Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

30.08.2021 року представник позивача ПАТ «СК «Інгосстрах» звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення витрат зі сплати страхового відшкодування, посилаючись на те, що 04.03.2020 р. між ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» та ПРАТ «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № DNHSIIV133385. Термін дії договору з 05.03.2020 р. по 04.03.2021 р. Предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Toyota Rav 4» р.н. [NUMBER] . Пунктом 7 договору визначено перелік страхових випадків, з настанням яких виникає обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування у відповідності із договором страхування. 22.12.2020 р. о 08 годині 30 хвилин в м. Ізмаїлі на вул. Білгород-Дністровська кут вул. Кутузова відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Toyota Rav 4» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Daewoo Espero» р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.12.2020 р. у справі № 946/8352/20 винним у спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля «Daewoo Espero» р.н. [NUMBER] - [PERSON] . У відповідності до звіту від 05.01.2021 р. № 3144-12-20 розмір заподіяної шкоди автомобілю страхувальника складає 376 440,71 грн. Сума страхового відшкодування до виплати, згідно з умовами договору та на підставі страхового акту від 24.02.2021 р. № 54-17798523 складає 376 440,71 грн. Зазначене страхове відшкодування виплачено на рахунок СТО в повному розмірі. Отже, позивач стверджує, що свої зобов`язання за договором майнового страхування страховик (позивач) виконав у повному обсязі, виплативши страхувальнику суму страхового відшкодування, і з цього моменту та в межах фактичних затрат, тобто, в межах виплаченої суми страхового відшкодування та лімітом за полісом, має право вимоги до відповідальної особи, якою є відповідач. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.09.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.10.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті. 02.12.2021 року представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, разом з позовом подав заяву, у якій просив слухати справу без його особистої участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. 02.12.2021 року відповідач у судове засідання повторно не з`явися, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 04.03.2020 р. між ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» та ПРАТ «Ізмаїльський целюлозно-картонний комбінат» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № DNHSIIV133385. Термін дії договору з 05.03.2020 р. по 04.03.2021 р. Предметом договору є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Toyota Rav 4» р.н. [NUMBER] . Пунктом 7 договору визначено перелік страхових випадків, з настанням яких виникає обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування у відповідності із договором страхування. 22.12.2020 р. о 08 годині 30 хвилин в м. Ізмаїлі на вул. Білгород-Дністровська кут вул. Кутузова відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Toyota Rav 4» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Daewoo Espero» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.12.2020 р. у справі № 946/8352/20 винним у спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля «Daewoo Espero» р.н. [NUMBER] - [PERSON] . Судом встановлено, що у відповідності до звіту від 05.01.2021 р. № 3144-12-20 розмір заподіяної шкоди автомобілю страхувальника складає 376 440,71 грн. Сума страхового відшкодування до виплати згідно з умовами договору на підставі страхового акту від 24.02.2021 р. № 54-17798523 складає 376 440,71 грн. Зазначене страхове відшкодування виплачено на рахунок СТО в повному розмірі, що підтверджується платіжним дорученням від 24.02.2021 р. № 665. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність особи, відповідальної за збитки, страхована в ПАТ «HACK «ОРАНТА», поліс ЕР/201736078. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Однак, як було вище зазначено, винна особа у ДТП має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, а отже, відповідно до ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, обов`язок відшкодувати шкоду замість винуватця в заподіянні такої шкоди, несе страховик (ПАТ «HACK «ОРАНТА») в межах встановлених лімітів відповідальності в порядку ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно п.1. ст. 9 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, за полісом ЕР 201736078 становить 130 000,00 грн. Згідно ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Згідно Витягу з ЦБД МТСБУ франшиза за полісом ЕР/201736078 становить 950,00 гри. Судом встановлено, що 31.05.2021 року позивач звернувся до ПАТ «HACK «ОРАНТА» з претензією про відшкодування збитків в порядку регресу та ПАТ «HACK «ОРАНТА» в добровільному (досудовому) порядку перерахувало страхувальнику у рахунок виплаченого страхового відшкодування (фактичних затрат) за договором майнового страхування грошові кошти в розмірі 129 050,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 29.07.2021 р. № 38353. Враховуючи те, що у позивача залишилася невідшкодована частина шкоди в розмірі 247 390,71 грн., а за статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, обов`язок сплати решти грошових коштів, у разі їх недостатності, покладається на особу яка спричинила пошкодження. Судом встановлено, що на підставі наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування, 247 390,71 грн., з огляду на наступний розрахунок: 376 440,71 грн. - вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з врахуванням фізичного зносу, яка розрахована у відповідності до Звіту від 05.01.2021 р. № 3144-12-20; 0,00 грн. - франшиза за Договором добровільного страхування наземного транспорту від 04.03.2020 р. № DNHSIIV133385 (пп. 7.1.1. та 15.12. Договору); 376 440,71 грн. - сума страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту від 04.03.2020 року DNHSIIV133385 по випадку, що стався 22.12.2020 року. Отже, 376 440 71 грн. - 129 050,00 грн. = 247 390,71 грн., з яких: 376 440,71 грн. - сума страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту від 04.03.2020 р. № DNHS1IV133385, після виплати якого до позивача від страхувальника перейшло право вимоги до відповідача в порядку ст. 27 ЗУ «Про страхування»; 129 050,00 грн. - сума страхового відшкодування, яку ПАТ «HACK «ОРАНТА» в добровільному (досудовому) порядку перерахувало позивачу; 247 390,71 грн. - сума позовних вимог. Судом встановлено, що позивач скористався своїм правом досудового врегулювання та надіслав на адресу ПАТ «HACK «ОРАНТА» та СК в добровільному (досудовому) порядку перерахувало страхувальнику у рахунок виплаченого страхового відшкодування фактичних затрат) за договором майнового страхування грошові кошти в розмірі 129 050,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 29.07.2021 р. № 38353. Відповідно ж до Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 р. № 15-рп/2002,кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. З оглядового листа ВГСУ від 14.01.2014 р. № 01-06/15/2014 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з правовідносин страхування (за матеріалами справ, розглянутих касаційному порядку ВГСУ)» вбачається, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, має право звернутися до суду з вимогою про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, і таке право не пов`язане з попереднім зверненням з аналогічною вимогою до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність. Як відомо, 02.06.2016 р. було прийнято Закон України «Про внесення змін до Конституції України і щодо правосуддя)» № 1401 -VIII, який набрав чинності 30.09.2016 р., та яким було внесено зміни до ст. 124 Конституції України. Так, ст. 124 Конституції України визначено, що законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Проте, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не визначається порядок досудового врегулювання спору. Вказаний закон взагалі не містить жодної норми щодо досудового врегулювання спору. Так, подання заяви про виплату страхового відшкодування не є досудовим врегулюванням спору, оскільки, на момент подання такої заяви спору (як такого) взагалі не існує. В даному випадку, подання заяви на виплату страхового відшкодування не є обов`язком, а є елементом механізму реалізації права на отримання страхового відшкодування потерпілим (а не страховиком у розумінні ЗУ «Про страхування») за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, який передбачено ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення, про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відтак, право (а не обов`язок) подання заяви, що передбачене ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», жодним чином не поширюється на страховика у розумінні ЗУ «Про страхування» (особу, яка сплатила страхове відшкодування за договором майнового страхування), розповсюджується лише на потерпілу особу та іншу особу, яка має право на отримання відшкодування, якими вказаний -страховик не є. Про вірність цієї правової позиції свідчить також висновок Вищого господарського суду України, який був зроблений при розгляді справи № 910/4896/13 у подібному спорі з ідентичних правовідносин між іншими сторонами, згідно якого суди попередніх інстанцій, дійшовши висновку про обґрунтованість позову, мотивували свої рішення тим, що позовні вимоги є законними, твердження відповідача про пропуск позивачем річного строку звернення з вимогою про сплату страхового відшкодування, встановленого статтею 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки вказана норма регулює відносини між страховиком та страхувальником цивільно-правової відповідальності, а не між страховими компаніями. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічне положення міститься і у ст. 993 Цивільного Кодексу України. З огляду на викладене, після виплати страхового відшкодування страхувальникові, до страховика (позивача) перейшло право вимоги до відповідальної особи. Тобто, обов`язок відшкодувати шкоду замість винуватця в заподіянні такої шкоди, несе страховик (відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності та в порядку «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідальною особою в розумінні ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 3 Цивільного Кодексу України, в силу положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є саме відповідач. Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового кодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим кодуванням). Тобто, обов`язок зі сплати решти грошових коштів, у разі їх недостатності, покладається на особу, яка спричинила пошкодження. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Суд, вирішує питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved