Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

29 вересня 2015 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області звернулася позивач [PERSON] із вищеназваним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона з 1993 року та по теперішній час зареєстрована та прожирає в квартирі за адресою: пр. Гагаріна, буд.№42, кв.№4, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Квартира не приватизована, належить до комунальної власності м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та обслуговується КП «Житлово-експлуатаційна організація №8». Житлове приміщення було виділено її родині на склад сімї із двох осіб, включаючи її та [PERSON], її чоловіка, про що КП «ЖЕО №8» 04 серпня 1993 року, на підставі протоколу засідання комісії по обміну житлової площі №31 від 03 серпня 1993 року, було видано ордер. Зазначала, що разом зі нею в квартирі за вказаною адресою місце проживання зареєстровано за [PERSON], колишнім її чоловіком, [PERSON], донькою, [PERSON], онукою, донькою [PERSON] Вказувала, що на даний час, із перелічених вище осіб фактично в квартирі проживає лише вона та [PERSON], інші члени її сім'ї не проживають з 2003 року, та по теперішній час, що підтверджується актом з місця проживання від 17 вересня 2015 року. Будь-які перешкоди у проживанні відповідачів в квартирі їм ніхто не чинив. Так, [PERSON] та її донька [PERSON] з кінця 2002 року фактично проживають в [INFO], де з 2003 року мають зареєстроване постійне місце проживання та отримали громадянство цієї країни, що підтверджується Carta D'identita (посвідченнями особи Республіки [PERSON]) №АО 4021167 від 02 лютого 2009 року, №АО 7950562 від 10 вересня 2010 року відповідно. З моменту остаточного переїзду до [PERSON] в 2003 році її онуки [PERSON] та доньки [PERSON], де остання створила сімю з громадянином [PERSON] Болдріні Мауро, та наміру повертатись на Україну не має, в житловому приміщенні за адресою: пр. Гагаріна, буд.№42 кв.№4, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відсутні їх особисті речі, документи, предмети побуту. За весь цей період часу на територію України вони не приїздили, в квартирі не з'являлись, не претендували на проживання в ній та участь у здійсненні її приватизації, не турбувались про її технічний стан та не надавали коштів на її утримання, у тому числі не сплачували комунальні послуги, але з реєстраційного обліку в квартирі до теперішнього часу так і не знялися. У зв'язку з реєстрацію місця проживання відповідачів вона, будучи пенсіонером, особою похилого віку, маючи низький рівень доходів, вимушена нести додаткові витрати, сплачуючи комунальні послуги за них як осіб, які досить тривалий час не проживають у житловому приміщенні, не утримують його, через що не може оформити житлову субсидію, зважаючи на значне підвищення тарифів на комунальні послуги, вона також позбавлена можливості належним чином реалізувати своє право на приватизацію житла. На підставі вищевикладеного просила суд позовні вимоги задовольнити, та винести рішення, яким визнати відповідачів [PERSON], та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: пр. Гагаріна, буд.№42, кв.№4, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область. Позивач [PERSON] до зали суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, скористалася правом представництва її інтересів у суді. Присутня у судовому засіданні представник позивача [PERSON], - [PERSON], надала пояснення по суті справи, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просила суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі [PERSON], та [PERSON], до зали суду не зявилися, причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялися за місцем своєї реєстрації. Присутня у судовому засіданні третя особа [PERSON], надав пояснення по суті справи, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник третьої особи, - Головне управління Державної міграційної служби Дніпропетровської області, до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи, - Виконавчий комітет Дзержинської районної у м. Кривому Розі ради, до зали суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі відповідачів та представників третіх осіб, Головне управління Державної міграційної служби Дніпропетровської області, Виконавчий комітет Дзержинської районної у м. Кривому Розі ради, які до зали суду не з'явилися, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди представника позивача та третьої особи [PERSON], ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, [PERSON], повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Так, відповідно до положень ст.9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до правил ст.ст.71, 72 ЖК України, наймач або члени його сім'ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, якщо вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідачі не зверталися до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. При таких обставинах вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України). Як встановлено при дослідженні письмових матеріалів справи, позивач [PERSON] з 05 серпня 1993 року та по теперішній час зареєстрована та прожирає в квартирі за адресою: пр. Гагаріна, буд.№42, кв.№4, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.6), та є пенсіонером (а.с.7). Зі слів представника позивача встановлено, що квартира є не приватизованою, та належить до комунальної власності. Житлове приміщення було виділено родині позивача, включаючи її та [PERSON] (а.с.8, 9), її чоловіка, про що КП «ЖЕО №8» 04 серпня 1993 року, на підставі протоколу засідання комісії по обміну житлової площі №31 від 03 серпня 1993 року, було видано ордер (а.с.11). Представник позивача також вказувала на ті обставини, що разом зі позивачем в квартирі за вказаною адресою, місце проживання зареєстровано за [PERSON], колишнім чоловіком позивача (а.с.8, 9, 10), [PERSON], донькою позивача (а.с.12, 13, 14), [PERSON], онукою позивача, та донькою [PERSON] (а.с.16). Також судом встановлено, що на даний час, із перелічених вище осіб фактично в квартирі проживає лише позивач [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON], інші члени сім'ї не проживають з 2003 року, та по теперішній час, що підтверджується актом з місця проживання від 17 вересня 2015 року (а.с.23). [PERSON] та її донька [PERSON] з кінця 2002 року фактично проживають в [INFO], де з 2003 року мають зареєстроване постійне місце проживання та отримали громадянство цієї країни, що підтверджується Carta D'identita (посвідченнями особи Республіки [PERSON]) №АО 4021167 від 02 лютого 2009 року (а.с.15), №АО 7950562 від 10 вересня 2010 року (а.с.18). Зі слів представника позивача також встановлено, що з моменту остаточного переїзду до [PERSON] в 2003 році [PERSON] та [PERSON], де остання створила сімю з громадянином [PERSON] Болдріні Мауро, останні наміру повертатись на Україну не мають, в житловому приміщенні за адресою: пр. Гагаріна, буд.№42 кв.№4, м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відсутні їх особисті речі, документи, предмети побуту. За весь цей період часу на територію України вони не приїздили, в квартирі не з'являлись, не претендували на проживання в ній та участь у здійсненні її приватизації, не турбувались про її технічний стан та не надавали коштів на її утримання, у тому числі не сплачували комунальні послуги, але з реєстраційного обліку в квартирі до теперішнього часу так і не знялися. У зв'язку з реєстрацію місця проживання відповідачів позивач, будучи пенсіонером, особою похилого віку, маючи низький рівень доходів, вимушена нести додаткові витрати, сплачуючи комунальні послуги за них як осіб, які досить тривалий час не проживають у житловому приміщенні, не утримують його, через що не може оформити житлову субсидію, зважаючи на значне підвищення тарифів на комунальні послуги, вона також позбавлена можливості належним чином реалізувати своє право на приватизацію житла. Факт сплати комунальних платежів саме позивачем підтверджується копіями наданих до суду квитанцій (а.с.48-52). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідачі на протязі вже тривалого часу не пооживають у вищезазначеній квартирі, а нарахування комунальних платежів здійснюється за кількістю зареєстрованих у квартирі осіб, на них нараховуються усі комунальні платежі, які позивач вимушена сплачувати, що ставить її у скрутне майнове становище, суд знаходить позовні вимоги позивача обґрунтованими та доведеними. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідачі не проживають у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин та не мають наміру там проживати, а отже є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved