Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

30 березня 2020 року [PERSON] звернулася в Сколівський районний суд Львівської області із позовною заявою до відділу освіти Сколівської районної державної адміністрації Львівської області, в якій просить ухвалити рішення, яким визнати незаконним та скасувати наказ № 13-к від 24.02.2020 року про її звільнення з посади вчителя-логопеда Сколівського ЗЗСО І-ІІІ ст. № 3 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку із скороченням штату працівників; поновити її на посаді вчителя-логопеда Сколівського ЗЗСО І-ІІІ ст. № 3 та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 березня 2020 року по 30 березня 2020 року в розмірі 11\~884 грн. 31 грн. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 30.03.2020 року було прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі. Розгляд справи відбувся 30.04.2020 року без учасників справи. В обґрунтування своїх вимог позивачка покликається на те, що з 02 вересня 1994 року працювала на посаді логопеда логопедичного пункту, за яким було закріплено шість шкіл та три дитячих навчальних закладів, при школі-інтернаті м. Сколе. Наказом від 01.09.2008 року посаду логопеда було перейменовано на посаду вчителя-логопеда. Зазначає, що 02 березня 2020 року наказом від 24.02.2020 року № 13-к її було звільнено з посади вчителя-логопеда Сколівської ЗЗСО І-ІІІ № 3 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку із скороченням штату працівників. Вважає таке звільнення незаконним, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, тобто звільнення із зазначених підстав допускається якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. КЗпП). Також ст. 49-2 КЗпП передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. В свою чергу відповідачем 02.01.2020 року їй під підпис було вручено повідомлення про ознайомлення з наказом відділу освіти № 189 від 11.09.2019 року, відповідно до якого було повідомлено про зміну істотних умов праці та запропоновано посаду асистента вчителя Труханівської ЗОШ І-ІІІ ст. з навантаженням 0,1 ставки. Також вказує, що 08.01.2020 року їй повторно вручено під підпис повідомлення про ознайомлення з зазначеним вище наказом про звільнення та повідомлено про зміну істотних умов праці з пропозицією посади асистента вчителя Труханівської ЗОШ І-ІІІ ст. з навантаженням 0,1 ставки. Вважає, що останнє повідомлення про звільнення є чинним, оскільки таке є актом індивідуальної дії, тому що з прийняттям нового акту, якщо інше не передбачено саме цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше. А відтак, відлік строку в два місяці повинен був розпочатися з 08.01.2020 року, відповідно звільнення можливе було б з 08.03.2020 року. Однак, всупереч цього, звільнення відбулося 02.03.2020 року, що є прямим порушенням ст. 49-2 КЗпП та вказує на незаконність винесеного наказу про звільнення. Крім того позивачка просить звернути увагу на те, що у вище зазначених повідомленнях було вказано про зміну істотних умов праці, а не про скорочення штату. Також позивачка в своїй позовній заяві наголошує на те, що їй було запропоновано посаду асистента вчителя із навантаженням 0,1 ставки, що не відповідає рівню її кваліфікації та є неспівмірним із попередньо займаною посадою. Крім того, рівень заробітної плати був би явно нижчим, ніж мінімально встановлений, а тому вона відмовилася від вакантної посади. Після чого інші вакантні посади не пропонувалися. Таким чином, у зв`язку з відмовою від запропонованої посади, відповідачем було видано відповідний наказ про звільнення. Вважає, що звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП відбулося у порушення норм ст. 32 КЗпП, тобто у разі незгоди працівника на зміну істотних умов праці, такий підлягає звільненню на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП. Ще одним порушенням при звільненні, як вказує позивачка, є недотримання відповідачем вимог законодавства про працю, яке полягало у тому, що таким при звільненні їй не було надано переважне право на залишення на роботі, оскільки останній до настання пенсійного віку залишилось менше трьох місяців. В зв`язку з наведеним та враховуючи численні порушення законодавства про працю, допущені відповідачем при її звільненні, просить суд захистити її порушені права, шляхом скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02.03.2020 року до 30.03.2020 року в розмірі 11\~884 грн. 31 коп. 08.04.2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача з дотриманням відповідних норм ЦПК України, в якому зазначається про те, що звільнення позивачки відбулось з дотриманням норм трудового законодавства. Відповідач вважає, що обставини, на які посилається позивачка, як на порушення при її звільненні, спростовуються письмовими доказами, які додаються до позову. Свої заперечення відповідач обгрунтовує тим, що 02.09.1994 року позивачка була прийнята на посаду логопеда логопедичного пункту при школі-інтернаті м. Сколе. Відповідно до наказу №129 від 01.09.2008 року «Про перейменування посад» посаду логопеда було перейменовано на посаду вчителя-логопеда. Відповідно до рішення сесії Сколівської районної ради Львівської області № 530 від 07.06.2018 року було створено КУ «Сколівський інклюзивно-ресурсний центр». У вересні 2018 року, відповідно до ст. 24 Закону України «Про освіту»,

Outcome: approved