Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

31 серпня 2015 року ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» звернулося до Слов'янського міськрайонного суду з дійсним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є споживачем електричної енергії, а ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» постачальником. У зв'язку з тим, що відповідач не в повній мірі сплачує вартість спожитих послуг в квартирі [ADDRESS], станом на 04 лютого 2013 року утворилася заборгованість на загальну суму 488 грн. 51 коп., яку позивач просить стягнути на свою користь. У відповідності до положень ст. 625 ЦК України позивач також просить стягнути з [PERSON] 3% річних від простроченої суми, що становить 41 грн. 69 коп. У судовому засіданні представник позивача Удовиченко О.В., який діє на підставі довіреності №191114-7/63 від 19.11.2014 року (а.с.18) підтримав заявлені вимоги, на обґрунтування яких послався на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON], належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи в залу суду не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.34). Будучи допитаною в попередніх судових засідання зазначила, що позов не визнає, просила відмовити в його задоволенні. Свої заперечення обґрунтувала наступним. З 2002 року вони з чоловіком постійно проживали та були зареєстровані у квартирі [ADDRESS]. В період з 2002 по 2008 року оплату всіх комунальних послуг вона здійснювала з урахуванням пільг, які розповсюджувались на її чоловіка на підставі ст. 22 Закону України «Про міліцію». Однак, у 2008 році, коли дія закону про надання пільг припинилась, залишилась не відшкодованою роботодавцем чоловіка сума, яка дорівнювала приблизно 480 грн. Вони з чоловіком ніякої заборгованості перед ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» ніколи не мали, дана заборгованість виникла не з їх вини, а тому підстави для стягнення з неї цієї заборгованості - відсутні. У наданому суду клопотанні від 02 жовтня 2015 року просила суд застосувати до вимог позивача позовну давність. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» є юридичною особою (а.с.17). На підприємство покладені завдання здійснювати постачання електроенергії населенню та контролювати оплату за її використання. За адресою: [ADDRESS], відкрито особовий рахунок [NUMBER] відповідно до якого ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» за вказаною адресою надає послуги з постачання електричної енергії (а.с. 13-15). За таких обставин суд дійшов висновку, що виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України від 16 жовтня 1997 р. № 575/97-ВР «Про електроенергетику» та Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р № 1357 ( далі Правила). Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про електроенергетику» енергією визнається електрична чи теплова енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу. Крім того, статтею 1 зазначеного Закону передбачено, що споживачами енергії є суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. У свою чергу, енергопостачальниками визнаються учасники оптового ринку електричної енергії України, які купують електричну енергію на цьому ринку з метою продажу її споживачам або з метою її експорту. Статтями 23, 25 Правил передбачено, оплата спожитої електричної енергії, здійснюється споживачем шляхом зарахування коштів виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. Кошти від застосування штрафних санкцій до споживача, в тому числі пеня за несвоєчасну оплату спожитої електричної енергії, а також плата за надання споживачу додаткових послуг зараховуються на поточний рахунок енергопостачальника. За несвоєчасну оплату електричної енергії понад термін, обумовлений договором, споживач сплачує неустойку (пеню) згідно з законодавством та договором. Статтею 42 Правил передбачено, що споживач електричної енергії зобов'язаний, зокрема оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. З детальної довідки споживача [PERSON] сформованої станом на 04.02.2013 року вбачається, що по особовому рахунку [NUMBER] наявна заборгованість у сумі 488 грн. 51 коп. (а.с.8). Відповідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крим того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Заперечуючи правильність наданого позивачем розрахунку відповідач зазначила, що дана заборгованість виникла в період з 2002 по 2008 роки під час користування пільгами з оплати електричної енергії та комунальних послуг, наданими працівникам органів внутрішніх справ. Так, зі змісту довідки ЛВ на ст. Слов'янськ №18/2460 від 15.09.2015р. вбачається, що [PERSON] дійсно з 19 липня 1993 року по теперішній час працює в ОВС та перебуває на посаді начальника сектору кадрового забезпечення лінійного відділу на станції Слов'янськ Управління МВС України на Донецькій залізниці. Зі змісту довідки ТОВ «Ліра ЛТД» від 14 вересня 2015 року вбачається, що [PERSON] зареєстрований з 03.09.2002р. і проживає за адресою: [ADDRESS]. З огляду на викладене слід дійти висновку, що до 28.12.2007 року [PERSON], як член сім'ї працівника міліції, дійсно мала право здійснювати оплату спожитої електричної енергії з урахуванням 50-процентної знижки. Однак, відповідно до довідки ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» №4672 від 18.09.2015р. станом на 18.09.2015р. у Слов'янський центр обслуговування клієнтів споживачі за адресою [ADDRESS], особовий рахунок [NUMBER], з письмовою заявою про надання пільг не звертались (а.с.30). Такі твердження позивача відповідачем в ході судового розгляду спростовані не були, доказів на підтвердження своїх доводів, щодо підстав виникнення заборгованості - позивачем також не надано, у зв'язку з чим суд вважає правильним розрахунок заборгованості, наданий позивачем та приймає його до уваги. Суд не погоджується з доводами відповідача [PERSON] з приводу того, що сума 481 грн. 19 коп., нарахована до лютого 2010 року, а тому в її стягненні слід відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Так відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові. Однак, в той же час, відповідно до статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку та у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з матеріалів справи, 07 липня 2008 року між споживачем [PERSON] та ВАТ «Донецькобленерго» було проведено звірку взаємних розрахунків, за результатами якої було складено акт №50108, згідно якого розмір заборгованості за особовим рахунком [NUMBER] склав 478 грн. 03 коп. Зі змісту акту вбачається, що причиною виникнення розбіжностей є борг. Акт підписаний сторонами без зауважень. З наряду на відключення споживача за адресою [ADDRESS] від 10 березня 2009 року вбачається, що сума заборгованості за особовим рахунком [NUMBER] становила 477 грн. 72 грн. (а.с.16). Відповідно до акту-звірки №21656 від 06 серпня 2012 року сума заборгованості за особовим рахунком [NUMBER] була ще меншою та вже становила 472 грн. 17 грн.(а.с.29) . Відповідно до акту-звірки №67435 від 06 серпня 2015 року розмір заборгованості за особовим рахунком [NUMBER] був зменшений до 417 грн. 82 грн.(а.с.29). Згідно даних детальної довідки споживача [PERSON] по особовому рахунку [NUMBER] в період з лютого 2010 року по 12 лютого 2013 року постійно була наявна заборгованість, розмір якої коливався від 378 грн. 71 коп. (25 червня 2012 року) до 509 грн. 59 коп. (27 жовтня 2010 року). За вказаний період, за результатами більшості проведених відповідачем щомісячних оплат спожитої електричної енергії, розмір заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] був меншим, ніж погоджена 07 липня 2008 року сторонами сума заборгованості 478 грн. 03 коп. Викладене, на думку суду, свідчить про те, що споживач [PERSON] визнавала свій борг, а тому підстави для застосування позовної давності відсутні. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» суму заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 488 грн. 51 коп. Відповідно ч 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, суд також вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача на свою користь трьох відсотків річних в сумі 41 грн. 69 коп. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 344 грн. 10 коп. також підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved