Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

29 червня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісяця, у звязку з його навчанням. Позивач у судове засідання подала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 19 грудня 1997 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Чернігівського міськвиконкому Чернігівського області, актовий запис № 2126. Від даного шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] (а/с 5). Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 лютого 2011 року шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.01.2011 року та до досягнення дитиною повноліття (а/с 2-4). [PERSON] навчається в Інституті кримінально-виконавчої служби ДПтС України на першому курсі. Термін закінчення навчального закладу 26 червня 2019 року, що підтверджується довідкою № 8/216 від 18 травня 2016 року, виданою начальником відділу по роботі з персоналом Інституту кримінально-виконавчої служби полковником внутрішньої служби [PERSON] (а/с 7). Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1 ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. У пункті 24 постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді \~справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України розяснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вимоги закону, визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх повнолітнього сина - [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця, на період його навчання, але не більше, як до досягнення ним 23 років. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved