Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

31.05.2018 року [PERSON] , від імені та в інтересах якого на підставі нотаріально посвідченої довіреності діє [PERSON] звернувся із позовом до суду із позовом до Нововодолазької селищної ради «Про визначення додаткового строку для подання прийняття заяви про прийняття спадщини» (вхідний № 2709/18-вх), на обґрунтування якого зазначено, що [INFO] померла\~ [PERSON] ,\~яка за\~життя склала\~заповіт,\~яким зробила\~таке заповітне\~розпорядження:\~все своє\~майно,\~де б\~воно не\~знаходилося,\~та з\~чого б\~воно не\~складалося,\~а також\~все те,\~на що\~вона матиме\~право за\~законом чи\~за заповітом,\~заповіла [PERSON] ,\~ [INFO] .Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді права на житловий будинок, загальною площею 50 м2, житловою площею 20,7 м2, допоміжною площею 29,3 м2,\~з надвірними\~будівлями,\~що розташований\~за адресом:\~ [ADDRESS] ,\~а саме\~на житловий\~будинок,\~літера:\~«А-1»;\~веранда літера\~«а»;\~тамбур літера\~«а1»;\~погріб літера\~«В»;\~огорожа літера\~«N»;\~ворота з\~хвірткою літера\~«М»;\~колодязь літера\~«К»,\~вбиральня літера\~«Г»;\~що належала\~померлій на\~підставі свідоцтва\~про право\~особистої власності\~на домоволодіння,\~видане 11\~лютого 1986\~року виконкомом\~Нововодолазької селищної\~ради народних\~депутатів Нововодолазького\~району на\~колгоспний двір.\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~не перебували\~у родинних\~відносинах,\~вони були\~сусідами.\~Між ними\~була усна\~домовленість про\~те,\~що позивач\~у справі\~буде доглядати\~останню,\~за що\~вона після\~своєї смерті\~залишить йому\~свій житловий\~будинок.\~За життя\~ [PERSON] \~не повідомила\~позивача по\~справі,\~що вона\~склала заповіт\~на його\~користь,\~а так\~як спадкова\~справа після\~її смерті\~не відкривалася,\~то відповідно\~позивач не\~був повідомлений\~нотаріусом про\~наявність заповіту.\~У зв`язку\~з чим\~позивач в\~шестимісячний термін\~з дня\~смерті [PERSON] \~не звернувся\~до державного\~нотаріуса Нововодолазького\~районного нотаріального\~округу Харківської\~області із\~заявою про\~прийняття спадщини\~за заповітом.\~Після сплину\~шестимісячного терміну\~з дня\~смерті [PERSON] ,\~ [PERSON] \~виконуючи прибирання\~в житловому\~будинку,\~що належав\~ [PERSON] \~випадково знайшов\~заповіт і\~одразу звернувся\~до державного\~нотаріуса Нововодолазького\~районного нотаріального\~округу Харківської\~області з\~заявою про\~прийняття спадщини\~за заповітом.\~13.04.2018\~року приватний\~нотаріус Нововодолазького\~районного нотаріального\~округу Харківської\~області Крючкова\~Л.\~А.\~відмовила позивачеві\~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~заповітом на\~житловий будинок\~з надвірними\~будівлями у\~зв`язку з\~тим,\~що [PERSON] \~постійно з\~спадкодавцем не\~проживав,\~заяву про\~прийняття спадщини\~у встановлений\~статтею 1272\~Цивільного кодексу\~України строк\~нотаріусу не\~подав.Тому просили встановити [PERSON] , [INFO] , додатковий строк, достатній для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (а. с. 3 4). Розпорядженням керівника\~апарату суду\~Столяренка С.\~В.\~№ 776\~від 14.09.2018\~року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно відповідного протоколу, обліково-статистичної картки справи та Контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, справу передано на розгляд головуючого судді Мащенко С. В. 30.10.2018 року представник позивача за довіреністю Мезін В. В. звернувся до суду із клопотанням (вхідний № 5318/18-вх) про витребування доказів по справі, а саме: копії спадкової справи № 37/2018, номер справи в реєстрі 62185623 після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , - яке задоволене й на підставі ухвали суду від 30.10.2018 року копія справи витребувана, долучена до матеріалів справи та досліджена в ході судового розгляду (а. с. 52, 55 58, 70 - 86). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності не надав, однак скористався правом, наданим йому частиною 1 статті 58 Цивільного кодексу України, щодо участі у справі через свого представника за нотаріально посвідченою довіреністю [PERSON] . Представник позивача [PERSON] [PERSON] , що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності (бланк серії [NUMBER] № 325569), до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, однак надав суду заяву, зареєстровану під вхідним № 825/19-вх від 05.02.2019 року, в якій просив справу розглянути за його відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі (а. с. 15, 97). Представник відповідача Нововодолазької селищної ради - у судове засідання теж не з`явився, про місце та час розгляду справи був сповіщений своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомив, однак селищний голова Єсін О. С. надав лист, зареєстрований за вхідним № 5116/18-вх від 23.10.2018 року, в якому просив справу розглянути за їх відсутності, зазначивши, що вони не заперечують проти задоволення позову (а. с. 43). Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно частини 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання сторонами особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та при їх визнанні, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебуває на розгляді належного суду. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Так, згідно Свідоцтва про смерть (серії [NUMBER] ), виданого Виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області 27.06.2017 року, [PERSON] померла [INFO] у віці 86 років у селі Новоселівка Нововодолазького району Харківської області, про що 27.06.2017 року складено відповідний актовий запис № 47 (а. с. 7). Із заповіту, посвідченого 18.11.2015 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Крючковою Л. А. та зареєстрованого в реєстрі за № 2268, вбачається, що [PERSON] , яка проживає в селі Новоселівка Нововодолазького району Харківської області, на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все її майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, а також все те, на що вона матиме право за законом чи за заповітом, заповіла [PERSON] , [INFO] (а. с. 8 8 зворот). Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 42158304, виданого 18.11.2015 року приватним нотаріусом Нововодолазького району Харківської області Крючковою Л. А., до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація заповіту (номер у спадковому реєстрі 58227669, номер в реєстрі нотаріальних дій 2268), яка зберігається у приватного нотаріуса Нововодолазького району Харківської області Крючкової Л. А., де заповідачем зазначена [PERSON] (а. с. 9). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 51344988, виданого 23.03.2018 року приватним нотаріусом Нововодолазького району Харківської області Крючковою Л. А., до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи (номер у спадковому реєстрі 61285623, номер у нотаріуса 37/2018), яка зберігається у приватного нотаріуса Нововодолазького району Харківської області Крючкової Л. А., де спадкодавцем зазначена [PERSON] (а. с. 10, 74). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 29.12.1992 року, виданого виконкомом Нововодолазької селищної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Нововодолазької селищної ради народних депутатів № 2 від 11.02.1986 року, домоволодіння [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а. с. 11). Згідно довідки,\~виданої старостою\~Новоселівського старостинського\~округу №\~6\~Нововодолазької селищної\~ради Харківської\~області [PERSON] \~П.\~за вихідним\~№ 59\~від 28.03.2018\~року,\~ [PERSON] ,\~1931\~року народження,\~яка померла\~ [INFO] ,\~на момент\~смерті була\~зареєстрована за\~адресом: [ADDRESS] та проживала сама (а. с. 83). З копії паспорта громадянина України (серії [NUMBER] , виданого 03.04.1998 року Нововодолазьким РВ УМВС України в Харківській області) вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресом: [ADDRESS] з 23.03.2012 року (а. с. 5, 80 - 81). З наведеного суд робить висновок про те, що на час відкриття спадщини спадкодавець не мешкала разом із спадкоємцем. 23.03.2018 року та 13.04.2018 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Крючкової Л. А. із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями за адресом: [ADDRESS] (а. с. 71, 84). Постановою приватного нотаріуса Нововодолазької районного нотаріального округу Харківської області Крючкової Л. А. № 276/02-31 від 13.04.2018 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресом: [ADDRESS] ,- оскільки спадкоємець протягом 6 місяців з дня смерті спадкодавця не подала заяву про прийняття спадщини та в правовстановлюючому документі на житловий будинок зазначено, що будинок дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а. с. 13, 86). Крім того, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 51344843 від 23.03.2018 року, наданої о 13 годині 03 хвилин приватним нотаріусом Крючковою Л. А., за параметрами запиту [PERSON] , яка померла [INFO] , у Спадковому реєстрі інформація відсутня (а. с. 73). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 51344997, наданої 23.03.2018 року о 13 годині 10 хвилин приватним нотаріусом Крючковою Л. А., за параметрами пошуку [PERSON] у Спадковому реєстрі знайдено інформацію про заповіт (номер у спадковому реєстрі 58227669, номер в реєстрі нотаріальних дій 2268), яка зберігається у приватного нотаріуса Нововодолазького району Харківської області Крючкової Л. А. (а. с. 75 - 76). Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями). Частиною 1 статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина 1 статті 1217 цього ж кодексу). З огляду на зміст статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього кодексу При цьому приписами статті 1233 вказаного нормативно-правового акту зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Оскільки за життя [PERSON] на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження стосовно житлового будинку на користь [PERSON] позивач є спадкоємцем за заповітом. Частиною 1 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 зазначеного вище кодексу). Частини 1 та 2 статті 1270 Цивільного кодексу України передбачають, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому, як визначено у частина 2 статті 1220 цього ж нормативно-правового кодифікованого акту України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Так як матеріалами справи доведено, що спадкодавець на час своєї смерті проживала сама й позивач із померлою були зареєстровані за різними адресами, останній мав подати нотаріусу впродовж шести місяців з дня смерті [PERSON] , тобто з 26.06.2017 року по 26.12.2017 року, заяву про прийняття спадщини за заповітом. Відповідно до правил, обумовлених частиною 1 та 3 статті 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємиць протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, за змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Тобто, за правилом вищенаведеної норми цивільного кодифікованого закону України додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини може бути наданий за одночасним існуванням двох обставин: якщо у спадкоємця були перешкоди для її подання й ці обставини визнані судом поважними. Частиною 1 статті 56 Закону України «Про нотаріат» № 3425-ХІІ від 02.09.1993 року (із змінами і доповненнями) обумовлено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. При цьому, виходячи зі змісту статей 34, 37 та 59 вказаного Закону, нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування посвідчують правочини, якими, зокрема є й заповіт, складаючи їх у двох примірниках, один з яких залишається у справах нотаріуса або виконавчому комітеті сільської, селищної, міської Ради народних депутатів, а другий надається заповідачеві. Про те, що заповіт [PERSON] було складено саме таким чином, тобто у двох примірниках, один з яких зберігається у справах приватного нотаріуса, а другий видається заповідачу безпосередньо відображено на бланку заповіту, посвідченого 18.11.2015 року (а. с. 8). З наведеного можна зробити висновок про те, що [PERSON] копію заповіту [PERSON] , складеного на його користь, не отримував, й відомості, які б спростовували цю інформацію, суду не надані, а тому є підстави вважати, що позивач впродовж шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, тобто смерті заповідача, не знав про його існування. Також суд, ухвалюючи це рішення ураховує, що норма права, що міститься у статті 63 Закону України «Про нотаріат», покладає на нотаріуса або в сільських населених пунктах - посадову особу органу місцевого самоврядування, уповноважену на вчинення нотаріальних дій, зобов`язання, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, а також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Крім того, пунктами 1.2. та 2.2. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року (зі змінами) обумовлено, що при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, та при заведенні спадкової справи за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Верховний суд України у своїй правовій позиції, сформованій у справі за № 6-1320цс17, мовить про те, що при розгляді таких спорів судам слід дослідити чи вчиняв державний нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Оцінюючи копію матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що надані на підставі ухвали суду, долучені до матеріалів судового провадження та досліджена в ході судового розгляду справи, суд убачає, що вказані дії державним нотаріусам виконані не були, а тому є підстави вважати, що у [PERSON] дійсно існували поважні перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивач [PERSON] впродовж встановленого законом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, тобто у період з 26.06.2017 року по 26.12.2017 року, не прийняв її з об`єктивних перешкод, а тому суд приходить до висновку про те, що строк для прийняття спадщини ним пропущений з поважних причин і вважає за можливе надати додатковий строк, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини, тобто протягом трьох місяців з часу набрання рішенням законної сили. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved