Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

29 січня 2020 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі Ѕ частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони від спільного проживання мають доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони проживають окремо, донька проживає разом із позивачкою і повністю перебуває на її утриманні. Крім того, дитина є інвалідом з дитинства, потребує значних коштів на медичні обстеження та лікування. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки позивачу не надає, тому позивач вимушена звернутись до суду. У судове засідання позивачка не з`явилась, її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити. Пояснив, що подання позову з вимогою про стягнення аліментів у розмірі більшому, ніж мінімальний встановлений законом, пов`язане з тим, що дитина, як інвалід, потребує постійних додаткових витрат на лікування. З метою уникнення необхідності кожного разу звертатись до відповідача з вимогами про відшкодування таких витрат позивач вважає за можливе просто стягнути аліменти у розмірі половини заробітку відповідача. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов визнали частково, зазначивши, що відповідач погоджується сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині вважали позов необґрунтованим. Підкреслили, що відповідач ніколи не ухилявся від сплати аліментів, сплачуючи їх у мінімальному розмірі, який був встановлений законом у відповідні періоди часу. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши обставини справи та проаналізувавши вимоги законодавства України про шлюб та сім`ю, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачкою. Згідно наданих відповідачем копій фіскальних чеків за 2010-2019 роки, відповідач регулярно сплачував позивачу грошові кошти на утримання дитини у мінімальному розмірі, який був встановлений законом у відповідні періоди часу. Представник позивача цього факту не оспорював, достовірність наданих відповідачем доказів не заперечував. Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до загальних норм права ст.ст.180, 181 СК України обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Позивач просила суд визначити аліменти на утримання дитини у розмірі Ѕ частки від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. За правилами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до ч.1 ст.183 СК частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При вирішенні цього питання суд виходить з того, що факт добровільної сплати відповідачем аліментів у попередні періоди часу не позбавляє позивача права звернутись до суду з позовом або заявою про видачу наказу про стягнення аліментів у майбутньому. Разом з тим суд бере до уваги, що позивач та її представник не надали належних та допустимих доказів на підтвердження того, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів у розмірі половини його заробітку. Доводи представника позивача про те, що позивач у такий спосіб бажає забезпечити отримання додаткових витрат на лікування дитини, суд відхиляє, оскільки за змістом ст. ст. 180-182, 185 СК України аліменти та додаткові витрати на дитини не є тотожними поняттями. Кожна з цих виплат здійснюється з власних підстав, визначається за різними критеріями і не може поглинати одна одну. Позивач не позбавлена права звернутись до суду з окремим позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат в порядку ст. 185 СК України. З матеріалів справи випливає, що відповідач офіційно працевлаштований та отримує дохід на рівні мінімальної заробітної плати. Позивач також працює і проживає разом з дитиною без реєстрації у м. Київ. Тому суд, враховуючи майновий стан сторін, вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання дитини у розмірі ј частки від усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Згідно із ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. При ухваленні рішення про стягнення аліментів суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст.192 СК України. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial