Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

30.03.2016 позивачка звернулася до суду з вищеназваним позовом, у якому просила суд визнати незаконними дії відповідача щодо безпідставного звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України та скасувати розпорядження міського голови №104 від 31.12.2015 як таке, що є незаконним; поновити на роботі в Карлівській міській раді з дня незаконного звільнення; зобовязати відповідача протягом трьох календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили внести відповідний запис до трудової книжки, скасувавши запис про звільнення; стягнути з відповідача на її користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 5796 грн. за кожен місяць; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 5 796 грн. Ухвалою суду від 04.10.2017 за заявою представника позивачки залишено без розгляду позовні вимоги в частині вимог про визнання незаконними дій відповідача щодо безпідставного звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України та скасування розпорядження міського голови №104 від 31.12.2015 як таке, що є незаконним; зобовязання відповідача протягом трьох календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили внести відповідний запис до трудової книжки, скасувавши запис про звільнення. В обґрунтування позову позивачка послалася на те, що 29.10.2013 була прийнята на роботу прибиральницею службових приміщень Карлівської міської ради. 29.02.2016 розпорядженням міського голови звільнена з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає звільнення незаконним, оскільки скорочення чисельності або штату в апараті ради не відбулося, кількість працівників після внесення змін до штатного розпису не змінилась. Міський голова вийшов за межі наданих йому законодавством повноважень, прийнявши розпорядження міського голови про зміни до структури апарату ради від 31.12.2015 №104, яким передбачена ліквідація певних посад, в тому числі прибиральниці службових приміщень, без рішення сесії ради, а також вказав на необхідність попередження працівників про зміни у структурі ради та можливе вивільнення. Сесією міської ради 25.12.2015 не приймалось рішення про скорочення чисельності або штату, бо рішенням сесії затверджено структуру апарату з тією ж чисельністю. Також міським головою порушено ст. 57 Регламенту роботи Карлівської міської ради, згідно якої кількісний та якісний склад апарату ради за поданням міського голови затверджується сесією ради. Окрім того, порушено вимоги ч.1 ст. 49-2 КЗпП, так як про наступне вивільнення її персонально попереджено не було. Порушено вимоги ч.2 ст. 49-2 КЗпП України, так як не враховано її переважне право залишення на роботі, так як на її місці прибиральницею в цей час працює інша людина. Незаконним звільненням їй завдано моральної шкоди, яка полягає у тяжкому психологічному шоці у момент, коли дізналася про звільнення без попередження через недовіру відповідача до неї; в переживаннях з приводу розуміння цілковитої незаконності, необґрунтованості дій відповідача; у нехтуванні відповідачем її законними правами; у використанні відповідачем свого домінуючого становища, що призвело до порушення її прав. Незаконним звільненням відповідач принизив її, позбавивши права на повагу особистої гідності, справедливе і шанобливе ставлення до себе з боку керівників. Внаслідок цього вона перебуває в депресивному стані, розуміючи відсутність роботи у регіоні з таким же рівнем заробітної плати. Моральну шкоду оцінює в розмірі середньомісячної заробітної плати. У судове засідання позивачка не зявилась, надала повноваження на представництво її інтересів представнику. Представник позивачки у судовому засіданні підтримав позов, надав пояснення, аналогічні викладеному в позові, доповнивши, що розпорядження міського голови від 31.12.2015, де зазначений список попереджених працівників, позивачка не читала, а лише підписала, тобто позивачка не була персонально попереджена про майбутнє вивільнення. Скорочення чисельності або штату працівників не відбулося, оскільки чисельність як до, так і після скорочення склала 20 посад. Обовязки прибиральниці службових приміщень на цей час за договором виконує інша людина, тобто відбулось не скорочення посади прибиральниці, а зміна істотних умов праці. Позивачку могли б звільнити, якби вона не погодилась з такою зміною істотних умов праці. Однак їй запропоновано це не було. Позивачка має професійно-технічну освіту та за кваліфікацією не могла претендувати на наявні на той час у раді вакантні посади. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що на підставі рішення сесії від 25.12.2015 та розпорядження міського голови від 31.12.2015 відбулись зміни в організації виробництва та праці апарату міської ради, внаслідок чого було ліквідовано певні посади та введено нові. Посада прибиральниці службових приміщень у штаті була одна та вказаним розпорядженням ліквідована. З 01.03.2016 у штатному розкладі ради посада прибиральниці відсутня, тобто відбулось скорочення штату. Функції прибирання приміщень виконуються особою за цивільно-правовою угодою, що є оптимальним для ради, бо особа має певний обсяг робіт, який виконує у зручний для обох сторін час та не підпорядковується Правилам внутрішнього трудового розпорядку. Отримує оплату відповідно до обсягу роботи. Позивачку було попереджено про наступне вивільнення за 2 місяці, про що свідчить її особистий підпис на розпорядженні міського голови від 31.12.2015, пунктом 4 якого передбачено повідомити працівників про зміни до структури апарату ради, ліквідацію посад та можливе вивільнення. Переважне право на залишення на роботі позивачки не порушено, бо посада прибиральниці була лише одна. Можливості переведення позивачки на іншу роботу не було, бо іншої відповідної посади в апараті ради не було. Представник третьої особи заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що міський голова діяв на підставі рішення сесії від 25.12.2015, яке не оскаржено та не скасовано. Права позивачки порушено не було, так як відбулось скорочення посади прибиральниці. Суд, вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до записів у трудовій книжці позивачки 29.10.2013 [PERSON] була прийнята на роботу на посаду прибиральниці службових приміщень Карлівської міської ради; 29.02.2016 звільнена з посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.8). Розпорядженням міського голови №31 від 29 лютого 2016 року відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України звільнено позивачку із займаної посади з 29.02.2016 (а.с.9). Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до\~ст.5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, прийняття власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв'язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією. Скорочення чисельності та скорочення штату - це різні поняття. Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату - зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися (Розяснення Міністерства юстиції України від 25.01.2011). Відповідно до ст. 16 ч.1, ст. 54 ч.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції Закону на день звільнення позивачки 29.02.2016) органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. \~Сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад. Згідно п.5, 6 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання затвердження за пропозицією сільського, селищного, міського голови структури виконавчих органів ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів відповідно до типових штатів, затверджених Кабінетом Міністрів України, витрат на їх утримання; утворення за поданням сільського, селищного, міського голови інших виконавчих органів ради. Рішенням другої сесії сьомого скликання Карлівської міської ради від 25 грудня 2015 року «Про затвердження штатного розпису працівників апарату міської ради на 2016 рік» в звязку з виробничою необхідністю та раціональним використанням робочого часу працівниками апарату управління міської ради з 01.03.2016 створено наступні відділи: відділ фінансово-господарського забезпечення, відділ будівництва, архітектури і ЖКГ, відділ земельних ресурсів, юридичний відділ, загальний відділ; затверджено штатний розпис працівників апарату управління міської ради на 2016 рік у кількості 20 штатних одиниць з 01.01.2016, який відповідає розпису, який діяв станом на 25.12.2015, та затверджено штатний розпис у кількості 20 штатних одиниць з 01.03.2016, який передбачає виведення пяти посад та введення пяти нових посад (а.с.21-22). На виконання рішення сесії міської ради від 25.12.2015 міським головою видано розпорядження №104 від 31.12.2015 (а.с.24-25), яким з 01.03.2016 у звязку з виробничою необхідністю та раціональним використанням робочого часу працівниками апарату управління міської ради ліквідовано посади: спеціаліста І категорії по звязках з громадськістю, спеціаліста І категорії з юридичних питань, спеціаліста І категорії з економічних питань, прибиральниці, головного бухгалтера; введено посади: спеціаліста І категорії по інформаційній політиці та комунікаціях з громадськістю, начальника юридичного відділу, начальника загального відділу, начальника відділу фінансово-господарського забезпечення, інспектора з благоустрою; створено відділи: відділ фінансово-господарського забезпечення, загальний відділ, юридичний відділ. Отже, відповідачем дотримано процедуру внесення змін до штатного розпису апарату ради. При цьому відповідачем проведено зміни в організації праці апарату управління ради шляхом створення відділів, ліквідації посад та введення нових. Посилання представника позивачки на те, що сесія ради не приймала рішення про скорочення чисельності або штату працівників, так як рішенням від 25.12.2015 лише внесено зміни до штату при незмінній чисельності працівників, є безпідставними, оскільки саме процедурою затвердження штатного розпису зі змінами здійснюється відповідно до законодавства скорочення численності або штату працівників. Зазначеними вище актами проведено скорочення штату апарату управління ради, оскільки виведено посади трьох спеціалістів І категорії, головного бухгалтера та прибиральниці, а введено три посади з організаційно-розпорядчими функціями (начальник відділу), посаду інспектора з благоустрою, яка була відсутня у штаті, тощо. Тобто аналіз виведених та введених одиниць свідчить про наявність змін в організації праці апарату, а не про фактичне перейменування посад. Частиною другою статті 40 КЗпП України\~встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. За положеннями частини першої та третьої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Виходячи з вимог статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про вивільнення конкретного працівника протягом двох місяців роботодавець повинен запропонувати йому всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади. Згоду на переведення на іншу роботу працівник підтверджує письмовою заявою про таке переведення. Пунктом 4 розпорядження міського голови від 31.12.2015 №104 зазначено попередити всіх працівників апарату управління міської ради про зміни до структури апарату міської ради, ліквідацію посад та можливе вивільнення. Позивачка ознайомлена з цим розпорядженням, про що свідчить її особистий підпис від 31.12.2015. Достовірність підпису на розпорядженні представником позивачки не заперечується. Посилання представника позивачки на те, що позивачка не була персонально попереджена про можливе вивільнення внаслідок скорочення штату, спростовується її особистим підписом у розпорядженні. Так, законодавство не містить вимог щодо викладення персонального попередження про можливе вивільнення окремим документом. Розпорядження голови містило посилання щодо попередження про ліквідацію посад та можливе вивільнення, з чим була ознайомлена позивачка особисто під підпис. З 31.12.2015 по 29.02.2016 в штатному розкладі апарату міської ради були відсутні вакантні посади, на які б за кваліфікаційними вимогами могла б претендувати позивачка, що визнано сторонами. Посада прибиральниці службових приміщень була єдиною у штатному розкладі, тому положення щодо переважного права залишення на роботі, передбачені ст. 42 КЗпП України, у даному випадку не застосовуються. Профспілкова організація у Карлівській міській раді відсутня. Дані щодо членства позивачки у профспілці суду не надано. Посилання представника позивачки на те, що обовязки прибиральниці службових приміщень на цей час за договором виконує інша людина, тобто відбулось не скорочення посади прибиральниці, а зміна істотних умов праці, є безпідставними, оскільки за поясненнями представника відповідача функції з прибирання приміщень з 01.03.2016 виконуються за цивільно-правовим договором. Так, відповідно до ч.3, 4 ст.32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за\~пунктом 6 статті 36цього Кодексу. Зі змісту наведеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці має місце при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Тобто, при зміні істотних умов праці посада за певною професією чи спеціальністю залишається у штатному розкладі підприємства, між працівником (за його згоди) та роботодавцем продовжуються трудові правовідносини, але за інших істотних умов. У такому випадку на працівника поширюються гарантії, встановлені КЗпП України. У цій справі посада прибиральниці службових приміщень була скорочена (ліквідована). Передача юридичною особою функцій з прибирання приміщень у площину цивільно-правових відносин, за відсутності ознак удаваності договору (суду такі дані не повідомлялись), не суперечить чинному законодавству. За таких обставин зміна істотних умов праці прибиральниці не мала місце, оскільки посада ліквідована, трудові відносини припинено. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що в апараті міської ради дійсно відбулось скорочення, в тому числі посади прибиральниці службових приміщень. Вимоги ст. ст. 42, 44, 49-2 КЗпП України при вивільненні позивачки позивачем не порушено, отже підстави для поновлення позивачки на роботі відсутні. Враховуючи відсутність встановленого судом порушення законодавства при звільненні позивачки, не підлягають задоволенню також вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Також суд зазначає, що тривалість судового розгляду цієї справи обумовлена неможливістю автоматизованого розподілу позовної заяви через відсутність у суді з 08.09.2016 суддів, які б мали повноваження на здійснення судочинства. На підставі викладеного, ст. ст. 40 ч.1 п.1, 42, 49-2 КЗпП України,

Outcome: dismissed