Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

29 березня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Бучанської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини. В позовній заяві зазначає, що позивач перебувала у шлюбі з [PERSON], але подружнє життя не склалося, шлюб було розірвано рішенням Ірпінського міського суду від 8 липня 2016 р. Від даного шлюбу народився син - [PERSON], [INFO] Позивач проживає окремо від відповідача, разом з своїм сином. Відповідач проживає з іншою жінкою, але постійно погрожує, що забере сина до себе в родину на постійне місце проживання. Вона хвилюється за життя і здоров'я своєї дитини і переконана, що син повинен проживати разом з нею. При розгляді даного питання просить суд врахувати те, що відповідач матеріально не забезпечує сина, не може забезпечувати йому умови для нормального розвитку та проведення дозвілля. Разом з тим, не чинитиме жодних перешкод відповідачу для спілкування з сином і готова сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена піклування батька. Просить визначити місце проживання дитини, [PERSON], [INFO], разом з матір'ю, [PERSON]. У судове засідання позивач та представник позивача з'явилися, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі, позов просять задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечують.. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с.111). Представник третьої особи Орган опіки та піклування Бучанської міської ради Київської області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника та не заперечував щодо задоволення позову. Одночасно просив долучити до матеріалів справи висновок комісії з питань захисту прав дитини Бучанської міської ради щодо визначення місця проживання дитини, [PERSON], [INFO], для розгляду справи виключно в інтересах дитини (а.с. 110-113). Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила позивач та її представник. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення Ірпінського міського суду Київської області від 8 липня 2016 року (а.с.12). Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Дитина проживає разом із позивачкою, що підтверджується копією довідки, виданою заввідділу реєстрації БМР Компанець О.Г. від 18.12.2017 року (а.с.18). З копій актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 26.12.2017 року та від 09.06.2016 року, складених депутатом Бучанської міської ради Київської області, вбачається, що стан житла задовільний, [PERSON] за даною адресою не проживає з березня 2015 року. [PERSON] виховує сина [PERSON], [INFO], самостійно (а.с.13, 13-зворот). Відповідно до копій довідки №28-к від 25.01.2018 року та довідки про доходи №18 від 25.01.2018 року, [PERSON] дійсно працює в Київській міській клінічній лікарні №5, на посаді сестри медичної палатної терапевтичного відділення №1 з 20.02.2017 року по теперішній час. Згідно Наказу №1024-к від 18.12.2017 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 18.12.2017 р. по 16.10.2020 р. Загальна сума доходів за період з 1 липня 2017 року по 31 грудня 2017 року без урахування аліментів становить 23 тисячі 367 гривень 72 копійки (а.с.16,17). З характеристики з місця роботи Київської міської клінічної лікарні №5, вбачається, що за час роботи в лікарні [PERSON] зарекомендувала себе позитивно, показала себе вдумливим фахівцем, ініціативним працівником, успішно справлялася зі своїми посадовими обов'язками. Ділові якості проявила на високому рівні, постійно прагне до самовдосконалення. За характером спокійна та врівноважена, відповідальна та трудолюбива, жодної скарги від пацієнтів не надходило, тільки позитивні відгуки, у спілкуванні з ними ввічлива та тактовна. Трудову дисципліну не порушувала, вимог правил охорони праці дотримувалася. Постійно підвищувала свою професійну кваліфікацію шляхом відвідувань загальнолікарняних конференцій, Ради медичних сестер. У колективі лікарні користується повагою та авторитетом (а.с.15). Згідно листа №154 від 06.02.2018 року, виданого Бучанською міською поліклінікою, дитина [PERSON], [INFO], відвідував Бучанську міську поліклініку в супроводі матері [PERSON]; звернень батька щодо стану здоров»я дитини до закладу не надходило (а.с.20). Відповідно до довідки №79, від 13.01.2014 року, виданої виконкомом Стоянівської сільської ради, [PERSON] ніде не працює з 30.06.2010 року. Також згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, [PERSON], не володіє будь-яким майном, відомості відсутні (а.с.14,19). З копії рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 лютого 2018 року, вбачається, що позов [PERSON] задоволено та стягуються аліменти з [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 29.12.2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 04.04.2031 року (а.с.9-11). Відповідно до копії висновку комісії з питань захисту прав дитини Бучанської міської ради щодо визначення місця проживання малолітнього, [PERSON], [INFO], комісія з питань захисту прав дитини Бучанської міської ради вважає за доцільне, щоб малолітній [PERSON], [INFO], проживав разом із матір»ю, [PERSON], по [ADDRESS], а також зобов'язати гр.. [PERSON] не перешкоджати батьку дитини, [PERSON], в участі та вихованні спільної дитини (а.с.68,113). Копія витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, підтверджує місце реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.71). Представник позивача надіслав суду доказ, що підтверджує зміну прізвища позивача, а саме копію свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], між [PERSON] і [PERSON] зареєстровано шлюб і після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.94). Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 ч.4 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір'ю не суперечить інтересам дитини, суд, з врахуванням окремого проживання батьків дитини, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати.

Outcome: approved