Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

31 травня 2019 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , в якому просила визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з нею, стягнути на її користь аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі 10000 грн. щомісяця, до досягнення донькою повноліття, а також на своє утримання в сумі 10 000 грн., надати дозвіл на виїзд дитини за межі України до Бельгії до 01.07.2021 року без згоди батька дитини. Вказана позовна заява була залишена без розгляду ухвалою суду від 15.11.2019 року за заявою позивача. 31.07.2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , в якій він просив визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з ним та стягнути з матері дитини [PERSON] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі 10000 грн. щомісяця, до досягнення донькою повноліття та стягнути з відповідачки судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що з 2016 року проживав разом з відповідачкою у незареєстрованому шлюбі, в якому народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Мілана народилася з важкою хворобою печінки, яка загрожувала життю та вимагала постійного лікування і оперативного втручання. З моменту припинення подружніх стосунків діти постійно проживають з ним. Він піклується та забезпечує повне утримання та належне виховання дітей, створює та забезпечує всі необхідні умови для їх проживання та нормального розвитку. [PERSON] за станом здоров`я постійно потребує значних витрат на лікування, але мати дитини не бере участі у цих витратах, хоча з моменту народження дітей отримує державну допомогу на них, яку витрачає на власні потреби, а під час проживання дітей з нею перешкоджала йому як батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у їхньому вихованні. На даний час відповідачка покинула доньку [PERSON] та проживає в Бельгії разом з іншим чоловіком. Просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON] з батьком, оскільки це сприятиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також стягнути з матері дитини аліменти на її утримання на користь батька дитини в розмірі 10000 грн. Ухвалою суду від 21.08.2029 року зустрічна позовна заява була прийнята до розгляду, призначене підготовче судове засідання. 09.09.2019 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] за необґрунтованістю (а.с.243 т.1). 12.09.2019 року надійшла відповідь на відзив. Підготовче судове засідання неодноразово відкладалося у зв`язку з неявкою учасників справи та перебуванням головуючого судді на лікарняному. Ухвалою суду від 14 травня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 18.06.2020 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, пояснив, що малолітні діти проживають разом з ним, він повністю забезпечені всім необхідним для їхнього життя та розвитку. Він займається здоров`ям дітей, лікуванням молодшої доньки [PERSON] , яка має тяжкі захворювання з народження, перенесла трансплантацію печінки, потребує постійного лікування як інвалід з дитинства. Він створив для дітей найсприятливіші умови, має власний будинок, проживає разом з своєю матір`ю пенсіонеркою та доньками [PERSON] , [PERSON] . Де знаходиться мати дітей - відповідачка у справі - йому не відомо, адже вже рік, як вона не цікавилася дітьми, їх життям, здоров`ям та розвитком. Останній раз спілкування відбувалося в Вайбері більше півроку тому, у неї був тоді бельгійський номер телефону. Припускає, що вона залишилася в Бельгії. [PERSON] потребує постійного лікування дорогими препаратами, систематичного обстеження, поїздок за кордон, де її спостерігають лікарі після трансплантації печінки. В сукупності витрати на одну доньку [PERSON] складають до 10 000 - 15 000 гривень на місяць. Крім того, на його повному утриманні перебуває також їхня спільна з відповідачкою старша донька [PERSON] , а також він надає матеріальну допомогу ще двом неповнолітнім дітям, які на даний час мешкають з його колишньою дружиною. Просив задовольнити позовні вимоги і врахувати інтереси дитини, визначивши місце її проживання з ним, стягнути з відповідачки аліменти на її утримання в розмірі 10 000 грн. на місяць. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, будь-яких заяв від неї не надходило (а.с.59). Представник служби у справах дітей Сумської міської ради до суду не з`явився. Представник Циркунівської сільської ради в судове засідання не з`явився, надав висновок про можливість визначення місця проживання дітей [PERSON] та [PERSON] з батьком [PERSON] (а.с.47). В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 2016 року сторони проживали разом як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, та у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , і ця обставина визнається відповідачем. [PERSON] народилася з важкою хворобою печінки, яка загрожувала життю та вимагала постійного лікування і оперативного втручання, що підтверджується медичною документацією (а.с.134-173 т.1). У зв`язку з необхідністю постійного прийому дитиною препаратів, [PERSON] систематично проходить обстеження, що потребує витрачання значних коштів, та підтверджується медичною документацією. Після трансплантації печінки дитина постійно приймає імуносупресанти, а отже, має послаблений імунітет та потребує збалансованого дієтичного харчування. З моменту припинення подружніх стосунків діти постійно проживають з позивачем на території Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, що підтверджується копіями довідки відносно доньки [PERSON] з дитячого дошкільного закладу від 04.06.2019 року (а.с.206 т.1), медичною документацією відносно доньки [PERSON] з Харківських медичних закладів (а.с.134-140 т.1). Позивач має у власності житловий будинок та земельну ділянку в с. Циркуни Харківського району Харківської області (а.с.195- 200 т.1). В цьому будинку створені належні умови для життя та виховання малолітніх доньок (а.с.207-222 т.1). Як вбачається з наданих позивачем доказів, відповідачка та її малолітня донька зареєстровані разом з родиною своїх матері та вітчима [PERSON] , що складається з семи осіб, у належній на праві спільної часткової власності родині [PERSON] квартирі по [ADDRESS] (а.с.191- 94 т.1). Після проведення лікування доньки [PERSON] , яке проводилося в супроводі матері в Бельгії, у заплановану дату 03.05.2019 року [PERSON] в Україну не повернулася (а.с.176, 182 т.1), передавши доньку [PERSON] на виховання батьку [PERSON] . Він піклується та забезпечує повне утримання та належне виховання дітей, створює та забезпечує всі необхідні умови для їх проживання та нормального розвитку. [PERSON] за станом здоров`я постійно потребує значних витрат на лікування, але мати дитини не бере участі у цих витратах, хоча з моменту народження дітей отримує державну допомогу на них, яку витрачає на власні потреби, а під час проживання дітей з нею перешкоджала йому як батьку спілкуватися з дітьми та брати участь у їхньому вихованні. На даний час відповідачка покинула доньку [PERSON] та залишилася в Бельгії, спілкується з дітьми лише по телефону. Ці обставини, на які посилається в позові позивач, відповідачем не спростовані. Згідно з висновком органу опіки і піклування Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області від 25.06.2020 року № 02-26/69, доцільно визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ). Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються Сімейним кодексом України. Стаття 160 ч.1 СК України, передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно статті 161 ч.1 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Велика Палата Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) визначила, що при ухваленні рішення застосувуються вимоги ст. 141 Сімейного кодексу України про рівність прав матері та батька, частин 1, 2 ст. 161 цього Кодексу щодо вирішення спору судом, з ким із них буде проживати малолітня дитина, та врахування при цьому ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Визначено, що під забороною розлучення дитини з матір`ю в контексті Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. У постанові зазначено, що з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Велика Палата ВС відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судді Великої Палати ВС вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Велика Палата ВС зауважила, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, і не є частиною національного законодавства України. А законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Під час вирішення спору, щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан і здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до висновку органу опіки і піклування Циркунівської сільської ради, доцільно визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Виходячи з інтересів малолітньої дитини [PERSON] , суд вважає також позовні вимоги позивача про визначення місця мешкання дитини разом з батьком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини, що визначений у п.1 ст.3 Конвенції про права дитини. Суд враховує: погляди, індивідуальність дитини, її вік, необхідність збереження сімейного оточення і підтримання відносин, піклування, захист і безпеку дитини, її вразливе положення, право на здоров`я та освіту. Зокрема, бере до уваги те, що [PERSON] постійно з липня 2019 року проживає з батьком та своєю рідною сестрою [PERSON] та бабусею, звикла до цього оточення, а в силу свого віку і стану здоров`я, потребує постійного догляду та піклування, в той час як мати не повернулася в Україну разом з нею після проведення лікування дитини в Бельгії та протягом тривалого часу не спілкується з дитиною, не бере участі у її догляді, піклуванні, вихованні та розвитку. Всі ці обставини свідчать про неналежне ставлення матері до своєї дитини. Крім того, [PERSON] має хронічні захворювання, є інвалідом дитинства, потребує постійного лікування, а згідно з висновком органу опіки і піклування, саме батько забезпечив для цього всі необхідні умови. Він працює, має власний будинок, де проживає разом з малолітніми доньками та своєю матір`ю. Мати позивача є пенсіонеркою і допомагає позивачу доглядати за дітьми. Отже, враховуючи індивідуальність малолітньої [PERSON] , [INFO] , її вік, необхідність збереження сімейного оточення і підтримання відносин, піклування, захист і безпеку дитини, її вразливе положення, право на здоров`я та освіту, висновок органу опіки і піклування, суд дійшов висновку про доцільність визначити її місце проживання з батьком - [PERSON] . Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів, суд дійшов висновку про її часткове задоволення, виходячи з такого. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідачка є матір`ю дитини, вона за законом зобов`язана надавати матеріальну допомогу на її утримання, тому із відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] . Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, з ким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Суд виходить з того, що відповідачка є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров`я, і має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] . При визначенні розміру аліментів у даних правовідносинах суд враховує і бере до уваги також визначений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» станом на дату розгляду справи прожитковий мінімум для дітей до 6 років -1779 грн., а також розмір середньої заробітної плати у Сумській області, яка на час розгляду справи, тобто в квітні 2020 року склала 8950, 00 грн.. Суд враховує стан здоров`я дитини, яка є інвалідом з дитинства та потребує постійного лікування та систематичних обстежень, які є дороговартісними та життєвонеобхідними для дитини. Суд також враховує те, що обидві малолітні доньки, які є спільними дітьми сторін у справі, знаходяться на утриманні та вихованні у позивача і проживають з ним, крім того, позивач має обов`язок щодо утримання двох неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу. Отже, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків, визначає необхідним частково задовольнити дану позовну вимогу та стягнути на утримання дитини [PERSON] аліменти з відповідача в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині вимог щодо стягнення аліментів у більшому розмірі відмовити за необґрунтованістю. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 31 липня 2019 року. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову суд вирішує питання про розподіл судових витрат, тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 768 грн. 40 коп., а також судовий збір на користь держави в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: partial