Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

30.05.2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, та просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 1981 року по 2011 рік. Даний житловий будинок побудований на земельній ділянці, наданій відповідачу в безстрокове користування згідно договору. Також останній 1997 року отримав державний акт на право приватної власності на землю, 1989 року затверджений акт про завершення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння по [ADDRESS]. Оскільки вказане майно сторони набули в період шлюбу, то відповідно до вимог закону, воно являється спільною сумісною власністю подружжя. Однак правовстановлюючі документи видані на ім'я відповідача. За захистом своїх прав змушена звернутись до суду. В судове засідання позивач не прибула. В заяві підтримала свій позов з підстав, зазначених у позовній заяві. Просила позов задовольнити, судове засідання проводити без її присутності. Відповідач в судове засідання не прибув також. В заяві позовні вимоги визнав, не заперечує проти задоволення позову, просить судове засідання проводити без його присутності. Дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд прийшов до наступного висновку. Сторони, відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, копій паспортів перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.01.1981 року по 21.06.2011 року (а.с. 4). Відповідно до договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування з метою будівництва індивідуального житлового будинку від 18.08.1982 року відповідачу [PERSON] надана земельна ділянка по [ADDRESS] загальною площею 600кв.м. (а.с. 8). Також 24.08.1989 року складений акт про закінчення будівництва та ввід у експлуатацію житлового будинку загальною площею 70,2 кв. м., житловою 56 кв.м. за вказаною адресою. 1989 року відповідач виготовив технічний паспорт на будинок та 09.09.1997 року отримав державний акт про право приватної власності на землю по [ADDRESS] загальною площею 0,0954 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (а.с. 10-14). Ст. 60 СК України визначає, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Також відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, відповідно до положень ст. 70 СК України, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. При постановленні рішення суд приймає до уваги положення Постанови ПВСУ від 21.12.2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де вказано, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Шлюбний договір між сторонами не укладався. Таким чином, суд вважає доведеним в судовому засіданні факт перебування будинку з прибудовами та побутовими спорудами по [ADDRESS] у спільній сумісній власності подружжя та вважає можливим визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved