Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

31 травня 2017 року [PERSON] звернулася до Розівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] з вимогою про розірвання шлюбу між сторонами, зареєстрованого 09 січня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську, Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 12. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Позивач вважає одруження з відповідачем невдалим через несумісність характерів та пов`язані з цим сварки. З вказаних причин шлюбні відносини припинились, позивач разом з дитиною проживають в [ADDRESS] створивши фактично нову сім`ю, а відповідач мешкає в м. Бердянську Запорізької області. За таких обставин, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 17, 20), у відповідній письмовій заяві, поданій до суду, вказала про те, що вона підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які нею були викладені в позовній заяві, просила задовольнити її позов. Проти надання строку на примирення заперечує. Крім того, позивач прохала справу розглянути без її участі. (а.с. 23). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлений належним чином, причини своєї неявки судові не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив (а.с. 22, 24). За таких обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158, ст.224 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача у справі, викладену у позовній заяві, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм належну оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Виходячи з положень, викладених в частині 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про шлюб встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 09 січня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську, Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, про що зроблено відповідний актовий запис у Книзі реєстрації шлюбів № 12 (а.с. 3). Від шлюбу вони мають спільну неповнолітню дитину сина - [PERSON] [INFO], який на даний час знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з нею (а.с. 4,5). З матеріалів справи вбачається, що причиною розірвання шлюбу слугувало несумісність характерів та пов`язані з цим сварки. З вказаних причин шлюбні відносини припинились, позивач разом з дитиною проживають в [ADDRESS] створивши фактично нову сім`ю, а відповідач мешкає в м. Бердянську Запорізької області. За таких обставин, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. (а.с. 2). Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України (надалі за текстом - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, як особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, у поданій суду позовній заяві просила суд залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу [PERSON] залишити прізвище «[PERSON]». Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved