Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

8 листопада 2017 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся [PERSON] із вказаним позовом, в якому зазначив, що 26.10.2009 Богунським районним судом м. Житомира у справі № 2-н-2550/09 було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на його користь 41 637,00 грн. 19.07.2010 Корольовським відділом ДВС Житомирського МУЮ було накладено арешт на 1/5 частки квартири [ADDRESS] та належала на праві власності [PERSON] 14 листопада 2011 року відповідно до Акту державного виконавця від 14.11.2011 та Постанови про передачу майна в рахунок погашення боргу від 14.11.2011, вказана частина квартири була передана позивачу у власність в рахунок погашення зазначеного боргу. Таким чином рішення Богунського районного суду м. Житомира у справі № 2-н-2550/09 про стягнення з [PERSON] на користь позивача 41 637,00 грн. було виконане. 03.09.2012 Богунський районний суд м. Житомира скасував судовий наказ, що виданий 26.10.2009 Богунським районним судом м. Житомира у справі № 2-н-2550/09. Постанова ДВС про передачу майна в рахунок погашення боргу від 14.11.2011 залишилась не скасованою. 26 листопада 2010 року Корольовським районним судом м. Житомира було ухвалено заочне рішення у справі № 2-4813/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] , згідно з яким суд визнав за [PERSON] право власності на 1/5 частки квартири по [ADDRESS] . 19.09.2012 Апеляційним судом Житомирської області при розгляді апеляційної скарги [PERSON] на вказане рішення було ухвалено рішення про скасування рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 26.11.2010 та ухвалене нове про відмову у задоволенні позову. 30.10.2013 [PERSON] спірна частину квартири була подарована громадянці [PERSON] на підставі договору № 7255 від 30.10.201, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським A.B. 30.10.2013 [PERSON] подарувала вказану частину квартири [PERSON] на підставі договору дарування № 4243 від 30.10.2013, що посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсар В.В. З огляду на викладене та посилаючись на те, що питання про поворот виконання судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 41 637,00 грн. не вирішувалось і 1/5 частки вказаної квартири належить йому на праві власності, позивач просить: «Витребувати у [PERSON] 1/5 частку квартири [ADDRESS] на користь [PERSON] ». Ухвалою судді [PERSON]. від 5 грудня 2017 року було відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] та призначено судове засідання. У зв'язку із звільненням судді [PERSON] та відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату суду від 15 червня 2018 року, 15 червня 2018 року, після проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, дану справу було передано у провадження судді Сингаївського О.П., який ухвалою від 2 липня 2018 року прийняв до свого провадження справу та призначив її судовий розгляд. У судове засідання позивач не з'явився, від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги свого довірителя представник підтримує повністю і не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та треті особи, які повідомлялись про судовий розгляд справи, до суду не з'явились, заяв про розгляд справи за їх відсутності, відзив та пояснення на позовну заяву [PERSON] не надали. З огляду на викладене, суд вважає за можливе, відповідно ч.1 ст.280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 26.10.2009 Богунським районним судом м. Житомира у справі № 2-н-2550/09 було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів в сумі 41 637,00 грн. 14 листопада 2011 року на виконання вказаного судового наказу, відповідно до Акту державного виконавця від 14.11.2011 та Постанови про передачу майна в рахунок погашення боргу від 14.11.2011, позивачу була передана у власність в рахунок погашення боргу належна боржнику [PERSON] 1/5 частки квартири [ADDRESS] . При цьому в постанові про передачу майна в рахунок погашення боргу від 14.11.2011 зазначено, що вказана постанова є підставою для оформлення права власності на це майно. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03.09.2012 було скасовано судовий наказ, що виданий 26.10.2009 Богунським районним судом м. Житомира у справі № 2-н-2550/09. Вказані обставини підтвердились в судовому засіданні копією постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 14.11.2011 (а. с. 3), актом державного виконавця від 14.11.2011 (а. с. 4), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 5), копією ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 03.09.2012 (а. с. 6). 30.10.2013 [PERSON] спірна частку квартири була подарована громадянці [PERSON] на підставі договору № 7255 від 30.10.2013 посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Ковалевським A.B. 30.10.2014 [PERSON] подарувала вказану частку квартири [PERSON] на підставі договору дарування № 4243 від 30.10.2013, що посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсар В.В. та підтвердилось інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 15). Відповідно до п.9 ст.62 ЗУ «Про виконавче провадження», про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно. Статтею 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до п.п.1 п.1 ст.2 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Чинним законодавством не встановлено визначення моменту виникнення права власності у набувача нерухомого майна в разі передачі цього майна в рахунок погашення боргу в порядку передбаченому п.9 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, ч.4 ст.334 ЦК України встановлено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Аналізуючи наведені норми чинного законодавства у їх сукупності, суд вважає за необхідне застосовуючи аналогію закону (ч.1 ст.8 ЦК України) застосувати до спірних правовідносин наведену норму ч.4 ст.334 ЦК України. Таке застосування узгоджується з положенням інших норм, що регулюють спірні правовідносини, а саме, наведеної ст.182 ЦК України про необхідність державної реєстрації права власності на нерухомі речі та його переходу, п.9 ст.62 Закону України «Про виконавче провадження» про необхідність оформлення свого права власності на отримане майно. Позивач не надав доказів того, що ним було зареєстроване своє право власності на спірну частку квартири в порядку встановленому чинним законодавством, у зв'язку з чим суд дійшов до висновку про те, що у нього не виникло право власності на вказану частку квартири і відповідно - відсутнє право на захист свого порушеного права, в тому числі в порядку ст.ст.387, 388 ЦК України, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог. Крім того, судом враховується, що на час розгляду вказаної справи відсутня правова підстава набуття позивачем права власності на спірну частку квартири, оскільки судовий наказ, на виконання якого державним виконавцем було вирішено передати спірне майно позивачу, скасований, про що зазначено вище. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку про безпідставність вимог позивача, тому відмовляє в задоволенні позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed