Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

6 травні 2016 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Словянської міської ради, відділу Держгеокадастру у місті Слов'янську Донецької області, третя особа: [PERSON], про визнання недійсним державного акту про право власності на землю, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2000 року належить ? частина домоволодіння [ADDRESS], яка розташована на земельній ділянці площею 440 кв.м, і належить Словянській міській раді Донецької області. На підставі договору купівлі продажу від 13 вересня 1989 року, третій особі [PERSON] належить житловий будинок №10 з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], земельна ділянка, на якій знаходиться будинок, складає 557 кв.м. Рішенням Словянської міської ради Донецької області від 22 грудня 2004 року №773/4, [PERSON] 12 січня 2005 року було видане Державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] площею 0,0472 га. Через накладанням земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку позивачки, у її фактичному користуванні перебуває земельна ділянка площею 399 кв.м. У з в'язку з тим, що постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року скасовані рішення Словянської міської ради Донецької області №753 від 16 грудня 2003 року №773/4 від 22 грудня 2004 року, на підставі яких [PERSON] було видане Державний акт серії [NUMBER] від 12 січня 2005 року, позивачка просила суд визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрований 12 січня 2005 року Словянським міським відділом земельних ресурсів в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та направо постійного користування землею, договорів оренди землі за №010516700025, та скасувати право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0816 га, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS]. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 4 травня 2017 року позов [PERSON] до Словянської міської ради, відділу Держгеокадастру у місті Слов'янську Донецької області, третя особа без самостійних вимог - [PERSON], про визнання недійсним державного акту про право власності на землю - задоволено. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий [PERSON], серії [NUMBER], зареєстрований 12.01.2005 року Словянським міським відділом земельних ресурсів в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №10516700025. Скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER]. Із вказаним рішенням не погодилась третя особа [PERSON] та подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 4 травня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи. Судом не враховано, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.2009 року також є власником ? частки домоволодіння [ADDRESS]. Вважає, що права позивачки не порушені, оскільки вона фактично користується земельною ділянкою площею 399 кв.м, що перевищує площу на яку вона має право. Позивачкою не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про її права на земельну ділянку, і, як наслідок, порушення її прав на земельну ділянку. Судом порушено критерії законності, що полягає в порушенні ст. 140 Земельного кодексу України, в якій відсутня підстава припинення права власності відповідно до визнання недійсним правовстановлюючого документу на землю. В судовому засіданні апеляційного суду представник третьої особи [PERSON] доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Позивачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги не визнали, просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Представник відповідача Словянської міської ради в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить отримання ним телефонограми (а.с. 105). Представник відповідача відділу Держгеокадастру у місті Слов'янську Донецької області в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить отримання ним телефонограми (а.с. 101). Третя особа [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, за участю її представника (а.с. 112, 113). Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез?явившихся сторін. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивача та її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ухвалене в справі судове рішення цим вимогам не відповідає. Судом першої інстанції встановлено та це вбачається з матеріалів цивільної справи, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, [PERSON] підставі рішення Словянської міської ради від 22 грудня 2004 року №773/4 є власником земельної ділянки площею 0,0472 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Словянської міської ради по [ADDRESS] (том 1, а.с. 35). Відповідно до договору купівлі-продажу від 13 вересня 1989 року [PERSON] належить житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями в [ADDRESS], на земельній ділянці 557 кв.м (том 1, а.с. 86-87). Згідно з рішенням виконавчого комітету Слов'янської міської ради від 19 лютого 1997 року №63/9 вилучено у [PERSON] земельну ділянку площею 64 кв. м. по [ADDRESS], залишивши їй у користуванні 567 кв. м. та відвести [PERSON] додатково земельну ділянку площею 64 кв. м. за рахунок земельної ділянки по [ADDRESS], що складе загальну площу 440 кв. м., затвердивши її як норму по [ADDRESS] (том 1, а.с. 174). З рішення виконавчого комітету Слов'янської міської ради від 16 грудня 2003 року №753 вбачається, що із землекористування [PERSON] вилучено земельну ділянку площею 83 кв.м, залишивши їй у користуванні 372 кв.м по [ADDRESS] та відведено додатково [PERSON] земельну ділянку площею 83 кв.м за рахунок земельної ділянки по [ADDRESS], що складе загальну площу 808 кв.м, передавши її у приватну власність для обслуговування житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] (том 1, а.с. 88). Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 червня 2000 року [PERSON] купила ? частку житлового будинку з відповідною часткою господарчо-побутових споруд, розташовану у [ADDRESS], на земельній ділянці Словянської міської ради площею 440 кв.м (том 1, а.с. 196). В 2014 році позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до виконкому Словянської міської ради Донецької області, комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов'янськ, відділу Держземагенства у місті Слов'янську Донецької області, треті особи [PERSON], [PERSON] про зобов'язання вчинити певні дії, а саме скасувати рішення виконкому Словянської міської ради від 16.12.2003 року №753 та рішення №773/4 від 22.12.2004 року щодо додаткового відводу земельної ділянки та передачі земельних ділянок у приватну власність. Постановою Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 6 листопада 2013 року в задоволенні позову відмовлено. Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року рішення суду першої інстанції скасовано, позовні вимоги задоволено. Ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 25 травня 2016 року скасовано постанову Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 6 листопада 2013 року та постанову Донецького апеляційного адміністративного суду Донецької області від 26 лютого 2014 року та направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції (том 1, а.с. 94-96). Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту невідповідності площі земельної ділянки переданої у власність [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Словянської міської ради №773/4 від 22 грудня 2014 року та обґрунтованості заявлених позовних вимог. Проте, вказаний висновок суду не відповідає нормам процесуального права. Відповідно до ст. 35 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін. Третіми особами, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, називаються суб'єкти цивільних процесуальних правовідносин, котрі беруть участь у процесі по справі на стороні позивача або відповідача з метою захисту своїх суб'єктивних прав та інтересів. Одна й та ж особа може брати участь у справі як третя особа тільки з боку однієї сторони, але на боці однієї сторони можуть брати участь декілька третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог. Третіми особами без самостійних вимог у судовій практиці іноді визначаються співучасники сторін і суб'єкти захисту прав інших осіб. Але співвідповідач перебуває в правових відносинах з позивачем і відповідає безпосередньо перед ним, а третя особа на стороні відповідача перебуває за межами спірних правовідносин сторін. Апеляційним судом встановлено, що позивач, звернувшись в суд з позовом, який неодноразово уточнював в частині позовних вимог, до Словянської міської ради та відділу Держгеокадастру у місті Слов'янську Донецької області, залучив до участі у справі третю особу без самостійних вимог [PERSON] з боку відповідачів (а.с. 1, 52). При цьому, у позовній та уточненій заявах не зазначав її, як співвідповідача, не звертався до суду з клопотанням про залучення її до участі у справі, як співвідповідача. Суд першої інстанції, задовольняючи позов, визнав недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, що належить [PERSON], та скасував державну реєстрацію її право власності на цю земельну ділянку. Згідно положень ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Як роз'яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Відповідно до ч. 6 ст. 130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу у своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Статтею 119 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, дійсно саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Проте, суд, як державний орган, на який покладено обов'язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов'язаний визначити суб'єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів (ст. 33 ЦПК України). Отже, суд першої інстанції, розглядаючи спір, у порушення вимог ч. 6 ст. 130, ст.ст. 214, 215 ЦПК України, на зазначені положення закону уваги не звернув, не вирішив питання про склад осіб, які беруть участь у справі, неправильно застосував норми процесуального права, та помилково скасував державну реєстрацію права власності [PERSON] на земельну ділянку [ADDRESS], яка у справі є третьою особою без самостійних вимог, тобто вирішив питання про права і обов'язки особи, що не є стороною у справі. За таких обставин, враховуючи те, що суд першої інстанції не встановив належним чином обставини справи в повному обсязі, що унеможливило прийняття вірного рішення у справі і є порушенням норм процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для виходу за межі доводів апеляційної скарги та скасуванню ухваленого судом першої інстанції рішення повністю (ч. 3 ст. 303 ЦПК України) з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Outcome: partial