Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 07 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики б/н, згідно з яким Відповідач отримав від Позивача грошові кошти в розмірі 46 500,00 Доларів США, що на момент укладення цього договору за згодою сторін становило 415 000,00 грн. та зобов'язався повернути їх в повному обсязі в строк до 01 січня 2010 року. [PERSON] зазначене, станом на 27.08.2015 року, з урахуванням актуального курсу НБУ (1 Долар США - 21,425702 грн.) заборгованість Відповідача за Договором позики складає 996 295,14 грн. (46 500 Доларів США - 21,425702 грн.) Таким чином, в межах строку позовної давності 1 рік, Відповідачу-Позичальнику нарахований штраф в розмірі 1 % на день від суми боргу, що складає 996 295,14 грн. (365/100) = 3 636 477,26 грн. Таким чином загальна заборгованість Відповідача [PERSON] за Договором, позики від 07 вересня 2009 року складає 4 632 772,40 грн. У судове засідання представник позивача [PERSON] не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю та задовольнити позов. Також зазначив, що у разі неявки в судове засідання Відповідача, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки якого невідомі, або якщо причини неявки будуть визнані судом неповажними, на підставі ст. 224 ЦПК України, просив розглядати справу у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими він обгрунтовується, суду не надав, про час та місце розгляду справи Відповідач повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, прийнявши до уваги доводи позивача, зазначені у позовні заяві , дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1, ч.2\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. \~\~\~\~\~\~Як вбачається з матеріалів справи у договорі позики від 07.09.2019 року строк виконання Позичальником [PERSON] \~встановлено до 01 січня 2010 року. Так, позивач зазначив , що неодноразово у усній формі\~\~просив відповідача повернути заборгованість , однак сума заборгованості позики в розмірі 46\~500, 00 доларів США повернута не була . Згідно зі\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно\~ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі, що були передані йому позичальником) у строк та в порядку встановлені договором. Судом встановлено, що 07 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики б/н, згідно з яким Відповідач отримав від Позивача грошові кошти в розмірі 46 500,00 Доларів США, що на момент укладення цього договору за згодою сторін становило 415 000,00 грн. та зобов'язався повернути їх в повному обсязі в строк до 01 січня 2010 року. \~\~\~\~ Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу за договором позики, однак кошти відповідачем не було повернуто. Отже, у встановлений термін відповідач кошти не повернув та в добровільному порядку відмовляється виконати своє зобов'язання. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд не наділений повноваженнями згідно чинного законодавства вийти за межі позовних вимог при розгляді справ позовного провадження. Також позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] зазначене, станом на 27.08.2015 року, з урахуванням актуального курсу НБУ (1 Долар США - 21,425702 грн.) заборгованість Відповідача за Договором позики складає 996 295,14 грн. (46 500 Доларів США*21,425702 грн.) Відповідно ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 550 та ч. 1,2 ст. 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Згідно п. З Договору, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів Позичальник зобов'язується сплатити штраф у розмірі 1 % від суми боргу, та сплатити пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день просрочки. Таким чином, в межах строку позовної давності 1 рік, Відповідачу-Позичальник) нарахований штраф в розмірі 1 % на день від суми боргу, що складає 996 295,14 грн. (365/100) = 3 636 477,26 грн. Таким чином загальна заборгованість Відповідача [PERSON] за Договором, позики від 07 вересня 2009 року складає 4 632 772,40 грн. Відповідно до Аналізу практики застосування\~ст. 625 Цивільного кодексу України\~в цивільному судочинстві, проведеного Верховним Судом України зазначено, що у судів виникають труднощі при вирішенні питання щодо одночасного стягнення процентів, визначених статтями\~536,\~1048,\~1056-1,\~1061 ЦК\~і трьох процентів річних від простроченої суми відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК. При розгляді цього питання слід мати на увазі, що проценти, визначені статтями\~536,\~1048,\~1056-1,\~1061 ЦК, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов'язання на боржника покладається відповідальність відповідно до\~ст. 625 ЦК, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового обов'язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями\~536,\~1048,\~1056-1,1061 ЦК, і процентів, що стягуються відповідно до\~ст. 625 ЦК, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених\~ст. 536 ЦК\~та іншими статтями, і відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених\~ст. 625 ЦК, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором). Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13), відповідно до якої правильним є стягнення з відповідача на користь позивача процентів за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також трьох процентів річних і суми відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2\~ст. 625 ЦК.. Згідно з правовою позицією, що викладена в постановах Верховного Суду України № 6-79цс12 від 18 липня 2012 року та № 6-48цс12 від 30 травня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція, є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки\~ЦК України\~не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). За змістом\~ст. 1048 ЦК Українидоговір позики може бути оплатним або безоплатним. Відносини позики вважаються оплатними, якщо їх безоплатний характер прямо не вставлений\~ЦК України, іншими законодавчими актами або умовами договору. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким, чином вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів від суми позики підлягає задоволенню, оскільки є правильно нарахованими та ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до\~ст. 58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3\~ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно ст.ст.10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі зазначеного, та оскільки судом встановлено, що між сторонами існували договірні зобов'язання, пов'язані з позикою грошей, то позивач правомірно просить стягнути борг, що є неповернутим, бо в цьому є вина відповідача та суд приходить до висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення суми боргу, та їх задоволення в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.. Таким чином судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved