ять гривень 62 копійки) гривень. - сума нарахованих 3% річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту становить 2 578,84 (Дві тисячі п'ятсот сімдесят вісім гривень 84 копійки) гривень. - сума інфляційних втрат від суми прострочено» заборгованості за платою за обслуговування кредиту становить 17 929,96 (Сімнадцять тисяч дев'ятсот двадцять дев'ять гривень 96 копійок) гривень. Вказані вимоги позивач підтверджує розрахунком заборгованості від 21.11.2016 р. долученим до матеріалів позовної заяви. Представник позивача посилаючись на положення Кредитного договору та Договору поруки укладеного з відповідачами, а також на норми ст.. 533, 550, 610, 624, 625 просить суд ухвалити рішення про солідарне стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 391867,36 грн., а також стягнути з відповідачів витрати позивача по сплаті судового збору. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2017 року було відкрито провадження у справі. 27.02.2017 року відповідачем [PERSON] до суду пред'явлено зустрічну позовну заяву до відповідачів Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, яка ухвалою суду прийнята до спільного розгляду з первісною позовною заявою. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що у п.4.1 договору поруки №34/АА-026.08.2 від 30.05.2008 року, укладеного між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», [PERSON], вказано, що він набирає чинності з моменту його підписання і діє до повного погашення Позичальником та/або Поручителем заборгованості за кредитним договором. У п.3.2 кредитного договору визначено строк виконання основного зобов'язання, а саме: строк повного погашення кредиту не пізніше 30.05. 2015 року. Як вказує позивач за зустрічним позовом у Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 31.05.2015 року, протягом наступних шести місяців. Позовну заяву до поручителя банк пред'явив лише 23.12.2016 року, тобто вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку. Позивач посилається на п. 24 Постанови Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03. 2012 року та вказує, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобов'язання поруки (преклюзивність строку), право кредитора і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а отже жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Зазначаючи, що кредитор не визнає права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки посилаючись на норми статті 16 ЦК України, позивач заявляє вимоги про визнання припиненим договору поруки №34/АА-026.08.2 від 30.05.2008 року, що був укладений між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» і [PERSON]. В судових засіданнях, що проводились в режимі відео конференції (в тому числі 24.11.2017 року) представник позивача, надавав пояснення, щодо змісту заявлених позовних вимог, наполягав на задоволенні первісного позову, заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог та зазначив, що всі докази вже надані позивачем та знаходяться в матеріалах цивільної справи. В судове засідання призначене на 16.07.2018 року засобами електронного зв'язку представник позивача направив копію довіреності. При встановленні зв'язку з апеляційним судом м. Києва, відповідним співробітником повідомлено секретаря судового засідання, про те що особи для проведення судового засідання не з'являлись та було рекомендовано зв'язатись з канцелярією апеляційного суду. Враховуючи, що судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, сторони завчасно повідомлені про час та місце судового засідання, а також в процесі розгляду справи вже надавали свої пояснення по суті спору з огляду на тривалий час розгляду справи, суд у відповідності до ст.. 223 ЦПК України вважає за можливим провести розгляд справи за відсутності представника ПАТ «Родовід Банк». Представник відповідачів за первісним позовом, [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» в повному обсязі. Від імені та в інтересах відповідача [PERSON] подала заяву про застосування позовної давності, а також зазначила, що вважає позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» не обґрунтованими та явно завищеними, оскільки заборгованість за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів на 21.11. 2016 року розрахована позивачем за первісним від залишку простроченої суми основної заборгованості за кредитом та залишку прострочених процентів за кредитом, а не від суми простроченого платежу. Як зазначала представник - додатковий договір №1 від 26 лютого 2009 року до кредитного договору №34/АА-026.08.2 укладений 30.05.2008 року має посилання на додаток №2 «Графік погашення заборгованості» від 26.02.2009 року який відповідач [PERSON] не підписував, тому останній не погоджується з його змістом. Вказує, що з тих підстав, що позивачем до суду не надано оригіналу додатку № 2 «Графік погашення заборгованості» відповідач [PERSON] не має змоги перевірити правильність розрахунків ПАТ «Родовід Банк» шляхом проведення відповідної експертизи. Також представник відповідача - [PERSON] зазначила, що проценти річних за прострочення основної заборгованості за договором не можуть бути стягнуті за період з 11.09.2008 року по 21.11.2016 року; вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів трьох процентів річних за прострочення сплати процентів та трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту неправомірними, встановлення Банком щомісячної оплати за обслуговування кредиту, а також застосування до заборгованості, що розраховується у доларах США, індексу інфляції - незаконним. [PERSON] як представник відповідача [PERSON] не заперечувала проти задоволення зустрічного позову, вважала вимоги законними. При розгляді судом вказаної цивільної справи представником відповідача [PERSON], - [PERSON] заявлено клопотання про витребування оригіналу додаткового договору №1 від 26.02. 2009 року до кредитного договору №34/АА-026.08.2, укладеного 30.05. 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», і [PERSON] та оригіналу додатку №2 від 26.02.2009 року до цього кредитного договору, копія якого до позову не надавалась, яке ухвалою суду від 31.07.2017 року було задоволено. У зв'язку з тим, що позивачем не було виконано вищевказану ухвалу, суд ухвалою від 24.11. 2017 року повторно зобов'язав позивача надати вказані вище докази. Додатковий договір №1 від 26.02.2009 року до кредитного договору №34/АА-026.08.2, укладеного 30.05.2008 року позивачем було надано, проте, в порушення ухвали суду від 31.07.2017 року, позивачем так і не надано додаток №2 «Графік погашення заборгованості» від 26.02.2009 року, який є невід'ємною частиною договору. Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши учасників процесу, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що первісний позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин, зустрічний позов - підлягає повному задоволенню. Як встановлено з матеріалів справи, 30.05.2008 року між ВАТ «Родовід Банк» правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 34/АА-026.08.2 із змінами та доповненнями внесеними додатковим договором № 1 до кредитного договору № 34/АА-026.08.2 від 30.05.2008 р. від 26.02.2009 р. Вказане підтверджується копією кредитного договору № 34/АА-026.08.2 від 30.05.2018 року, наявність якого відповідач [PERSON] визнавав, та копією додаткового договору № 1 від 26.02.2009 року, оригінал якого було досліджено в судовому засіданні. Відповідно до п. 1.1. - 1.3 Вказаного договору Банк відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 69994,93 долари США терміном по 30.05.2015 року включно. Кредитні кошти надаються виключно на наступні цілі: купівлю автомобіля та сплату страхових платежів: на купівлю автомобіля - 69994,93 дол. США, на сплату страхових платежів - 0,00 дол. США. Згідно п. 1.5 Процента ставка за кредитами за цим Договором встановлюється в розмірі 7,7 % річних. Пунктом 1.5.1 передбачено, що місячна плата за обслуговування кредиту встановлюється в розмірі 0,25 % від суми виданого кредиту. Позичальник [PERSON] укладаючи вищезазначений кредитний договір відповідно до п.п. 3.1.1, 3.2, 3.3 - зобов'язався починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10-го числа кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 833,27 доларів США та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок Банку № [NUMBER]. Повернути одержані кредити згідно з умовами цього договору не пізніше 30 травня 2015 року. Щомісяця, до 10-го числа, сплачувати Банку плату за обслуговування кредиту згідно пункту 1.5.1 договору, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок Банку № [NUMBER]. Щодо суми нарахованої пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентам (за період з 21.11. 2015 року по 21.11. 2016 року), яка на думку позивача становить 320 422, 85 гривень, слід зазначити наступне: Згідно п.3.9 Кредитного договору №34/АА-026.08.2, укладеного 30.05. 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», і [PERSON], за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, позичальник зобов'язався сплачувати Банку за кожний день пеню у розмірі 1,6 процента від суми простроченого платежу. Як вбачається із наданого банком розрахунку заборгованості за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів за кредитом станом на 21.11. 2016 року вказана заборгованість розрахована позивачем від залишку простроченої суми основної заборгованості за кредитом та залишку прострочених процентів за кредитом, а не від суми простроченого платежу. Так, позивачем пеня за порушення строків повернення кредиту розрахована від залишку простроченої суми основної заборгованості за кредитом, яка наприклад, у період з 21.11. 2015 року по 31.12. 2015 року складала 6 186,09 доларів США, тоді як відповідно до договору позивач мав розрахувати пеню від суми простроченого платежу, який відповідно до п.3.1.1 вказаного кредитного договору та графіку погашення заборгованості у це же період складає 833,27 долара США. Разом з тим, позивач посилається на додатковий договір №1 від 26 лютого 2009 року до кредитного договору №34/АА-026.08.2, укладеного 30.05. 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» і [PERSON], у п.3.1.1 якого є посилання на Додатковий договір №1 від 26 лютого 2009 року до кредитного договору №34/АА-026.08.2, укладеного 30.05. 2008 року додаток №2 «Графік погашення заборгованості» від 26.02.2009 року між ВАТ «Родовід Банк» і [PERSON], з метою перевірки розрахунків наведених представником позивача у позовній заяві та додатків до неї судом було задоволено клопотання про витребування оригіналу цього договору та невід'ємної частини - розрахунку для проведення судової економічної експертизи, клопотання про призначення якої було заявлено представником відповідача у судовому засіданні. У зв'язку з тим, що позивачем не було виконано вищевказану ухвалу, суд ухвалою від 24.11. 2017 року повторно зобов'язав позивача надати суду вказані вище докази. Додатковий договір №1 від 26.02. 2009 року до кредитного договору №34/АА-026.08.2, укладеного 30.05. 2008 року між ВАТ «Родовід Банк» і [PERSON] позивачем надано. Проте, в порушення ухвали суду від 31.07. 2017 року, позивачем так і не надано додаток №2 «Графік погашення заборгованості» від 26.02.2009 року, який є невід'ємною частиною договору. Зазначений додаток є істотним доказом по справі, оскільки саме від суми платежу, який визначається додатком №2 («Графік погашення заборгованості» від 26.02.2009 року), у разі його прострочення позичальник зобов'язався сплачувати Банку за кожний день порушення строків повернення кредиту та сплати процентів пеню у розмірі 1,6 процента. Отже, ненадання цього доказу унеможливлює перевірку правильності розрахунку загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, яка на думку позивача складає 348 515,30 гривень, і з розрахунком якої не погоджується відповідач в тому числі шляхом проведення судової економічної експертизи,. Відповідно до ч.10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними у ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. З огляду на викладене, суд при ухваленні рішення застосовує наслідки неподання позивачем вказаного доказу, визначені ч.10 ст. 84 ЦПК України, а саме відмовляє у визнанні розрахунку позивача на якому базуються позовні вимоги та визнає його неналежним доказом. Щодо суми нарахованих трьох процентів річних за прострочення кредиту, трьох процентів річних за прострочення процентів та трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту, які на думку позивача становлять відповідно 7583,65 гривні та 2578,84 гривень. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до розрахунку наданого позивачем три проценти річних за прострочення основної заборгованості за договором підлягають стягненню за період з 11.09. 2008 року по 21.11. 2016 року, а за прострочення плати за обслуговування кредиту з 11.12. 2009 року по 21.11. 2016 року. Однак, з урахуванням п.1.1 вказаного кредитного договору щодо терміну повернення кредиту (30.05. 2015 року), який банк не взяв до уваги, вірним для застосування до відповідача трьох процентів річних є період з 31.05. 2015 року по 25.03. 2016 року, за умови якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Що стосується заявлених до стягнення трьох процентів річних за прострочення сплати процентів (165,62 гривень) та трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту (2 578,84 гривні), то зазначена міра відповідальності має місце лише при її застосуванні на суму основного боргу без урахування нарахованих процентів та обслуговування кредиту. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів трьох процентів річних за прострочення сплати процентів (165,62 гривень) та трьох процентів річних від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту (2 578,84 гривні) є неправомірними. Зазначена позиція викладена у листі Верховного Суду України «Аналіз практики застосування ст.. 625 ЦК України в цивільному судочинстві». Щодо суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту, яка на думку позивача становить 43352, 06 гривень. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення договору, тощо). Оскільки позивач, встановивши в кредитному договорі супутню виплату позичальника за обслуговування кредиту, не зазначив, які саме послуги за вказану оплату надаються відповідачу, встановлення щомісячної оплати за обслуговування кредиту є незаконним. Вказані обставини узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-174цс16. Щодо суми інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту, яка на думку позивача складає 17 929,96 гривень. Згідно п.1.5.1 Кредитного договору №34/АА-026.08.2, укладеного 30.05. 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», і [PERSON], щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту. Відповідно до п.1.1 вказаного договору сума виданого кредиту 69 994,93 доларів США. Відповідно до додатку №1 до кредитного договору плата за обслуговування кредиту визначена у доларах США (175,09). Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях. У випадку порушення грошового зобов'язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Пунктом 1.9 визначено, що позичальник доручає Банку направляти грошові кошти, отримані Банком від позичальника в рахунок погашення заборгованості за цим Договором, відповідно до умов п. 3.5 цього договору. Проте як вбачається зі змісту договору - пункт 3.5 визначає обов'язок позичальника щорічно переукладати на наступний рік з страховою компанією Договір страхування автомобіля та не визначає порядку погашення коштів за кредитом. Порядок погашення заборгованості визначено у п. 3.8 кредитного договору. Відповідно до п. 3.8 Договору погашення заборгованості за цим договором має відбуватись у такій послідовності: 1) Погашення простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту. 2) Погашення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитами. 3) Погашення простроченої заборгованості за кредитами. 4) Погашення заборгованості за пенею, а також штрафами, передбаченими цим Договором. 5) Погашення строкової заборгованості за платою за обслуговування кредиту. 6) Погашення строкової заборгованості за нарахованими процентами. 7) Погашення строкової заборгованості за кредитами. В своїй позовній заяві як на доказ своїх вимог ПАТ «РОДОВІД БАНК» посилається на розрахунок заборгованості станом на 21.11.2016 року. З підсумків вказаного розрахунку вбачається, що сума заборгованості по кредиту та процентам (за весь період) позичальника [PERSON] станом на 21.11.2016 року складає -0,00 USD (дол.. США), вказана сума складається з: суми поточної заборгованості за кредитом -0,00; суми простроченої заборгованості за кредитом -0,00; суми поточної заборгованості за процентами по кредиту - 0,00; суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту - 0,00. Відповідно до п. 1 ст. 536 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто сторонами при укладанні Кредитного договору погоджено порядок погашення заборгованості за договором, а також узгоджено обов'язок Банку направляти грошові кошти, отримані від позичальника в рахунок погашення заборгованості у відповідності до послідовності узгодженої сторонами. Позичальник при підписанні Кредитного договору в свою чергу зобов'язався відповідно до змісту пунктів 3.1.1, 3.2, 3.4 Кредитного договору починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами в сумі 833,27 доларів США та нарахованими процентами шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку на рахунок банку № [NUMBER]. Зі змісту первісної позовної заяви та пояснень представника позивача вбачається, що відповідач [PERSON] вносив кошти на погашення наданого кредиту нерівномірно порушуючи строки встановлені п. 3.1.1 Кредитного договору, що призвело до утворення та нарахування Банком сум простроченої заборгованості за платою за обслуговування кредиту (перша черга погашення відповідно до п. 3.8 Кредитного договору) та сум нарахованої пені за прострочення кредиту (четверта черга погашення відповідно до п. 3.8 Кредитного договору) Проте виходячи з п. 1.9 Кредитного договору у випадку несвоєчасного виконання позичальником зобов'язань за договором, та подальшого нарахування Банком пені та штрафів, ін., кошти що надходили від [PERSON] повинні були зараховуватись та розподілятися позивачем у відповідності до послідовності визначеної п. 3.8 Договору. Виходячи з викладеного, за умови дотримання позивачем ПАТ «Родовід Банк» умов укладеного кредитного договору та враховуючи фактичну відсутність у відповідача, станом на дату пред'явлення позову, заборгованості по кредиту та процентам (6 та 7 черги погашення передбачені п. 3.8 Договору), заборгованість [PERSON] по простроченій заборгованості за обслуговування кредиту та пені за прострочення кредиту (1 та 4 черга) -взагалі не могла утворитись, оскільки кошти, що сплачував позичальник повинні зараховувались Банком в рахунок погашення заборгованості за кредитом та відсотками в останню чергу. Відповідно до ч. 1,4 ст.. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Так обов'язок зарахування та направлення, сплачених [PERSON] грошових коштів, у порядку визначеному п. 3.8 Кредитного договору, умовами цього договору погодженими між сторонами, покладалось саме на позивача ПАТ «Родовід Банк» і від відповідача не залежали. Проте враховуючи, що у [PERSON] відсутня заборгованість по кредиту та процентам, суд приходить до висновку, що позивач ПАТ «Родовід Банк», отримуючи від відповідача грошові кошти, порушував узгоджений порядок їх зарахування, що призвело до нарахування банком та накопичення за відповідачем [PERSON] заборгованості по платі за обслуговування кредиту, платежам по пені та подальшого, хоча і неправомірного, нарахування банком трьох процентів річних та інфляційних втрат. За таких обставин враховуючи, що заявлена у позові заборгованість відповідача [PERSON] по платі за обслуговуванню кредиту та пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості утворилась внаслідок дій позивача, що виразились у порушенні порядку зарахування коштів, суд приходить до висновку, що вказані суми стягненню не підлягають також з підстав передбачених ст.. 613 ЦК України, в наслідок прострочення кредитора. Відповідно до ст.. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як визначено ст.. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Стаття 267 ЦК визначає наслідки спливу позовної давності , зокрема, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так представником відповідача [PERSON] заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності в тому числі письмово. Водночас позивачем жодних клопотань про поновлення строку та відомостей про поважність причин пропуску строку визначеного законом для захисту свого права, до суду не подавалось. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені); Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Враховуючи, що відповідно до 3.2 Кредитного договору укладеного між сторонами строком виконання зобов'язання та повернення кредитів згідно з умовами є 30.05.2015 року, а позивач ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з вимогами зокрема про стягнення пені трьох процентів річних лише 30.12.2016 року, суд вважає вказані вимоги такими, що пред'явлені поза строком передбаченим ст.. 258 ЦК України, що є підставою для відмови в позові в цій частині. Приходячи до висновку про необхідність задоволення вимог зустрічної позовної заяви суд виходить з наступного: В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 34/АА-026.08.2, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 34/АА-026.08.2 від 30.05.2008 року, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником. Як передбачено ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Як визначено в договорі поруки (п.1.2) строк повного погашення заборгованості за кредитом - 30.05.2015 року. Пункт 4.2 передбачає, що у разі продовження строків повернення Позичальником кредиту та сплати ним процентів за Кредитним договором строк дії цього Договору за згодою сторін може бути збільшений на строк продовження строків повернення кредиту та сплати процентів Позичальником. Як встановлено судом, заборгованість Позичальника [PERSON] по кредиту та процентам на час пред'явлення позову відсутня, додаткових згод відповідачем [PERSON] на продовження строків дії договору поруки не надавалось, доказів протилежного позивачем за первісним позовом до суду не надано. З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій ст.. 251 та частині першій ст. 252, за таких обставин до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення ч. 4 ст. 559 ЦК України, яка вказує, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. За таких обставин у ПАТ «Родовід Банк» виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 31.05.2015 року протягом наступних шести місяців, проте позовну вимогу ПАТ «Родовід Банк» подав до суду лише 23.12.2016 року. Звернення ПАТ «Родовід Банк» до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] є свідченням того, що позивач за первісним позовом не визнає право поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, передбаченого ч. 4ст. 559 ЦПК України, за таких обставин зустрічна позовна заява [PERSON] до відповідачів Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», [PERSON] про визнання договору поруки припиненим підлягає задоволення, оскільки таке право підлягає захисту за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі по. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до п. 1 ст. 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин витрати первісного позивача по сплаті судового збору стягненню з відповідачів не підлягають. З відповідачів Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом [PERSON] підлягає стягненню сплачена сума судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved