Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

29 червня 2021 року позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 16 квітня 2018 року між нею та відповідачем було укладеного кредитний договір № 433705. Жодної письмової вимоги вона від відповідача не отримувала, про наявність виконавчого напису їй стало відомо тільки у червні 2021 року. Вважаючи такий виконавчий напис незаконним та таким, що не підлягає виконанню, зазначила, що 22 лютого 2017 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду по справі № 826/20084/14 визнано незаконною положення п. 1, 2 Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року, в частині норм, що передбачали стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин без нотаріального посвідчення таких договорів. Постановою від 20 червня 2018 року Велика Палата Верховного суду відмовила у задоволенні заяви про перегляд такого рішення. Позивач зазначав, що відповідач не міг дотриматися вимог щодо надання приватному нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору про надання кредиту, оскільки кредитний договір без нотаріального посвідчення. Крім того відповідач не довів безспірності заборгованості. Таким чином через порушення процедури видачі виконавчого напису просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 50092 від 24 травня 2021 року приватного нотаріуса Грисюк О.В. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 липня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 02 липня 2021 року за клопотанням позивача забезпечено позов по справі та зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 65834631 від 16.06.2021 року на підставі оскаржуваного виконавчого напису. В матеріалах справи від позивача мається клопотання про слухання справи за її відсутності, на задоволені позову наполягає. Проте ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ТОВ «ВЕЛЛФІН» на розгляд справи до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно в установленому законом порядку. Третя особа - приватний нотаріус Грисюк О.В. на розгляд справи до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно в установленому законом порядку. Представник Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи мається заява про слухання справи за відсутності представника, в задоволені позову просить відмовити. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.18 ЦК України, ст.87 Закону України «Про нотаріат»). Між сторонами у справі виникли правовідносини з приводу кредитних зобов`язань. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 24 травня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Грисюк О.В. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 50092, за яким у безспірному порядку стягнуто із [PERSON] на користь ТОВ «ВЕЛЛФІН» заборгованість за кредитним договором в сумі 78069,00 гривень та витрати за вчинення виконавчого напису в розмірі 800.00 гривень, разом 78869,00 гривень. Як вбачається зі змісту виконавчого напису № 50092 від 24 травня 2021 року було звернуто стягнення з [PERSON] яка є боржником за Кредитним договором 433705 від 16 квітня 2018 року, укладеним з ТОВ «ВЕЛЛФІН». Строк платежу за цим кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16.04.2018 по 01.03.2020 року. Сума заборгованості складає 78 069,00 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 3000,00 грн.; прострочена заборгованість за відсотками в розмірі 75069,00 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто із стягувача плату в розмірі 800.00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 78 869,00 грн. Суд також встановив, що на підставі заяви представника стягувача головним державним виконавцем Лівобережний відділ державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Циклаурі К.В., було 16.06.2021 року постановою відкрито виконавче провадження № 65834631 про примусове виконання виконавчого напису нотаріусу Грисюк О.В. від 24.05.2021 року, реєстр № 50092. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Суд зазначає, що відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (в редакції до 26 листопада 2014 року),документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. При цьому для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Натомість, постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 до постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 були внесені зміни. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів Українивід 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесених змін, зокрема, розділ 2, за яким внесено до такого «Переліку документів» «кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису за якими додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.» При цьому ухвалою від 1 листопада 2017 року Вищого адміністративного суду України постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Таким чином суд встановив, що для видачі виконавчого напису нотаріусу відповідно до «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», документами, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, є саме нотаріально посвідчені кредитні угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, які для одержання виконавчого напису повинні подаватися нотаріусу в оригіналі разом із документами, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року по справі № 826/20084/14. Натомість, суд встановив, що договір кредитування № 433705 від 16.04.2018 року, укладений позивачем із ТОВ «ВЕЛЛФІН», не був нотаріально посвідчений, внаслідок чого у порушення ст. 87 Закону України «Про нотаріат», пп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», приватним нотаріусом Горай О.С. було видано 05.10.2020 року спірний виконавчий напис, реєстр № 58522. Також суд зазначає, що на підставі ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Тобто сам по собі цей факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Таким чином суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур, оскільки суд повинен установити чи мав на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник безспірну заборгованість перед стягувачем. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року по справі № 310/9293/15 а також Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року по справі № 320/8269/15-ц, від 27 березня 2019 року по справі № 137/1666/16-ц та від 2 липня 2019 року по справі № 916/3006/17. Суд зазначає, що нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише стягувачем, тому не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином суд робить висновок, враховуючи положення ст. 15, 16, 18 ЦК України та ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. В свою чергу, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: 1) з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення; 2) а також з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Зважаючи на наведене, суд не вбачає необхідності вдаватись до вирішення питання про безспірність вимог ТОВ «ВЕЛЛФІН». Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року по справі № 645/1979/15-ц. Таким чином, встановивши в судовому засіданні факт порушення приватним нотаріусом Грисюк О.В. процедури вчинення виконавчого напису від 24.05.2021 року, реєстр № 50092, за яким з [PERSON] за кредитним договором № 433705 від 16.04.2018 року, укладеним з ТОВ «ВЕЛЛФІН», звернуто стягнення на заборгованість у загальній сумі 78869,00 грн., то вказане є самостійною та достатньою підставою для визнання зазначеного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з ч.2 цієї статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ТОВ «ВЕЛЛФІН» на користь [PERSON] суми сплаченого нею судового збору в розмірі 1362 гривні.

Outcome: approved