Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

29 липня 2016 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Одеській області, Відділу примусового виконання рішень ДВС України, Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ, Дніпровського відділу ДВС м. Дніпродзержинськ ГТУЮ у Дніпропетровській області про визнання договору дійсним, визнання права власності та зняття арештів за наступних обставин. 15 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі було укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до умов якого відповідач продав позивачу автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель T4, 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) №\~WV2ZZZ70Z3H097176, тип ТЗ легковий пасажирський, реєстраційний номер 54398ОК, зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 21 травня 2010 року. Тривалий час, у порушення умов договору відповідач [PERSON] ухиляється від нотаріального оформлення угоди та зняття автомобілю з обліку в органах МРЕВ ДАІ для його переоформлення на імя позивача. При зверненні до сервісного центру МВС України з метою зняти автомобіль з реєстрації, позивачу було відмовлено з підстав ненадання належних документів на підтвердження правомірності придбання транспортного засобу, а саме нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Крім того, в сервісному центрі МВС України позивачу було повідомлено про наявність обтяжень на зазначений автомобіль, які обмежують його у праві на розпорядження зазначеним автомобілем. В звязку з чим, позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду із вказаним позовом, визнати дійсним Договір купівлі-продажу транспортного засобу від 15 лютого 2011 року, визнати право власності на зазначений автомобіль, скасувати постанови про накладення арешту та оголошення розшуку зазначеного автомобілю, звільнити автомобіль з-під арешту, зняти розшуки з автомобілю, виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна записи про обтяження майна [PERSON], в частині, що стосується зазначеного автомобілю, виключити з баз даних РІІС та НАІС «Автомобіль» записи про арешти та розшуки щодо автомобіля. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду від відповідача надійшла письмова заява, в якій він проти позовних вимог в частині визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання і реєстрації за [PERSON] права власності на автомобіль не заперечував, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачі Державної податкової інспекції у Малиновському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області, Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Одеській області, Відділу примусового виконання рішень ДВС України, Приморського відділу ДВС Одеського МУЮ, Дніпровського відділу ДВС м. Дніпродзержинськ ГТУЮ у Дніпропетровській області в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] за таких обставин. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема шляхом визнання права. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, які розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як встановлено ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Судом встановлено, що 15 лютого 2011 року між [PERSON], як покупцем, та [PERSON], як продавцем, у простій письмовій формі було укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідно до положень п. п. 1.1. та 1.2. зазначеного Договору [PERSON] продав [PERSON] автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель T4, 2003 року випуску, номер шасі (кузова, рами) №\~WV2ZZZ70Z3H097176, тип ТЗ легковий пасажирський, реєстраційний номер 54398ОК, зареєстрований РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області 21 травня 2010 року. Згідно п. 1.6. Договору купівлі-продажу транспортного засобу [PERSON] та [PERSON] домовилися нотаріального посвідчити цей Договір після виконання ними умов передбачених п.п. 2.1., 2.2., 3.1.5., 3.1.6. цього Договору, але не пізніше одного року з моменту його підписання. Умовами п.п. 2.1., 2.2. зазначеного Договору встановлювалися обовязки [PERSON] та [PERSON] стосовно оплати ціни автомобілю та оформлення підтвердження факту повного розрахунку відповідною розпискою від 15 лютого 2011 року, копію якої було долучено до матеріалів справи. Факт отримання грошових коштів в рахунок оплати ціни автомобілю та передачі спірного автомобілю позивачу у володіння підтверджується також поясненнями відповідача [PERSON] Положеннями п.п. 3.1.5., 3.1.6. Договору від 15 лютого 2011 року закріплено обовязки [PERSON], як продавця, щодо вчинення всіх необхідних дій для зняття автомобілю з обліку в державних органах МРЕВ ДАІ для його переоформлення на імя [PERSON] Протягом тривалого часу відповідач [PERSON] ухилявся від виконання своїх обовязків, закріплених у п.п. 3.1.5., 3.1.6. Договору від 15 лютого 2011 року, та від нотаріального посвідчення Договору купівлі-продажу транспортного засобу. В звязку з чим, позивач звернувся до сервісного центру МВС України з метою зняття автомобілю з реєстрації, проте йому було відмовлено з підстав ненадання належних документів на підтвердження правомірності придбання транспортного засобу, а саме нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Так, згідно Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року, для проведення перереєстрації спірного автомобілю в якості документу, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу, необхідно надати нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відтак, у суду є всі підстави вважати, що між сторонами було укладено Договір купівлі-продажу транспортного засобу від 15 лютого 2011 року у передбаченій для даного виду правочинів письмовій формі. Приписами ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Суд дійшов висновку, що укладення Договору купівлі-продажу транспортного засобу від 15 лютого 2011 року, і досягнення [PERSON] та [PERSON], як сторонами цього Договору, згоди щодо усіх істотних його умов, здійснення позивачем повної оплати по такому договору та її отримання відповідачем, а також фактичне передання позивачу транспортного засобу по такому договору, свідчить насамперед про вчинення між позивачем та відповідачем відповідного правочину щодо переходу прав власності на спірний автомобіль. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року, зі змінами № 15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Приписами ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Усі зобовязання за договором купівлі-продажу транспортного засобу позивачем були виконані в повному обсязі, ніяких претензій з боку відповідача не надходило, а відсутність належних правовстановлюючих документів на автомобіль істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] в частині визнання дійсним Договору купівлі-продажу транспортного засобу від 15 лютого 2011 року та визнання права власності на зазначений автомобіль належить задовольнити. Стосовно заявлених позовних вимог про скасування постанов про накладення арешту та оголошення розшуку зазначеного автомобілю, звільнення автомобілю з-під арешту, зняття розшуків з автомобілю, виключення з Державного реєстру обтяжень рухомого майна записів про обтяження майна [PERSON], в частині, що стосується зазначеного автомобілю, виключення з баз даних РІІС та НАІС «Автомобіль» записів про арешти та розшуки щодо спірного автомобілю, суд вважає за можливе задовольнити зазначені вимоги виходячи з наступного. Під час звернення позивача до сервісного центру МВС України з метою переоформлення автомобілю йому повідомили про наявність наступних обтяжень на спірний автомобіль: - арешт, накладений постановою, винесеною 26 червня 2012 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; - арешт, накладений постановою, винесеною 19 лютого 2013 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області у виконавчому провадженні №\~36622202; - розшук, накладений постановою, винесеною 05 червня 2013 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у виконавчому провадженні з приводу виконання судового наказу №\~10/19/17-4848-2011; - розшук, накладений постановою, винесеною 09 липня 2013 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції; - арешт, накладений ухвалою, винесеною 18 вересня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси у справі №\~522/7697/13-ц; - арешт, накладений постановою, винесеною 16 жовтня 2013 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у виконавчому провадженні №\~40277832; - арешт, накладений постановою, винесеною 26 лютого 2014 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у виконавчому провадженні з приводу виконання виконавчого листа №\~522/7697/13-ц; - арешт, накладений постановою, винесеною 04 квітня 2014 року Відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби України у виконавчому провадженні №\~42781920; - арешт, накладений постановою, винесеною 23 травня 2014 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у виконавчому провадженні №\~37116595; - арешт, накладений постановою, винесеною 10 червня 2014 року Відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби України у виконавчому провадженні №\~42781920; - розшук, накладений постановою, винесеною 23 липня 2014 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у виконавчому провадженні з приводу виконання виконавчого листа №\~522/7697/13-ц; - розшук, накладений постановою, винесеною 06 серпня 2014 року Відділом примусового виконання рішень державної виконавчої служби України у виконавчому провадженні з приводу виконання виконавчого листа №\~755/3943/14-ц; - арешт, накладений постановою, винесеною 08 квітня 2015 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у виконавчому провадженні з приводу виконання судового наказу №\~10/19/17-4848-2011; - розшук, накладений постановою, винесеною 17 липня 2015 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у виконавчому провадженні з приводу виконання вимоги УПФУ №\~Ф-438-У; - арешт, накладений постановою, винесеною 16 грудня 2015 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області у виконавчому провадженні №\~49670114. Відповідно до Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містяться наступні записи: - Запис №1, зареєстрований 12 січня 2012 року №\~12054716, згідно якого до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено відомості про податкову заставу на підставі ст. 89 ПК України; - Запис №2, зареєстрований 20 лютого 2013 року №\~13537529, згідно якого до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено відомості про арешт рухомого майна на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 19 лютого 2013 року Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області у виконавчому провадженні №\~36622202. Обєктом обтяження є все рухоме майно. - Запис №3, зареєстрований 07 квітня 2014 року №\~14290240, згідно якого до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено відомості про арешт рухомого майна на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 04 квітня 2014 року Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України у виконавчому провадженні №\~42781920. Обєктом обтяження є все рухоме майно. - Запис №4, зареєстрований 10 червня 2014 року №\~14394895, згідно якого до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено відомості про арешт рухомого майна на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 10 червня 2014 року Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України у виконавчому провадженні №\~42781920. Обєктом обтяження є все рухоме майно. - Запис №5, зареєстрований 20 червня 2015 року №\~15397382, згідно якого до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено відомості про арешт рухомого майна на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 20 червня 2015 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у виконавчому провадженні №\~47772103. Обєктом обтяження є все рухоме майно. - Запис №6, зареєстрований 11 серпня 2015 року №\~15459244, згідно якого до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено відомості про арешт рухомого майна на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 22 червня 2015 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у виконавчому провадженні №\~47772103. Обєктом обтяження є все рухоме майно. - Запис №8, зареєстрований 22 квітня 2016 року №\~15796582, згідно якого до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено відомості про арешт рухомого майна на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 14 квітня 2016 року Дніпровським відділом державної виконавчої служби м. Дніпродзержинськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у виконавчому провадженні №\~50840871. Обєктом обтяження є все рухоме майно. Як встановлено ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності визначений ст. 317 ЦК України, згідно якої власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції «Про захист прав та основоположних свобод» кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначені вище обтяження обмежують позивача у праві на розпорядження автомобілем, власником якого він є, і в кінцевому підсумку означають порушення його прав, як власника, що є недопустимим відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, які встановлюють та гарантують непорушність права власності. Як закріплено положеннями ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як передбачено ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Усі зобовязання за договором купівлі-продажу транспортного засобу позивачем були виконані в повному обсязі, ніяких претензій з боку відповідачів не надходило, а відсутність належних правовстановлюючих документів на автомобіль та наявність обтяжень на ньому істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту. Таким чином, зазначені арешти підлягають скасуванню, а записи про них у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та базах даних РІІС та НАІС «Автомобіль» підлягають виключенню. Суд, вважає за можливе визнати поважними причини пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду із позовом про визнання договору дійсним та визнання права власності виходячи з наступного. Згідно пояснень позивача та його представника на початку 2016 року [PERSON] спробував зняти автомобіль з реєстрації в органах державної реєстрації, проте, отримав відмову з тих підстав, що не було надано належних документів на підтвердження правомірності придбання транспортного засобу, а саме необхідно було надати нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. Відтак, лише відмова у перереєстрації спірного автомобіля на імя позивача й стала мотивом для звернення [PERSON] із позовом до суду. Відповідно до положень ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що порушене право [PERSON], як власника транспортного засобу, підлягає захисту, та позовну заяву належить задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved