Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

29.08.2017 року позивач звернувся з позовною заявою до територіальної громади в особі Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізької області, третя особа приватний нотаріус Запорізького районного нотаріального округу [PERSON], про визнання права власності в на спадкове майно. В позовній заяві вказав, що 06.08.2016 року померла [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться за адресою: смт. Кушугум, вул. Гоголя, 20 Запорізького району Запорізької області. При житті, 11.07.2016 року [PERSON] склала заповіт, яким вказане майно заповідала позивачу. Позивач стверджує, що спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку в спадковому майні, немає. Позивач зазначає, що прийняв спадщину, відкриту після смерті [PERSON] у встановленому законодавством порядку, а саме шляхом звернення до Приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини. При оформленні спадкових прав на житловий будинок та господарські споруди за адресою: смт. Кушугум, вул. Гоголя, 20 Запорізького району Запорізької області нотаріусом встановлено, що правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній. Належність при житті [PERSON] вказаного будинку підтверджується Свідоцтвом про право власності, виданим 31.03.1983 року Запорізькою районною державною нотаріальною конторою Запорізької області, відповідно до якого спадкодавець набула право власності на житловий будинок незавершений будівництвом, з відсотком готовності 11%. Будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд завершилося в тому ж 1983 році, однак спадкодавиця [PERSON] не зареєструвала право власності на добудований житловий будинок. Вищевикладені обставини змусили позивача звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявився, однак від його представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи попереджався своєчасно та належним шляхом, до суду надійшла заява про розгляду справи за відсутністю представника відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи до суду не зявився, про час та місце розгляду справи попереджався своєчасно та належним шляхом, про причину неявки суд не повідомив. Окрім того, на адресу суду направлено відповідь на судовий запит, а саме копію спадкової справи після померлої [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст.\~174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла 06.08.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ЖС №365027, виданим 08.08.2016 року виконавчим комітетом Кушугумської селищної ради Запорізького району Запорізькій області, актовий запис №14. Відповідно до заповіту від 11.07.2016 року, який був посвідчений Кушугумською селищною радою Запорізького району Запорізької області (реєстровий № 41), [PERSON] заповідала вказаний житловий будинок позивачу. Заповіт знаходиться в спадковій справі. Належність при житті [PERSON] житлового будинку що знаходиться за адресою: смт. Кушугум, вул. Гоголя, 20 Запорізького району Запорізької області підтверджується Свідоцтвом про право власності, виданим 31.03.1983 року Запорізькою районною державною нотаріальною конторою Запорізької області, реєстровий номер 422 та Договором дарування, посвідченим 31.03.1983 року Запорізькою районною державною нотаріальною конторою Запорізької області, реєстровий номер 444. Відповідно до вказаних документів спадкодавець набула право власності на житловий будинок незавершений будівництвом, з відсотком готовності 11%. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) жилий будинок №22-ІЖБ/05-2017 виготовленого 13.05.2017 року, житловий будинок та господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: смт. Кушугум, вул. Гоголя, 20 Запорізького району Запорізької області, побудовані в 1983 року. Згідно з довідкою про технічну характеристику обєкта нерухомого майна, виданою інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] ФОП [PERSON], станом на 19.09.2017 року, житловий будинок розташований за адресою: смт. Кушугум, вул. Гоголя, 20 Запорізького району Запорізької області є добудований (готовність 100 %), відповідає Державним будівельним нормам. За технічними характеристиками та ступенем зносу ( 35 %) спеціаліст приходить до висновку, що житловий будинок було збудовано до 1992 року. Відповідно до матеріалів спадкової справи №08/2017, наданої суду приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу [PERSON], вбачається, що спадщину, відкриту після смерті [PERSON], померлої 06.08.2016, прийняв [PERSON] Інших спадкоємців після померлої немає. Постановою приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу [PERSON] від 30.05.2017 року № 668/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки документи, що підтверджують право власності на зазначене спадкове майно, надані не були. В звязку з тим, що правовідносини із забудови індивідуального житлового будинку виникли в рік побудови, а саме в 1983 році (відповідно до із наданої копії технічного паспорту серія АЕ №001933), суд приходить до висновку про необхідність застосування норм\~ЦК УРСР 1963 року. Згідно з п. 23\~Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст.1217 ЦК України\~спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.\~15, ч. 1 ст.\~16 ЦК України\~кожна особа (фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Відповідно до\~Цивільного кодексу України\~особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності . Статтею 16 ЦК України\~передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Відповідно до п.3.1. рішення спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Згідно з п. 4 розділу «Спори про право власності та інші речові права» Висновків Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1\~ст. 355 ЦПК України, за 1 півріччя 2012 року., « за змістом статей 2,3 Закону України від 01.07.2004 року №1952- 1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень даних про право власності особи на обєкт нерухомого майна, збудований до набрання чинності зазначеним Законом, не породжує в особи права власності, а засвідчує офіційне визнання і підтвердження державою факту наявності в особи цього права. Право власності на збудований до набрання чинності цим Законом обєкт нерухомого майна виникає в порядку, який існував на час його будівництва ( постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. у справі №6-54цс12)». Згідно з п.3.1. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських ( присадибних) будівель і споруд сільськогосподарського призначення 1 та 11 категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Мінрегіону України від 19.03.2013 року №95, закінчені будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальні ( садибні) житлові будинки не підлягають прийняттю в експлуатацію. Документом, який засвідчує відповідність таких обєктів вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно потребують державної реєстрації. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючими документами, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна, є рішення суду про визнання права власності на обєкти нерухомого майна. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкоємство здійснюється за заповітом чи за законом. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вищезазначене приводить суд до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про наявність підстав для їх задоволення. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved