Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

31 липня 2015 року позивач звернувся до відповідача з вказаним позовом посилаючись на те що між сторонами існували трудові відносини і [PERSON] працював у ТОВ «ФК «АФ-Пятихатська» (правонаступником якого є ТОВ «ФК «Інгулець») футболістом з 01.07.2014 року згідно наказу №10. З ним цього ж дня було укладено контракт. Трудові відносини між сторонами були припинені 24.07.2015 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважних причин). Посилаючись на порушення [PERSON] умов п. 7.4 контракту (дострокове розірвання контракту з вини працівника) позивач просив стягнути з нього 100000 грн. компенсації клубу, що передбачено контрактом. Також позивач посилався на те, що в період трудових відносин між сторонами [PERSON] отримував від позивача позики на загальну суму 26800 грн., що підтверджується витягами з протоколів засідання дирекції позивача та видатковими касовими ордерами. Строк повернення позик визначався строком дії контракту. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договорами позики в розмірі 26800 грн. В судове засіданні представник позивача не зявився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. В ході судового розгляду позивач уточнив позовні вимоги. Просив не розглядати позовні вимоги в частині стягнення з відповідача компенсації за порушення умов контракту, а розглядати лише позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором позики на суму 26800 грн. Уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у позові. Зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «ФК «Інгулець» про визнання незаконним та скасування п. 3 наказу та визнання запису про його звільнення за прогули недійсним футбольний клуб не визнав, просив у його задоволенні відмовити. Справу просив розглядати у його відсутність. [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав в звязку з його безпідставністю. Пояснив що підпис на наданому суду контакті виконано не ним і він є сфальсифікованим. Крім того, укладення з ним як футболістом-аматором контракту суперечить чинному законодавству і контракт є недійсним. Щодо стягнення з нього заборгованості за договором позики зазначив, що жодних правовідносин позики між сторонами не існувало та не існує, ніяких грошових коштів в якості позики від клубу не отримував. Заперечив, що підписи в графі одержувача у наданих клубом видаткових касових ордерах виконано ним, вважає вказані документи також сфальсифікованими. Для перевірки вказаних обставин просив суд призначити по справі судову почеркознавчу експертизу. В подальшому заявою просив зустрічний позов залишити без розгляду, а судовий розгляд просив здійснювати у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення [PERSON], суд приходить до наступних висновків. Факт перебування сторін у трудових відносинах у період з 01.07.2014 року по 24.07.2015 року ними визнавався тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Крім того, вказаний факт підтверджується копіями наказу №10 від 01.07.2014 року по ТОВ «ФК «АФ-Пятихатська» про прийняття [PERSON] на роботу, копією наказу №17-к від 24.07.2015 року по ТОВ «ФК «Інгулець» про звільнення [PERSON] з роботи, копією трудової книжки Серія АХ №920238 [PERSON] З видаткових касових ордерів вбачається, що [PERSON] видавалися грошові кошти. Так з видаткового касового ордеру №55 від 15 серпня 2014 року вбачається, що [PERSON] в якості фін.допомоги видано 9000 грн. З видаткового касового ордеру №31 від 26 лютого 2015 року вбачається, що [PERSON] в якості зворотної фіндопомоги видано 3700 грн. З видаткового касового ордеру №65 від 30 березня 2015 року вбачається, що [PERSON] в якості зворотної фіндопомоги видано 3700 грн. З видаткового касового ордеру №84 від 30 квітня 2015 року вбачається, що [PERSON] в якості зворотної фіндопомоги видано 3700 грн. З видаткового касового ордеру №116 від 30 травня 2015 року вбачається, що [PERSON] в якості зворотної фіндопомоги видано 6700 грн. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. [PERSON] факт отримання від ТОВ «ФК «АФ-Пятихатська» чи ТОВ «ФК «Інгулець» будь-яких грошових коштів в якості позики заперечував. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідно до ч. 1-2 ст. 207 ЦК України (в редакції на 06.06.2015 року), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Як вбачається з висновку судової почеркознавчої експертизи №1226 від 18.05.2016 року підписи від імені [PERSON] в графі «підпис одержувача» видаткових касових ордерів №55 від 15.08.2014, №31 від 26.02.2015, №65 від 30.03.2015, №84 від 30.04.2015 виконані не [PERSON], а іншою особою. Відповісти на питання, чи виконаний підпис від імені [PERSON] в графі «підпис одержувача» видаткового касового ордера №116 від 30.05.2015 року [PERSON] або іншою особою, не представилося можливим по причинам, вказаним в дослідницькій частині висновку експерта. Таким чином судом встановлено, що надані позивачем документи (видаткові касові ордери) не підтверджують існування між ТОВ «ФК «АФ-Пятихатська» чи ТОВ «ФК «Інгулець» та [PERSON] правовідносин позики. Позивачем в порядку ст.ст. 10, 60 ЦПК України суду не надано належних та допустимих доказів укладення між сторонами договору позики в письмовій формі, підписання його саме позичальником, отримання ним грошових коштів в якості позики. Суд звертає увагу на те, що всі видаткові касові ордери від імені позивача не підписані повноважною особою, ордер №55 від 15 серпня 2014 року не містить інформації про обовязок повернення грошових коштів, ордери №55 від 15.08.2014, №31 від 26.02.2015, №65 від 30.03.2015, №84 від 30.04.2015 підписані не [PERSON], а іншою особою, а встановити належність [PERSON] підпису на ордері №116 від 30.05.2015 року неможливо. Таким чином отримання відповідачем грошових коштів в якості позики не підтверджено належними та допустимими доказами. Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України у справі №6-1967цс15 відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. З вказаної ж правової позиції вбачається, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Враховуючи встановлені судом обставини та надані суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з ТОВ «ФК «Інгулець» на користь [PERSON] мають бути стягнуті понесені останнім судові витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 2250,24 грн.

Outcome: approved