Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

29.09.2016 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати недійсним заповіт від 10.03.2016 року, складений померлою 07.04.2016 року [PERSON] Любов`ю Петрівною, на ім`я відповідача по справі [PERSON], посвідчений секретарем виконкому Миронівської сільської ради Первомайського району Харківської області (реєстровий номер 4 за 2016 рік), а також з урахуванням збільшених позовних вимог заповіт від 10.03.2016 року, складений померлою 07.04.2016 року [PERSON] Любов`ю Петрівною, на ім`я відповідача по справі [PERSON], посвідчений секретарем виконкому Миронівської сільської ради Первомайського району Харківської області (реєстровий номер 3 за 2016 рік). Ухвалою суду від 17.10.2016 року провадження по справі було відкрито (а.с.23). Ухвалою суду від 30.11.2016 року до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову, були залучені [PERSON] та секретар виконавчого комітету Миронівської сільської ради Первомайського району Харківської області [PERSON] (а.с.80). Ухвалою суду від 26.12.2016 року був змінений процесуальний статус третьої особи по справі [PERSON] з третьої особи на співвідповідача по справі (а.с.109-110). Ухвалою суду від 29.03.2017 року провадження по справі було зупинено та призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам 18 відділення комунального закладу охорони здоров`я «Харківської обласної психіатричної клінічної лікарні №3» (а.с.189). Вказана ухвала 13.04.2017 року набрала законної сили та матеріали справи направлені до експертної установи. Ухвалою суду від 18.07.2017 року після повернення матеріалів справи з експертної установи провадження по справі було відновлено, справа призначена до розгляду у загальному порядку (а.с.222). В обґрунтування позову позивач зазначив, що 07.04.2016 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті позивач звернувся до Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про прийняття спадщини, де дізнався, що мати позивача за декілька тижнів до смерті вчинила заповіт на ім`я відповідача [PERSON] та як згодом з`ясувалося другого відповідача брата позивача - [PERSON]. Оскільки вказана обставина унеможливлювала для позивача отримання спадщини, він вважав за необхідне звернутися до суду із відповідною позовною заявою, оскільки вважав, що його майнові права були порушені. Так, мати позивача мешкала у відповідача з грудня 2015 року і померла менше, ніж за місяць після складання оспорюваних заповітів. До цього померла мати позивача мешкала спочатку у нього 8 років з 2003 року до 2011 року, а потім самостійно з 2011 до 2015 року, однак позивач постійно підтримував з нею контакт, знав про її важкий стан здоров`я. Перед смертю, як дізнався позивач на похованні, його померла мати виявляла ознаки поведінки, які не притаманні людині у здоровому глузді. Крім цього позивач дізнався в сторонніх осіб, що мати могла померти після ін`екції, яку зробила останній відповідач [PERSON], оскільки вона є медичним працівником амбулаторії с.Миронівка, де мати позивача перебувала на обліку. У судовому засіданні 31.08.2017 року позивач підтримав доводи своєї позовної заяви з урахуванням письмових пояснень як щодо проведеної психіатричної експертизи, так і щодо порушення третьою особою секретарем Миронівської сільської ради Первомайського району Харківської області [PERSON] - порядку посвідчення та відповідної реєстрації заповітів, що унеможливлює визнання заповітів від 10.03.2016 року такими, що можуть визнаватися дійсними. У судовому засіданні 20.09.2017 року представник позивача [PERSON], враховуючи відсутність позивача по справі [PERSON], вимоги свого довірителя підтримала у повному обсязі та просила суд визнати заповіти від 10.03.2016 року недійсними, посилаючись при цьому на той факт, що проведена по справі посмертна судово-психиатрічна експертиза [PERSON] не може прийматися судом як доказ, оскільки лікарі, які її проводили, не дали жодного обгрунтування тому факту, що наявна за медичними матеріалами у померлої дисциркуляторна атеросклеротична енцефалопатія 2 ступеню прямо вказує, що померла не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а порушення, які допустила третя особа по справі [PERSON] як відповідальна особа при реєстрації заповітів від 10.03.2016 року взагалі вказують, що вона можливо діяла з умислом на користь відповідача [PERSON], оскільки вони працюють у одному приміщенні, добре знають одна одну. Доказом вказаного факту є те, що зареєстровані вказані заповіти у ДП Міністерства юстиції «Національні інформаційні системи» були вже після того, як позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім того, при складанні заповітів третя особа порушила порядок їх складання, не надавши [PERSON] заповіт для ознайомлення. Також представник позивача на протязі всього часу підкреслювала, що складаючи заповіт на ім`я відповідача [PERSON] від 10.03.2016 року [PERSON] просила третю особу зазначити адресу вказаної особи, якою зазначила адресу саме позивача по справі, що також вказує на те, що померла заповідачка не могла усвідомлювати значення своїх дій. Таким чином, вказані заповіти були, на думку позивача, складені померлою [PERSON], без її власної волі, під примусом відповідача [PERSON], без усвідомлення значення своїх дій з грубими порушеннями порядку складання заповітів, що однозначно вказує на те, що вони є недійсними. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] як проти первинних позовних вимог позивача (визнання недійсним одного заповіту), так і щодо збільшених (визнання недійсними двох заповітів) заперечували у повному обсязі, зазначивши, що позивач при спільному проживанні з померлою матір`ю допускав щодо неї фізичне насильство, переїзд померлої до відповідача відбувся з власної волі через похилий вік, при укладанні заповітів [PERSON] була повна розуму та розуміла значення своїх дій, саме складання заповітів було її волею, оскільки вона бажала, що б належні їй земельні ділянки після її смерті дісталися особам, які дійсно про неї піклувалися. Порушення при реєстрації заповітів не змінюють вираженої волі померлої, а результати посмертної судово-психіатричної експертизи доводять нормальний стан [PERSON] на час складання заповітів. Представник другого відповідача по справі [PERSON] за довіреністю [PERSON] (а.с.90) у судове засідання 20.09.2017 року не прибула, під час попередніх судових засідань проти задоволення збільшених позовних вимог позивача заперечувала, вказуючи на те, що саме позивач своїми діями призвів до складання заповітів 10.03.2016 року померлою, оскільки належної уваги та турботи матері не приділяв, постійно з нею конфліктуючи та не відвідуючи її. Надала суду заяву від 29.03.2017 року, в якій просила в подальшому справу слухати без участі її та її довірителя відповідача по справі [PERSON] (а.с.191). Третя особа по справі, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - державний нотаріус Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] у судове засідання не прибула, разом із наданням суду копії матеріалів спадкової справи після померлої [PERSON], надала суду заяву від 01.11.2016 року за №1258/01-16, в якій просила слухати справу за її відсутності та вирішити у відповідності до діючого законодавства на розсуд суду (а.с.30). Третя особа по справі, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - секретар виконавчого комітету Миронівської сільської ради Первомайського району Харківської області [PERSON], після її допиту як свідка по справі 30.11.2016 року та 23.01.2017 року, та надання пояснень щодо порядку складання заповітів, надала суду заяву від 23.01.2017 року про подальший розгляд справи за її відсутності за участі її представника (а.с.145). При цьому суд вважає технічною опискою вказані третьою особою у її заяві рік складання такої заяви (2016 замість 2017) та приймає вказану заяву саме з такою технічною опискою. До цього 20.12.2016 року [PERSON] окремо через канцелярію суду надала заяву, в якій при вирішенні справи полагалася на розсуд суду (а.с.89). Представник третьої особи по справі, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - секретаря виконавчого комітету Миронівської сільської ради Первомайського району Харківської області [PERSON] - адвокат [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, надавши відповідні письмові пояснення, в яких вказала, що порушення порядку реєстрації заповітів не є підставою відповідно до діючого законодавства для визнання заповіту недійсним, та посилаючись на результати проведеної по справі посмертної судово-психіатричної експертизи померлої [PERSON] вважала, що вимоги позивача щодо визнання вказаного доказу неналежним є необгрунтованими, оскільки експерти вивчили стан [PERSON] станом на 10.03.2016 року досконало відповідно до медичної документації та пояснень свідків. Допитана у судовому засіданні 30.11.2016 року свідок [PERSON] пояснила, що померлу знала з дитинства, постійно з нею спілкувалася, з 2014 року померла виявляла ознаки дивної поведінки, однак за даним свідка за медичною допомогою померла зверталася останній раз у 2013 році (а.с.207). Допитана у судовому засіданні 30.11.2016 року свідок [PERSON] повідомила суд, що з померлою [PERSON] спілкувалася останній раз восени 2015 року, в тому ж році почала помічати у неї дивну поведінку, до цього часу спілкувалася з нею майже кожного дня (а.с.208). Допитаний у судовому засіданні 30.11.2016 року свідок [PERSON] вказав, що у його тещі є хата в с. Тимченки, де мешкала померла у 2013-2014 роках, коли він з нею щотижня спілкувався, коли відвідував тещу, у 2015 році бачив померлу і вона виявляла ознаки поганої пам`яті, не впізнавши дружину свідка, останній раз померлу бачив восени 2015 року (а.с.208). Допитана як свідок у судовому засіданні 30.11.2016 року та в подальшому 23.01.2017 року третя особа по справі секретар Миронівської сільської ради [PERSON] повідомила суд, що перед складанням заповітів 10.03.2016 року вона повідомила померлу про наслідки її дій, однак [PERSON] висловила тверде переконання на складання заповітів, після написання заповітів вони були вголос прочитані третьою особою та подані на підпис померлій, яка їх в присутності третьої особи підписала. Перевірка дієздатності померлої відбувалася як зазвичай в таких випадках шляхом візуального огляду та постановки загальних питань. Направлення заповітів для реєстрації пізніше дня їх укладання відбулося через те, що вони були направлені загальною поштою, оскільки бюджет виконавчого комітету Миронівської сільської ради Первомайського району Харківської області не містить такої графи витрат як закупівля поштової кореспонденції для направлення заповітів, які складаються у сільській раді. Через завантаженість і відсутність коштів на поштові відправлення також не були направлені до підприємства Мінюсту і дані про припинення заповітів померлою від 12.01.2005 року. Пояснити, чому померла при оформленні заповіту на відповідача [PERSON] вказала адресу позивача по справі свідок не змогла, оскільки не знала про те, де позивач та відповідач [PERSON] взагалі зареєстровані (а.с.209). Допитаний як свідок у судовому засіданні 30.11.2016 року син відповідача [PERSON] [PERSON], пояснив, що померла мешкала в їх з відповідачем родині з грудня 2015 року, її діти до неї не приїзжали, вела вона себе так, як ведуть себе люди у похилому віці, однак за собою доглядала сама, сторонньої допомоги не потребувала, рішення про написання заповітів прийняла самостійно, забрали її до себе із с. Тимченки у грудні 2015 року (а.с.208). У судовому засіданні 26.12.2016 року свідки не допитувалися через вирішення судом заявлених клопотань позивача. У судовому засіданні 23.01.2017 року свідок [PERSON] повідомила, що покійну знала з 2014 року як лікар, померла сама просилася до відповідача [PERSON], завжди під час проживання у останньої виглядала охайно та доглянуто, перед смертю у квітні 2016 року жодних ознак душевних хвороб не виявляла, часто скаржилася на головні болі, у померлої відбувалися перепади тиску. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 23.01.2017 року повідомила суд, що як дружина позивача вона близько знала померлу, знала, що вона переймається долею другого сина відповідача по справі [PERSON] через його особисті сімейні незгоди, відповідач [PERSON] вимагала від померлої землю, що підтверджується тим, що померла до 2015 року вже жила у сім`ї [PERSON], однак пішла від них через їх поведінку, яка виразилася у неналежному ставленні до померлої, вказала на складний характер померлої, сім`я позивача постійно про померлу турбувалася, забезпечуючи її необхідними для проживання товарами та продуктами, на померлу час від часу находили приступи, які вказували, що вона не може усвідомлювати значення своїх дій (а.с.210). Допитана у судовому засіданні 23.01.2017 року третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, державний нотаріус Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON], повідомила суд та учасників процесу, що перевірка дієздатності при складані нотаріальних документів відбувається шляхом візуального та вербального контакту з особою, яка бажає скласти відповідний документ, зокрема заповіт, інших шляхів діючим законодавством не передбачено, направлення заповітів для реєстрації заповітів до відповідного підприємства Міністерства юстиції ускладнено тим, що вказане підприємство не завжди приймає такі дані, вказуючи на недоліки поданих заяв та той факт, що після направлення зареєстрованих заповітів не відбувається подальша перевірка їх внесення (так званий контроль), що можна зробити при роботі з державними реєстрами їх користувачами. На виконання ухвали суду про відкриття провадження по справі з Первомайської державної нотаріальної контори ГТУЮ у Харківській області до матеріалів справи були долучені копії матеріалів спадкової справи №249/2016 (а.с.31-55, виправлення номеру на підставі заяви третьої особи від 25.01.2017 року за 367/01-16 (а.с.154)). На виконання ухвали суду від 29.03.2017 року про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, до суду надійшов висновок експертів №488 від 23.06.2017 року, відповідно до якого були надані відповіді на поставлені в ухвалі суду питання (а.с.215-219). Вислухавши сторони, їх представників, третіх осіб по справі та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, діюче законодавство з предмету позову, суд приходить до думки, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. 07.04.2016 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №537266, виданого виконавчим комітетом Миронівської сільської ради Первомайського району Харківської області (актовий запис №2 від 08.04.2016 року (а.с.36). Позивач по справі та відповідач по справі [PERSON] є дітьми померлої, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯК №145004, виданого Новоєгорівською сільською радою Сахновщанського району Харківської області (актовий запис №9 від 04.07.1955 року)(а.с.10) та повторним свідоцтвом про народження серії 1-ВЛ №449297, виданим виконавчим комітетом Новоєгорівської сільської ради Первомайського району Харківської області (актовий запис №11 від 25.06.1948 року)(а.с.35). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з двох земельних ділянок (паїв) площею 6,93 га, розташованих на території Миронівської сільської ради Первомайського району Харківської області, що підтверджується державними актами на право приватної власності на землю за реєстровими номерами 41 та 507, серія та номер яких є відповідно ІУ-ХР 096840, виданим Первомайською райдержадміністрацією Харківської області 13.12.2002 року та ХР №111573, виданим Первомайською райдержадміністрацією Харківської області 26.07.2003 року. Позивач по справі подав заяву про прийняття спадщини 26.07.2016 року (а.с.49), а відповідач [PERSON] 20.07.2016 року (а.с.32), при цьому була заведена спадкова справа у третьої особи по справі №249/2016. Як встановлено у судовому засіданні і що є предметом позову померла [PERSON] 10.03.2016 року склала два заповіти на ім`я відповідачів по справі, заповівши їм кожному окремо земельні ділянки (паї), що належали їй за життя (а.с.39, 40). Вказані заповіти були зареєстровані третьої особою по справі [PERSON] у журналі обліку нотаріальних дій Миронівської сільської ради Первомайського району Харківської області за 2016 рік за номерами 3 та 4 відповідно (а.с.139-141). Згідно відповіді наданої суду Харківською філією державного підприємства Міністерства юстиції України «Національні інформаційні системи» від 31.01.2017 року за 35.2-30/203 заповіт за №3 від 10.03.2016 року був надісланий до вказаного підприємства як реєстратора заповітів, посвідчених посадовими особами органів місцевого самоврядування (на ім`я відповідача [PERSON]А.) за заявою №02-20/193 від 27.07.2016 року, яка надійшла 01.08.2016 року та вказана інформація до спадкового реєстру була внесена 02.08.2016 року, а заповіт №4 від 10.03.2016 був надісланий до вказаного підприємства як реєстратора заповітів, посвідчених посадовими особами органів місцевого самоврядування (на ім`я відповідача [PERSON]К.) за заявою №02-20/180 від 14.07.2016 року, яка надійшла 18.10.2016 року та вказана інформація до спадкового реєстру була внесена в той же день 18.10.2016 року (а.с.156-160). При цьому у спадковому реєстрі залишилися як такі, що не скасовані заповіти померлої [PERSON] на вищезазначені земельні ділянки на ім`я позивача по справі та відповідача [PERSON] від 12.01.2005 року (номера у спадкову реєстрі 2 та 3, статус архівний до введення Спадкового реєстру) (а.с.54-55). При вирішення справи по суті, суд вважає за необхідне розділити мотивування своєї позиції на дві частини, одна з яких стосується вимог позивача щодо порушення порядку реєстрації та складання заповітів від 10.03.2016 року, а інша психічного стану померлої [PERSON] станом на день складання заповітів, що відповідає поясненням позивача та його представника, які були надані під час розгляду справи. Щодо порушень під час складання та реєстрації заповітів 10.03.2016 року суд зазначає, що дійсно третя особа по справі порушила вимоги щодо їх направлення до відповідного реєстру, не перевірила та не направила одночасно до реєстратора інформацію про припинення заповітів від 12.01.2005 року, яку обліковуються до цього часу як діючі у спадковому реєстрі, вголос прочитала вказані заповіти померлій, не надавши їй можливість ознайомитися з ними, однак вказані порушення не призвели до порушення форми заповітів, дійсної волі померлої, яка їх підписала, були здійсненні уповноваженою особою органу місцевого самоврядування під час виконання посадових обовязків та головне були померлою підписані без жодного примусу із розясненнями відповідних юридичних наслідків вказаних дій, а тому вважати їх недійсними з вказаних позивачем та зазначених судом причин немає підстав. До того ж діюче законодавство, зокрема норми Цивільного кодексу України та «Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», затверджених наказом Міністерства юстиції України 14.11.2011 року за №1298/20036 з відповідними змінами не містять положень, які вказують на те, що зазначені порушення є підставою для визнання заповітів, складених в Україні посадовими особами органів місцевого самоврядування, недійсними. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, право на заповіт здійснюється особисто, вчинення заповіту через представника не допускається. На підставі ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України. Відповідно до вимог ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Згідно з ч.4 ст.1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. На підставі ст.37 ЗУ «Про нотаріат» встановлено, що однією з нотаріальних дій, які вчиняють уповноважені посадові особи органу місцевого самоврядування є посвідчення заповітів (крім секретних). Щодо вимоги, яка стосувалася психічного стану померлої [PERSON] станом на день складання заповітів 10.03.2016 року, то тут суд зазначає, що наданий суду висновок №488 експертів 18 відділення судово-психіатричної експертизи КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3» відповідає вимогам для відповідного експертного дослідження, надані відповіді на поставлені судом питання, до яких експерти прийшли вивчивши надану судом усю наявну медичну документацію стосовно померлої [PERSON], матеріали справи разом з показаннями свідків (а.с.215-219), тобто як уповноважені державою особи зробили свій висновок, дослідивши усі докази, які маються по справі. Думка позивача, висловлена ним у своїх запереченнях на вказаний висновок (а.с.241-246) щодо не врахування як дійсного діагнозу померлої дисциркуляторної енцефалопатії 2 ступеню не ґрунтується на законі, оскільки даних про те, що вказаний діагноз мав місце станом на день складення померлою заповітів немає, медичних оглядів з червня 2014 року померла не проходила, надані суду матеріали статті відповідних наукових працівників Національної медичної академії післядипломної освіти є лише науковими статтями, де науковці діляться своїми думками щодо різних хвороб, до того ж на відміну від експертів вони не попереджаються про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. Позивач, наукового обґрунтування порушень при виготовленні висновку суду не надав, а зазначені ним порушення вимог «Порядку проведення судово-психіатричної експертизи», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України №397 від 08.10.2001 року, який був зареєстрований в Міністерстві юстиції України за №219/6507 від 01.03.2002 року не мали місце, оскільки ще до призначення експертизи позивач вказувала на те, що померла зазначила в заповіті на ім`я відповідача [PERSON] адресу позивача по справі, однак як і експерти, так і суд вважає, що така помилка померлої вказує не на її психічну хворобу або стан, який не дозволяє їй усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а на те, що в силу свого віку, вона просто переплутала адреси своїх синів, враховуючи те, що вказана інформація вносилася особою, яка посвідчувала заповіти з голосу без будь-яких допоміжних засобів з боку померлої (зокрема, нотаток, тощо). Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.147 ЦПК України експерт дає у письмовій формі свій мотивований висновок, який приєднується до справи. Суд має право за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи запропонувати експерту дати усне пояснення свого висновку. Усне пояснення заноситься до журналу судового засідання. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім'я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав, докладний опис проведених досліджень, зроблені в результаті їх висновки і обґрунтовані відповіді на поставлені судом питання. Таким чином заявлені позивачем позовні вимоги не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, судові витрати по справі, відповідно до ч.4 ст.88 ЦПК України слід компенсувати за рахунок держави. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: dismissed