Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

31.05.2019 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до\~ [PERSON] про стягнення в порядку регресу сплаченого страхового відшкодування, посилаючись на те, що 20.09.2017 року в м. Києві, по вул. Мельника, сталася ДТП за участю автомобіля «Mersedes», державний номер [NUMBER] під керуванням Ейшада Емрані та автомобіля «Audi», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого водії зазнали тілесних ушкоджень, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам завдано матеріальних збитків. Вироком суду [PERSON] було визнаним винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК`ЮНІВЕС» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № ВВ -0042-А/17/УРП/ПП від 15.08.2017 року, позивач за заявою на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу виплатив потерпілій [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 798500 грн., тому відповідачем мають бути компенсовані збитки, понесені позивачем в повному обсязі. Відповідач [PERSON] про час та місце судових засідань повідомлений, відзив на позовну заяву не надав. Суд, дослідивши докази та наявні матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.09.2017 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу за участю автомобіля «Mersedes», державний номер [NUMBER] , під керуванням Ейшада Емрані та автомобіля «Audi», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Вироком Шевченківського\~районного суду\~м.\~Києва від\~08.02.2019\~року [PERSON] \~винним у\~вчиненні кримінального\~правопорушення,\~передбаченого ч.1\~ст.286\~КК України\~- порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом. У відповідача на час ДТП був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 15.08.2017 року між ПрАТ «СК`Юнівес» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № ВВ -0042-А/17/УРП/ПП, предметом якого було страхування транспортного засобу «Audi» А6 Allroad, державний номер [NUMBER] . 26.09.2017 року [PERSON] звернулася до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до звіту № 47 від 11.01.2018 року про оцінку матеріального збитку автомобіля «Audi» ,державний номер [NUMBER] , вартість матеріального збитку склала 803000 грн. Згідно з умовами договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № ВВ -0042-А/17/УРП/ПП від 15.08.2017 року передбачено франшизу у розмірі 0,5% від від стахової суми, але не менше 1000 грн., що склало 4500 грн. До розрахунку розміру страхового відшкодування входить: вартість ремонтно-відновлюваних робіт у розмірі 23751 грн., вартість матеріалів у розмірі 23321, 43 грн, вартість запчастин - 755927, 66 грн., франшиза - 4500 грн., всього - 798500 грн. На підставі заяви страхувальника [PERSON] , позивач виплатив страхове відшкодування у загальному розмірі 798500 грн.: частина у розмірі 23287 грн. 50 коп. зарахована шляхом взаємозаліку однорідних зустрічних вимог на умовах договору, що підтверджується довідкою за місцем вимоги від 12.03.2018 року; частина у розмірі 775212 грн. сплачена шляхом перерахування на рахунок потерпілої [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням від 15.01.2018 року. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості витраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно зі ст. 1194 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, сума невідшкодованого матеріального збитку, яка підлягає стягненню з відповідача становить 798500 грн. Відповідно до ч.ч. 1-3\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ч.1ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 11977 грн. 50 коп.

Outcome: approved