Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

29 червня 2021 року, позивач - КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» звернувся до суду з позовною заявою про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01 січня 2016 року по 31 травня 2021 року в сумі 35 521 гривень 76 копійок та, крім того, судового збору в розмірі 2 270,00 грн.. Позивач в обґрунтування позову вказав, що Концерн «МТМ» являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Позивач в період з 01 січня 2016 року по 31 травня 2021 року надав відповідачам послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Проте відповідачі свої зобов`язання по оплаті наданих послуг не виконують, у зв`язку з чим унеможливлює своєчасні розрахунки Концерном «МТМ» за спожитий природний газ, що в свою чергу ставить під загрозу безперервність надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Сума заборгованості відповідачів за отримані послуги складає 35 521 гривень 76 копійок. Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 02 липня 2021 року прийнято в провадженні судді Стоматова Е.Г. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 21 вересня 2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строків позовної давності. 21 вересня 2021 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Балика П.О. надійшла заява про застосування строків позовної давності. У судове засідання представник позивача не з`явилась, але надала суду заяву про проведення судового засідання без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. У судове засідання відповідачі не з`явились, про день, час та місце слухання справи були повідомленні своєчасно та належним чином, причини неявки не відомі. Заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи надано не було. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, взявши до уваги заяви учасників процесу, вивчивши позовні вимоги позивача, пояснення учасників процесу, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до інформаційної з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відлучення об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 260479325 від 08 червня року, [ADDRESS] , належить на праві приватній власності [PERSON] /а.с.7/ Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 30 червня 2021 року та відповіді з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 01 липня 2021 року [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] /а.с.12,14/ Договір між сторонами про надання послуг не укладався, у зв`язку із ігноруванням даної пропозиції відповідачем, проте Концерн «МТМ» надавав відповідачам як споживачам за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а відповідачі такі послуги прийняли, від їх отримання не відмовлялись. Фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку на ім`я споживача слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про теплопостачання» та Правил. Особовий рахунок в Концерні «Міські теплові мережі» відкритий на ім`я [PERSON] за № [NUMBER]. Таким чином, відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що постачається Концерном «Міські теплові мережі». Централізоване опалення будинку [ADDRESS] здійснюється Концерном «Міські теплові мережі». В судовому засіданні було встановлено, що згідно Рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну «МТМ». 3гідно Рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 200 від 28.04.2011 «Про визначення виконавців комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.04.2011 виконавцем комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, підігріву питної води визначено концерну «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж концерну «МТМ». Пунктом 2.1. Статуту зазначено, що основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Частиною 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004, який діяв в період виникнення спірних правовідносин і втратив чинність з 01.05.2019, а також Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2189-VIII від 09.11.2017 який введено в дію з 01.05.2019, правовідносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, мають ознаки зобов`язання, в силу яких споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004, залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 вказаного Закону передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 20 вказаного Закону, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні. Згідно зі ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідно до п.11, 17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі Правила № 630), плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а уразі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил. Послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. Згідно з п.18 Правил № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно з п. 20, 21 Правил № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства. Згідно з п.29 Правил № 630, споживач має право на зменшення розміру плати у разі, зокрема, тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Згідно з п.30 Правил № 630, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Квартира за адресою: [ADDRESS] , знаходиться в багатоквартирному житловому будинку та підключена до мережі централізованого опалення. Розрахунок за послуги з централізованого опалення між споживачем [PERSON] і Концерном «Міські теплові мережі» обліковується за особовим рахунком № [NUMBER] . Згідно з розрахунком суми позову та довідкою Філії Концерну «Міські теплові мережі» по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 січня 2016 року по 31 травня 2021 року мається заборгованість за послуги централізованого опалення в сумі 35 521 гривень 76 копійок. Водночас, суд враховує заяву відповідачів про застосування позовної давності, з таких підстав. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 2 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У даному випадку позивач був обізнаний, що відповідачі протягом тривалого часу, а саме з січня 2016 року не здійснювали оплату за надані послуги, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти не пізніше 20-го числа наступного за розрахунковим місяцем. Проте, до суду із даним позовом позивач звернувся лише 29 червня 2021 року, тобто зі спливом строку позовної давності, що підтверджується вхідним штампом на позові. Отже, підлягає стягненню заборгованість за період з 29 червня 2018 року по 29 червня 2021 року, що складає 29 199 гривень 00 копійок. На підставі ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, у разі задоволення позову. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справі від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Враховуючи викладене, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру позовних вимог, тобто у рівних частинах. Судові витрати по справі становлять 2 270 гривень - судовий збір, який було сплачено позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду. Однак, враховуючи, що позов задоволено частково на суму 29 199 гривень 00 копійок гривень, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір по 932 гривень 97 копійки з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial