Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

30 липня 2019 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Очаківської міської ради. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28 вересня 1993 року на його ім`я було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,0378 га, що розташована на території м. Очакова, для обслуговування житлового будинку. Через неправильне оформлення зазначеного державного акту він позбавлений можливості реалізувати своє право на нерухоме майно, а тому просив визнати недійсним вказаний державний акт та скасувати його державну реєстрацію. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги. Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають право власності із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, що передбачено ст. 126 ЗК України. З дослідженого у судовому засіданні державного акту на право приватної власності на землю (а. с. 14) вбачається, що цим актом посвідчується право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0378 га, що розташована на території м. Очакова, і виділена йому рішенням № 347 Очаківської міської ради від 28 вересня 1993 року для обслуговування житлового будинку. При заповненні даного державного акту ім`я по батькові позивача помилково вказано як « [PERSON] », хоча, як вбачається з паспорту, довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, свідоцтва про народження, атестату та посвідчення (а. с. 4-7, 15-17) його ім`я по батькові - [PERSON] . Судом також встановлено, що спірний державний акт не відповідає вимогам «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», що діяла на час його видачі, а саме: у державному акті не вказано адресу земельної ділянки, що також позбавляє позивача реалізувати своє право на нерухоме майно. Стаття 155 ЗК України зазначає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Проаналізувавши надані позивачем докази, суд дійшов висновку про недійсність спірного державного акту, оскільки його наявність позбавляє останнього розпоряджатися земельною ділянкою, а тому позов в цій частині є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Разом із тим, не підлягає задоволенню вимога [PERSON] про скасування державної реєстрації спірного державного акту, виходячи з наступного. У відповідності до п. 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 868 від 17 жовтня 2013 року, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є, зокрема, рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Отже, вимоги [PERSON] в частині скасування державної реєстрації державного акту про право власності на землю є юридично помилковими та задоволенню не підлягають, оскільки визнання недійсним спірного державного акту за рішенням суду є підставою для скасування його державної реєстрації відповідним органом державної влади та не вимагає самостійного вирішення. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial