Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

7 листопада 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №463/4049/17 (провадження №2/463/201/19) за позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «PZU Україна» про відшкодування шкоди. Заяву мотивувала тим, що при ухваленні 25 вересня 2019 року рішення у справі №463/4049/17 (провадження №2/463/201/19) не було вирішено заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідачів 3% річних за невиконання зобов`язання та збитків, завданих інфляцією відповідно до ст.625 ЦК України. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 29 листопада 2019 року (суддя Шеремета Г.І.) в справі №463/4049/17 (Провадження №2-др/463/11/19) відмовлено в ухваленні додаткового рішення. Як вбачається з аналізу наявної в матеріалах справи ухвали суду від 29 листопада 2019 року мотивами для відмови в ухваленні додаткового рішення було те, що згідно змісту мотивувальної частини рішення від 25 вересня 2019 рокутаке було прийнято з урахуванням наявного в матеріалах справи висновку №4862 судової автотоварознавчої експертизи від 11 січня 2019 року, заперечення проти змісту та резолютивної частини якого представником позивача в судовому засіданні не висловлювались. Так як представник позивача, в судовому засіданні 25 вересня 2019 року, зі змістом висновку №4862 судової автотоварознавчої експертизи від 11 січня 2019 року погодився, однак просячи стягнути на користь позивача 3% річних за невиконання зобов`язання та збитки, завдані інфляцією відповідно до ст.625 ЦК України, не провів нових розрахунків, які є іншими на підставі висновку експерта про розмір шкоди, не зазначив жодної суми щодо таких вимог, тому суд це не досліджував. При дачі пояснень представник навіть не згадав про такі вимоги. Постановою Львівського апеляційного суду від 10 серпня 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2019 року скасовано, а заяву [PERSON] про ухвалення додаткового рішення вирішено направити в суд першої інстанції на новий розгляд. Згідно вказаної постанови суду апеляційної інстанції мотивами для скасування ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 29 листопада 2019 року було те, що в результаті дослідження матеріалів справи, судом апеляційної інстанції не виявлено письмової заяви про те, що позивач чи її представник відмовляється від позовних вимог про стягнення 3% річних та збитків завданих інфляцією, а відтак суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутність нових розрахунків є підставою для не вирішення зазначеної позовної вимоги та не наведення у рішенні суду мотивів щодо відсутності чи наявності підстав для задоволення такої вимоги. На підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду 24.09.2020 року справу за заявою [PERSON] про ухвалення додаткового рішення передано для розгляду по суті в провадження судді Шеремети Г.І. 22 січня 2021 року здійснено повторний автоматизований розподіл справи на підставі розпорядження керівника апарату з метою дотримання процесуальних строків розгляду справи у зв`язку зі смертю головуючої судді Шеремети Г.І. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 33 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду для розгляду вказаної справи визначено суддю Стрепка Н.Л. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 270 33 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З врахуванням наведеного суд здійснює розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення без виклику учасників справи у судове засідання та відтак без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, а також матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення суд вважає, що в справі слід ухвалити додаткове рішення з огляду на таке. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2019 року в цивільній справі №463/4049/17 (провадження №2/463/201/19) задоволено позов [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «PZU Україна» про відшкодування шкоди, стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 31210,56 грн. матеріальної шкоди та 2000,00 грн. моральної шкоди, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «PZU Україна» на користь [PERSON] 16587,50 грн. матеріальної шкоди, стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] 640,00 грн. судового збору, сплаченого позивачем за вимогу про відшкодування моральної шкоди, стягнуто в рівних частках з фізичної особи-підприємця [PERSON] , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «PZU Україна» на користь [PERSON] судовий збір на загальну суму 894,87 грн., витрати на правову допомогу на загальну суму 5000,00 грн., витрати на квитки на загальну суму 447,66 грн., витрати на проведення експертизи на загальну суму 3500,00 грн., витрати на здійснення рецензії експертного звіту на загальну суму 1500,00 грн. Приймаючи рішення про стягнення з відповідачів ФОП [PERSON] , власника готелю « [INFO] », та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «PZU Україна», страховика, в якого був застрахований пошкоджений автомобіль позивача, відповідного розміру матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок пошкодження автомобіля, суд виходив з факту доведеності вини відповідача [PERSON] у спричиненні шкоди та обов`язку страхової компанії, передбаченого статтею 988 Цивільного кодексу України, згідно якої страховик зобов`язаний відшкодувати витрати, понесені страхувальником у разі настання страхового випадку. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв`язку з невиконанням відповідачами свого обов`язку щодо відшкодування позивачу, спричиненої пошкодженням її автомобіля, шкоди, суд приходить до висновку, що до відповідачів слід застосувати положення ст. 625 ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобов`язання та стягнути з них на користь позивача індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Так як у справі було призначено та проведено судову автотоварознавчу експертизу і розмір матеріальної шкоди, який підлягає до стягнення з відповідачів було визначено судом у рішенні від 25 вересня 2019 року з урахуванням положень представленого експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз висновку №4862 судової автотоварознавчої експертизи від 11 січня 2019 року, то суд вважає за необхідне провести власні розрахунки розміру 3% та інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. А відтак з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення 736,23 грн. 3% річних за невиконання зобов`язання, які розраховані наступним чином. Розмір 3% за період з 18 листопада 2016 року по 31 грудня 2016 року (44 дні прострочення виконання зобов`язання) становить 112,87 грн. (31210,56 грн.*3%/365*44). Розмір 3% за період з 1 січня 2017 року по 1 вересня 2017 року (243 дні прострочення виконання зобов`язання) становить 623,36 грн. (31210,56 грн.*3%/365*243). З Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «PZU Україна» на користь позивача підлягає до стягнення 391,30 грн. 3% річних за невиконання зобов`язання, які розраховані наступним чином. Розмір 3% за період з 18 листопада 2016 року по 31 грудня 2016 року (44 дні прострочення виконання зобов`язання) становить 60,00 грн. (16 587,50 грн.*3%/365*44). Розмір 3% за період з 1 січня 2017 року по 1 вересня 2017 року (243 дні прострочення виконання зобов`язання) становить 331,30 грн. (16 587,50 грн.*3%/365*243). Сума інфляційних втрат, які підлягають до стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь позивача становить 3 308,32 грн., які розраховані наступним чином 31 210,56 грн. * (10,6/100%), з яких 31 210,56 грн. - сума шкоди, яка підлягає до стягнення, 110,6% - показник індексу інфляції за період невиконання зобов`язання з 18 листопада 2016 року по 1 вересня 2017 року (листопад 2016 року - 101,8%, грудень 2016 року - 100,9%, січень 2017 року - 101,1%, лютий 2017 року - 101,0%, березень 2017 року - 101,8%, квітень 2017 року - 100,9%, травень 2017 року - 101,3%, червень 2017 року - 101,6%, липень 2017 року - 100,2%. Показник індексу інфляції за серпень 2017 року 99,9% не підлягає до врахування). Сума інфляційних втрат, які підлягають до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «PZU Україна» на користь позивача становить 1 758,28 грн., які розраховані наступним чином 16 587,50 грн. * (10,6/100%), з яких 16 587,50 грн. - сума шкоди, яка підлягає до стягнення, 110,6% - показник індексу інфляції за період невиконання зобов`язання з 18 листопада 2016 року по 1 вересня 2017 року (листопад 2016 року - 101,8%, грудень 2016 року - 100,9%, січень 2017 року - 101,1%, лютий 2017 року - 101,0%, березень 2017 року - 101,8%, квітень 2017 року - 100,9%, травень 2017 року - 101,3%, червень 2017 року - 101,6%, липень 2017 року - 100,2%. Показник індексу інфляції за серпень 2017 року 99,9% не підлягає до врахування). Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що оскільки заявлена позовна вимога про стягнення 3% річних за невиконання зобов`язання та інфляційних втрат не отримала свого відображення та вирішення в рішенні Личаківського районного суду м. Львова від 25 вересня 2019 року, то така підлягає вирішенню та задоволенню шляхом ухвалення додаткового рішення. А тому суд заяву задовольняє.

Outcome: approved