Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

3 лютого 2015 року між сторонами було укладено 2 договори строкового банківського вкладу № 331832/308595/07-15 та № 331832/308555/07-15 (вклад «Блискуча сімка») відповідно на суму 800 доларів США та 9750 доларів США, за якими банк прийняв від вкладника вказані кошти та сторонами встановлено, що сума вкладу повертається в один із строків визначених у п.п. 1.1.1-1.1.13 вказаного договору. Також цими пунктами визначені періоди та процентна ставка за користування коштами, а саме: з 3 по 9 лютого 2015 року 7,20%, з 10 по 16 лютого 7,35%, з 17 по 23 лютого 7,50%, з 24 лютого по 2 березня 7,65 %, з 3 по 9 березня 7,80%, з 10 по 16 березня 7,95%, з 17 по 23 березня 8,10%, з 24 по 30 березня 8,25%, з 31 березня по 6 квітня 8,40%, з 7 по 13 квітня 8,55%, з 14 по 20 квітня 8,70%, з 21 по 27 квітня 8,85%, з 28 квітня по 4 травня 9,0%. Позивач, уточнивши в судовому засіданні свої вимоги та посилаючись на те, що відповідач не виконує умови договору, своєчасно не сплачував проценти за договором, після подання заяви про повернення йому коштів разом з нарахованими процентами його вимоги не виконав, просить стягнути з відповідача суми депозитів 800 та 9750 доларів США, нараховані проценти за користування депозитом відповідно в сумі 13,80 доларів США і 154,26 долара США, 3% річних за безпідставне фактичне користування депозитом згідно ст. 625 ЦК України відповідно в сумі 5,72 долара США і 68,43 доларів США, та моральну шкоду відповідно до законодавства про захист прав споживачів в сумі 4000 грн. Крім того просив стягнути витрати по справі за надання правової допомоги в сумі 4000 грн. На підтримку позовних вимог позивач пояснив, що мав депозит в цьому ж банку. Після закінчення строку його дії представники банку йому пояснили, що кошти банк все одно не може повернути, а тому вони пропонують йому укласти новий депозитний договір «Блискуча сімка», з чим він погодився, так як не мав іншого вибору. Проте і умови нового договору відповідач не виконував та не виконує до цього часу. Ні на який контакт банк не йде, кошти не повертає та не намагається в добровільному порядку вирішити спір. Відповідач в судові засідання неодноразово не зявився, хоча про час розгляду справи повідомлявся належним чином, та не надав заяв про розгляд справи без участі його представника. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. ст. 1058, 1060 ЦК України за договором банківського вкладу одна сторона, що прийняла від другої сторони або для неї грошову суму, що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї на умовах та в порядку, встановлених договором; за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад на першу вимогу вкладника та умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Судом встановлено, що сторонами був укладений договір банківського вкладу, за яким були визначені періоди сплати відсотків кожного тижня. Також п. 2.4 визначено, що сума вкладу повертається в один із строків визначених п.п. 1.1.1-1.1.13 договору. Так як позивачу терміново необхідні були кошти 6 лютого 2015 року він звернувся до відповідача з вимогою про повернення вкладу, що відповідало вимогам п. 2.9 договору, за яким після закінчення будь-якого строку, визначеного п.п.1.1.1-1.1.13, або при настанні інших обставин, визначених законодавством чи цим договором, кошти повертаються клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівки чи перерахування її на його поточний рахунок, а дія договору припиняється. Проте банк в порушення вимог договору відмовився повернути позивачу кошти, мотивуючи відсутністю в банку валютних коштів. При цьому він жодного разу не виконав умов договору щодо потижневої сплати процентів, а також після закінчення строку дії договорів також не провів з позивачем повного розрахунку. Регулювання відносин банку з клієнтами здійснюється відповідно до вимог ст. 55 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» в тому числі законодавством України та угодами між ними. За ст. ст. 651-653 ЦК України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором, у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. Відповідно до п.п.2.9, 2.11 вказаного договору його дія припиняється з поданням клієнтом заяви про його розірвання в один зі строків, передбачених 1.1.1-1.1.13 та не поданням заяви про його припинення після закінчення строків, встановлений цими пунктами договору. 6 лютого 2015 року позивачем була подана заява про повернення депозиту та всіх належних йому сум з розірванням спірного договору, тобто клієнт визначився зі своїми намірами щодо депозиту та подав таку заяву відповідно до умов договору. Після настання строків, визначених п.п.1.1.1-1.1.13, та на час вирішення спору по суті судом позивачем не була подана заява про згоду на продовження дії договору на тих же умовах і він не відмовився від позовних вимог, на яких наполягав і в судовому засіданні. Таким чином ним остаточно прийнято рішення про розірвання договору та отримання від банку належних йому коштів. Так як заяви про припинення дії договорів ним були подані 6 лютого 2015 року, а банк продовжує до цього часу користуватися його коштами, вимоги позивача щодо стягнення відсотків за таке користування відповідно до їх розмірів, встановлених договорами, підлягають задоволенню за період з 3 лютого по 4 травня 2015 року. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити йому борг з урахуванням 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом чи договором. В зв'язку з цим позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача по кожному договору 3% річних за період з 5 травня по 4 червня 2015 року включно, які також підлягають задоволенню. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то вони задоволенню не підлягають, оскільки правовідносини між сторонами визначені умовами договору, в тому числі і в частині відповідальності сторін, і такого її виду не передбачають. Разом з тим повинні бути задоволені вимоги щодо відшкодування витрат за надання позивачу правової допомоги, проте в сумі 2000 грн. з урахуванням кількості судових засівань та їх тривалості, затрат часу на підготовку уточнених позовних вимог. Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду і рішення постановлено на його користь, ці витрати по справі підлягають стягненню на користь держави з відповідача відповідно до курсу валют, встановленого Нацбанком України на день винесення рішення. На підставі ст. ст. 215, 321, 651-653, 1058, 1060 ЦК України, ст. 55 ЗУ „Про банки та банківську діяльність,

Outcome: approved