Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

31.10.2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами у [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, що матері позивача [PERSON] належав на праві власності житловий будинок з господарськими спорудами у [ADDRESS]. Після смерті матері, позивач у встановленому законом порядку звернувся до Старобешівської державної нотаріальної контори Донецької області із заявою про прийняття спадщини, однак, реалізувати своє спадкове право позбавлений можливості, оскільки право власності на вказаний вище будинок не було зареєстровано за [PERSON] у встановленому законом порядку. У судове засідання позивач не прибув, надав заяву за якою підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити з вказаних у позові підстав. Відповідач Олександрівська сільська рада Старобешівського району не забезпечила явку у судове засідання свого представника, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, надала клопотання про розгляд справи за відсутності представника. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] народився позивач [PERSON], його батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 03 травня 1951 року (а.с. 22). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 08 серпня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старобешівського РУЮ у Донецькій області (а.с. 6). 03 жовтня 2012 року державним нотаріусом Старобешівської державної нотаріальної контори до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 395/2012 за спадкодавцем [PERSON], померлою [INFO], що підтверджується даними витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 31885892 від 03 .10. 2012 року (а.с. 21). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщину у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого у [ADDRESS], грошових внесків що зберігаються в ощадкасі №3314/02 в с.Олександрівка Старобешівського району та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.04.2013 року, спадкоємцем на земельну ділянку, площею 5,4858 га за [PERSON] є її син - [PERSON] (а.с.48). У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений житловий будинок позивачеві відмовлено через відсутність державної реєстрації правовстановлювального документа на ім»я спадкодавця, відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30 жовтня 2013 року (а.с.13). Житловий будинок [ADDRESS] відповідно до Витягу №4/149 від 26.12.2013 року належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 19.05.1989 року, що видане на підставі рішення виконкому Старобешівської районної ради №128/1 від 17.05.1989 року (а.с. 28, 59). Відповідно до положень ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Положеннями статті 1261 Цивільного кодексу України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її син [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що позивач у встановлений законом строк звернувся лась до Старобешівської державної нотаріальної контори Донецької області із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено у зв'язку із тим, що державна реєстрація права власності на спірне домоволодіння не проведена. Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Такий порядок реєстрації прав на нерухоме майно передбачений ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Разом з тим, згідно з правилами ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1878 від 11.02.2011 року з 01.01.2013 року державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяження таких прав здійснюють територіальні органи державної реєстрації прав Міністерства юстиції України і державні та приватні нотаріуси. Однак зазначені органи реєстрації наділені повноваженнями здійснювати відповідну реєстрацію прав на нерухоме майно лише за вимогою власника (уповноваженої особи). За загальними правилами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що, право власності виникає на підставі рішення суду, яке є одним з правовстановлюючих документів, визначених переліком, на підставі яких здійснюється реєстрація права власності, то відповідно ст. 392 ЦК України, - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст.ст. 10, 11, 57, 59, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, якими є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Виходячи із зазначених обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про визнання за ним права власності на вищезазначий житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], а й відповідно вважає за необхідне їх задовольнити.

Outcome: approved