Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

29.09.2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у навчальному закладі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.07.2008 року наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ № 9т [PERSON] було з 01.09.2007 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання факультету підготовки кадрів оперативної служби Київського національного університету внутрішніх справ. 04.12.2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ та відповідачем укладено договір № 69 про підготовку фахівця. Відповідно до договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі. 31.07.2013 року наказом ГУМВС України у м. Києві відповідача звільнено з органів внутрішніх справ на підставі поданого ним рапорту, за власним бажанням, тобто, у порушення умов договору відповідач з власної ініціативи звільнився до спливу встановленого договором трирічного терміну перебування на службі після закінчення навчання. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги, слухати справу за його відсутності та не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначаючи, що позивачем порушений трирічний строк позовної давності, який сплив 31.07.2016 року. Також заявив, що частково виконав зобов'язання, відпрацювавши два роки, тому вважає за необхідне задовольнити 2/3 частини від зазначеної суми. Договір із навчальним закладом ним був кладений до досягнення ним повноліття, тому вважається недійсним, та ЗУ «Про вищу освіту» з 2014 року не містить норми про зобов'язання відшкодувати вартість навчання. Сукупність цих підстав, на його думку, свідчить про безпідставність вимог позивача. Суд, перевіривши матеріали справи встановив такі обставини. 04.12.2007 року між Київським національним університетом внутрішніх справ та відповідачем укладено договір № 69 про підготовку фахівця. Відповідно до договору відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі. З 01 вересня 2007 року по 17 червня 2011 року відповідно до умов Договору відповідач у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Наказом Національної академії внутрішніх справ № 0018 від 17.06.2011 року [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти, відповідно до умов договору відповідача направлено для подальшого проходження служби до Департаменту оперативної служби МВС України. Згідно з витягом з наказу від 31.07.2016 року № 0041 о/с про звільнення з органів внутрішніх справ оперуповноваженого 5 відділу управління оперативної служби ГУ МВС України в місті Києві лейтенанта міліції [PERSON], 27.05.2013 року [PERSON] звернувся до керівництва Головного управління з рапортом про звільнення його з органів внутрішніх справ за власним бажанням. Відповідно до Статуту Національна академія внутрішніх справ є державним вищим навчальним закладом 4-го рівня акредитації. Основним завданням діяльності НАВС є освітня діяльність згідно з державними стандартами вищої освіти у відповідності до вимог Закону України «Про вищу освіту». Відповідно до ст. 56 ЗУ «Про вищу освіту» від 17.01.2002 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Також, відповідно до ч. 6 ст. 18 ЗУ «Про міліцію» курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. За п. 2.1.3. Договору, виконавець зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами України. Відповідно до п. 2.3.6. Договору, відповідач зобов'язався у разі звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами передбаченими п. З Договору відшкодувати у повному обсязі фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком. Пунктом 3.2. Договору передбачено, що однією з підстав відшкодування фактичних витрат на підготовку є відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідно до п. 4.1. Договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до п. 4.2. Договору, у разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Згідно з п. 4.4. Договору, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх суми здійснюється у судовому порядку. Аналогічні положення щодо укладення договору та обов'язку відшкодування витрат за навчання у разі дострокового звільнення містяться у Типовому договорі затвердженому Наказом МВС України від 14 травня 2007 року № 150 «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України» (зареєстрований Міністерством юстиції України 29 травня 2007 року № 547/13814). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Порядок відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затверджено Постановою КМУ від 01 березня 2007 року №313. Відповідно до п. 2 Порядку відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідач навчався в Національній академії внутрішніх справ з 01 вересня 2007 року по 17 червня 2011 року, а вартість витрат, пов'язаних з утриманням його у навчальному закладі, становить 30 853,04 грн. (тридцять тисяч вісімсот п'ятдесят три грн. 04 коп.), що підтверджується відповідною довідкою про розрахунок фактичних витрат. При вирішенні заявленого відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи, позивач довідався про звільнення [PERSON] з органів внутрішніх справ за власним бажанням 04.10.2013 року з листа ГУМВС України в м. Києві від 30.09.2013 року № 1/1395дск., що підтверджується вхідним штампом канцелярії на листі. Таким чином, згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності почався саме 04.10.2013 року та закінчується 05.10.2016 року. В свою чергу, позивач звернувся до суду з позовною заявою 27.09.2016 року через засоби поштового зв'язку, що підтверджується відбитком календарного штемпеля на конверті, тобто в межах строку позовної давності. А тому клопотання відповідача про застосування строків позовної давності не ґрунтується на матеріалах справи та задоволенню не підлягає. Доводи відповідача про недійсність укладеного ним із позивачем Договору про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ № 69 від 04.12.2007р. в зв'язку із недосягненням ним повноліття, не ґрунтуються на нормах цивільного законодавства, так як відповідно до ст. 204 ЦК України презюмується правомірність правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або, якщо він не визнаний судом недійсним. Недійсність вказаного договору прямо не передбачена законом, що випливає із ст. 32 ЦК України, доказів визнання його недійсним в судовому порядку суду не надано. Пропорційність відшкодування витрат відпрацьованому часу в органах внутрішніх справ діючим законодавством та договором про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ № 69 від 04.12.2007р. не передбачена. Суд вважає, що позов про відшкодування витрат з [PERSON] заявлений правомірно, оскільки відповідно до вимог договору, укладеного між сторонами, відповідач порушив умови цього договору та зобов'язаний відшкодувати фактичні витрати, понесені позивачем під час навчання [PERSON] Позовні вимоги ґрунтуються на чинному законодавстві, доведені матеріалами справи і підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved