Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

29 листопада 2010 року ПАТ«СЕБ Банк», яке є правонаступником всіх прав та зобов'язань ВАТ «СЕБ Банк», що є правонаступником АБ «Факторіал-Банк» що є правонаступником ПАТ «ФІДОБАНК» звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що 04 червня 2008 року [PERSON] звернувся до позивача, з заявою про надання йому кредиту а розмірі 45000,00 доларів США на придбання автотранспорту. Оскільки відповідачем був наданий повний пакет документів, необхідний для отримання кредиту, між ним та позивачем було укладено Договір кредиту на придбання автотранспорту № 068-В/52 від 04 червня 2008 року, відповідно до якого відповідачу надані грошові кошти в сумі 45000,00 доларів США на строк до 03 червня 2015 року з відсотковою ставкою 12,5 %. Відповідно до умов Договору кредиту, Позивач здійснив видачу кредитних коштів Відповідачу шляхом видачі готівки через касу Позивача. В забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту, між Позивачем та Відповідачем було Договір застави транспортного засобу від 04 червня 2008 року, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом ДМНО, зареєстрований в реєстрі за № 7403, предметом якого є транспортний засіб INFINITI FX 35, 2006 року випуску реєстраційний № [NUMBER], що належить Відповідачу на праві власності. За умовами Договору кредиту Позивачем були виконані всі зобов'язання, натомість Відповідач порушив свої зобов'язання. Позовні вимоги 23.11.2011р. уточнювались, просив: стягнути з Відповідача на користь ПАТ «СЕБ БАНК» заборгованість за Договором кредиту на суму - 426403,84 грн.; звернути стягнення на майно, що є Предметом застави, та належить Відповідачу, а саме: транспортний засіб FINITI FX 35, 2006 року випуску, тип ТЗ ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ - В, колір чорний, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], зареєстрований ВРЕР-1 ДАІУМВС України в Дніпропетровській області - 04.06.2008 року, реєстраційний № [NUMBER], що належить Відповідачу на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого тим же ВРЕР-1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 04.06.2008 року; стягнути з Відповідача на користь ПАТ «СЕБ БАНК» 1 820,00 грн. судових витрат. 12 липня 2011 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, що уточнювалась та доповнювалась 26 січня 2012 року та 21 липня 2014 року. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 04.06.2008 року між ним та Відповідачем був укладений - договір кредиту № 068-В/52 відповідно до і. 1.1 та п. 2.3.1 якого банк надав йому кредит в іноземній валюті у доларах США в сумі 45 000,00 дол. США під 12,5% річних в валюті кредиту. Вважає, що вище вказаний договір, який укладений в валюті, відмінній від гривні України, з використанням іноземної валюти як засобу платежу, суперечить вимогам законодавства та порушують цим його права як споживача споживчого кредиту. Просив: задовольнити у повному обсязі зустрічні позовні вимоги та визнати недійсним з дня укладання договір кредиту на придбання автотранспорту № 068-В52 від 04.06.2008 року, укладений між [PERSON] та АБ «ФАКТОРІАЛ-БАНК» (ПАТ «СЕБ БАНК»), правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК»; визнати недійсним з дня укладання договір застави транспортного засобу від 04.06.2008 року, укладений між [PERSON] та АБ «ФАКТОРІАЛ-БАНК» (ПАТ «СЕБ БАНК»), правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 7403; застосувати передбачені ст. 216 ЦК України правові наслідки визнання недійсним договору кредиту на придбання автотранспорту № 068-В52 від 04.06.2008 року та договору застави транспортного засобу від 04.06.2008 року, укладених між [PERSON] та АБ «ФАКТОРІАЛ-БАНК» (ПАТ «СЕБ БАНК»), правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», та зобов'язати ПАТ «ФІДОБАНК» виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис за № 1054012 від 26.11.2010 року про державну реєстрацію договору застави транспортного засобу від 04.06.2008 року; стягнути з ПАТ «ФІДОБАНК» на користь [PERSON] всі одержані за договором кредиту на придбання автотранспорту № 068-В52 від 04.06.2008 року та договором застави транспортного засобу від 04.06.2008 року грошові кошти в сумі 109 600,16 грн. (сто дев'ять тисяч шістсот грн. 16 коп.) або 9403,3 дол. США (дев'ять тисяч чотириста три дол. США 30 центів) по курсу НБУ (11,6555 гривні за один долар США); стягнути з ПАТ «ФІДОБАНК» на користь [PERSON] всі понесені останнім по вказаній цивільній справі судові витрати. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі, натомість у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. У судовому засіданні відповідач та представник відповідача заперечували проти заявлених позовних вимог, просили у задоволені позову відмовити, натомість підтримали заявлені зустрічні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає що позовна заява та зустрічний позов задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено у судовому засіданні, між ПуАТ«СЕБ Банк», яке є правонаступником всіх прав та зобов'язань ВАТ «СЕБ Банк», що є правонаступником АБ «Факторіал-Банк»та [PERSON] було укладено Договір кредиту на придбання автотранспорту № 068-В/52 від 04 червня 2008 року, відповідно до якого відповідачу були надані грошові кошти в сумі 45000,00 доларів США на строк до 03 червня 2015 року з відсотковою ставкою 12,5 %. (а.с. 6-7,8-9) В забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту, між банком та [PERSON] було Договір застави транспортного засобу від 04 червня 2008 року, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом ДМНО, зареєстрований в реєстрі за № 7403, предметом якого є транспортний засіб INFINITI FX 35, 2006 року випуску, тип ТЗ ЛЕГКОВИЙ УНІВЕРСАЛ - В, колір чорний, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER], зареєстрований ВРЕР-1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 04.06.2008 року, реєстраційний № [NUMBER], що належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого тим же ВРЕР-1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 04.06.2008 року (а.с. 10-11). Зокрема, п. 3.3.3. Договору кредиту передбачено, що повернення відповідної частини кредиту разом з нарахованими відсотками здійснюється Відповідачем щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку погашення заборгованості за кредитом. Але, в порушення цих умов, Відповідач не погашає кредит та проценти за користування кредитними коштами в повному обсязі. Відповідно до п. 4.2. Договору кредиту за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредиту (його відповідної частини), сплати процентів за користування кредитом та комісій у визначені Договором кредиту строки, Відповідач зобов'язаний сплатити Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми несвоєчасно виконаних Боргових зобов'язань за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум. Згідно з п. 2.4. Договору застави, у випадку невиконання або неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань по Договору кредиту Позивач має право звернути стягнення та задовольнити в повному обсязі свої вимоги за рахунок Предмету застави. Відповідно до п. 4.5. Договору Кредиту будь-які розбіжності або спори, що виникають між сторонами зазначеного Договору кредиту або у зв'язку з ним, підлягають розгляду в суді у встановленому законодавством порядку. Згідно наданого розрахунку позивачем станом на 16.11.2011 р. заборгованість [PERSON] за Договором кредиту становить 426403,84 грн. (а.с. 63). Судом встановлено, що позивачем заявлено одночасно дві вимоги щодо відновлення порушеного права, а саме звернення стягнення та стягнення заборгованості. Вирішуючи вимогу банку з приводу стягнення кредитної заборгованості з відповідача, суд виходить з наступного. Згідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. В силу ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає, перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. По даній справі була проведена судова почеркознавча експертиза, згідно Висновку № 1045-14 судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі № 2-1367/2011, складеного 01.07.2014 року судовим експертом Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON] у розділі ІІІ Висновок зазначено - підпис від імені [PERSON] у графі «Підпис отримувала» заяви на видачу готівки № 52824491 від 04.06.2008, - виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису (Том ІІ а.с. 126-133). Статті 10, 60 ЦПК України, встановлюють, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Таким чином твердження позивача щодо видачі готівки відповідачеві відповідно до Заяви про видачу готівки № 52824491 від 04.06.2008 не знайшли свого підтвердження у суді. Жодних меморіальних ордерів до суду у якості доказу видачі кредитних коштів не надано. З огляду на те, що позивачем не доведені обставини викладені у позові, а також всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов банку в частині стягнення суми не підлягає задоволенню. Позивач самостійно здійснив вибір способу захисту своїх цивільних прав, який передбачений діючим ЦПК України та зокрема заявив вимогу щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи остаточні позовні вимоги позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом та звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості. Оскільки, позивач вже скористався одним із способів захисту своїх прав та інтересів, а саме суд задовольнив вимоги Банку щодо стягнення кредитної заборгованості, суд доходить висновку про неправомірність одночасного заявлення позовних вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «СЕБ БАНК» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту та судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду позовних вимог Банку, суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору понесені ПАТ «СЕБ БАНК» у сумі 1700 грн. 00 коп. віднести за його рахунок. Вирішуючи вимоги за зустрічним позовом, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З наведеного вбачається, що в момент вчинення правочину, тобто в момент укладення кредитного договору, жодних порушень порядку здійснення операцій з валютними цінностями допущено не було. Статтею 203 ЦК України, передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Окрім того, згідно зі статтею 217 ЦК, правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Договором, відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України, визначається домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк зобов'язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, в тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд Кредитора і Позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства та Правил. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.ст.3 та627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України, договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦКУ, передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) Позичальникові у розмірі та на умова, встановлених договором, а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Тобто, згідно вимог ЦК України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Аналізуючи та оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази по справі у їх сукупності та співставленні між собою з увагою на їх належність та допустимість, застосовуючи до обставин, які вони доводять та до спірних правовідносин наведені законодавчі норми, суд виходить з наступного: Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку, з аналізу наданих доказів відповідачем, суд дійшов висновку про те, що при укладенні спірних договорів як Відповідачу так і Позивачу були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили відповідача прийняти ці умови та отримати кредит на вкрай невигідних для себе умовах. Відповідач певний період сплачував кошти за спірним кредитним договором, тобто здійснював юридично значимі дії. Усі умови, зазначені в кредитному договорі та інших договорах є чіткими та не двозначними, в яких чітко зазначені міри грошових стягнень та засоби впливу. Таким чином, відповідачем не обґрунтовано позовні вимоги взагалі, оскільки на момент укладення спірного договору, [PERSON] погодився зі всіма його умовами, Відповідач виконав взяті на себе зобов'язання у повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти, які той отримав у повному обсязі та використав на цілі, передбачені кредитним договором. Відсутність підпису у заявці на видачу готівки не є підставою для задоволення зустрічних позовних вимог. Суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «СЕБ БАНК» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» в порядку захисту прав споживача про визнання недійсним договору кредиту № 068-В/52 на придбання автотранспорту від 04.06.2008р., визнання недійсним договору застави, застосування правових наслідків визнання договору недійсним, стягнення витрат одержаних за договором кредиту та застави, стягнення судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне судові витрати по сплаті судового збору понесені [PERSON] у сумі 1097 грн. 00 коп. віднести за його рахунок. На підставі викладеного, враховуючи глави 52, 53, 71 Цивільного кодексу України, законами України: від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність»; від 2 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу»; від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку»; від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»; від 18 листопада 2003 року № 1255-IV «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; від 19 червня 2003 року № 979-IV «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати»; від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а також іншими нормативно-правовими актами, у тому числі виданими Національним банком України у межах своїх повноважень, визначених Законом України від 20 травня 1999 року № 679-XIV «Про Національний банк України»,

Outcome: dismissed