Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

30 березня 2015 року прокурор Зміївського району Харківської області звернувся до суду в інтересах держави в особі - Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Зміївське лісове господарство» із позовом до [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області, відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області, [PERSON] про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки. Позивачем неодноразово уточнювались позовні вимоги, остаточно визначившись зі змістом позовних вимог, 08.06.2015 року заступник керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області, який діє в інтересах держави в особі - Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Зміївське лісове господарство» звернувся до суду з уточненим позовом до [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області, відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку, запису у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю, договору купівлі-продажу земельної ділянки та повернення земельної ділянки, третя особа приватний нотаріус Зміївського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], в якому просив визнати протиправним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку ЯБ №434553 від 25.06.2007 року з номером реєстрації 010769100069 та рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Змїївського району Харківської області від 21.12.1999 року № 89, визнати недійсним запис у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010769100074 щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 28.08.2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 14.09.2009 року за № 7664232, запис у Державному реєстрі правочинів за № 7664232 щодо державної реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.08.2009 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] зобовязати [PERSON] звільнити, привести у придатний для використання стан та повернути ДП «Зміївське лісове господарство» земельну ділянку, яка розташована за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Задонецьке, вул. Щегельського, буд. 86, кадастровий номер 6321782501:01:003:0029. В обґрунтування позову зазначив про те, що пунктом 2 ст. 121 Конституції України на органи прокуратури України покладена функція представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених законом. Підставою представництва є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних і державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності фізичних або юридичних осіб), що вчиняються між ними або з державою (ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру»). Законодавством передбачено, що у випадках, встановлених законом, прокурор може звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах (ст. 45 ЦПК України). Оскільки земля є об'єктом права власності Українського народу та основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави (ст. 13, 14 Конституції України ), підставою звернення прокурора до суду є порушення земельного законодавства, внаслідок яких неправомірно з власності держави в особі ДП «Зміївське лісове господарство» вибула земельна ділянка лісогосподарського призначення загальною площею 0,1027 га. Надання земель з порушенням вимог чинного законодавства суперечить інтересам держави, тому є підстави для предявлення прокурором позову. ДП «Зміївське лісове господарство» є підприємством державної форми власності та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.1997 року № 1180 входить до переліку підприємств, установ та організацій, що перебувають у сфері управління Державного агентства лісових ресурсів України та Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства. Статтею 14 Конституції України та ст. 373 ЦК України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно зі ст.ст. 13, 14 Конституції України земля та її надра є обєктами права власності Українського народу, від імені якого право власності здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України і Законами України. Прокурор самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, у чому полягає порушення інтересів держави або в чому існує загроза інтересам держави, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Спірним державним актом та здійснення на його підставі державну реєстрацією земельних ділянок порушуються інтереси держави в особі ДП «Зміївське лісове господарство», як постійного землекористувача, та Державного агентства лісових ресурсів України, у сфері управління якого перебуває ДП «Зміївське лісове господарство». Наведене є підставою для звернення до суду з позовом в інтересах держави. Так, прокуратурою Зміївського району вивчено стан додержання вимог земельного законодавства України під час передачі [PERSON] сільською радою [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд. На підставі вказаного державного акту у порядку, встановленому ст.79-1 ЗК України, у 2007 році сформовано земельну ділянку, а саме визначено її площу, межі та внесено інформацію про них до Державного земельного кадастру з присвоєнням відповідних кадастрових номерів. Надалі [PERSON] продав вказану земельну ділянку (кадастровий номер 6321782501:01:003:0029) [PERSON] згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.08.2009 року, який 14.09.2009 року посвідчено та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за № 7664232 приватним нотаріусом [PERSON] Управлінням Держкомзему у Зміївському районі Харківської області по факту продажу ділянки зроблено відповідну відмітку в державному акті ЯБ №434553 від 20.06.2007 року та зареєстровано в поземельній книзі за № 691010030029001. [PERSON] до висновку спеціаліста - оцінювача з експертної грошової оцінки земельних ділянок ПП «Перспектива-земля» (кваліфікаційне свідоцтво ЦХ № 00408 від 20.12.2008 року) вартість 1 кв.м. земельної ділянки складає 114,97 гри., а отже загальна вартість вказаної ділянки складає 172 455.00 грн. Під час перевірки Державною інспекцією сільського господарства в Харківській області (акт № 547 від 25.06.2014 року) встановлено, що виходячи з того, що межі земельної ділянки, яка передана у власність, не було визначено в натурі (на місцевості), повинний був розроблятися проект відведення земельної ділянки, а не технічна документація, що є порушенням ст.ст. 17, 118 Земельного кодексу України, ст. 50 Закону України «Про землеустрій» та постанови Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 677. Крім цього, встановлено, що відповідно до Плану перетину меж земельних ділянок з межами ДП «Зміївське лісове господарство», наданого ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» земельна ділянка з кадастровим № 6321782501:01:003:0029 перетинається із землями ДП «Зміївське лісове господарство», що підтверджується листом від 14.05.2014 № 231. Згідно з листом ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 19.11.2014 року № 518 межі земельної ділянки з кадастровим номером № 6321782501:01:003:0029 встановлені в натурі (на місцевості). Встановлено, що земельна ділянка громадянки [PERSON], площею 0,1500 га, частково перебуває на території ДП «Зміївське лісове господарство»: на території населеного пункту [PERSON] - 0,0473 га, на території лісового фонду ДП «Зміївський ЛГ» - 0,1027 га, в т.ч. в межах виділу 1 кварталу 33 - 0,0788 га, в межах виділу 2 кварталу 33 - 0,0239 га. Таким чином, надання земельної ділянки [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд в с. Задонецьке, вул. Щегельського, 86 відбулося з порушенням ст. 149, 151 Земельного кодексу України. Так, вказана земельна ділянка фактично знаходиться на землях ДП «Зміївське лісове господарство» [PERSON] лісництва та перебуває в постійному користуванні зазначеного підприємства на підставі матеріалів лісовпорядкування 2010 року, які згідно з п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками є документами, що підтверджують право на раніше надані землі. Накладення сформованої на підставі спірного державного акту на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером 6321782501:01:003:0029, загальною площею 0,1500 га, унеможливлює внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні ДП «Зміївське лісове господарство», відповідно до вимог чинного земельного законодавства. [PERSON] до Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, держателем Державного земельного кадастру є Держземагентство. Функції адміністратора Державного земельного кадастру виконує визначене Держземагентством за погодженням з Мінагрополітики державне підприємство, яке належить до сфери управління Держземагентства. До складу Держземагентства та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та вказаним Порядком. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей. [PERSON] до п. 60 вищевказаного Порядку запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. З урахуванням того, що до цього часу державну реєстрацію відповідної земельної ділянки не скасовано, порушуються інтереси держави в особі позивача щодо можливості безперешкодного присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам під час подальшого оформлення державних актів на право постійного користування. Отже, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯБ № 434553 від 20.06.2007 року № 010769100069 передано у власність фізичної особи частину земельної ділянки із земель, які відносяться до земель лісогосподарського призначення, а не земель житлової та громадської забудови, як зазначено у тексті самого державного акту. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року № 610-р «Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» (у редакції на момент видачі спірного розпорядження) зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення земельних лісових ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення. Вивченням встановлено, що вилучення вказаної у спірному державному акту земель з користування ДП «Зміївське лісове господарство» в порядку, визначеному ст. 149 ЗК України, не здійснювалось, у звязку з чим, спірним державним актом порушуються інтереси позивача, як постійного землекористувача щодо безперешкодної реалізації права постійного користування. Згідно з ч. 1 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. З огляду на те, що спірним розпорядженням дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із зміною цільового призначення з категорії земель лісогосподарського призначення не надавався, вказаний державний акт спрямований на зміну цільового призначення земель лісового фонду, всупереч ч. 4 ст. 20 ЗК України та ст. 57 ЛК України, відповідно до яких зміна цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення проводиться за погодженням з органами лісового господарства. За таких обставин державний акт на право власності на земельну ділянку ЯБ № 434553 від 20.06.2007 року з номером реєстрації № 010769100069, а також рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області від 21.12.1999 року № 89 суперечить вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України. [PERSON] до п. 4 ч. 7 ст. 4 Земельного кодексу України 18.12.1990 року (чинного на момент прийняття рішення [PERSON] сільською радою) не можуть передаватись у колективну і приватну власність землі лісового фонду, за винятком невеликих (до 5 гектарів) ділянок лісів, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств. Частиною 1 статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 3 ст. 152 ЗК України в якості способів захисту прав на землю передбачено визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Частиною 2 ст. 16 ЦК України в якості способу захисту цивільних прав передбачено визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування. Предметом даного позову є рішення та дії органу місцевого самоврядування у земельному спорі. [PERSON] до п. 5 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 року № 4176-УІ протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади. Крім того, як вказано вище, [PERSON] в подальшому продав земельну ділянку [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 28.08.2009 року. [PERSON] до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З визначених підстав просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Прокурор Юрєв І.Д. у судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі, вказуючи на те, що спірним державним актом на право власності на земельну ділянку ЯБ № 434553 від 25.06.2007 року порушуються інтереси держави в особі ДП «Зміївське лісове господарство» як постійного користувача. [PERSON] до проекту організації і розвитку лісового господарства ДП «Зміївське лісове господарство» таксаційного опису, планово-картографічних матеріалів базового лісовпорядкування, плану лісонасаджень [PERSON] лісництва та відповідно до інформації ДП « Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 19.11.2014 року № 518 - ДП «Зміївське лісове господарство» є постійним користувачем земель лісогосподарського призначення в межах кварталу 33 Задонецького лісництва, у тому числі спірної земельної ділянки. Земельна ділянка по вул. Щегельського, б. 86 в с. Задонецьке Зміївського району, яка була передана у власність [PERSON] перетинається із землями ДП «Зміївське лісове господарство» у розмірі 0,0473 га. Рішенням [PERSON] сільської ради погодження на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із зміною цільового призначення з категорії земель лісогосподарського призначення не надавалося, вказаний державний акт спрямований на зміну цільового призначення земель лісового фонду всупереч ч. 4 ст. 20 Земельного кодексу України та ст. 57 Лісового кодексу України, відповідно до яких зміна цільового призначення проводиться за погодженням з органами лісового господарства. Враховуючи, що до цього часу державну реєстрацію зазначеної земельної ділянки не скасовано, існування незаконного державного акту на право власності на земельну ділянку та присвоєння кадастрового номеру виключає можливість безперешкодного присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам під час подальшого оформлення державних актів на право постійного користування землями лісогосподарського призначення ДП «Зміївське лісове господарство». Представник ДП «Зміївське лісове господарство» [PERSON] наполягала на задоволенні позову з підстав, викладених у ньому. Зазначила про те, що спірні земельні ділянки частково перебувають на землях ДП «Зміївське лісове господарство», що підтверджується технічним звітом. Вказаний факт порушує права підприємства та унеможливлює внесення відомостей до державного земельного кадастру. Представник Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства у судове засідання не зявився, про час, місце розгляду справи, був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області - сільський голова [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, вказуючи, що в цивільному позові вказано, що надання земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд в с. Задонецьке, вул. Щегельського 86, загальною площею 0,1500 га, відбулося з порушенням ст. 149, 151 Земельного кодексу України. Рішенням XIV сесії Зміївської районної [PERSON] народних депутатів XXI скликання від 25 березня 1993 року «Про передачу земель держлісзагу до земель запасу Зідьківської селищної, Задінецької сільської, міської [PERSON] народних депутатів» Задінецькій сільській [PERSON] народних депутатів із земель Задінецького лісництва квартал 33 виділено земельну ділянку, загальною площею 4,3 га, зайнятою лісними культурами акаціями, які знаходяться в незадовільному стані. [PERSON] сільською радою на переданих землях було розроблено проект забудови жилого кварталу по вул. Щегельського в с. Задонецьке. Згідно плану забудови були встановлені межі земельних ділянок в натурі (на місцевості). Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області № 98 від 21.12.1999 року, прийнятим відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», гр. [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,1500 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд в с. Задонецьке, вул. Щегельського, 86. Вказана земельна ділянка була передана гр. [PERSON] із земель запасу (землі сільської забудови) сільської ради, мала межові знаки у вигляді металевих стержнів. Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» (редакція від 16.09.2008 року, документ 509-17) пункт 1 розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України доповнено абзацом такого змісту: «Установити, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку». Тому виготовлення технічної документації на земельну ділянку гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд в с. Задонецьке, вул. Щегельського, 86, загальною площею 0,1500 га, відбулося без порушення діючого на той час земельного законодавства. На публічній кадастровій карті розташування земельної ділянки гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд в с. Задонецьке, вул. Щегельського, 86, загальною площею 0,1500 га, відмінне від меж земельної ділянки, наданої в приватну власність гр. [PERSON] рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області № 98 від 21.12.1999 року. [PERSON] до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час, місце розгляду справи, враховуючи положення ч. 9 ст. 74 ЦПК України, був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надавав. Представник відповідача відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області у судове засідання не зявився, від заступника начальника відділу [PERSON] надійшов лист, в якому він просить розглянути справу без участі їх представника з урахуванням наданих письмових заперечень, в яких він просить у позові відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що за інформацією, яка наявна у відділу Держземагентства у Зміївському районі Харківської області станом на 29.12.2012 року, згідно книг реєстрації державних актів на право власності, постійного користування, договорів оренди земельних ділянок за [PERSON] зареєстровано державний акт ЯБ № 434553 на земельну ділянку, площею 0,1500 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташований за адресою - Харківська область, Зміївський район, с. Задонецьке, вул. Щегельського, 86, кадастровий номер 6321782501:01:003:0029. На підставі договору купівлі-продажу від 28.08.2009 року, реєстраційний номер 1626, право власності на зазначену земельну ділянку перейшло до [PERSON] про що зроблено відмітка відповідно до наказу Державного комітету України із земельних ресурсів № 326 від 22.06.2009 року «Про деякі питання реалізації положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та обєднання земельних ділянок». Враховуючи вимоги ст.ст. 6, 9, 125, 126 Земельного Кодексу України, державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, договору відчуження земельної ділянки, рішення суду та з інших підстав, встановлених законодавством. Тому, вимога про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності підстави для його видачі Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, зокрема рішення місцевої, сільської, селищної ради про передачу у власність земельної ділянки, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання. Таким чином, видача державного акту на право власності на земельну ділянку є підтвердженням факту виконання рішення місцевої, сільської, селищної ради про передачу у власність земельної ділянки як ненормативного правового акту органу місцевого самоврядування. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, свої інтереси довірила представляти своєму представнику - адвокату [PERSON] Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області вважав незаконними, необґрунтованими, а також такими, що не підлягають задоволенню, надав письмові заперечення проти позову, в яких посилається на наступне. [PERSON] до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Таким чином, при зверненні прокурора до відповідного суду, прокурор повинен у позовній заяві обґрунтувати причини неможливості предявлення позову органом, в інтересах якого поданий такий позов, із наданням підтверджуючих документів, а також обґрунтувати обставини, які вказують на існування реальної загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб та необхідності їх захисту. Як вбачається з відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ДП «Зміївське лісове господарство», його засновником та центральним органом виконавчої влади, до сфери управління якого воно належить є Державне агентство лісових ресурсів України. [PERSON] до підпункту 45 пункту 3 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №\~458/2011, основним його завданням, серед іншого, є забезпечення представництва інтересів Держлісагентства України у судових та інших органах. Таким чином, на момент звернення заступника керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області до Зміївського районного суду Харківської області з цим позовом існував орган - Державне агентство лісових ресурсів України, до повноважень якого безпосередньо відноситься представництво інтересів держави у спірних правовідносинах. При цьому, у позовній заяві заступник керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області не зазначає та не обґрунтовує письмовими доказами причини неможливості предявлення позову Державним агентством лісових ресурсів України, в інтересах держави в особі ДП «Зміївське лісове господарство». За таких обставин, на думку відповідача, заступник керівника Чугуївської місцевої прокуратури Харківської області не мав права на звернення до Зміївського районного суду Харківської області з позовом до відповідача про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Беручи до уваги той факт, що жодна з підстав для витребування майна (земельної ділянки) у відповідача, як добросовісного набувача, визначена частиною 1 статті 388 Цивільного кодексу України, відсутня, позовні вимоги в цій частині є незаконними та необґрунтованими. Статтею 140 Земельного кодексу України передбачено, що підставами припинення права власності на земельну ділянку є: а) добровільна відмова власника на земельну ділянку? б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця? в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника? г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора? ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб? д) конфіскація за рішенням суду? е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Перелік підстав для припинення права власності на земельну ділянку, передбачений статтею 140 Земельного кодексу України, є вичерпним. Отже, на думку відповідача, такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування рішення органу місцевого самоврядування (виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області від 21.12.1999 р. № 89), на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку, Земельним кодексом України не передбачено. Крім того, представник відповідача просив застосувати до позовних вимог наслідків спливу позовної давності. Вислухавши сторони, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Судовим розглядом встановлено, що рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області від 21.12.1999 року № 89 передано [PERSON] земельну ділянку, площею 0,15 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарчих будівель і споруд, яка розташована за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Задонецьке, вул. Щегельського, № 86 (а.с. 26). В подальшому [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку ЯБ № 434553 від 20.06.2007 року, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010769100069, відповідно до якого останньому на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,1500 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Харківська область, Зміївський район, с. Задонецьке, вул. Щегельського, буд. 86, кадастровий номер 6321782501:01:003:0029 (т. 1 а.с. 34-35) Надалі [PERSON] продав вказану земельну ділянку (кадастровий номер 6321782501:01:003:0029) [PERSON] згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 28.08.2009 року, який 14.09.2009 року посвідчено та зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за № 7664232 приватним нотаріусом [PERSON] (т. 2 а.с. 40-55). Управлінням Держкомзему у Зміївському районі Харківської області по факту продажу ділянки зроблено відповідну відмітку в державному акті ЯБ № 434553 від 20.06.2007 року та зареєстровано в поземельній книзі за № 691010030029001 (т. 1 а.с. 35). Під час перевірки Державною інспекцією сільського господарства в Харківській області (акт № 547 від 25.06.2014 року) встановлено, що виходячи з того, що межі земельної ділянки, яка передана у власність не було визначено в натурі (на місцевості), повинний був розроблятися проект відведення земельної ділянки, а не технічна документація, що є порушенням ст. ст. 17, 118 Земельного кодексу України, ст. 50 Закону України «Про землеустрій» та постанови Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 677. Крім цього, встановлено, що відповідно до Плану перетину меж земельних ділянок з межами ДП «Зміївське лісове господарство», наданого ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція», земельна ділянка з кадастровим № 6321782501:01:003:0029 перетинається з землями ДП «Зміївське лісове господарство», що підтверджується листом від 14.05.2014 року № 231. Згідно з листом ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 19.11.2014 року № 518 межі земельної ділянки з кадастровим номером № 6321782501:01:003:0029 встановлені в натурі (на місцевості). Встановлено, що земельна ділянка громадянки [PERSON], площею 0,1500 га, частково перебуває на території ДП «Зміївське лісове господарство» на території населеного пункту [PERSON] - 0,0473 га, на території лісового фонду ДП «Зміївський ЛГ» - 0,1027 га, в т.ч. в межах виділу 1 кварталу 33 - 0,0788 га, в межах виділу 2 кварталу 33 - 0,0239 га. (т. 1 а.с. 13-20). Рішенням XIV сесії Зміївської районної [PERSON] народних депутатів XXI скликання від 25 березня 1993 року «Про передачу земель держлісзагу до земель запасу Зідьківської селищної, Задінецької сільської, міської [PERSON] народних депутатів» Задінецькій сільській [PERSON] народних депутатів із земель Задінецького лісництва квартал 33 виділено земельну ділянку, загальною площею 4,3 га, зайнятою лісними культурами, акаціями, які знаходяться в незадовільному стані, [PERSON] сільською радою на переданих землях було розроблено проект забудови жилого кварталу по вул. Щегельського в с. Задонецьке. Згідно плану забудови були встановлені межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) (т. 1 а.с. 102-103). [PERSON] до ст. 6 Земельного кодексу України (в редакції 1999 року) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими [PERSON] народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу. Ст. 17 Земельного кодексу України (в редакції 1999 року), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність провадиться [PERSON] народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, [PERSON] народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. [PERSON] народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) [PERSON] народних депутатів, з районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) [PERSON] народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин). [PERSON] до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством. До відповідного правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-83цс13, № 6-93цс13 від 23 жовтня 2013 року. Крім того, такий самий по суті висновок міститься й у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92цс13). Підставою позову ДП «Зміївське лісове господарство» визначає належність спірних земель в постійному користуванні підприємства на підставі матеріалів лісовпорядкування від 2003 року, 2011 року (т. 2 а.с. 184-185, 188-198) та згідно з п. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України. \~ \~ \~ \~ Однак, твердження представника позивача, про те, що спірне прийняте рішення виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Зміївського району Харківської області, відносно земельної ділянки, що знаходиться в постійному користуванні ДП «Зміївське лісове господарство» і змінено цільове призначення земельної ділянки без її вилучення з користування та фактичного переведення землі лісогосподарського призначення в землі житлової та господарської забудови, суд вважає необґрунтованими виходячи з наступного. Згідно статті 2 Земельного Кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що віднесення земель до категорій провадиться відповідно до їх цільового призначення. Переведення земель з однієї категорії до іншої здійснюється у разі зміни цільового призначення цих земель. Віднесення земель до відповідних категорій і переведення їх з однієї категорії до іншої провадиться органами, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання їх у користування, а в інших випадках - органами, які затверджують проекти землеустрою і приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного, оздоровчого, історико-культурного та іншого призначення. Як встановлено судовим розглядом рішенням XIV сесії Зміївської районної [PERSON] народних депутатів XXI скликання від 25 березня 1993 року «Про передачу земель держлісзагу до земель запасу Зідьківської селищної, Задінецької сільської, міської [PERSON] народних депутатів», Задінецькій сільській [PERSON] народних депутатів із земель Задінецького лісництва квартал 33 виділено земельну ділянку загальною площею 4,3 га зайнятою лісними культурами акаціями, які знаходяться в незадовільному стані. [PERSON] сільською радою на переданих землях було розроблено проект забудови жилого кварталу по вул. Щегельського в с. Задонецьке. Згідно плану забудови були встановлені межі земельних ділянок в натурі (на місцевості). (т. 1 а.с. 102-103). Згідно із ст. 55 Земельного Кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, лісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями в межах населених пунктів, які не віднесенні до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях; присадибних, дачних і садових ділянках. Згідно зі статтею 3 Земельного Кодексу України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно - правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать Земельному Кодексу України. Водночас у ч. 2 ст. 5 Лісового Кодексу України передбачено, що віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства. Відтак, застосування норм земельного і лісового законодавства при визнанні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно будуватись на пріоритетності норм земельного законодавства, перед нормами лісового законодавства, а не навпаки. Право власності на землю гарантується (ст. 1 Земельного Кодексу України). Частиною 1 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно з нормами статей 181-184, 202-204 Земельного Кодексу України, Законів України від 07 липня 2011 року № 3613- IV «Про Державний земельний кадастр» та від 22 травня 2003 року № 858- IV «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну та якісну характеристику земель, їх оцінки, які ґрунтуються на землевпорядній документації. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про державний земельний кадастр» картографічною основою Державного земельного кадастру є карти (плани), що складаються у формі і масштабі відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. А згідно приписів ст. 13 вказаного Закону до Державного земельного кадастру включені відомості про землі в межах території адміністративно - територіальних одиниць, в тому числі сіл, а саме найменування, опис меж, площі земель в межах території, відомості про категорію земель, відомості про угіддя, відомості про економічну та нормативну грошову оцінку земель, відомості про болітування ґрунтів, повне найменування суміжників та інформацію про акти, на підставі яких встановлені та змінені межі адміністративно - територіальної одиниці. Ці відомості відповідають існуючим характеристикам об'єктів у натурі (на місцевості). \~ \~ \~ \~ Як вбачається з технічного завдання №\~ 431 від 24.05.2007 року, наданого Управлінням земельних ресурсів у Зміївському районі Харківської області\~ та долученого до технічної документації із землеустрою щодо спірних земельних ділянок, спірна земельна ділянка з відповідним кадастровим номером значилась розташованими в межах с. Задонецького Зміївського району Харківської області. (т. 1 а.с. 206). Технічна документація з землеустрою спірної ділянки була погоджена Відділом містобудування, архітектури Зміївської районної державної адміністрації Харківської області (т. 1 а.с. 202) та Управлінням земельних ресурсів у Зміївському районі Харківської області. (т. 1 а.с. 201). Згідно з п. 2.4 Інструкції перенесення в натурі (на місцевості) або відновлення всіх поворотних точок меж земельної ділянки здійснюється геодезичними методами з прив'язкою не менше двох характерних закріплених поворотних точок до пунктів державної геодезичної мережі та до твердих точок на місцевості. Здійснюється кадастрова зйомка земельної ділянки з наступним вирахуванням координат поворотних точок меж (у державній або умовній системі координат) і площі земельної ділянки. За результатами виконаних робіт складається кадастровий план земельної ділянки. Тобто, саме погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованої на те, щоб уникнути необов'язкових технічних помилок. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який у свою чергу, є складовою частиною технічної документації, необхідної для передачі громадянам безоплатно земельних ділянок на праві приватної власності. Таким чином, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж спірних земельних ділянок (а.с. 152-180) відповідає вимогам діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства. При таких даних, суд не може взяти до уваги доводи позивача про неправомірну передачу земель лісогосподарського призначення [PERSON], як земель житлової та громадської забудови. Крім цього, суд вважає безпідставним посилання позивача на пункт 5 Прикінцевих положень Лісового Кодексу України, який набув чинності 08 лютого 2006 року (офіційний вісник України 2006 № 11, 29 березня 2006 року) оскільки позивачем, всупереч ст. 60 ЦПК України, на розсуд суду не представлено планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, на що власне звернув увагу Верховний Суд України при розгляді справи № 6-212цс14 від 24.12.2014 року, предметом якої був спір про визнання незаконним і скасування розпорядження, визнання недійсним державного акту, витребування земельної ділянки. Більш того, надані у судовому засіданні позивачем матеріали лісовпорядкування, датовані 2003 та 2011 роком, а саме проекти організації і розвитку лісового господарства Зміївського держлісгоспу обласного лісогосподарського обєднання «Харківліс» Державного комітету лісового господарства, проект організації та розвитку лісового господарства Державного підприємства «Зміївське лісове господарство» Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства [PERSON] лісництво та викопіювання з лісовпорядного планшету 1990 року, не підтверджують право користування підприємства спірною земельною ділянкою на час прийняття рішення [PERSON] сільською радою Зміївського району Харківської області (1999 рік). Аналізуючи наведені факти, суд дійшов до висновку,\~ що позивачем не надано доказів того, що спірна земельна ділянка перебували у постійному користуванні ДП «Зміївське лісове господарство», належних та допустимих доказів на підтвердження незаконності надання [PERSON] сільською радою Зміївського району Харківської області земельної ділянки, що дає підстави для відмови у задоволенні позову за недоведеністю. В свою чергу, суд не може погодитись з\~ посиланнями представника відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, виходячи з наступного. З аналізу ст. 256, ч. 3 ст. 267 ЦК України, вбачається, що відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Крім того, відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, відмовляючи у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість, чи безпідставність позовних вимог, належним чином мотивуючи свої висновки. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв'язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову, суд відмовляє у його задоволенні з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску строків позовної давності. Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає можливості задовольнити позовні вимоги ДП «Зміївське лісове господарство» про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність. З урахуванням того, що інші позовні вимоги є похідними та підлягають вирішенню у разі задоволення зазначених вище вимог, суд не наводячи правових підстав, що регулюють порядок витребування земельної ділянки, визнання недійсними записів реєстрації державних актів, визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання недійсним запису у Державному реєстрі правочинів, приймає рішення про необхідність відмови у позові в цій частині.

Outcome: dismissed