Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

31 серпня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» заборгованість у розмірі 29991,01грн. за кредитним договором № BL_ЖГ00007007 від 28 грудня 2010 р., яка складається з 3469,67 грн. по поверненню суми кредиту, 1784,51грн. по сплаті відсотків, 1567,50 грн. по сплаті комісії, 23169,33 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] надав Позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 9500 грн. з терміном повернення 28 грудня 2013 р. зі сплатою відсотків за користування кредитом на рівні 20 % річних, та виконав свої зобовязання, однак, [PERSON] допустив не належне виконання своїх зобов'язань за договором, тому станом на 20 серпня 2015 р. виникла заборгованість на загальну суму 29991,01грн. В судове засідання представник позивача не зявився, просить розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, представник позивача не заперечує проти ухваленні заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача [PERSON] відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20.03.2015 року № 63 розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб з 20 березня 2015 року, та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ» «ВіЕйБі Банк» [PERSON] строком на 1 рік з 20 березня 2015 року по 19 березня 2016 року включно. За матеріалами справи судовим розглядом встановлено, що 28 грудня 2010 року між ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] укладено кредитний договір № BL_ЖГ00007007 /копія ас. 9-16/. Інформації щодо визнання даної угоди недійсною суд не має. Згідно Спеціальної частини [PERSON] надав Позичальнику кредит на поточні потреби в розмірі 9 500,00 грн., термін повернення Кредиту 28 грудня 2013 року; Процентна ставка встановлена на рівні 20,00% річних; Щомісячна плата у вигляді комісії за управління Кредитом в розмірі 1,50% від суми Кредиту. Відповідно до п. 2.4.2. Загальних умов кредитування [PERSON] проценти та комісію за управління Кредитом Позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення Кредиту відповідно до платежів, передбачених у Графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у Додатку №1 цього [PERSON]. Згідно із п. 2.5.2. [PERSON] Позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок Банку, вказаний у п.6 Спеціальної частини [PERSON], у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів встановлені в Графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Банк виконав взяті на себе зобов'язання за договором. Відповідач станом на 20 серпня 2015 умови договору не виконував належним чином, таким чином утворилась заборгованість у розмірі 29\~991,01грн. за кредитним договором № BL_ЖГ00007007 від 28.12.2010 року, яка складається з 3469,67 грн. по поверненню суми кредиту, 1784,51 грн. по сплаті відсотків, 1567,50 грн. по сплаті комісії, 23169,33 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань /ас.4-5/. З вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Правовідносини що склалися між сторонами, є договірними і врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п. 4.2 [PERSON] у випадку невиконання Позичальником обов'язку, передбаченого п 3.3.3. Загальної частини [PERSON] у разі прострочення виконання боргових зобов'язань за [PERSON] більше 60 календарних днів, [PERSON] має право вимагати від Позичальника додатково сплатити штраф у розмірі, зазначеному в п. 8 Спеціальної частини - 25,00 % (двадцять п'ять відсотків) від суми Кредиту. На підставі цього пункту банк нарахував відповідачу пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань на суму 23169,33 грн. Відповідно до пункту 4.3. [PERSON] у випадку прострочення Позичальником сплати або не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50 % та те, що пеня розраховується за методом «факт/360», зазначено у п. 9 Спеціальної частини [PERSON]. Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частина 3 статті 551 ЦК України визначає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 27 постанови Пленуму №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини 3 статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. \~ Згідно ст.ст. 10. 11. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідач був ознайомлений з умовами договору і відповідальністю, яка наступає у випадку неналежного виконання зобовязань, погоджувався з цими умовами та порядком нарахування відсотків у випадку невиконання умов договору, порушив грошове зобовязання. Суд погоджується з розрахунком позивача і вважає за можливе покласти його в основу судового рішення, оскільки відповідач не надав суду належних і допустимих доказів у спростування позовних вимог, чим не виконав вимоги ст.ст.10, 58-59 ЦПК України. Судом таких доказів не встановлено і при розгляді справи. Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідно до ст. 617 ЦК України судом не встановлено. Враховуючи наведе, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог та необхідність ухвалення рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Оскільки при зверненні до суду позивач був звільнений від сплати судового збору, питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до п.1.1. Закону України Про судовий збір, тому з відповідача підлягає стягненню 1218 грн. судового збору на користь держави.

Outcome: approved