Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

30.07.2018 відкрито провадження у даній справі. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 28.02.2017 між нею та ФОП [PERSON] і головою ГО «Освітньо-культурний центр «Суми-Поль» [PERSON] укладено договір №21 про надання консультативних послуг щодо підготовки та проведення вступної кампанії у ВНЗ [PERSON], а 11.03.2017 договір №16 з ФОП [PERSON] про оплату вартості навчання за абітурієнта. Згідно умов цих договорів відповідачі виступають виконавцями певних послуг, а позивач є їх споживачем. За надання послуг позивачкою було сплачено ФОП [PERSON] кошти в сумі 300 євро. Параграф 2 п. 2.1, 2.1.1, 2.1.4 договору №21 містить перелік послуг, які виконавець зобовязується надати. Однак в порушення умов договору ці послуги відповідачами надані не були. Відповідно до параграфа 4 п. 4.3 договору після отримання рішення про зарахування, [PERSON] підписує Акт, де засвідчує виконання основної частини Договору згідно з п.2.1.1, що зроблено не було. Також, ФОП [PERSON] не виконано умови параграфу 2 п. 2.1.3, п. 2.1.5, 2.1.6, 2.1.7 договору №16 від 11.03.2017, внаслідок чого син позивача [PERSON] не своєчасно 17.04.2018 сплатив власні кошти за навчання у ВНЗ за І семестр в сумі 500 євро, а сплачені позивачем кошти в розмірі 700 євро незаконно привласнив ФОП [PERSON] Таким чином, відповідачі незаконно отримали її кошти у сумі 1000 євро, що за комерційним курсом продажу євро до гривні в мережі «ПРИВАТБАНК» на момент подачі позову становить 30990 грн. Увесь час що минув з моменту укладення договорів та сплати за ними коштів, позивач та її сімя перебувають у стресовому стані, без засобів існування, відповідачі отримали шляхом обману грошові кошти позивача, в звязку з чим позивачка вимушена витрачати додаткові зусилля на оплату навчання сина за кордоном. З приводу цього в сімї постійно виникають конфлікти. 18.05.2018 позивач направила відповідачам претензію із вимогою повернути незаконно одержані кошти, але будь-якої відповіді не надійшло. Тому порушує питання про стягнення з відповідачів на її користь грошових коштів в розмірі 30990 грн та моральної шкоди в розмірі 10000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, з підстав, зазначених у позовній заяві та просили задовольнити. Відповідачі в судове засідання повторно не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Приймаючи до уваги згоду сторони позивача, суд проводить заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі, відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Встановлено, що 28.02.2017 [PERSON] (замовник) та ПП [PERSON], що діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та Освітньо-культурним центром «СУМИ-ПОЛЬ» (виконавець), був підписаний договір №21 про надання консультативних послуг щодо підготовки та проведення вступної кампанії у ВНЗ [PERSON], за умовами якого [PERSON] доручає Виконавцю, а Виконавець зобовязується надати [PERSON] оплатні послуги, щодо підготовки до вступу та проведення вступної кампанії до вищого навчального закладу [PERSON] сина [PERSON] [PERSON], [INFO], [PERSON] зобовязується прийняти послуги та оплатити їх у розмірі та термінах, визначеному в Договорі (а.с. 11-13). 11.03.2017 [PERSON] (замовник) та ФОП [PERSON], в особі [PERSON] (виконавець), був підписаний договір №16, відповідно до якого [PERSON] доручає, а Виконавець зобовязується надати послуги та провести необхідні дії по поданню документів згідно порядку та термінів вступної кампанії, реєстрацію абітурієнта [PERSON], надати послуги, повязані з візовою підтримкою, а також сплатити вартість навчання за абітурієнта у Вищому навчальному закладі Політихнічний Університет в м. Ченстохова (а.с. 14). 28.02.2017 позивач здійснила платіж в сумі 8700 грн на рахунок ФОП [PERSON], згідно договору №21 від 28.02.2017, та 11.03.2017 позивач здійснила платіж у розмірі 20300 грн, згідно договору №16 від 11.03.2016 на рахунок ФОП [PERSON] (а.с. 15). 19.05.2018 [PERSON] направила на адресу відповідачів заяву-претензію, згідно якої вимагала розірвати договори №21 й №16 та повернути їй сплачені нею кошти (а.с. 18-21). З преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Оскільки предметом взаємовідносин між відповідачем та позивачем є послуги, то взаємовідносини, що склались між ними регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 якого визначено, що послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Таким чином, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно із ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно з положеннями ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до розділу 4 п.п. 4.1, 4.3 Договору №21 загальна вартість послуг Виконавця становить суму в гривнях, що еквівалентна 300 євро за комерційним курсом продажу євро до гривні в мережі «ПРИВАТБАНК» на момент здійснення оплати. Вартість послуг Виконавця є фіксованою і не підлягає збільшенню. Після отримання рішення про зарахування, [PERSON] підписує Акт, де засвідчує виконання основної частини Договору згідно з п. 2.1.1 Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.3 Договору №16, Виконавець зобовязується надати повний інформаційний пакет стосовно вступу до ВНЗ. Провести необхідні оплати реєстраційного внеску та сплатити за навчання за 1 семестр, з коштів отриманих від замовника, в сумі не менше 700 євро. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Проте виконавець свої зобовязання за договорами не виконав в повному обсязі, належних та допустимих доказів виконання своїх зобовязань по договорам до суду не надав. Згідно із ч. 1 ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно із ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд не приймає до уваги розрахунок грошових коштів в грошовій одиниці євро за комерційним курсом продажу, оскільки надані квитанції про сплату позивачем коштів містять суму в грошовій одиниці гривня. Щодо позовних вимог до відповідача голови громадської організації «Освітньо-культурний центр «Суми-Поль» [PERSON], в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки договори №16 та №21 підписані ФОП [PERSON], який і є за цими договорами виконавцем, і на рахунок якого позивачем сплачені грошові кошти. Так, згідно із ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, враховуючи, що позивачем до позову надано квитанції про сплату ФОП [PERSON] грошових коштів в розмірі 29000 грн, доказі належного виконання умов договорів відповідачем не надано, суд дійшов висновку, що право позивача порушене, а тому підлягає захисту шляхом стягнення на користь позивача з ФОП [PERSON] сплачених грошових коштів в розмірі 29000 грн. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно з п. 5 ч. 1 ст.\~4\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» поняття шкоди визначено як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоровя або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого обєкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Відповідно до ст.\~711\~ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю у звязку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень гл. 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені § 3 гл. 82 ЦК України. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю. В той же час за правилами ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди. Зі змісту договорів вбачається, що сторони не передбачили відшкодування моральної шкоди в разі невиконання або неналежного виконання зобовязання. Не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення умов договору про надання послуг й спеціальною нормою ст. 906 ЦК України. Позивачкою не надано і матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди відповідно до закону. Правовідносини, що виникли між сторонами в справі, є договірними та відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення договором та законом не передбачено, а тому у частині відшкодування моральної шкоди позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову, питання судових витрат вирішується на підставі ст.141 ЦПК України та підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial