Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

30 грудня 2015 року заявник [PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення факту проживання на території України, заінтересована особа Головне Управління Державної міграційної служби України в Донецькій області, обґрунтовуючи свою заяву наступними обставинами. Він народився та проживав у місті Советакан Вірменії. Наприкінці 80-х років він почав займатися виготовленням взуття на території Луганської області і тимчасово поселився у будинку свого співслужбовця по армії у станиці Луганській м. Луганська по вул. Шевченко, 11 де зареєструвався. Протягом 1990-1991 років він продовжував виготовляти та реалізовувати взуття на території Луганської та Донецької областей, у тому числі у м. Костянтинівка Донецької області. Так він познайомився із мешканцем Костянтинівки [PERSON], який став його компаньйоном. 27 вересня 1991 року він виписався із станиці Луганської та перебрався до м.Костянтинівка Донецької області, де згодом оселився по бульвару Космонавтів, 18/15. з цього часу він постійно мешкає у місті. Через деякий час до нього з Вірменії переїхали дружина із сином. У 1993 році його син [PERSON] поступив на навчання до Академічного центру управління бізнесу та права у м. Словянську, який закінчив у 1996 року. 01 жовтня 2000 року у м.Костянтинівка померла його дружина [PERSON]. У 2002 році його син отримав паспорт громадянина України. Після смерті дружини він почав проживати у цивільному шлюбі із [PERSON] та зареєструвався по місцю її проживання [INFO]. У 2008 році він отримав посвідку на постійне місце Проживання серії ДН, №0443/05-42, а з 2009 року отримує пенсію як інвалід 3-ї групи у Костянтинівському управлінні ПФУ. Для документування паспортом громадянина України йому необхідно встановити факт постійно проживання в Україні станом на 24 листопада 1991 року. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримали заяву, посилаючись на обставини, які в ній викладені. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Зясувавши вищенаведену позицію сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, тому що факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на 13 листопада 1991 року, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Так свідки [PERSON], та [PERSON], які були приведені до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та за відмову від дачі показань, повністю підтвердили обставини, наведені заявником [PERSON] у заяві, зокрема свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] знайомий з кінця 80-х років. Наприкінці вересня 1991 року [PERSON] перебрався із Луганської області у місто Костянтинівку та деякий час мешкав у нього вдома, поки шукав собі житло. Пізніше він перевіз до Костянтинівки із Вірменії свою родину дружину та сина. Доводи, наведені представником заявника та пояснення свідків підтверджені документами, доданими до заяви та дослідженими у судовому засіданні: домовою книгою будинку № 11 по вул. Шевченко станиці Луганської Ленінського району м. Луганська (Ворошиловграда) із відмітками (штампами органу внутрішніх справ) про реєстрацією [PERSON], [INFO], у цьому будинку з 19.07.1989 року по 27.09.1991 року (а.с. 3-5); свідоцтвом про народження [PERSON], який народився 07.04.1976 року у м. Єреван республіки Вірменія, батьками якого є заявник [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 6); дипломом про вищу освіту [PERSON] від 17.05.1996 року, виданого Словянським відділенням Академічного центру управління бізнесу і права, що підтверджує доводи заявника про навчання його сина у навчальному закладі на території Донецької області в період 1993-1996 р.р. (а.с. 7); свідоцтвом про смерть [PERSON], серії І-НО, № 467429, - дружини заявника, яка померла 01.10.2000 р. у місті Костянтинівка Донецької області (а.с. 8); паспортом громадянина України серії КМ, № 129997, виданим 13.12.2002 року [PERSON] сину заявнику (а.с. 9); Посвідкою на постійне проживання в Україні серії ДН, №0443/06-42, видної 10.06.2008 року ВГІРФО Костянтинівського МВ УМВС України в Донецькій області на імя заявника [PERSON] із штампами про реєстрацію за місцем проживання [INFO] та Ново-Садова, 147 м. Костянтинівки (а.с. 10); пенсійним посвідченням заявника № [NUMBER] (а.с. 11). Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України»і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України у певний час. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п. 3 ч. 2ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх пяти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Згідно п. 5 ч. 2ст. 234 ЦПК України суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. (із змінами та доповненнями) передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право. Наведений уст. 273 ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно [PERSON] для отримання паспорта громадянина України. Факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується вищенаведеними наявними у матеріалах справи доказами та показаннями свідків. Виходячи з наведеного, суд вважає, що заява [PERSON] щодо встановлення факту його постійного проживання\~на території України, у тому числі станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved