Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

29 грудня 2017 року позивач звернулася до суду із позовом, у якому просить стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова заробітну плату у розмірі 16000 грн. за період з серпня по грудень 2017 року. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває у трудових відносинах з відповідачем, працює на посаді молодшої медичної сестри. З 01.08.2017 року після призначення на посаду нового головного лікаря [PERSON] та по даний час заробітна плата працівникам поліклініки не виплачується та взагалі не нараховується. Розмір заробітної плати, гарантованої законом становить 3200 грн. Період заборгованості з серпня по грудень 2017 року - 5 місяців, а тому сума заборгованості становить 16000 грн. У зв'язку із наведеним, просить суд позов задовольнити. 02.01.2018 року ухвалою суду по справі відкрито спрощене позовне провадження. 29 січня 2018 року ухвалою суду по справі призначено судове засідання з викликом сторін. Позивачка у судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, однак у позовній заяві просила провести розгляд справи у її відсутності. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі представника відповідача, який до суду не з'явився, відзиву суду не подав, будучи належним чином повідомлений про час і місце судових засідань повістками, котрі направлялися рекомендованими листами, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про заробітну пл ату» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Згідно із ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня - 3200 грн. Судом встановлено, що [PERSON] з 16.05.2002 року і по час розгляду справи працює на посаді молодшої медсестри Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова /а.с.3-5/. Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу, надану Пенсійним фондом України, [PERSON] у період з вересня по грудень 2017 року не отримала заробітну плату /а.с.6-7/. Як убачається з розрахунку суми боргу, поданого позивачем у позовній заяві /який був скерований відповідачеві, та щодо якого відповідачем не подано жодних відзивів чи заперечень/ заборгованість відповідача перед позивачем становить 16000 грн. (3200 грн. - /мінімальний розмір заробітної плати/ х 5 місяців /кількість місяців, протягом яких позивачеві не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата/). Однак, як убачається з індивідуальної відомості про застраховану особу [PERSON] /а.с.6-7/, позивачу була виплачена заробітна плата у розмірі мінімальної заробітної плати 3200 грн. у період січень-березень 2017 року. З квітня по серпень 2017 р. заробітна плата позивачці виплачена у меншому розмірі, ніж мінімальна заробітна плата, зокрема у серпні 2017 році їй було виплачено 1128 грн., а відтак суд не бере до уваги твердження позивача про те, що позивачці взагалі не виплачувалась заробітна плата у серпні 2017 році. За таких обставин, суд вважає, що відсутні правові підстави про стягнення з відповідача заробітної плати за серпень 2017 року у розмірі 3200 грн. Разом з тим, це не позбавляє позивача права звернутись до суду із позовом щодо стягнення з відповідача недорахованої заробітної плати за серпень 2017 року. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що існували законні підстави для того, щоб протягом вересня-грудня 2017 року не проводити нарахування та виплату позивачці заробітної плати у мінімальному розмірі, який гарантований чинними нормами трудового законодавства. Враховуючи наведене, суд вважає, що заборгованість по заробітній платі за період з вересня по грудень 2017 року підлягає стягненню з відповідача у повному об'ємі, оскільки відповідач, перебуваючи з позивачем у трудових відносинах, не проводив нарахування та виплату гарантованої законом мінімальної заробітної плати. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 12800 /3200 грн. х 4 місяці/. Крім того, на користь держави слід стягнути з відповідача відповідний розмір судового збору.

Outcome: partial