Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

30 січня 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приват Банк» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 14.02.2011 у розмірі 160602 грн. 67 коп. станом на 30.11.2017. Провадження у справі відкрито 06.02.2018 та призначено справу до розгляду у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 27.02.2018. Судові засідання у справі проводилися 22.03.2018, 16.04.2018. 17.05.2018, тобто в день розгляду справи, на адресу Деснянського районного суду надійшла уточнена позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], в якій заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 160602,67 грн. за іншим кредитним договором №б/н від 02.04.2010 станом на 30.11.2017, тобто позивачем фактично змінено предмет позову. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2018 року уточнену позовну заяву із зміненим предметом позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 02.04.2010 - залишено без розгляду з підстав, передбачених ч.3 ст.46, ст. 126 ЦПК України. У судове засідання представник позивача не зявився, одночасно з позовом подав клопотання про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав з підстав, зазначених у відзиві та подав заяву про застосування строку позовної давності. Зокрема, відповідач посилається на те, що позивач надає інформацію, що договір підписано 14.02.2011, проте надав до позову копію паспорта, завірену 02.02.2010, що свідчить про те, що інший договір був укладений раніше. Також відповідач посилається на відсутність належних доказів існування у нього заборгованості. Заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав анкету-заяву від 14 лютого 2011 року (а/с 12), згідно якої отримав кредит в сумі 15000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг (п. 2.1.1.2.3; 2.1.1.2.4), після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Власник картрахунку зобовязаний стежити за витратою коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (п. 2.1.1.5.7 Умов та Правил надання банківських послуг). Пунктом 1.1.1.63 Умов та Правил надання банківських послуг визначено, що овердрафт короткостроковий кредит, який банк надає клієнту у разі, якщо сума операції за платіжною карткою перевищує суму залишку коштів на його рахунку, в розмірі ліміту кредитування. Відповідно до пункту 2.1.1.12.6 Умов та Правил надання банківських послуг, на боргові зобовязання за кредитом і овердрафтом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. Крім того, згідно п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню, відповідно до встановлених тарифів. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт зобовязаний у разі невиконання зобовязань за договором, на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі прострочених кредитах і овердрафту), оплатити винагороди банку. Згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору (500 грн. + 5% від суми позову). Позивач у своєму позові зазначає, що відповідач свої зобовязання по кредитному договору №б/н від 14.02.2011 належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 30 листопада 2017 року утворилася заборгованість в сумі 160602 грн. 67 коп. (тіло кредиту), що підтверджується розрахунком (а/с 6-9, 10). За правилом ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, звернувшись 30.01.2018 до суду з позовом, посилався на те, що заборгованість у відповідача в сумі 160602 грн. 67 коп. станом на 30.11.2017 виникла саме по договору №б/н від 14.02.2011. Проте, з уточненої позовної заяви із зміненим предметом позову вбачається, що заборгованість в сумі 160602 грн. 67 коп. у відповідача виникла станом на 30.11.2017 по іншому договору №б/н від 02.04.2010, що підтверджується копією анкети заяви від 02.04.2010 та розрахунком заборгованості за цим договором (а.с.163-168) Крім того, з виписки по рахунку [PERSON] вбачається, що по основній карті:9992222221313332066 бонуси за покупки [PERSON] нараховувалися з 06.09.2010, тобто ще до укладення договору №б/н від 14.02.2011, по якому позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості в сумі 160602 грн. 67 коп. (а.с.145) Враховуючи наявні у справі докази (а.с.163-168), які свідчать про те, що відповідачем було підписано анкету заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг 02.04.2010 і позивачем надано розрахунок заборгованості відповідача станом на 30.11.2017 в сумі 160602 грн. 67 коп. саме по цьому договору №б/н від 02.04.2010, а тому підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 14.02.2011 у розмірі 160602 грн. 67 коп. станом на 30.11.2017, суд не знаходить. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed