Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

29\~листопада 2018\~року позивач [PERSON] звернулася\~в суд\~з позовною\~заявою до\~відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] зазначає про те, що з відповідачем [PERSON] перебуває у шлюбі, що був зареєстрований 2 листопада 2017 року в Демидівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №31. З\~відповідачем мають спільну дитину \~дочку [PERSON], [INFO]. Вона з відповідачем [PERSON] спільно не проживають. Їх дочка [PERSON] проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач фінансової чи будь-якої іншої допомоги на утримання дочки не надає. Відповідач також ухиляється і від її утримання, маючи змогу надавати матеріальну допомогу. Вона ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Їй відомо, що відповідач працює в ТОВ« Кромберг енд Шуберт Україна ЛУ», отримує заробітну плату, а тому може надавати допомогу на утримання дитини та на її утримання. З вказаних підстав у позовній заяві позивач [PERSON] просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дитиною повноліття та на її утримання в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Судові витрати просила покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача [PERSON] визнали частково. Відповідач погодився сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною віку трьох років не погоджується, посилаючись на те, що 16 січня 2019 року звільнився з роботи, майна у власності не має, а тому не може сплачувати аліменти на утримання дружини. Зможе сплачувати аліменти лише не утримання дитини та в мінімальном розмірі встановленому Законом. Суд, заслухавши позивача, відповідача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не встановлено. В ході розгляду справи сторони заяв чи клопотань до суду не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. \~ \~ \~ \~Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтва про народження серії 1-ГЮ № 300859 (а.с. 4) встановлено, що [PERSON] народилась 12 вересня 2018 року, її батьком вказаний відповідач [PERSON], а матірю позивач [PERSON]. Отже, сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні сторони підтвердитили, що їх малолітня дитина проживає з матірю (позивачем по справі). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В силу вимог ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. П. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачає, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, аліменти з відповідача [PERSON], який на час судового розгляду справи не працює, підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] за її вибором на утримання дитини в частці від його заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним, інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб на утриманні не має, стягнення з відповідача на підставі виконавчих документів, не здійснюється. Суд також враховує стан здоровя малолітньої дитини сторін по справі (а.с. 23-26). Крім того, встановлено, що відповідач звільнився з роботи 16 січня 2019 року за власним бажанням, однак особисто шукає іншу роботу. За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання дитини дочки [PERSON], [INFO], в розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення аліментів та до досягнення дитиною повноліття. Ч. 1 ст. 191 СК України визначає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. \~ \~ \~ \~ Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є має працездатним, за власним бажанням звільнився з роботи, але шукає іншу роботу. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/10 частки від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. В решті вимог позивача слід відмовити. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини до досягнення дитиною віку трьох років, суд вважає, що зазначені вище розміри аліментів, не будуть вважатися завищеними в нинішніх умовах проживання та не створять відповідачеві додаткових труднощів матеріального характеру. Ч. 1 ст. 133 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у зв?язку з розглядом цієї справи в розмірі 1409,60 гривень, з урахуванням положень Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року щодо встановленого мінімального розміру судового збору за подання до суду позовів майнового характеру, оплати кожної позовної вимоги судовим збором окремо та того, що на час подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору. Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. У позовній заяві, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на положення ст.ст. 75, 84, 180-182 СК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обгрунтованим. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 84, 180-182 Сімейного кодексу України ст.ст. 141, 258,\~259,\~265,\~268, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - \~ \~ \~ \~

Outcome: approved