Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

6 червня 2014 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що сімейне життя між позивачкою та відповідачем не склалося в силу різних поглядів на життя, внаслідок чого шлюбні відносини припинилися і шлюб носить формальний характер. У судове засідання позивачка та відповідач не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог та враховуючи їх визнання відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 18 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, Україна, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 18 вересня 2010 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 122. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Під час шлюбу в них народився син: [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи, і який залишається проживати разом з позивачкою. Як вбачається із змісту позовної заяви, в силу психологічної несумісності характерів, у сторін так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Як виявилося з часом, у позивачки з відповідачем зовсім різні погляди на сімейне життя, права та обов'язки подружжя. Відповідач не бере участі у веденні домашнього господарства, не надає належної матеріальної допомоги сім'ї, зловживає спиртними напоями. Знаходячись в стані алкогольного сп'яніння, відповідач постійно проявляє до позивачки неповагу, вчиняє з нею сварки. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім'ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім'я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідачки. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Спірних питань на час розгляду справи в суді по розподілу сумісного майна немає. Спір щодо участі відповідача в утриманні дитини вирішується в судовому порядку. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно письмової заяви позивачки після розірвання шлюбу вона бажає залишити за собою право на прізвище [PERSON]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved