Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

29.09.2014 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 01.12.2014, просить стягнути з АТ «УОСК» на свою користь грошові кошти в розмірі 10340,84 грн. з яких: 8330,45 грн. - сума невиплаченого страхового відшкодування, 13,07 грн. - пеня, 549,81 грн. - збитки від інфляції, 104,76 грн. - 3% річних, 1342,75 грн. втрати від курсової різниці. Також просить відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.11.2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода в якому було пошкоджено належний йому автомобіль марки «Джип Черокі», д.н.з. [NUMBER], за кермом якого перебував [PERSON] Вказана ДТП сталася з вини водія автомобіля марки «Шевроле Лачеті» [PERSON], відповідальність якого згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ 1799647 була застрахована в АТ «УОСК». 15.11.2013 позивач звернувся до відповідача із заявою про дорожньо-транспортну пригоду. 27.11.2013 було проведено експертну оцінку шкоди, завданої належному позивачу автомобіля. 28.05.2014 [PERSON] страховику додатково подано необхідні документи, а також позивачем подано заяву про виплату страхового відшкодування. Листом від 24.06.2014 відповідач повідомив позивача про прийняття рішення про виплату на його користь 8330,45 грн., однак фактично суму грошового відшкодування не сплатив, чим прострочив виконання грошового зобов'язання. Окрім, того позивач зазначає, що затягування відповідачем процесу виплати йому страхового відшкодування забрало значну частину його робочого та вільного часу, який він був змушений витрачати для врегулювання спору в судовому порядку, а тому протиправними діями відповідача, які полягали у неналежному виконанні цивільного обов'язку, йому завдано моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю і просив суд їх задовольнити. Представник відповідача проти позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, інфляційних втрат та 3% річних заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. В іншій частині позов визнав. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.11.2013 року з вини [PERSON], який керував автомобілем «Шевролет Лачеті», державний реєстраційний номер [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль «Джип Чероке», державний реєстраційний номер [NUMBER]. Дані обставини встановлені постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 05.12.2013 року. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно положень ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року роз'яснено, що спір про відшкодування шкоди, завданої самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним. Встановлено, що на час скоєння ДТП 14.11.2013 року [PERSON] мав чинний поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/1799647 АТ «УОСК» з встановленим лімітом відповідальності страховика в розмірі 50000,00 грн. та франшизою - 1000,00 грн. 28.05.2014 позивач звернувся до АТ «УОСК» з заявою про виплату страхового відшкодування та надав всі необхідні документи передбачені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Листом від 24.06.2014 року №5620 АТ «УОСК» повідомило позивача, що за результатами розгляду вказаної заяви прийнято рішення про виплату страхового відшкодування в розмірі 8330,45 грн. Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Між тим на час звернення [PERSON] з позовом до суду страхове відшкодування на його користь АТ «УОСК» не сплатило. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 22 Закону України №1961-IV передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 Закону України Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Таким чином, виходячи з вище викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову в частині стягнення страхового відшкодування в розмірі 8330,45 грн., суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з страховика матеріальної шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу у зазначеному розмірі є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також за статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦКУ порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно п. 36.5 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Пунктом 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року роз'яснено, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК). Судом встановлено, що відповідач АТ «УОСК» прострочив виплату страхового відшкодування, а тому відповідно до наведених положень закону зобов'язаний сплати неустойку, 3% річних та інфляційні втрати. З розрахунку наведеного в позовній заяві вбачається, що станом на 01.12.2014 розмір неустойки складає 13,07 грн., втрати від інфляції - 549,81 грн., 3% річних - 104,76 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з АТ «УОСК» неустойки за період прострочки виконання грошового зобов'язання в розмірі 13,07 грн., втрат від інфляції в розмірі 549,81 грн. та 3% річних в розмірі 104,76 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача курсової різниці в сумі 1342,75 грн. до суд не знаходить правових підстав для їх задоволення. Згідно ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За статтею 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України. Разом з цим вказаними нормами не передбаченого такого правового наслідку як стягнення з боржника, який прострочив грошове зобов'язання, курсової різниці. Також, згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відшкодування моральної шкоди у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань допускається лише якщо такі наслідки передбачені законом або договором. Вбачається, що закон, яким врегульовано спірні правовідносини, не передбачає відшкодування моральної шкоди у зв'язку з порушенням страховиком строків виплати страхового відшкодування. Таких положень не містить і поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/1799647. Таким чином суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки це не передбачено законом, яким врегульовано спірні правовідносини, а також договором страхування. З наведених підстав позов належить задовольнити частково, а саме в частині стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 8`330,45 грн., пені в розмірі 13,07 грн., витрат від інфляції в розмірі 549,81 грн. та 3% річних в розмірі 104,76 грн., в задоволенні вимог про відшкодування курсової різниці та моральної шкоди - в позові слід відмовити. У відповідності до положень ст. 88 ЦПК України в порядку розподілу судових на користь позивача підлягає стягненню судовий збір з відповідача АТ «УОСК» у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial