Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

30 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05.09.2009 р. помер його батько [PERSON]. Після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої увійшло нерухоме майно у вигляді: спірної земельної ділянки, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, по вул. Кобзаря, 58, с. Кринички, розміром 0.396 га., для обслуговування житлового будинку (0.25 га) та ведення особистого підсобного господарства (0.146га), та сільського садибного будинку № 58, по вул. Кобзаря, с. Кринички, розташованого на вищезазначеній земельній ділянці. Після відкриття спадщини було три спадкоємця за законом першої черги: він, [PERSON] дружина спадкодавця, і [PERSON] дочка спадкодавця. У встановлений законом строк, вони звернулися до держнотконтори, він подав заяву про прийняття спадщини, а [PERSON] та [PERSON] подали заяви про відмову від спадщини на його користь. Постановою від 28.04.2010р. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку, оскільки за своє життя спадкодавець не отримав Державний акт про право власності на земельну ділянку. Його батько за життя отримав у власність спірну земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.09.2008р., на підставі чого просить визнати за ним право особистої приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], який помер 05.09.2009р., на земельну ділянку, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Верхньодніпровського району, по вул. Кобзаря, 58, в с. Кринички, Верхньодніпровського району, розміром 0.396 га, для обслуговування житлового будинку (0.25 га) та ведення особистого підсобного господарства (0.146 га). В судове засідання позивач зявився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, вказаних в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, день та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав суду заяву з проханням розглядати справу за відсутністю представника сільської ради (а.с.17). Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії Державного акту на право приватної власності IІІ-ДП №115971, [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,396 га, розташованої на території с. Кринички вул. Кобзаря, 58 Дмитрівської сільської ради; землю передано для обслуговування житлового будинку - 0,25 га., ведення особистого підсобного господарства -0,146 га. Державний акт виданий 13.05.2002р. та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1947 (а.с.8). 02 вересня 2008 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладений договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки. Договір посвідчений приватним нотаріусом Вільногірського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №2966 (а.с.7). Доказів державної реєстрації права власності на земельну ділянку покупцем суду не надано. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Отже [PERSON] набув право власності на зазначену земельну ділянку та оформила документи, що підтверджують це право, в порядку передбаченому чинним законодавством. Само по собі нездійснення державної реєстрації права власності не тягне за собою недійсність договору купівлі-продажу земельної ділянки або припинення права власності, яке набуто на підставі договору, оскільки така підстава припинення права власності не передбачена діючим законодавством. 05 вересня 2009 року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №298042 виданим 08 вересня 2009 року виконавчим комітетом Дмитрівської селищної ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області (а.с. 31). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема із вищевказаної земельної ділянки та будинку, що розташований на неї, а також автотранспортного засобу.. Позивач є сином спадкодавця - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження І-КИ №022661, виданим 17.11.1998р. Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 32). Відповідно до Змісту спадкової справи №02-14 до майна померлого [PERSON], заяву про відмову від спадщини на користь позивача подали: донька померлого [PERSON] (а.с.29), дружина померлого [PERSON] (а.с.30). Заяву про прийняття спадщини подав [PERSON] (позивач), який в наступному отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом, після померлого [PERSON], на садибний будинок, який розташований за адресою: Верхньодніпровський район с. Кринички вул. Кобзаря, 58 (а.с. 51) та Свідоцтво про право на спадщину за законом, після померлого [PERSON], на автомобіль марки DAEWO (а.с.50). 28.04.2010р. позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що належала померлому [PERSON] Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.04.2010р., державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену земельну ділянку в звязку з тим, що позивачем не надано оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку (а.с.13). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (чч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтями 1268, 1269 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, а також те що, спадкодавець на день смерті був власником земельної ділянки; позивач є спадкоємцем першої черги, прийняв спадщину, подав до нотаріальної контори відповідну заяву; інші особи відмовилися від спадщини на користь позивача, то позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обовязок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) грн. 22 коп. (а.с.1-1а).

Outcome: approved