Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

29 січня 2016 року [PERSON] звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач в позовній заяві та у судовому засіданні посилалась на те, що вони з відповідачем одружені з 15 жовтня 2011 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає та знаходиться на утриманні позивача. З 2013 року відносини між позивачем та відповідачем погіршилися з причин частих сварок та скандалів, а з 2014 року сімя фактично розпалася та було припинено сумісне проживання та ведення суспільного господарства. Враховуючи вищевикладене, позивач зберігати шлюб з відповідачем не бажає, вважає, що збереження шлюбу не можливе та суперечить її інтересам, тому позивач звернулась до суду та просила суд шлюб розірвати (а.с. 3). Позивач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15 жовтня 2011 року, шлюб зареєстровано Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 678, від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про одруження та копією свідоцтва про народження, наявними в матеріалах справи (а.с. 4, 5). Також у судовому засіданні встановлено, що з 2014 року сімя фактично розпалася та було припинено сумісне проживання сторін та ведення ними суспільного господарства, тому сторони зберігати сімю не бажають й вважають, що це не можливо, а також суперечить їхнім інтересам, дані обставини підтверджуються поясненнями сторін у судовому засіданні (а.с. 13). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного Кодексу України. Згідно ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд при розгляді справи про розірвання шлюбу з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини, та приймаючи до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені з 2014 року та з цього часу відносини між подружжям по справі не поновлювались, зберігати шлюб позивач не бажає й вважає, що це неможливо та суперечить їх інтересам, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Приймаючи до уваги висловлене позивачем в судовому засіданні бажання змінити своє прізвище після розірвання шлюбу на дошлюбне, суд вважає за необхідне у відповідності до ст.113 СК України, ст.ст.8, 235 ЦПК України прізвище позивача, змінене нею при реєстрації шлюбу з відповідачем, після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне «Сташевська». Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу, суд на підставі ст. 88 ЦПК України приймає до уваги результат вирішення справи, та вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок повернення судових витрат суму у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved