Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

31.10.2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що 01.04.2019 позивачка надала відповідачці під розписку грошові кошти у розмірі 100 000 грн. 00 коп. зі строком повернення до 01.05.2019 року. На підтвердження факту одержання коштів відповідачка написала розписку. У встановлений договором строк позичальник гроші не повернув. Враховуючи викладене, просить стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти у розмірі 100 000 грн. 00 коп., також понесені судові витрати в розмірі 1385 грн., 00 коп., та витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн.,. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 09.12.2019 року по справі відкрите спрощене позовне провадження та відповідачу надано строк для подання відзиву на позов. Відповідач своїм процесуальним правом не скористався та відзив на позов не подав. У судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні. Повідомлений належним чином (шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання) про час, дату та місце судових засідань по справі, відповідачка у судові засідання, призначені на 10.01.2020, 31.01.2020 не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, заяв не надала. Приписами ч.1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, так як про дату, час і місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, причини неявки суду невідомі. На підставі ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів. Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з частинами першою та четвертою статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що за умовами укладеного між сторонами договору від 01.04.2019 року відповідачка [PERSON] отримала у борг від позивачки [PERSON] грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн. та зобов`язалася повернути їх не пізніше 01.05.2019. Тобто сторони уклали договір позики у простій письмовій формі. На підтвердження укладення договорів позики та факту отримання коштів відповідач написав розписку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. \~\~ \~Згідно ст. 530 ч. 1 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ухвалою суду від 09.12.2019 року було заборонено [PERSON] розпоряджатися (відчужувати у будь-який спосіб) 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. Письмових доказів, які б свідчили про повернення суми позики за договором від 01.04.2019 суду не подано. Таким чином, виходячи з встановлених обставин, наданих доказів та вимог закону, позовні вимоги в частині стягнення суми боргу підлягають задоволенню. Щодо \~стягнення витрат\~на правничу\~допомогу,\~які просить\~стягнути позивачка\~слід зазначити\~наступне,\~відповідно до ч.1,3,4\~ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що між позивачкою та її представником [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги від 11.03.2019 року, детального опису робіт (наданих послуг), інших доказів надання правової допомоги позивачкою та її представником не надано, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в частині стягнення правової допомоги у розмірі 8000 грн., слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] необхідно стягнути на користь позивачки сплачений при поданні заяви судовий збір у розмірі 1385,00 грн.

Outcome: partial