Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

30 листопада 2017 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовними вимогами до Дунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області, третя особа [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно (ціна позову 82870 грн.),посилаючись на те, що 08 березня 2010 року в селі Сприсівка Дунаєвецького району Хмельницької області помер його вітчим - [PERSON]. Все своє майно він заповів йому та його братові по материнській лінії - [PERSON] в рівних частках. До складу спадщини входять земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,6450 га., що розташована на території Малієвецької сільської ради Дунаєвецького району та житловий будинок, що знаходиться в с.Сприсівка Дунаєвецького району по вулиці Шевченка № 32. Позивач разом з братом своєчасно звернулись до приватного нотаріуса Дунаєвецького районного нотаріального округу і домовились, що брат успадковує земельну ділянку, а позивач будинок. Даний будинок належав колгоспному двору, головою якого була мати позивача - [PERSON], яка померла 01 вересня 1992 року. На час її смерті з нею проживав лише її чоловік - [PERSON], який прийняв спадщину, але в нотаріальному порядку її не оформив. 10 жовтня 207 року брат отримав у приватного нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, згідно якого успадкував всю земельну ділянку, а позивачеві мотивованою постановою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок. Підставою для відмови послужила відсутність правовстановлюючих документів на будинок, так як ні мати, ні вітчим при житті не отримали свідоцтва про право власності на нього, а тому позивач завернувся з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить проводити розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача: Дунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області в судове засідання не зявився, однак надав суду повідомлення про розгляд справи у відсутності представника, не заперечив проти задоволення позову. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 01 вересня 1992 року померла [PERSON], а 08 березня 2010 року помер [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про смерть. До маси спадкового майна, після смерті [PERSON], входить житловий будинок площею 85,9 кв.м. з належними до нього господарськими будівлями та спорудами: веранда (А), погріб з шийкою (В), літня кухня (Б), господарські споруди (А1), вартістю 82870 грн., що підтверджується зведеним актом вартості будівель і споруд, технічним паспортом на житловий будинок. Відповідно до ст. 1233 ЦК України позивач є спадкоємцем за заповітом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON], який був спадкоємцем після смерті [PERSON] та прийняв спадщину після її смерті, однак своїх спадкових прав не оформив, що підтверджується копією заповіту від 21 січня 1998 року, зареєстрованого в реєстрі за №1, посвідченого секретарем виконкому Маліївецької сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області, копією рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04 серпня 2017 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017949807 від 21 квітня 2017 року, довідкою №3/454 від 31.10.2017 року, виданою Дунаєвецькою селищною радою Дунаєвецького району Хмельницької області, копією спадкової справи №120-10, заведеної 26 серпня 2010 року за заявами [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON], померлого 08 березня 2010 року, свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 10 жовтня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №445 та договором про розподіл спадкового майна від 10 жовтня 2017 року зареєстрованого в реєстрі за №444, згідно якого у власність [PERSON] переходить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с.Сприсівка вул.Шевченка,32 Дунаєвецького району Хмельницької області. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 жовтня 2017 року приватний нотаріус Дунаєвецького районного нотаріального округу не може видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с.Сприсівка вул.Шевченка,32 Дунаєвецького району Хмельницької області та належав [PERSON], який помер 08 березня 2010 року, на імя позивача в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. Як вбачається з виписки з погосподарської книги за 1991-1995,1996-2000 роки, довідки № 470 від 20.11.2017 р., виданими Дунаєвецькою селищною радою Дунаєвецького району Хмельницької області житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, розташований за адресою: с. Сприсівка вул.Шевченка,32 Дунаєвецького району Хмельницької області до 1995 року був зареєстрований за померлою 01 вересня 1992 року [PERSON], яка і була головою двору, а з 1996 року по 2010 рік головою домогосподарства рахується [PERSON], рік побудови житлового будинку -1973 рік, господарських будівель 1970-1972р., розмір земельної ділянки, який виділено біля домоволодіння - 0,49 га., для ОЖБ 0,25 га. Виникнення права власності у спадкодавця [PERSON] регулювалось зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, померлий [PERSON] своє право власності в БТІ не оформив. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Тому, [PERSON] набув право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в с.Сприсівка вул.Шевченка,32 Дунаєвецького району Хмельницької області. Відповідно до ч.4 ст. 25, п. 11 ч. 4 ст. 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності припиняється у разі смерті власника, у звязку з чим позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких обставин позов слід задовольнити та визнати за позивачем [PERSON] право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 08 березня 2010 року.

Outcome: approved