Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

29.08.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, який під час судового розгляду був уточнений, посилаючись на те, що з 29.08.2003 року сторони перебувають у шлюбі, від якого мають двоє неповнолітніх дітей. З квітня 2016 року [PERSON] та [PERSON] проживають окремо. За період шлюбу у лютому 2014 року було придбано автомобіль марки «MITSUBISHI» моделі ASX 1.6 MT, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], яким на цей час користується [PERSON] Також, під час шлюбу 04.04.2016 року сторони придбали квартиру, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, пр. 40-річчя Перемоги, буд. 65 «б», кв.18, яка була зареєстрована на відповідача, який в подальшому подарував вказану квартиру своїй матері [PERSON] [PERSON] через деякий час після купівлі зазначеної нерухомості позивач [PERSON] дізналася, що під час посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу спірної квартири вона підписала заяву, про те, що квартиру придбав відповідач за його особисті кошти. Хоча, [PERSON] ввів її в оману та повідомляв, що підписана нею заява свідчить лише про згоду її як дружини на купівлю житла. Враховуючи, що вказане майно було придбано під час шлюбу, позивач просила суд визнати автомобіль марки «MITSUBISHI» моделі ASX 1.6 MT, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та квартиру, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, пр. 40-річчя Перемоги, буд. 65 «б», кв.18 спільним майном подружжя [PERSON]; розподілити це майно, виділивши [PERSON] автомобіль та зобовязати останнього сплатити позивачу компенсацію вартості 1/2 частки зазначеного транспортного засобу у сумі 157\~320 грн. З урахуванням того, що неповнолітні діти сторін мешкають з [PERSON], яка не має окремого житла, позивач просила суд відступити від рівності часток у спільному майні подружжя та визнати за нею 2/3 частин квартири за адресою: м. Запоріжжя, пр. 40-річчя Перемоги, буд. 65 «б», кв.18. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Позивач [PERSON] додатково зазначила, що 10.09.2015 року, в день народження доньки Єлизавєти між сторонами та їх батьками відбулася розмова, під час якої було вирішено подружжю [PERSON] придбати квартиру у м. Запоріжжі. Домовилися, що половину вартості житла нададуть батьки позивача, а половину [PERSON] (матір відповідача), яка працювала в Ізраїлі. У березні 2016 року остання зателефонувала з Ізраїлю та зазначила, що вона зібрала відповідну суму грошей, тому вони можуть підшукувати собі житло. Так як на той час сторони з дітьми мешкали у м. Енергодарі та чоловік щомісячно по роботі їздив до м. Запоріжжя, тому вона з ним також їздила у ці поїздки та за допомогою працівників агентства нерухомості «МІТРА» оглядала варіанти квартир у Комунарському районі м. Запоріжжя. Їй сподобалася квартира за адресою: м. Запоріжжя, пр. 40-річчя Перемоги, буд. 65 «б», кв.18, тому вони з відповідачем дали задаток та 04.04.2016 року придбали спірну квартиру, приїхавши з м. Енергодар. Про посвідчення договору купівлі-продажу [PERSON] домовлявся по телефону, коли вони приїхали до нотаріуса то саме вона розраховувалася з продавцем та нотаріусом. Під час оформлення правочину вона підписала заяву, думаючи, що це згода дружини на придбання чоловіком квартири. Зміст документу вона не вспіла прочитати, так як на її руках знаходилася пятимісячна донька, яку періодично необхідно було кормити, тому вона не весь час знаходилася в офісі нотаріуса. Взагалі нотаріус їй не розяснювала зміст та наслідки підписання заяви. [PERSON] дійсно у лютому-березні 2016 року з Ізраїлю грошовим переводом вислала суму у розмірі 9\~000 доларів США, яка у подальшому, стала частиною оплати за придбання спірної квартири. Іншу частину на купівлю житла надали її батьки. У 2014 році вони придбали спірний автомобіль, при цьому 18\~000 доларів США на цю купівлю надавали також її батьки, а залишкову суму 6\~000 доларів США відповідач отримав від продажу попередньої машини, яку йому подарували батьки на їх весілля. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позивних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову. У своїх письмових запереченнях, які підтвердив під час судового розгляду, [PERSON] зазначив, що спірна квартира, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, пр. 40 років Перемоги, буд. 65 Б, кв. 18 не є предметом позову, оскільки на праві власності належить його матері [PERSON] З січня 2016 року з позивачем шлюбні відносини втратили характер сімейних та з 01.04.2016 року вони мешкали окремо. У звязку з тим, що станом на 04.04.2016 року [PERSON] перебувала за кордоном, ним за кошти своєї матері, була придбана спірна квартира. Під час укладення договору купівлі-продажу цієї квартири, він не міг подати позов до суду на розірвання шлюбу з позивачем, через недосягнення донькою річного віку. У присутності нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] відповідачем добровільно було підписано заяву про те, що квартира № 18 у буд. № 65 Б по пр. 40 років Перемоги у м. Запоріжжі, являється його особистою власністю. Позивачу зміст та наслідки укладення договору купівлі квартири були розяснені нотаріусом. У подальшому, після приїзду його матері [PERSON] до України, спірна квартира була передана у власність останньої. Кошти на придбану квартиру його матір зберігала у баби відповідача, які залишила у останньої, коли восени приїжджала на Україну. Крім того, у лютому 2014 року, під час спільного проживання з позивачем було придбано автомобіль «MITSUBISHI» моделі ASX, державний номер [NUMBER], 2013 року випуску. Оскільки їх шлюб з січня 2016 року став носити формальний характер та їх стосунки втратили характер сімейних, з метою уникнення судових спорів, щодо розподілу спільного майна подружжя, а сам, вказаного автомобіля, ним з [PERSON] була досягнута домовленість про відшкодування частини вартості вказаного автомобіля останній. У звязку з тим, що у нього були відсутні грошові кошти для передачі їх [PERSON] впродовж лютого-березня 2016 року, за його проханням, на імя позивача [PERSON] були з Ізраїлю перераховані грошові кошти в сумі 9 000 доларів США в рахунок компенсації за вартість 1/2 частини спірного автомобіля. Третя особа [PERSON] у своїй заяві від 15.02.2017 року просить суд розглянути справу без її участі, так як вона на цей час знаходиться на території держави Ізраїль. Проти позовних вимог [PERSON] заперечує у повному обсязі та пояснила, що з 30.03.2011 року вона працює в Ізраїлі, та лише один раз на рік приїжджає на Україну під час щорічної відпустки. Щомісячний її заробіток складає 1280 доларів США. Прибувши у серпні 2015 року на Україну із значною сумою грошових коштів, вона почали шукати для себе квартиру. Враховуючи короткий час відпустки, вона не вспіла придбати житло, тому це доручила зробити своєму сину [PERSON], передавши йому 27\~000 доларів США. У січні 2016 року відповідач повідомив їй, що у нього не складається сімейне життя з позивачем, тому вони мають намір розлучитися після того, як доньці Єлизавєті виконається 1 рік. З метою виключення судових спорів за 1/2 частку автомобіля «MITSUBISHI», який сторонами було придбано під час шлюбу, [PERSON] попрохав її перерахувати грошові кошти на імя [PERSON], що вона і зробила впродовж лютого-березня 2016 року у загальній сумі 9\~000 доларів США. У березні 2016 року відповідач повідомив її, що він знайшов квартиру за адресою: м. Запоріжжя, пр. 40 років Перемоги, буд. 65 Б, кв.18, але не може знайти оригінал довіреності, яку вона видавала на імя [PERSON] для придбання їй житла. Так як відповідач віддав за вказану квартиру завдаток, тому було вирішено за відсутності довіреності придбавати квартиру на імя [PERSON], що останній і зробив. Після того, як вона приїхала влітку 2016 року на Україну, спірна квартира була подарована їй відповідачем (а.с. 124-126). Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] суду пояснила, що 04.04.2016 року вона посвідчувала договір купівлі-продажу квартири за адресою: м. Запоріжжя, пр. 40 років Перемоги, буд. 65 Б, кв.18. Спочатку нею були підготовлені проекти договору купівлі-продажу та заяви дружини про згоду на придбання чоловіком житла. Після того, як сторони прочитали вказані проекти, було зясовано, що квартира придбавається за кошти матері відповідача. Тому відповідний запис був зроблений у самому тексті договору та змінено зміст заяви [PERSON], в якій остання зазначала, що їй відомо про купівлю спірної квартири за особисті кошти [PERSON] До такої редакції заяви у позивача зауважень не виникло. Крім того, коли [PERSON] та [PERSON] у червні 2016 року прийшли до неї та попрохали оформити договір дарування спірної квартири, вона зателефонувала [PERSON] та повідомила про наміри відповідача та його матері. Позивач відповіла, що вона не заперечує проти оформлення квартири на імя [PERSON] Допитана у якості свідка [PERSON], пояснила що вона є подругою [PERSON] та [PERSON] (батьки позивача), знає їх давно, так як вони разом торгували на ринку у м. Енергодарі. Також знає їх дітей [PERSON], [PERSON], а також їх чоловіків [PERSON] та [PERSON], відповідно. [PERSON] та [PERSON] проживали у шлюбі 13 років, в якому у них народилися двоє дітей, про їх сімейні сварки їй нічого не було відомо. Останній раз сторони бачила разом 26.03.2016 року, під час святкування дня народження [PERSON] Наскільки їй відомо, від [PERSON], позивач та відповідач перестали разом мешкати з кінця квітня 2016 року. Також свідок пояснила, що приблизно на початку 2014 року [PERSON] взяла у неї в борг грошові кошти в сумі 6000 доларів США для придбання автомобіля [PERSON] та [PERSON]. Приблизно у лютому 2014 року, сторони придбали автомобіль іноземного виробництва за грошові кошти в сумі приблизно 24-25\~000 доларів США. Крім цього, їй відомо, зі слів [PERSON], що у квітні 2016 року, [PERSON] та [PERSON]В придбали квартиру у місті Запоріжжя, однак вартість житла їй невідомо. Грошові кошти на придбання квартири були надані [PERSON] та матірю [PERSON], при цьому зауважила, що більшу частину грошей було надано саме матірю відповідача. Допитаний свідком [PERSON] пояснив, що він є чоловіком [PERSON], яка є рідною сестрою позивача [PERSON] З відповідачем знайомий, приблизно з 2010 року, перебуває у дружніх стосунках. Приблизно в 2014 році, [PERSON] та [PERSON] придбали автомобіль «MITSUBISHI» моделі ASX. Наскільки йому відомо, для придбання вказаного автомобіля батьками [PERSON] було надано 18 000 доларів США, але при яких обставинах вказані грошові кошти були передані сторонам у справі, йому невідомо. Крім цього, свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] та [PERSON] проживали у шлюбі 13 років, в якому народилося двоє дітей, про їх сімейні сварки йому нічого не було відомо. Останній раз позивача та відповідача бачив разом у себе вдома 26 березня 2016, під час святкування дня народження [PERSON] 24 квітня 2016 року він допомагав [PERSON] вивозити його речі за адресою: [ADDRESS]. Щодо придбання спірної квартири свідок спочатку пояснив, що йому нічого невідомо, але у подальшому після навідних питань [PERSON], свідок [PERSON] повідомив, що згадав про те, що на початку квітня 2016 року позивач та відповідач придбали, за гроші, які дали їм батьки квартиру у місті Запоріжжі. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено: 29.08.2003 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області, що підтверджується Свідоцтвом про одруження, виданим 29.08.2003 р., актовий запис № 46 (а.с. 5). На час розгляду справи у судовому засіданні шлюб між сторонами не розірваний. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвами про народження останніх (а.с.6 та а.с.7 відповідно). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з п. 2. ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2333цс15, статтею 60\~СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно необхідно установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти\~\~або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий\~\~статус спільної власності подружжя. Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. 22.02.2014 року, перебуваючи у шлюбі [PERSON] та [PERSON] придбали автомобіль марки «MITSUBISHI» моделі ASX 1.6 MT, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі (кузова, рами): JMBXNGA1WDE713773, червоного кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ 666331 був зареєстрований на імя [PERSON] (а.с. 8). Вирішуючи питання про визнання зазначеного автомобіля спільним майном подружжя суд виходить з того, що даний транспортний засіб був придбаний у період шлюбу. Аналіз показань сторін свідчить, що автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя, тобто гроші, які були надані позивачем (подарунок батьків) та відповідачем (кошти від продажу попереднього автомобіля), в інтересах сімї, а не для особистих цілях когось з подружжя або інших осіб. Крім того, суд також враховує позицію відповідача з цього питання, який не заперечував проти зазначеного статусу зазначеного майна. Таким чином, автомобіль марки «MITSUBISHI» моделі ASX 1.6 MT, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] Згідно\~ст. 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними\~(ч.ч. 1,2\~ ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2\~ст.364\~ЦК України\~). Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вартість автомобіль марки «MITSUBISHI» моделі ASX 1.6 MT, 2013 року випуску, кузов універсал підтверджується довідкою № 228 від 17.05.2016 року, виданою експертом ТОВ «Виробниче-експертне підприємство «Стандарт-Сервіс» і складає 314\~640 грн. (а.с. 9). Під час судового розгляду від сторін не було заявлено відповідних клопотань про призначення судової автотоварознавчої експертизи для встановлення вартості спірного автомобіля та з боку відповідача були відсутні заперечення щодо вартості транспортного засобу, визначеної у довідці експерта, тому суд, приймаючи рішення, виходить саме із вказаної вартості транспортного засобу. Вирішуючи питання про поділ автомобіля,\~\~суд враховує положення частин 4, 5 ст.71\~\~СК України\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації. Неподільні речі, згідно ч.2 ст.71 СК України присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. З урахуванням викладеного та зважаючи на те, що [PERSON] звернулася до суду із позовною вимогою про призначення їй компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля, тому на думку суду, позов у цій частині підлягає задоволенню та необхідно з відповідача стягнути грошову компенсацію у розмірі 157\~320 грн. (314 640:2). За вимогами ч.3 ст.10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. \~ \~ Судом встановлено факт перерахування [PERSON] на імя [PERSON] та отримання останньою грошової суми у загальному розмірі 9\~010 доларів США у період лютого-березня 2017 року, про що свідчать відповідні грошові перекази (а.с. 44-46). Проти зазначеного факту не заперечує і позивач у справі. Водночас, доводи відповідача, що вказана грошова сума була сплачена ним [PERSON] в рахунок вартості 1/2 частини спірного автомобіля не підтверджується матеріалами справи, тому суд вважає, що твердження [PERSON] у цій частині не доведено належними та достатніми доказами. Відповідно до\~ст.57 СК України\~суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. На це наголошено й в п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] квартиру № 18 у будинку №65 «б» по пр. 40-річчя Перемоги у м. Запоріжжя була придбана [PERSON] 04.04.2016 року (а.с. 10 11). Відповідно до абз.2 п.5.2. зазначеного договору вищевказана квартира придбавається [PERSON] за його власні кошти і набувається ним у особисту власність, а договір укладається за письмовою згодою дружини покупця [PERSON], посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] 04.04.2016 року за реєстром № 231. Аналіз змісту зазначеної заяви [PERSON] свідчить про те, що вона дає згоду на купівлю її чоловіком [PERSON] квартири за адресою: м. Запоріжжя, пр. 40-річчя Перемоги, будинок 65 «б», кв.18 і заявляє, що вищевказана квартира придбавається її чоловіком за його власні кошти і набувається ним у особисту власність (а.с. 106). Під час судового розгляду сторони надали суперечливі відомості про час початку окремого проживання позивача та відповідача. Так, [PERSON] зазначає, що фактично шлюбні відносини з [PERSON] припинилися із січня 2016 року, а остання у позові вказала, що з квітня 2016 року сторони мешкають окремо. Вирішуючи питання про статус спірної квартири та визначаючи час набуття її у власність, суд дійшов до висновку, що квартира, розташована за адресою: м. Запоріжжя, пр. 40 років Перемоги, буд. 65 Б, кв.18, була придбана вже після припинення шлюбних відносин сторін. Суд приймає як належний та допустимий доказ фактичні дані, що маються у позовній заяві [PERSON] від 27.05.2016 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини, з якою проживає дитина (відповідач [PERSON]В.), згідно яких позивач вказує, що з 01.04.2016 року сторони мешкали окремо (а.с. 53-54). Встановлюючи джерело набуття спірної квартири, суд виходить з того, що вважає доказаним факт отримання [PERSON] від своєї матері [PERSON] грошових коштів, призначених для купівлі житла. Це підтверджується поясненням останньої; даними, згідно яких [PERSON] мала грошові кошти у великих розмірах, необхідних для купівлі житла; даними, встановленими з квитанції про внесення коштів на власний рахунок продавця [PERSON] згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.04.2016 року у сумі 676\~000 грн. (а.с.114) від імені [PERSON] та даними заяви [PERSON] про те, що квартира була придбана за особисті кошти відповідача. Допитана у судовому засіданні приватний нотаріус [PERSON] підтвердила факт засвідчення вказаної заяви [PERSON], яка читала перед підписання цю заяву та не виказувала жодних заперечень з цього приводу. Крім того, у суду відсутня інформація щодо оскарження заяви [PERSON], або дій нотаріуса щодо складення цієї заяви та відсутні докази визнання цієї заяви недійсною. Водночас, суд критично ставиться до показань свідків у справі стосовно джерела набуття спірної квартири, так як факт купівлі житла свідку [PERSON] став відомий не безпосередньо від сторін у справі, а від третіх осіб матері позивача. Свідок [PERSON] взагалі факт придбання квартири згадав лише після навідних питань позивача. Отже, жодних свідків, які б були безпосередньо присутніми при передачі сторонам грошових коштів від батьків [PERSON] не встановлено. Твердження відповідача та [PERSON] щодо мети придбання спірної квартири у власність останньої, суд також вважає обґрунтованими та доведеними. Судом також встановлено, що відповідач від своєї матері [PERSON] (третя особа) отримав грошові кошти на купівлю останній квартири, так як [PERSON] необхідно виїжджати на тривалий термін до Ізраїлю. Завдаток за купівлю цієї квартири внесла [PERSON] (сестра відповідача та донька [PERSON]І.), про що не заперечує позивачка та цей факт доведений проектом попереднього договору купівлі квартири від 14.03.2016 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON], завірений підписом директора агентства нерухомості ПП «МІТРА» (а.с. 152). Відповідач [PERSON] під час укладення договору купівлі квартири зазначив, що придбає квартиру за свої особисті кошти, що підтверджує своєю заявою і позивач [PERSON] Коли у червні 2016р. [PERSON] повернулася в Україну, відповідач відразу подарував останній (своїй матері) спірну квартиру, що підтверджується даними договору дарування від 23.06.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 52). Крім цього, з показань приватного нотаріуса [PERSON] вбачається, що остання зателефонувала позивачу після того як до неї звернулися відповідач та його матір з приводу укладення договору дарування. [PERSON] знаючи про цей факт, не заперечувала проти відчуження спірної квартири у власність [PERSON], що ще раз підтверджує про придбання житла саме для матері відповідача. До посилань сторони позивача на доходи батьків [PERSON], які нібито підтверджують можливість надання останніми грошових коштів на придбання спірної квартири, суд відноситься критично, так як вважає, що цей факт не доведений та у справі маються певні суперечності з цього приводу. Так, позивачем зазначено, що її батьки [PERSON] та [PERSON] є приватними підприємцями та до справи долучені податкові декларації за 2013-2015 р.р. з відомості про доходи останніх. Згідно показань свідка [PERSON] у лютому 2014 року батьками позивача у неї було взято у позику суму у розмірі 6\~000 доларів США. Отже, суд при ходить до висновку, що на момент придбання автомобіля (17.02.2014 року) у батьків [PERSON] виникли боргові зобовязання, що свідчить про відсутність інших заощаджень, накопичених до вказаної дати, у звязку з чим дохід отриманий у 2013 році батьками позивача [PERSON] та [PERSON] в сумі по 90 тисяч гривень, не може бути врахований як грошові кошти, надані ними для придбання спірної квартири. У 2014 році сукупний дохід батьків позивача склав 196\~050 грн., що було еквівалентно 12440 доларів США за офіційним курсом НБУ, встановленим станом на 31.12.2014 р. (15,76 грн. за 1 долар США), з яких 6000 доларів ними було повернуто свідкові [PERSON] В 2015 році дохід батьків позивача [PERSON] та [PERSON] склав 285750 грн., що, приблизно еквівалентно 11900 доларів США за офіційним курсом НБУ встановленим станом на 31.12.2015 р. (24,00 грн. за 1 долар США). Отже, станом на 01.01.2016 батьки позивача [PERSON] могли заощадити 18\~000 доларів США, без врахування жодних витрат на життя. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на майно 29.12.2016 року [PERSON] придбано у власність трикімнатну квартиру загальною площею 61,8 квадратний метр за адресою: [ADDRESS]. Дослідивши вищезазначені обставини у сукупності, суд ставить під сумнів факт можливості надання грошових коштів батьками позивача останній для купівлі спірної квартири. Таким чином, враховуючи, що спірну квартиру було придбано вже після припинення шлюбних відносин між сторонами, за гроші, що були надані матір*ю відповідача [PERSON] (третьою особою) та не в інтересах сімї [PERSON], а для матері відповідача, тому суд вважає, що квартира, розташована за адресою: м. Запоріжжя, пр. 40 років Перемоги, буд. 65 Б, кв.18 не є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON], а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання спірної квартири спільним майном подружжя та її поділу необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, так як позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог. В даному випадку позов задоволено у розмірі 157\~320 грн., тому сума судового збору у сумі 1\~573 грн. підлягає стягненню з [PERSON] На підстави викладеного,

Outcome: partial