Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

29 серпня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] селищної ради Миколаївської області про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. В позові зазначила, що 20 грудня 2016 року померла її матір [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої, зокрема, увійшло право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. За життя спадкодавець склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачці. У встановлений законом шестимісячний строк позивачка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Після витоку шестимісячного строку отримати свідоцтво про право на спадщину позивачка не змогла, оскільки нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Причиною відмови стало те, що вищевказану квартиру [PERSON] успадкувала після смерті дочки [PERSON], але своїх спадкових прав за життя не оформила. В звязку з цим, позивачка звернулись до суду та просить визнати за нею право власності на зазначену квартиру у порядку спадкування за заповітом. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Веселинівського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився. Від селищного голови [PERSON], надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника селищної ради, позов визнають, заперечень не мають. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 20 грудня 2016 року померла мати позивачки [PERSON], смерть якої була зареєстрована 21 грудня 2016 року [PERSON] районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області за актовим записом № 122. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Матеріалами спадкової справи № 70/2017 встановлено, що за життя [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений 27 березня 2013 року державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1-62 та відповідно до якого [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON], тобто позивачці. Позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання до [PERSON] державної нотаріальної контори у встановлений законодавством шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини. Інших спадкоємців за законом та заповітом, які б прийняли спадщину судом не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 липня 2017 року державним нотаріусом відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS]. Свою відмову нотаріус обґрунтувала тим, що [PERSON] успадкувала вказану квартиру після смерті [PERSON], померлої 20 квітня 2014 року, але за життя своїх спадкових прав не оформила та померла. Таким чином, оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі позивач не змогла, тому звернулась до суду. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що 10 жовтня 2000 року [PERSON], що діяв від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], з дозволу органу опіки та піклування, [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна № 643. Згідно вказаного договору [PERSON], що діяв від свого імені та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру № 16, що розташована за адресою: смт. Веселинове Миколаївської області, по вул. Одеська, 105. Вищезазначений договір купівлі-продажу квартири був посвідчений Універсальною товарно-сировинною біржою та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод за № 643. На момент укладення угоди купівлі-продажу сторони були членами біржі, зазаначена біржова операція являла собою угоду купівлі-продажу квартири, допущену до обороту на товарній біржі. В подальшому, 13 жовтня 2000 року, [PERSON] філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру № 16, що розташована за адресою: смт. Веселинове Миколаївської області, по вул. Одеська, 105, за реєстраційним № 1808, про що видано реєстраційне посвідчення. Статтею 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»\~від 10 грудня 1991 року N 1956-XII біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржі та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про товарну біржу»\~членами товарної біржі є засновники, а також прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Порядок прийняття у члени біржі та вибуття із складу її членів визначається статутом товарної біржи. Матеріалами спадкової справи № 111/2014 встановлено, що 20 квітня 2014 року [PERSON] померла, про що 24 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби [PERSON] районного управління юстиції у Миколаївській області зроблено актовий запис № 49. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло право власності на квартиру № 16, по вул. Одеській, 105 в смт. Веселинове Миколаївської області. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За життя [PERSON] заповіту не склала, тому право на спадщину у порядку ст. 1261 ЦК України отримала її мати [PERSON], яка у встановлений законом шестимісячний термін прийняла спадщину шляхом подання до [PERSON] державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину судом не встановлено. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Разом з тим, [PERSON] за життя свідоцтво про право на спадщину за законом на успадковану нею квартиру не отримала та 20 грудня 2016 року померла. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з вищевикладеного, судом встановлено, що [PERSON] за життя правомірно набула право власності на квартиру № 16, по вул. Одеській, 105 в смт. Веселинове Миколаївської області, яку після її смерті успадковала [PERSON], однак нотаріально своє право власності на успадковану квартиру не оформила. Позивач [PERSON] в свою чергу прийняла спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку. Оскільки до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, враховуючи те, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину та неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріуса, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved