Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

29 липня 2019 року заявниця [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту народження дитини, заінтересована особа Добропільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Свою заяву [PERSON] обгрунтовує тим, що 31 липня 2010 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від даного шлюбу, у них [INFO] о 01.45 год., народилась фізична особа, дитина жіночої статті вагою 3500 грамів. Родина визначилась з ім`ям доньки, [PERSON] . Пологи у заявниці, матері дитини, відбулися у родильному відділенні Перинатального центру м. Макіївки Донецької області, тобто на непідконтрольній території України Донецької області. Протягом усієї вагітності заявниця перебувала під наглядом лікарів відповідного пологового відділення. 16 липня 2019 року даним медичним закладом було видане медичне свідоцтво про народження дитини. З метою зареєструвати факт народження доньки та отримати свідоцтво про народження дитини українського зразка, заявниця звернулась до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, однак їй було відмовлено, через те, що пред`явлені документи є недійсними та не створюють правових наслідків через видачу їх на тимчасово непідконтрольній території України. Враховуючи викладене, заявниця просить суд встановити факт народження [INFO] в матері [PERSON] дитини жіночої статі, в Перинатальному центрі м. Макіївки Донецької області. Встановлення факту народження дитини заявниці необхідно для відновлення прав і свобод їхньої родини, а саме для оформлення в подальшому державної допомоги у зв`язку з народженням дитини. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 31 липня 2019 року на 09.00 год. Заявниця [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні заяви наполягає. Представник заінтересованої особи Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з`явився, від них надійшла заява про розгляд справи без їх участі. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч. 1 ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , громадянка України, перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , [INFO] , громадянином України, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 31 липня 2010 року м. Добропілля Донецької області, актовий запис № 36 (а.с.8). Заявниця [PERSON] взята на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією відповідної довідки від 18.06.2019 року № 1422-5000144654 (а.с. 7). Зі змісту заяви випливає, що заявниця [PERSON] [INFO] в родильному відділенні Перинатального центру м. Макіївки Донецької області народила дочку. На підтвердження факту народження дитини заявницею додано медичне свідоцтво про народження № 377 від 16 липня 2019 року, з якого випливає, що [PERSON] , в м. Макіївка [INFO] о 01.45 годині, народила дівчинку. Вагітність є другою, пологи є другими, кількість живих дітей у породіллі 1 (одна), дата останніх пологів 2013 рік, мати перебуває у зареєстрованому шлюбі. Вказане медичне свідоцтво видано медичним закладом м. Макіївки, який розташований на тимчасово непідконтрольній України території Донецької області (а.с.16). Заявниця звернулась з вищевказаним медичним свідоцтвом про народження до Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з питання державної реєстрації народження дитини, але останній 26 липня 2019 року було відмовлено в реєстрації на підставі пред`явленого документу і запропоновано звернутися до суду (а.с.19). З повідомлення Добропільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 31.07.2019 року № 16.31-5-2991, випливає. що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про народження дитини жіночої статті, матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] , в архіві відділу не виявлено. Перевірку проведено також у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян. Разом з тим, судом досліджено обмінну карту [PERSON] (а.с.12-14), довідку перинатального центру м. Макіївки Донецької області (а.с.15) та фото (а.с.18). Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Даючи оцінку допустимості медичному свідоцтву про народження, яке видано установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ст. 19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказаний документ не є дійсним і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарськими закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Враховуючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що факт народження [INFO] громадянкою України [PERSON] дитини жіночої статі є підтвердженим. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про народження, що дасть в подальшому можливість оформити будь-яку державну (соціальну) допомогу у зв`язку з народженням дитини. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту народження дитини в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, що надасть заявниці можливість отримати свідоцтво про народження, видане відповідним державним органом України. На підставі ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved