Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

30.05.2013 року до Краматорського міського суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення аліментів. 23.07.2013 року судом винесено заочне рішення. 30.04.2014 року ухвало. Суду заочне рішення скасовано за заявою відповідача. 08.08.2014 року позивачка позовні вимоги уточнила та просила стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у розмірі 37971,86 грн та неустойку за прострочення сплати аліментів станом на 24.07.2014 року у розмірі 241556,70 грн. 09.04.2015 року позивачка остаточно уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути неустойку за прострочення аліментів у розмірі 339483,33 грн станом на 02.04.2015 року. Із позову вбачається, що 05.11.1994 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 15.11.2010 року рішенням Краматорського міського суду шлюб між сторонами розірвано. Рішенням того ж суду від 19.10.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох дітей були стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів доходів відповідача, щомісячно. Однак починаючи з 2011 року відповідач аліменти виплачує нерегулярно і не в повному обсязі у зв'язку з чим за ним утворилася загальна заборгованість по сплаті аліментів за період з 06.09.2010 року по 31.03.2015 року у сумі 38968,14 грн. На підставі ст..196 СК України позивачка просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення аліментів станом на 02.04.2015 року у розмірі 339483,33 грн. У судовому засіданні позивачка уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позові та просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що він працює у ПП [PERSON] заробітна плата складає 603-1305 грн, проживає у квартирі з батьками, які є пенсіонерами і отримують пенсію за віком у розмірі 1100-1300 грн та сплачує комунальні платежі. Він не згоден з позовом, хоча знає, що сплачував аліменти не своєчасно, і не в повному обсязі. Він просто сплачував гроші по мірі його можливості не кожного місяця Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби у судовому засіданні суду пояснила, що в відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції в провадженні знаходиться виконавче провадження по виконавчому листу, виданому Краматорським міським судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох дітей були стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів доходів відповідача. Заборгованість по аліментам станом на 31.03.2015 року складає 38968 грн 14 коп. Дійсно відповідач сплачував аліменти несвоєчасно, періодично була заборгованість по сплаті аліментів. Заборгованість по сплаті аліментів була з провини відповідача. Відповідач знав про наявність боргу по аліментам. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, вислухавши думку сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що об'єктивно підтверджується матеріалами справи. Правовідносини по даній справі регулюються Сімейним Кодексом України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до постанови Краматорського міського суду про стягнення аліментів від 19.10.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 15.11.2010 року [PERSON] у розмірі 1/3 частки заробітку, щомісячно з 06.09.2010 року до повноліття дітей (а.с.3) На підставі зазначеної постанови суду позивачем був отриманий виконавчий лист, згідно якого відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання своїх дітей на користь позивачки щомісячно, починаючи з 06.09.2010 року до повноліття дитини, який був пред'явлений до відділу державної виконавчої служби Краматорського міського управління юстиції для примусового виконання. Згідно довідки розрахунку заборгованості по аліментам [PERSON] за період з 19.10.2010 року по 31.03.2015 рік вбачається, що відповідач несвоєчасно сплачував аліменти (а.с.124) Згідно довідки Краматорського міського управління юстиції відділу державної виконавчої служби заборгованість по аліментам [PERSON] станом на 31.03.2015 рік складає 38968,14 грн. (а.с. 124) Аліменти відповідач сплачував добровільно поштовими переказами, що підтверджується чеками, наданими до матеріалів справи (а.с. 63-66, 87-90) Згідно довідки [PERSON] є ФОП, загальна сума доходів за період з 01.01.2010 року по 15.12.2010 рік складає 5480 грн. (а.с. 42). Відповідно до ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно зі ст. 196 ч. 1 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми сплачених аліментів за кожен день прострочення. Право на стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів виникло у позивача з моменту набрання чинності Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своєї Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п. 22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до зазначеної постанови - порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначеною нормою передбачено, що розмір заборгованості по аліментам визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячі з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не проводилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношені. Якщо боржник у цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Судом встановлено, що відповідачу було відомо про відкриття провадження за виконавчим листом про стягнення з нього аліментів. Відповідач періодично сплачував аліменти, самостійно визначаючи їх розмір, сплачував аліменти не регулярно. Відповідач є працездатною людиною, яка отримує щомісячну заробітну плату, є фізичною особою підприємцем. Відповідач знав про наявність заборгованості по аліментам, що не спростовувалося відповідачем у судовому засіданні та підтверджується поясненнями у судовому засіданні державного виконавця. У судовому засіданні відповідач не довів факт того, що заборгованість утворилася з незалежних від відповідача причин ( у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася з вини відповідача, тому одержувач аліментів [PERSON] має право на стягнення неустойки. Стаття 196 СК України передбачає відповідальність особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду на неповнолітню дитину. Виходячи із вимог закону, з відповідача повинна бути стягнута пеня у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Суд, розглядаючи позовні вимоги позивачки, бере до уваги заперечення відповідача відносно того, що розрахунок пені по аліментам позивачем розрахований не вірно. Тому суд, вважає за необхідне перевірити обчислення розміру неустойки (пені). Згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю заборгованість; неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Визначаючи розмір неустойки, суд виходить з того, що пеня може нараховуватися тільки на ту суму заборгованості, яка виникла після 01 січня 2004 року, з дати прийняття діючого Сімейного кодексу України. При розрахунку розміру неустойки (пені) судом береться за основу розрахунок державного виконавця щодо розміру щомісячної заборгованості від 31.03.2015 року. Враховуючи той факт, що відповідачу було відомо про те, що він зобов'язаний сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, щомісячно, проте, він сплачував аліменти несвоєчасно і не в повному обсязі, розмір неустойки складає за період з 06.09.2010 року по 02.04.2015 року, згідно розрахунку позивачки, який перевірений судом і є вірним, а саме в сумі 339483, 33 грн. (розрахунок додається а.с.125-132). Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України - розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Суд не бере до уваги посилання відповідача щодо зменшення розміру неустойки по аліментам, у зв'язку з тим, що відповідач отримує невелику заробітну плату, має на утриманні непрацездатних батьків та сплачує комунальні платежі оскільки заборгованість по аліментам та її нерегулярна сплата не пов'язана з цими обставинами. Враховуючи той факт, що відповідач під час виникнення заборгованості по аліментам був працевлаштований, отримував щомісячну заробітну плату, знав про відкрите виконавче провадження та про те, що йому щомісячно необхідно сплачувати аліменти за постановою суду, суд не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню в межах заявлених вимог, тобто за період з 06.09.2010 року по 02.04.2015 року необхідно стягнути пеню за несвоєчасну сплату аліментів з відповідача [PERSON]. у розмірі 339483 грн.33 коп., на яких позивачка наполягав у судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved