Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

4 серпня 2014 року (за поштовим штемпелем) представник позивача за довіреністю Тафіїв В.Ф. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на підставі укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем кредитного договору № 8В_49.29/01255/06-ТК (49.29/01255/06-ТК001000118) від 04.07.2006 року (далі - Договір) відповідачу було надано кредитні кошти в розмірі 3 265,00 грн. зі сплатою 24% річних за користування кредитом на строк з 04.07.2006 року до повного погашення кредиту. 20.05.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги заборгованості за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Кредитпромбанк» як кредитора, в тому числі, по даному Договору. Натомість, відповідач станом на 18.07.2014 року порушив зобов'язання за Договором та має заборгованість в розмірі 3825,70 грн., з яких, заборгованість по кредиту - 3265,33 грн., заборгованість по відсотках - 560,37 грн., тому просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість у вищезазначеному розмірі та понесені судові витрати. В ході підготовки справи до розгляду уповноважений представник позивача Мозолевська В.В. без зміни предмету та підстави позову уточнила обґрунтування позовних вимог в частині того, що згідно із укладеним Договором відповідачу було надано кредитні кошти в розмір 2449 грн. 00 коп. на придбання майна. В судове засідання сторони повторно не з'явилися, про час і місце судового розгляду були оповіщені у встановленому порядку, направили суду заяву з клопотанням про розгляд справи за їхньої відсутності, представник позивача позов підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, відповідач позов не визнає повністю, наполягає на застосуванні позовної давності строком три роки, який закінчився 20.07.2010 року. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.07.2006 року між «Кредитпромбанк» та [PERSON] укладений договір № 49.29/01255/06-ТК001000118, предметом якого стало надання відповідачу кредиту в розмірі 2449,00 грн. на придбання майна у ТОВ «Сіті ком» на передбачених Договором умовах, з остаточним терміном повернення кредиту та зі сплатою 24% річних, не пізніше ніж 10.07.2007 року (п. 1.1 Договору). Відповідно до вимог п. 2.1 Договору відповідач зобовязався повертати отриманий кредит та сплачувати проценти за його користування в період з 1 по 10 число кожного місяця та вносити плату через картковий рахунок в розмірі 309,91 грн. П. 2.8 Договору передбачено, що в разі порушення позичальником будь-якої з умов Договору останній зобов'язується на вимогу банку та у терміни, вказані банком, достроково виконати прийняті на себе зобов'язання за цим договором, в тому числі, повернути кредит, сплатити нараховані проценти та суму неустойки, передбачені цим Договором (а.с.6-9 - копія Договору). 20.05.2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором ПАТ «Кредитпромбанк» передає ( відступає) ПАТ«Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» стає новим кредитором та має право вимоги до боржників за кредитними та забезпечувальними договорами, укладеними з ПАТ «Кредитпромбанк» (а.с.15-20 - копія договору купівлі-продажу). Внаслідок зазначеного ПАТ «Дельта Банк» набуло статус нового кредитора згідно зі ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків нового кредитора. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Станом на 19.08.2014 року позивачем нараховано заборгованість в розмірі 3825,70 грн., з яких, заборгованість по кредиту - 3265,33 грн., заборгованість по відсотках - 560,37 грн. (а.с.13, 40 - розрахунки). П.1.1 Договору встановлено кінцевий термін повернення кредиту - 10.07.2007 року. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Представник позивача звернувся до суду з позовом 4 серпня 2014 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, який закінчився 10.07.2010 року. Вимоги п. 10.1 Договору щодо строку дії договору до повного виконання позичальником зобов'язань не ґрунтується на вимогах закону. Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Оскільки позивач не надав доказів на підтвердження збільшення строку позовної давності за домовленістю сторін, тому згідно з вимогами ст. 257 ЦК України позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Із розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що чергові платежі відповідачем із моменту укладення Договору не здійснювалися. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести у суді ті обставини, на які вона посилається. Відповідно до положень п.п. 3,4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі до винесення судом рішення, є підставою для відмови у позові. Відповідач у своїй письмові заяві наполягає на застосуванні трирічного строку позовної давності, що передбачена ст. 257 ЦК України. Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно з п. 31 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що в позові необхідно відмовити повністю з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки перший щомісячний платіж повинен був здійснюватися, починаючи з 05.07.2006 року, а позивач із позовом до суду звернувся в серпні 2014 року, тобто після спливу трирічного строку виконання зобов'язання, строк позовної давності не переривався та відповідач подав суду заяву про застосування позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed