Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

31.03.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Золотоніського відділення № [NUMBER] «Ощадбанк», правонаступником якого є ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 21клд, відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит в розмірі 163\~000,00 грн. терміном погашення до 25.03.2009 р. зі сплатою 18 % річних. 20.12.2006р. нотаріусом за ініціативою позичальника [PERSON] був вчинений виконавчий напис на заставне майно, а саме сіль господарську техніку, що належала ФГ «Родина» с. Синьооківка Золотоніського р-ну, Черкаської області, що була заставлена ним, як майновим поручителем за [PERSON] на загальну суму 154\~994 грн. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.06.2007р., яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду від 10.08.2007р., було відмовлено в частині задоволення позову прокурора в інтересах держави, в особі Золотоніського відділення № [NUMBER] «Державний ощадний банк України» про стягнення боргу із [PERSON] в сумі 154\~994 грн. Із вищенаведених судових рішень вбачається, що підставою для відмови стягнення заборгованості за кредитним договором від 31.03.2006р., був виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу [PERSON] від 20.12.20016р., який був переданий на виконання та по якому 11.01.2007р. відкрито виконавче провадження на заставне майно. Зазначений виконавчий напис залишився невиконаним із причин, що не залежали від волі, дій чи бездіяльності відповідача [PERSON] 24.03.2015р. позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Черкаське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 21клр від 31.03.2006р. в сумі 219\~490,07 грн. з яких: прострочена заборгованість в сумі 148\~165,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими та не сплаченими відсотками за період з 01.10.2006р. по 30.11.2006р. в сумі 4\~457,13 грн., інфляційні витрати від прострочених сум заборгованості за період з 12.03.2012р. по 12.03.2015р. в сумі 53\~433,01 грн., 3% від прострочених сум заборгованості за період з 12.03.2012р. по 12.03.2015р. в сумі 13\~434,93 грн. В судовому засіданні представник позивача за дорученням [PERSON] наполягав на задоволенні позову, обґрунтовував свої вимоги тим, що виконавчий напис нотаріуса від 20.12.2006р. про звернення стягнення на заставне майно ФГ «Родина» не був виконаний так як члени фермерського господарства не віддали це майно, а тому фактично заборгованість за кредитним договором від 31.01.2006р. [PERSON] є не погашеною на даний час. Представник позивача також посилається на п. 17 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», обґрунтовуючи тим, що за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання за виконавчим написом нотаріуса, не припинило договірних правовідносин сторін та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора на отримання процентів за користування кредитом. При цьому він вважає, що строк позовної давності у позивача не збіг, оскільки цей строк він вираховує із моменту прийняття вищевказаної постанови від 30.03.2012р. та просить суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та свої заперечення обґрунтовують тим, що предметом судового розгляду був аналогічний позов, заявлений прокурором в інтересах держави в особі Золотоніського відділення № [NUMBER] «Державний ощадний банк України» у 2007р. та рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 12.06.2007р., яке набрало законної сили, було відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором від 31.01.2006р. Крім того, вони також посилаються на сплив строків позовної давності та просять відмовити у задоволенні позову. Сторона відповідача також вважає, що Постанова Пленуму ВССУ від 30.03.2012р., на яку посилається позивач, не може бути застосована до правовідносин, строк позовної давності в яких збіг до прийняття цієї постанови. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи сторін, вважає що позов до задоволення не підлягає, виходячи із наступного. Із договору не відновлювальної кредитної лінії №21клд від 31.03.2006р. вбачається, що відповідачу [PERSON] позивачем надано кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії окремими частинами з остаточним терміном погашення не пізніше 25.03.2009р. сума ліміту 163\~000 грн. Як встановлено в судовому засіданні, про що не заперечував представник позивача, відповідач [PERSON] звернувся до позивача із пропозицією про звернення стягнення на заставне майно ФГ «Родина», для цілей якого ним був взятий кредит та був вчинений приватним нотаріусом Золотоніської районного нотаріального округу [PERSON] 20.12.2006р. виконавчий напис на заставне майно - сільськогосподарську техніку на суму 154\~994 грн. За виконавчим написом від 20.12.2006р. ДВС було відкрито виконавче провадження 11.01.2007р., на той час на суму заставленого майна, яка була значно більшою ніж борг позивача. Як слідує із пояснень представника позивача звернення стягнення на заставлене майно ФГ «Родина» реально виконано не було із-за вчинення перешкод членів фермерського господарства. Згідно рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.06.2007р. у задоволенні позову прокурора в інтересах позивача про стягнення боргу із відповідача [PERSON] в сумі 163\~000 грн. відмовлено. Вищевказаний позов був заявлений до закінчення строку дії кредитного договору від 31.01.2006р., термін якого закінчується 25.03.2009р. На думку суду, загальний строк позовної давності, передбачений ст. 256 ЦК України, сплив 25.03.2012р. Суд вважає, що саме до цієї дати у позивача була можливість на звернення до суду за захистом порушеного права, внаслідок неможливості реального звернення стягнення на предмет застави за виконавчим написом нотаріуса із наданням належних доказів щодо невиконання виконавчого напису ДВС внаслідок обєктивних обставин, що цьому передували чи відсутності в наявності зазначеного майна. Відповідно до ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачу у задоволенні позову необхідно відмовити внаслідок спливу строку позовної давності

Outcome: dismissed