Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

7 березня 2019 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . Вона ( [PERSON] ) прийняла спадщину після смерті матері, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначений житловий будинок у зв`язку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа. [INFO] [PERSON] померла, у зв`язку із чим ухвалою суду від 12 березня 2020 року до участі у справі в якості правонаступника [PERSON] було залучено [PERSON] , [INFO] . 26 серпня 2020 року [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, які належали [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити без її участі. У судове засідання представник Мринської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада визнає позовні вимоги, просив розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними у справі доказами, оскільки в даному випадку відсутні підстави, передбачені ст. 223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 12; 14). Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. За таких обставин [PERSON] та [PERSON] належало по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] , як членам колишнього колгоспного двору. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що 14 березня 2000 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] , яка спадщину прийняла, отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на інше спадкове майно, що підтверджується копією спадкової справи № 10/2018 до майна померлої [PERSON] (а.с. 28-33). Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] належну їй 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . У судовому засіданні встановлено, що нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначений житловий будинок в зв`язку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1097/02-31 від 11 вересня 2018 року (а.с. 17). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 44). У судовому засіданні встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не складала, спадщину після її смерті прийняла [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, що підтверджується копією спадкової справи № 85/2019 до майна померлої [PERSON] (а.с. 54-69). Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , яка була нею успадкована після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а.с. 9-11). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували те, що [PERSON] в цілому належав житловий будинок [ADDRESS] , а її доводи в цій частині є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи. Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Outcome: partial