Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

5 липня 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначає, що [PERSON] - її колишній чоловік, шлюб з яким було розірвано в 2007 році. Під час шлюбу, [INFO] , у них народився син - [PERSON] , про що свідчить Свідоцтво про його народження, серії [NUMBER] видане 16.03.2001 року. На даний час, їхній син навчається в ДВНЗ «Червоноградський гірничо - економічний коледж» на другому курсі денного відділення за спеціальністю «Інженерія програмного забезпечення», згідно навчального плану термін навчання закінчується 30.06.2021 року, про що свідчить довідка із навчального закладу. Відповідач сплачував аліменти на утримання сина до його вісімнадцятиліття. Відповідач, на даний час, матеріальної допомоги на утримання сина добровільно не надає, не зважаючи на те, що згідно законодавства, він зобов`язаний це робити. У зв`язку з тим, що син навчається на другому курсі денного відділення, йому необхідні кошти: на проїзд, на навчання, проживання, оскільки доїжджає щоденно додому, одяг, харчування, підручники тощо, що й зумовило позивача звернутися до суду, а відповідач працездатний, не хворіє, інших дітей на утриманні у нього немає. 24 січня 2017 року Радехівським районним судом Львівської області було визнано, відповідача - [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Тому місце його реєстрації позивачу невідоме. Однак відомо, що він проживає без реєстрації в с. Кустин Радехівського району Львівської області. Просить стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , жителя с. Кустин, Радехівського району Львівської області на її користь на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно з проведенням індексації розміру аліментів відповідно до закону з дня подачі заяви і до закінчення сином навчання, тобто до [INFO] . Позивач в судове засідання в не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримає у повному обсязі, просить позов задовольнити. Щодо винесення заочного рішення не заперечила (а.с.48). Відповідач в строк, встановлений судом, відзив на позовну заяву до суду не подав та в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином (а.с.42). Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечила позивач. Розглянувши заяву позивачки, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 16.03.2001 року Радехівським відділом РАЦС Львівської області (а.с.14). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 17 липня 2007 року, згідно копії Свідоцтва про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] (а.с.15). Згідно копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого повторно 11 березня 2017 року, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.16). Згідно довідки №4062 від 06.03.2019 року, виданої ДВНЗ «Червоноградський гірничо-економічний коледж», [PERSON] навчається в ДВНЗ «Червоноградський гірничо-економічний коледж» на другому курсі денного відділення за спеціальністю «Інженерія програмного забезпечення» з 01.09.2017 року по 30.06.2021 р. (а.с.13). Відповідно до довідки №2116 від 20.06.2019 року, виданої КП «Радехівське міське водоканалізаційне господарство» та Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, [PERSON] зареєстрований за адресою в [ADDRESS] , там же зареєстрована його мати - [PERSON] (а.с.7,10,12). [PERSON] , [INFO] , було визнано таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , згідно рішення Радехівського районного суду Львівської області від 24 січня 2017 року (а.с.17-19). Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За правилами ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У п.20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року «Про застосування окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але е меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Отже в розумінні ст.199 СК України обов`язок утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, покладено на обох батьків. Згідно із ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 Сімейного кодексу України, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що [PERSON] навчається на денній формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи, а отже дитина об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, адже сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину відповідача можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року в справі №346/103/17, суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно положень ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, з урахуванням зібраних по справі доказів, визначаючи розмір аліментів, судом враховано те, що син навчається і потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу, який потребує такої допомоги, у зв`язку з навчанням на денній формі навчання їхнього спільного сина. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, враховуючи, що позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача 05 липня 2019 року, а повноліття син досягнув [INFO] , суд приходить до висновку, що аліменти на час навчання сина підлягають стягненню з моменту звернення до суду з відповідним позовом, тобто з 05 липня 2019 року. Відповідач є працездатного віку, тому суд прийшов до висновку, що стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову в суд, до закінчення сином навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, буде відповідати інтересам сина, обставинам справи і вимогам закону. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, а також документального підтвердження додаткових витрат на особливі потреби дітей, вона не позбавлена у майбутньому заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Також, у свою чергу, при наявності у відповідача доказів щодо погіршення стану його здоров`я, а також документального підтвердження зміни свого матеріального становища, він не позбавлений у майбутньому заявити вимогу про зменшення розміру аліментів. Згідно із вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача стягнути судові витрати. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved