Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

29 квітня 2016 року, представник позивача [PERSON], - [PERSON] (договір про надання правової допомоги та консультаційних послуг від 28 січня 2015 року (а.с.15), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2243 (а.с.16), звернувся до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із вищеназваним позов. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач [PERSON] тривалий час переносить душевні страждання та переживання по вині підприємства, - відповідача у звязку зі смертю її батька, - [PERSON]. Вказує, що причиною смерті батька позивача був нещасний випадок на виробництві, внаслідок невиконання правил безпеки згідно нормативних актів з охорони праці посадовими особами відповідача, зокрема старшим майстром дільниці газо очистки газового цеху [PERSON] та начальником газового цеху [PERSON] Посилався на ті обставини, що внаслідок смерті батька позивач [PERSON] переносить тяжкі моральні та фізичні страждання. Позивачу постійно не вистачає спілкування із батьком, його турботи, уваги. Вона втратила найцінніше в своєму житті. На підставі викладеного представник позивача просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, та винести рішення, котрим в рахунок відшкодування моральної шкоди, у звязку зі загибеллю батька на виробництві, стягнути з відповідача, - ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» на користь позивача [PERSON], - 220 000,00 гривень. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, скориставшись в порядку ст.38 ЦПК України, правом на представництво. Присутній у судовому засіданні представник позивача [PERSON], - [PERSON] надав пояснення в обґрунтування позовних вимог, підтримав їх у повному обсязі з підстав та мотивів викладених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Присутня у судовому засіданні представник відповідача, - ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг», - [PERSON] (довіреність №14-414юр. від 12 жовтня 2016 року (а.с.55), проти заявлених позовних вимог заперечувала у повному обсязі вважаючи їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а розмір моральної шкоди завищеним, та нічим необґрунтований, з приводу чого надала до суду відповідні письмові заперечення на позовну заяву (а.с.48-50). Вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступних висновків. Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Судом встановлено, що позивач [PERSON] (а.с.11, 12, 13) є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 499434 від 27 січня 1976 року, та свідоцтвом про шлюб позивача серії ІV-КИ № 455761, на підставі якого остання змінила прізвище з дівочого на «Єременко» (а.с.10). Згідно зі свідоцтва про смерть серії І-КИ № 314715, виданого 17 листопада 1994 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого РВК м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, [PERSON] помер 11 листопада 1994 року у віці 41 років, про що зроблено відповідний актовий запис № 1807 (а.с.3). Матеріалами справи підтверджується, що [PERSON], під час настання нещасного випадку, а саме отруєння доменним газом, працював на майданчику обслуговування газопроводу чистого доменного газу, газо очистки №4 газового цеху Криворізького державного металургійного комбінату «Криворіжсталь», правонаступником якого є відповідач (а.с.4-9). Згідно з пунктом 11.3 [PERSON] № 75/2 про нещасний випадок від 22 листопада 1994 року (форма Н-1), причиною настання нещасного випадку стала незадовільна організація роботи виражена в допущенні людей для виконання робіт групи газонебезпеки без оформлення наряду, - допуску без наявності газорятувальника і не застосувавши отриманої газозахисної апаратури (а.с.4 зворот). Також з акту вбачається, що винними в нещасному випадку, який стався з батьком позивача у справі є робітники підприємства відповідача, - [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.7 зворот). Суд, враховуючи положення ст.5 ЦК України, а також пункт 4 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, до спірних правовідносин застосовує норми ЦК УРСР, які діяли на момент їх виникнення. Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об'ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов'язків. Згідно зі ст.450 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), організації, діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов'язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, відповідно до ч.2 ст.456 ЦК УРСР в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. На час нещасного випадку і виниклих у звязку з цим правовідносин діяли і були чинними Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі, - Правила). Згідно п.8 Правил у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди (одержання частини втраченого заробітку) мають особи, які перебували на утриманні померлого, або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. При цьому, до вимог, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст.83 ЦК України УРСР 1963 року не застосовуються (п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди). Окрім того, з набранням чинності ЦК України 2004 року позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (п.3 ч.1 ст.268 ЦК України). Відповідно до роз'яснень, викладених у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень та у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач, - ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» повинен виплатити позивачу моральну шкоду, правові підстави для стягнення якої визначені ст.ст.441, 450, 456 ЦК УРСР. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «АрселорМіттал [PERSON] Ріг» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку із смертю батька встановлений в судовому засіданні, підтверджується матеріалами справи. Позивач переносить моральні страждання, що позбавляє її нормальних життєвих зв'язків та вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що внаслідок смерті батька у позивача порушено звичайний для неї спосіб життя, втрата близької людини, вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя, оскільки померлий, за життя, був для неї опорою, моральною підтримкою, вона змушена переносити нервові потрясіння та душевні страждання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації з урахуванням наступного. Позивач оцінює заподіяну моральну шкоду в 220 000,00 гривень. Однак, всупереч положень ст.ст.57-61 ЦПК України, позивач не надала суду доказів того, чому саме такий розмір матеріальної компенсації моральної шкоди вона вимагає до відшкодування. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди в зв'язку зі смертю батька, суд враховує, характер та обсяг її душевних, психічних страждань, в зв'язку зі смертю близької людини, враховує той факт, що дійсно на момент смерті батька позивачу виповнилось лише 18 років і вона була у нього на утриманні, вину підприємства, - відповідача в смерті [PERSON] та завданні позивачу немайнової (моральної) шкоди, наслідки викликані заподіяною шкодою, - смерть найбільш близької людини, перенесені і по теперішній час душевні страждання та переживання, тривалість перенесених страждань, зміни в житті викликані смертю батька. Враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, незворотність втрати, істотність вимушених змін у її життєвих, а також конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька, підлягає 36 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які вона пережила та переносить на теперішній час, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial