Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

30.10.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 20.10.2008 року у розмірі 25096,21 грн. та судовий збір в сумі 1600,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 20.10.2008 року був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав, у звязку з чим станом на 30.09.2017 року має заборгованість 25096,21 грн., яка складається з: 2762,44 грн. заборгованість за кредитом, 20900,62 грн. відсотки за користування кредитом, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1183,15 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно, обєктивно оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до діючого законодавства, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і приписами ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як вбачається із анкети-заяви [PERSON] від 20.10.2008 року, вона містить пункт наступного змісту: «Я оєнайомився і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані мені дл ознайомлення у письмовому вигляді. Своїми діями я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, а також його місцезнаходження» (а.с.6). Таким чином, під час укладення договору б/н від 20.10.2008 року були дотримані вимоги як частини 1, так і частини 2 ст. 207 ЦК України, оскільки всі умови договору викладені у письмовій формі на паперових носіях, а сам договір скріплений підписами обох сторін. З врахуванням наведеного, вказаний вище кредитний договір складається із заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг. Позичальникові були запропоновані саме такі умови кредитного договору і відповідач з ними погодився шляхом підписання відповідної заяви позичальника. Отже, доведеним є факт, що 20.10.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 1000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткових рахунок (а.с. 8 - 13). Зокрема, судом встановлено, що пунктом 3.2 Умов та Правил надання банківських послуг, сторони погодили, що після отримання Банком від Клієнта необхідних документів, а також Заяви, [PERSON] здійснює перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і Клієнт надає Банку право у будь який момент змінити (зменшити, збільшити анулювати) кредитний ліміт Також пункт 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачає, що підписання даного договору є прямою та безумовною згодою Клієнта стосовно прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Таким чином, рішення про розмір кредитного ліміту банк приймає вже після підписання заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 6.5 Умов\~ та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, за відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно\~ п. 8.6 Умов\~ та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн . + 5% від суми позову. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобовязання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Таким чином, з позовної заяви вбачається, що відповідач не виконав взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином, в результаті чого станом на 30.09.2017 року утворилася заборгованість у розмірі 25096,21 грн., яка складається з: 2762,44 грн. заборгованість за кредитом, 20900,62 грн. відсотки за користування кредитом, 250,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1183,15 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню сплачені позивачем і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1489,45 грн.

Outcome: approved