Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

30.10.2018 позивач комунальне підприємство «Бориславтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за теплопостачання, у якому просить поновити пропущений строк позовної давності та примусово стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за спожиту теплову енергію в сумі 51536,11 грн. за період з 1998 року по травень 2018 року. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач проживає у багатоповерховому будинку на [ADDRESS], який підключений до тепломереж комунального підприємства «Бориславтеплоенерго». Позивач надає послуги з теплопостачання, за які споживач [PERSON] зобовязана оплачувати платежі на підставі ст.67, 68 ЖК України, Закону України «Про теплопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Заборгованість у сумі 51536,11 грн. за квартирою №24 на вул.600-р.Борислава, 26 у м.Борислав виникла за період з 1998 року по квітень 2018 року. На неодноразові попередження про наявний борг, відповідач оплат не здійснила. Ухвалою судді Бориславського міського суду Львівської області від 05.02.2019 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 27 лютого 2019 року. 26.02.2019 на адресу суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, у якій відповідач просить відмовити у задоволенні позову у частині спливу строку позовної давності. Крім цього, відповідач зазначила, що позивач надавав послуги незадовільно, тому у 2018 році вона самовільно відключила квартиру від системи централізованого опалення. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не прибула, подавши суду заяву від 27.02.2019, у якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, у відзиві на позовну заяву просить справу розглянути без її участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об'єктивно та всебічно з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (\~ст.13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються також Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також Законом України «Про теплопостачання». Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», який чинний на час спірних правовідносин, передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання»\~споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п. 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Обов'язок відповідача як власника квартири та споживача житлово-комунальних послуг, крім вищенаведених положень законодавства, закріплений також у статті 162 Житлового кодексу Української РСР. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Позивач комунальне підприємство «Бориславтеплоенерго» надає послуги з теплопостачання по багатоповерховому будинку на вул.600-р.Борислава, 26 у м.Борислав Львівської області. Квартира №24 у вказаному будинку належить на праві власності відповідачу [PERSON], що стверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав, що було долучено відповідачем до відзиву на позов. Згідно з відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Львівській області\~, - відповідач зареєстрована у вказаній квартирі з 1995 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу. Судом встановлено, що в порушення вимог закону відповідач не вносила плату за отримані послуги з теплопостачання, що призвело до виникнення заборгованості. На підтвердження заявлених позовних вимог щодо розміру заборгованості, позивачем долучено до матеріалів справи розрахунок заборгованості за спожиту теплову енергію за вищевказаною квартирою, де зазначено загальну заборгованість у сумі 51536, 11 грн. Зі змісту позовної заяви випливає, що вказаний борг нарахований за період з 1998 року по квітень 2018 року. Також з розрахунку випливає, що з 2009 року відповідач [PERSON] не здійснила жодної проплати за послуги з теплопостачання. Таким чином, відповідач не виконала свого обовязку, передбаченого законодавством, зі сплати послуг за надані послуги з теплопостачання. За ст.257\~ЦК України загальний строк позовної давності для захисту порушеного права встановлюється тривалістю в три роки. Згідно з ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивач пропустив строк для звернення з позовною заявою до суду (у частині вимог про стягнення заборгованості за теплопостачання за період з 1998 року по 30.09.2015) та просить такий строк поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного клопотання, оскільки позивач не навів жодної обставини та не надав жодного доказу на обґрунтування поважності пропуску такого строку. Згідно з ч.3 ст.267\~ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Відповідач у відзиві просила застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову у частині спливу строку позовної давності, тому суд вважає можливим застосувати строк позовної давності. З огляду на викладене, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за період з 01.10.2015 по 31.05.2018 в розмірі 28343,77 грн. Відповідно, у задоволенні позову у частині стягнення боргу за період з 1998 року по 30.09.2015 необхідно відмовити за спливом строку позовної давності. При зверненні до суду із вказаним позовом позивачем було оплачено судовий збір у розмірі 1843 грн. 60 коп. У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено частково, - з відповідача підлягає стягненню в користь позивача сума оплаченого судового збору в розмірі 1013,80 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial