Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

29 березня 2016 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (а.с.3-5). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 листопада 2013 року між ним та відповідачем було укладено у простій письмовій формі договір позики, відповідно до умов якого позивач передав [PERSON] грошові кошти в сумі 700 доларів США, строком повернення до 15\~січня 2015 року. Крім того, [PERSON] взяв на себе додаткове зобовязання сплатити позивачу 5% від суми позики відсотки за кожен місяць користування коштами. У звязку із тим, що відповідач станом на 19.03.2016 року борг не повернув, позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом, в якому просив суд стягнути із [PERSON] на свою користь 700.00 дол. США (сімсот доларів США 00 цента) або 18368,00 грн. (вісімнадцять тисяч триста шістдесят вісім грн. 00 копійок) по курсу НБУ (1 USD = 26,24 UAH) - основний борг за несплачену позичку по договору позики; 980.00 дол. США (дев'ятсот вісімдесят доларів США 00 центів) або 25 715,20 грн. - прострочені нараховані проценти за договором позики; а всього: 1 680.00 дол. США (одна тисяча шістсот вісімдесят доларів США 00 центів) або 44 083, 20 грн. (сорок чотири тисячі вісімдесят три грн. 20 коп.) еквіваленті в національній валюті по курсу НБУ (1 USD = 26,24 UAH). Позивач в особі свого представника за довіреністю адвоката [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить поштові повідомлення в матеріалах справи (а.с.37,39-40). Про причини своєї неявки не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилав. У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні. Повний текст складений 23 вересня 2016 року. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного між сторонами зобовязання за договором позики, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням відповідачем умов його виконання. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 листопада 2013 року [PERSON] власноручно написав розписку [PERSON] про те, що отримав на руки гроші в сумі 700 (сімсот доларів США) повністю 15 листопада 2013 року. Зобовязався щомісячно 15 числа віддавати 5% (тридцять пять доларів США) від суми позики до повного погашення позики, та повернути повністю всю суму позики в строк до 15 січня 2015 року. Кошти передані на руки у присутності свідків (а.с.45). Адвокатом [PERSON], який діючи в інтересах [PERSON], направляв [PERSON] претензію від 22.12.2015 року, в якій просив добровільно повернути борг та нараховані відсотки за договором позики від 15.11.2013 року (а.с.7-9), яку [PERSON] отримав згідно поштового повідомлення 06.01.2016 року (а.с.10). Відповідно до приписів ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона передає іншій стороні у власність грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму позики. Відповідно до ст. 1047 ЦПК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за Цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Згідно ст. 1049 ЦПК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року по справі №6-1967цс15. За змістом ст. 525 ЦПК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановленого договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦПК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) є порушенням зобов'язання. Згідно статті 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає в повній мірі законними вимоги позивача щодо стягнення із відповідача на свою користь суми боргу в загальному розмірі 1\~680,00 доларів США, з якої: сума основного боргу 700,00 доларів США та проценти за користування коштами в розмірі 5% від суми, що в загальній сумі складає 980,00 доларів США. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню у повному обсязі, внаслідок чого слід стягнути з [PERSON] на користь позивача грошову суму в розмірі 1\~680, 00 доларів США. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір, і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у сумі 551,20\~грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved