Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

30.10.2018 року до Заводського районного суду міста Миколаєва звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому посилаючись на те, що Позивачці 75 років, вона не працює, отримує мінімальну пенсію за віком, інших джерел доходів не має. Позивач страждає на тяжкі хронічні захворювання, має потребу в лікуванні та в придбані необхідних ліків,на підставі чого просить щомісячно утримувати з відповідача [PERSON] кошти на утримання матері [PERSON] у розмірі 1000 грн., починаючи з 30.10.2017 року до зміни матеріального та сімейного стану сторін. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач [PERSON] є єдиним сином який матеріальну допомогу не надає та відмовляється надавати. Відповідач має постійне офіційне місце роботи має стабільне джерело доходу. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] зявилися до судового засідання, підтримав позовні вимоги. Представник [PERSON] надав пояснення, аналогічні змісту предявленого позову. Зазначив, що відповідачка в силу віку та стану здоровя потребує матеріальної допомоги, яку її син,\~відповідач у справі, зобовязаний та має можливість надавати. Відповідач\~[PERSON] позовні вимоги не визнав, надавши письмові заперечення. В обґрунтування заперечень [PERSON] зазначив, що сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обовязку надання їм утримання, оскільки стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. [PERSON] є дитиною війни, має пільги, на сплату комунальних послуг, отримує пенсію в сумі близько 1800 грн. на місяць. [PERSON] в свою чергу є інвалідом ІІІ групи витрачає значні кошти на лікування щомісяця відтак додатково сплачувати ще 1000 грн. на утримання матері не має можливості. Крім того, після смерті батька, відповідач від своєї частки у спадщині на квартиру за адресою: [ADDRESS] на користь матері, що саме по собі було значною матеріальною допомогою матері. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1, ч. 3, п. 2 ч. 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно\~ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обовязку утримувати матір, батька та обовязку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обовязків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки. Відповідно до\~ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не предявлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно пункту 21\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, розяснено, що обовязок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У звязку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких предявлено позов про стягнення аліментів, зобовязаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обовязків щодо них (ст. 204 СК України). Згідно з ч. 2\~ст. 205 СК України\~при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не предявлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Судом встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження актовий запис №2113 та серією ІІ-АВ №450854. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Позивачка є непрацездатною, оскільки досягла пенсійного віку, що підтверджено посвідченням серії АIV №647489, виданим Управлінням Пенсійного фонду України Центральному районі міста Миколаєва 22 листопада 2004 року, а також позивачка є дитиною війни про що є відмітка у пенсійному посвідченні. Згідно долученої до матеріалів справи медичної довідки № 258 від 25.04.2018 року, позивачка має низку захворювань, витрати на лікування яких є обєктивно передбачуваними. Відповідно до інформації Центрального обєднаного УПФУ м. Миколаєва Миколаївської області від 27/04/2018р., розмір пенсії позивачки складає 2282,93 грн., відповідач отримує пенсію по інвалідності в розмірі 145200 грн. Крім того, як свідчать відомості Центрального обєднаного УПФУ м. Миколаєва Миколаївської області, за 2017 рік відповідач отримав крім пенсії дохід 47548,13 грн., а за три перші місяці 2018 року - 13595,92 грн. Таким чином, з урахуванням наведених даних щодо стану здоровя та рівню доходу позивачки вона є такою, що потребує матеріальної допомоги. Згідно довідки форми №3 (№955 від 19.10.2017 року) [PERSON] проживає за адресою: [INFO]. Відповідач\~[PERSON] є інвалідом ІІІ групи, що підтверджується довідкою серії 73-БЛ №241940. Також відповідач працює на посаді слюсаря експлуатації та обслуговування кисневих установок Миколаївської обласної дитячої клінічної лікарні Миколаївської обласної ради. Вквітні 2018 року отримав дохід за виконану роботу в сумі 4833,25 грн, а в травні 2018 року - 5865,94 грн. Таким чином, сукупністю досліджених судом доказів встановлено, що позивачка є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги, а відповідач у справі з урахуванням його матеріального та сімейного стану зобовязаний та має можливість надавати таку допомогу. Підстави для звільнення відповідача від обовязку утримувати матері відсутні. При цьому суд виходить з фактичного матеріального стану сторін на момент розгляду справи. Відмова відповідача від спадщини, яка йому належала, не є підставою для звільненні від обов'язку утримувати матір. З урахуванням обсягу щомісячного доходу відповідача, який також є інвалідом 3 групи, розміру доходу позивача, суд приходить до висновку, що відповідач зобовязаний і має можливість сплачувати на користь позивача аліменти на його утримання у розмірі 300 гривень щомісяця, починаючи з дати подання позову, тобто з 30.10.2017 року. Відповідно до ст. 141\~ ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 211,44 грн. (704,80 : 1000грн. х 300 грн).

Outcome: partial