Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

31 серпня 2015 року позивач звернувся до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач на підставі особового рахунку № [NUMBER] є споживачем електричної енергії, а ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» постачальником. Згідно довідки споживача, по сплаті за спожиту електричну енергію з урахуванням тарифів станом на 07.03.2013 р. у боржника у зв'язку з несплатою виникла заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 855,61 грн. В зв'язку з простроченням сплати грошового зобов'язання боржнику були нараховані три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 49,58 грн. та інфляційні нарахування у сумі 77,62 грн. У зв'язку з викладеним, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по сплаті за електричну енергію у розмірі 855,61 грн., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 49,58 грн. та інфляційні нарахування у сумі 77,62 грн. В судове засідання представник позивача Удовиченко О.В., який діє на підставі довіреності р. №191114-7/63 від 19.11.2014 року, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про час, дату і місце судового засідання повідомлялася судовими повістками. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін з урахуванням наданих суду доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог встановив наступне. В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON], є споживачем електричної енергії, користується послугами позивача та фактично перебуває з ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» у договірних правовідносинах, договір між енергопостачальною організацією та відповідачем на поставку електричної енергії та її користування не укладався. За таких обставин суд дійшов висновку, що виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України від 16 жовтня 1997 р. № 575/97-ВР «Про електроенергетику» та Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р № 1357 ( далі Правила). Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про електроенергетику» енергією визнається електрична чи теплова енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу. Крім того, статтею 1 зазначеного Закону передбачено, що споживачами енергії є суб'єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. У свою чергу, енергопостачальниками визнаються учасники оптового ринку електричної енергії України, які купують електричну енергію на цьому ринку з метою продажу її споживачам або з метою її експорту. Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 5, 7 п.42 Правил споживач електричної енергії зобов'язаний оплачувати спожиту електричну енергію, здійснюючи її перерахування виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. Згідно п.48 Правил споживач несе відповідальність згідно з діючим законодавством за порушення вищевказаних правил. Згідно п.20 Правил розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до п.26, 28 Правил у разі зміни тарифів (цін) на електричну енергію оплата заборгованості провадиться за тарифами (цінами), що діяли у період, за який сплачується борг. У разі відсутності у споживача коштів на оплату заборгованості він повинен звернутися до енергопостачальника із заявою про складання графіка погашення заборгованості або відстрочення терміну оплати та надати довідки, що підтверджують його неплатоспроможність. Відповідно до довідки споживача станом на 07.03.2013р. сума боргу за спожиту електроенергію за особовим рахунком № [NUMBER] склала 855,61 грн. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Як вбачається з розрахунку суми боргу [PERSON], їй нараховані інфляційні у сумі 77,62 грн., та 3% річних від простроченої суми у розмірі 49,58 грн. Аналізуючи надані сторонами по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що відповідачем було допущено порушення Правил користування електричною енергією для населення, розрахунок боргу споживача є вірним, на підставі чого суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Отже, з відповідача на користь позивача, також, підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду у сумі 344,10 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved