Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

30 вересня 2016 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах, з урахуванням уточнень від 02.03.2017 року, позивач просить: визнати за ним, [PERSON], право на користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з часу реєстрації шлюбу - 10.11.2000 року проживає в квартирі [ADDRESS] разом зі своїм неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], дружиною [PERSON] та мамою дружини - [PERSON], яка отримала квартиру в 1964 році та була її наймачем. Квартира є неприватизованою та перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва у Шевченківському районі. Після смерті дружини та її матері, позивач разом з сином залишилися проживати у квартирі та сплачували комунальні послуги. Окрім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2012 року та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27.09.2012 року встановлено факт його проживання в квартирі на законних підставах з 10.11.2000 року, тобто з часу реєстрації шлюбу. Зазначає позивач, що іншого житла він не має. Разом з тим, в ухвалі Київського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 року зазначено, що для реєстрації особи однією з вимог є подання документів, що підтверджують право на проживання в житлі. На думку позивача, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2012 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 27.09.2012 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2015 року є належними, допустимими доказами, які підтверджують факт його законного набуття права на користування квартирою, що, в свою чергу, надає йому право на реєстрацію місця проживання у квартирі. Позивач, який водночас є законним представником третьої особи - [PERSON], в судове засідання не з'явився, подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, направив до суду клопотання про слухання справи у його відсутність та просить прийняти рішення на підставі наявних матеріалів справи. Інші сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Тому суд у відповідності до положень статті 169 ЦПК України продовжив розгляд справи у відсутність сторін. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 листопада 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER]. Від шлюбу [INFO] у них народився син [PERSON], як вбачається із свідоцтва про народження. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 15 листопада 2007 року Серія [NUMBER]. В травні 2011 року [PERSON] (рідний брат померлої [PERSON].) звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, в якому просив виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Крім того, просив усунути пошкодження в квартирі, нанесені ним в результаті несанкціонованого ремонту без дозволів та погоджень, відновити стіни санвузлу, встановити демонтований дверний блок, просив зобов'язати [PERSON] сплатити у встановленому законом порядку надавачам послуг 50 % вартості житлово-комунальних послуг, які нараховувалися в період його проживання в квартирі з січня 2008 року по 31 березня 2011 року в розмірі 9 096,05 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2012 року, відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про примусове виселення із самовільно захопленої квартири, зобов'язання здійснити певні дії та стягнення моральної шкоди. Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, [PERSON] подав апеляційну скаргу. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 вересня 2012 року, апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16 травня 2012 року змінено, вирішено виключити з мотивувальної частини рішення посилання на ч.2 ст.160 СК України та вважати спір вирішеним на підставі ст.116 ЖК України, в іншій частині рішення залишено без змін. Вищевказаними рішеннями було встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], його син [PERSON], та неповнолітній [PERSON], 2001 р.н., який є сином покійної сестри позивача. Також встановлено, що в квартирі проживає батько неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] Подружжя після шлюбу проживало у спірній квартирі разом із матір'ю дружини. Наприкінці 2007 року основний наймач спірного приміщення [PERSON] та [PERSON] померли. Так же рішеннями встановлено, що [PERSON], уклавши шлюб з [PERSON] поселився до спірної квартири за згодою основного наймача - матері дружини [PERSON] Як встановлено в судовому засіданні, на підставі вказаних рішень позивач звернувся до Шевченківського районного відділу ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві із заявою про реєстрацію свого місця проживання за адресою: [ADDRESS]. Листом Шевченківського районного відділу ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві від 16 грудня 2014 року, [PERSON] відмовлено у реєстрації місця проживання у зв'язку з відсутністю підстав на реєстрацію. В подальшому [PERSON] звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Шевченківського РВ ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення Шевченківського РВ ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві про відмову в реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та зобов'язання Шевченківського РВ ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві зареєструвати [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 лютого 2015 року у задоволенні позову [PERSON] до Шевченківського РВ ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії відмовлено. Не погоджуючись з постановою суду, [PERSON] було подано апеляційну скаргу. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду м. Києва від 02 червня 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, постанову Київського Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2015 року залишено без змін. Вказаними рішеннями встановлено, що в 2007 році [PERSON] та її дочка [PERSON] померли, тому у квартирі [ADDRESS] [PERSON] залишився проживати разом зі своїм малолітнім сином. Відповідно до ч. 3 статті 61 ЦК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Стаття 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Водночас згідно з положеннями статті 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до статті 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Стаття 9 ЖК УРСР передбачає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як вбачається із довідки про зареєстрованих в квартирі від 22.02.2017 року №439, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] (син) 1970 р.н. (з 1990 року), [PERSON] (онук з 2011 року) 2000 р.н., [PERSON] (онук з 2001 року) 2001 р.н.. Особовий рахунок відкритий на [PERSON], що зазначена, як померла. Також в судовому засіданні встановлено, що саме позивач сплачує за житлово-комунальні послуги. Отже, так як судовими рішеннями встановлено факт проживання позивача разом зі своїм сином в квартирі [ADDRESS], вселення позивача відбулось за згодою наймача, це приміщення є постійним місцем їх проживання, позивач несе тягар утримання майна, письмовими угодами не встановлювався порядок користування квартирою. В той же час в судовому засіданні не встановлено факту самовільного зайняття житлового приміщення позивачем. Враховуючи всі обставини справи у їх сукупності, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved