overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

7 грудня 2017 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], в якій позивач просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, який зареєстрований 16.10.2001 р. у Жвирківській сільській раді Сокальського району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 27. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось у звязку з відсутністю взаєморозуміння, а мотивом для розірвання шлюбу є різні погляди на життя. Вказує на те, що разом вони не проживають, не поєднані спільним побутом, примирення між ними не відбудеться, а тому збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме її інтересам. Представник позивача [PERSON]- [PERSON]О в судове засідання не прибула, надала суду заяву у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, розгляд справи проводити без позивача та її участі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання 30.03.2018р. повторно не прибула, не повідомила суд про причину неявки, тому судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Представник позивача у поданій заяві не заперечила проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 16 жовтня 2001 року між [PERSON] та [PERSON]З був укладений шлюб у Жвирківській сільській раді Сокальського району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 27 та видано свідоцтво про шлюб серії І-СГ № 118605. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились, разом не проживають, не поєднані спільним побутом, та те, що позивач не виявив бажання примиритись та наполягав на розірванні шлюбу, то суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами є неможливим, а подальше існування шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя на створення нової сімї, а також створюватиме невизначеність у правах та обовязках подружжя. Відтак, на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

7 грудня 2017 року завідуючий 10-м відділенням Комунального закладу «Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни» [PERSON] звернувся до суду з заявою про продовження госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку. Свої вимоги мотивував тим, що 07.12.2015 року за направленням лікаря-психіатра та на прохання опікуна [PERSON] була госпіталізована до КЗ СОР 1 ОСЛ м.Ромни. 27.11.2017 року [PERSON] була оглянута комісією-лікарів. Комісією винесено рішення про необхідність подальшого лікування пацієнтки в психіатричному стаціонарі. [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, в звязку з чим не здатна задовільнити свої життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність. Тому просив ухвалити рішення про продовження госпіталізації [PERSON] в психіатричному стаціонарі КЗ «1ОСЛ м.Ромни». У судовому засіданні представник КЗ Першої обласної спеціалізованої лікарні м. Ромни підтримав заяву та прохав її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. [PERSON] в судове засідання не зявилася. Згідно довідки 1 ОСЛ за своїм психічним станом [PERSON] не може знаходитись на судовому засіданні при розгляді заяви про продовження госпіталізації. Особа , яка надає правову допомогу та заінтересована особа [PERSON] не заперечували проти заяви. Прокурор також не заперечувала проти задоволення заяви. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає, що заява про продовження госпіталізації [PERSON] підлягає задоволенню відповідно до вимог ст.ст. 14, 17 Закону України «Про психіатричну допомогу». Судом встановлено, що 15 листопада 2001 року рішенням місцевого суду м.Конотопа [PERSON] було визнано недієздатною. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 14 жовтня 2014 року [PERSON] було призначено опікуном над недієздатною [PERSON] Рішенням Роменського міськрайонного суду від 7 червня 2017 року [PERSON] продовжено госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку строком на 6 місяців . Після проведеного лікування [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді : «Шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу», внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовільнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Потребує продовження госпіталізації в примусовому порядку до психіатричного закладу. Це підтверджується як висновком комісії лікарів, так і пояснення в судовому засіданні лікаря- психіатра [PERSON] та [PERSON] Згідно довідки 1 ОСЛ [PERSON] психічно хворіє з 1996 року, неодноразово лікувалась в даній лікарні з ДЗ «Шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу». Неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні, востаннє з 07.12.2015 року по даний час. Суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку, згідно вимог ст.ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як вона виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок чого неспроможна самостійно задовільнити свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

7 грудня 2019 року до Корольовського районного суду звернулась [PERSON] із вказаною позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, що 19 липня 2014 року зареєстровано між нею та [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вони з чоловіком мають різні характери, погляди на життя та сімейні відносини. Це призвело до того, що тривалий час як родина вони не проживають, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків. На думку позивача, сім»я розпалася остаточно і примирення є неможливим. У судове засідання позивач не зявилась, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги вона підтримує повністю і просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій проти задоволення позову не заперечує. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 19 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області між [PERSON], 02.11.1990 р. н., і [PERSON], 28.11.1992 р. н., зареєстровано шлюб, актовий запис № 1181. Спільне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові. Сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сімєю. Від можливості призначення судом строку на примирення позивач у позові відмовилась, вказавши про те, що подальше сімейне життя не є можливим, оскільки даний шлюб існує формально, а тому вона свідомо прийняла рішення про розірвання шлюбу. Суд вважає, що позивач довела дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу. Відповідно до\~ст.112 СК України\~шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (ст.1 СК України). Проте судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні. Сімя розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

7 грудня 2020 року позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 2 травня 1998 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Великокрупільською сільською радою Згурівського району Київської області, актовий запис № 01, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя сторін не склалось, шлюбні відносини між ними припинилися, вони не змогли створити міцної сім`ї, перестали розуміти один одного, понад чотири місяці проживають окремо. Примирення неможливе, тому просить шлюб між сторонами розірвати та в разі задоволення позову не стягувати із відповідача судові витрати. У судове засідання сторони не з`явилися про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені, направили заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позивач позов підтримує повністю, відповідач позов визнає повністю, наслідки чого йому відомі та зрозумілі. Виходячи з наведеного суд вбачає, що у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно ч. 4 до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 2 травня 1998 року, який був зареєстрований В.Крупільською сільською радою Згурівського району Київської області, актовий запис № 01, від якого мають сина [PERSON] , [INFO] . Прізвище позивача до укладення шлюбу « [PERSON] ». Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства понад чотири місяці тому, примирення між ними не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача. Позивач після розірвання шлюбу не виявила бажання змінити своє прізвище. Враховуючи право відповідача на визнання позову та те, що визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вбачає за можливе прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову. Роз`яснити сторонам, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. При поданні позовної заяви позивач сплатила судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вбачається за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 420,40 грн, на підставі копії цього рішення та копії квитанції про сплату судового збору. Решту судових витрат за клопотанням позивача залишити за нею. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

7 жовтня 1997 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 1,85 га, що розташована в адміністративних межах Балаклеївської сільської ради. Спадкоємцем за законом на спадкове майно померлої є її дочка [PERSON] Позивач, посилаючись на те, що після смерті матері вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як поховала її, розпорядилась речами та предметами домашнього вжитку, але нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право власності, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку був втрачений, звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку. Сторони в судове засідання не зявилися, надавши заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача їх визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Після смерті [PERSON], 7 жовтня 1997 року, відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 1,85 га, що розташована в адміністративних межах Балаклеївської сільської ради, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 7 жовтня 1997 року І-СР № 067124 та державним актом на право власності на землю від 20 вересня 2004 року серії ЯБ № 169695. У відповідності із свідоцтвом про народженні серії ЯФ № 389458 та свідоцтвом про одруження серії ШШ-АГ № 048552, померла доводилась позивачці матірю. При вирішенні спору застосуванню підлягають норми матеріального права, що діяли на момент відкриття спадщини, оскільки відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі. Судом встановлено, що позивач фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки розпорядилась особистими речами померлої та предметами домашнього вжитку. Вказані обставини підтверджуються довідкою виконкому Балаклеївської сільської ради від 5 липня 2016 року № 1112. До нотаріальної контори позивач не звернулась, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку був втрачений. Згідно повідомлення нотаріуса від 3 серпня 2016 року № 1364/01-16 після смерті [PERSON] з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. У відповідності до ст. 548 ЦК України (редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, а тому за позивачем слід визнати право власності на земельну ділянку, що залишилися після смерті [PERSON] На підставі викладеного, ст. 548, 549 ЦК України (в редакції 1963 року),

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

7 жовтня 2004 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції за актовим записом №81. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у них не склалося, що призвело до того, що вони тривалий час проживають окремо та не підтримують сімейні відносини. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 7 жовтня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції Вінницької області за актовим записом №81. В судове засідання позивач не з'явилась, однак звернулась до суду з письмовою заявою, в якій просила позовні вимоги задовольнити та справу слухати без її участі. Також в заяві вона вказала, що не заперечує, щоб дитина залишилась проживати з відповідачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак до початку розгляду справи по суті надав на адресу суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Також вказав, що дитина залишилась пооживати з ним. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сторони не підтримують сімейних відносин, наполягають на розірванні шлюбу між ними, що свідчить про те, що їх сім'я розпалась і зберегти її неможливо. Крім того, з поданих відомостей вбачається відсутність майнового спору, а з поданих сторонами заяв вбачається, що між ними погоджено, що дитина після розірвання шлюбу залишиться проживати з батьком. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Ст. 113 Сімейного кодексу України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

7 жовтня 2013 р. до Ленінського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом, в якому просив розірвати шлюб із відповідачкою [PERSON], мотивуючи тим, що сумісне життя з відповідачкою не склалося. У них часто відбувалися сварки по різним причинам, внаслідок чого шлюбні відносини неодноразово припинялися. 17.07.2013 р. відповідачка була засуджена до 10 років позбавлення волі і у теперішній час знаходиться у місцях позбавлення волі. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і дав пояснення аналогічні позовній заяві. Відповідачка, яка знаходиться у місцях позбавлення волі, надіслала письмову заяву про згоду на розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. У 2009 р. позивач і відповідачка зареєстрували шлюб. Вони мають дочку [PERSON], [INFO], яка залишається з позивачем. Шлюбні відносини між позивачем і відповідачкою не склалися, часто відбувалися сварки. У теперішній час відповідачка знаходиться у місцях позбавлення волі за скоєний злочин. Згідно ст..112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб розриває.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

7 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 1 вересня 2014 року позичив відповідачу кошти в сумі 15 000 грн. строком до 30 вересня 2014 року. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, у визначений термін позику не повернув, зв'язку із чим, [PERSON] просить його вимоги задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні вимоги, викладені у заяві підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи без його участі не надсилав, про причини неявки суд не повідомив. Із згоди представника позивача, суд ухвалив заочний розгляд справи відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] позичив [PERSON] кошти в сумі 15 000 грн., які останній зобов'язувався повернути до 30 вересня 2014 року. Факт передачі коштів підтверджений оригіналом розписки, які міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст.1046 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. ч.1 ст1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] не виконав зобов'язання з повернення позики, тому з ньго на користь [PERSON] слід стягнути позичені кошти в сумі 15 000 грн. Судові витрати по справі становлять 243 грн. 60 коп., які відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

7 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить шлюб розірвати, посилаючись на обгрунтування викладені у позовній заяві. Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу без її присутності. Відповідач в судові засідання не з'являвся, не повідомляючи про причини неявки, хоча про час і місце судового розгляду справи був повідомлений завчасно у встановленому законом порядку (а.с.10, 12). З'ясувавши обставини справи, суд уважає за необхідне постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім`я сторін розпалася остаточно і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного із них. На підставі викладеного та

Outcome: approved