Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

31 травня 2021 року позивач звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 квітня 2018 року він надав відповідачу позику у розмірі 49\~000,00 грн. шляхом внесення цих коштів у касу підприємства. Посилаючи на це, а також правові норми, що регулюють договірні відносини позики, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позику у розмірі 49\~000,00 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні та у письмовому відзиві позов заперечив та вказав, що жодного договору позики з відповідачем на укладалося. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. З аналізу наданих позивачем доказів, а саме копії касової книги за 2018 рік, прибуткового касового ордеру №52 від 18 квітня 2018 року, слідує, що вони не містять жодних умов передання коштів відповідачу саме в борг та його зобов`язання про їх повернення. У зв`язку з вищенаведеним слід дійти висновку про відсутність між сторонами будь-яких договірних відносин стосовно позики коштів, через що слід відмовити у задоволенні позову. Вказане не позбавляє позивача права пред`явити позовні вимоги з інших підстав, зокрема на підставі глави 83 ЦК України «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави». У зв`язку з відмовою у задоволенні позову суд не оцінює доводів відповідача про неотримання у касу підприємства коштів, оскільки вони мають перевірятися саме в ході розгляду вимог позивача про стягнення коштів, збережених без достатньої правової підстави, а не в ході розгляду цього позову, в якому встановлена відсутність договірних відносин позики між сторонами. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed