Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-25 00:00:00

31.10.2019 року до Баришівського районного суду Київської області звернулась із позовом позивачка [PERSON] , в якому просила визначити місце проживання [PERSON] ( [INFO] ) - разом із нею, виконати рішення суду шляхом передачі [PERSON] ( [INFO] ) від батька [PERSON] до матері [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем, вона проживала з сином від шлюбу з відповідачем Даніілом та старшим сином від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] в квартирі яку винаймала за адресою [ADDRESS] . Відповідач покинув родину та на даний час проживає в будинку своїх батьків за адресою [ADDRESS] . 16 вересня 2019 року відповідач забрав із дошкільного закладу «Теремок» сина [PERSON] та без погодження з позивачкою змінив місце проживання сина та чинить перешкоди у спілкуванні, вихованні, піклуванні з сином позивачці. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 11 листопада 2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою 20 березня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справа до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Засуха Г.Є. в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просять його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, його представник адвокат Дегтяренко В.Г проти заявленого позову заперечив, просив розгляд справи відкласти та визнати явку відповідача в судове засідання обов`язковою. Суд не вбачає перепон для розгляду справи у відсутності відповідача, крім того суд зазначає, що за час розгляду справи судом проведено 7 судових засідань, відповідач судові виклики не отримує, в суд не з`являється, разом з тим різні представники відповідача неодноразово звертались до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи. Суд вважає, що дана обставина свідчить про те, що відповідач обізнаний про хід судового розгляду, разом з тим осознано ігнорує судові засідання таким чином затягуючи розгляд справи. Представник третьої особи Орган опіки та піклування виконавчого комітету Баришівської селищної ради Гордієнко В.М. в судовому засіданні заявлений позов підтримав в повному обсязі, просить його задовольнити в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі зареєстрованому 17 грудня 2015 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції у Київській області , про що зроблено відповідний актовий запис № 212. Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 16.01.2020 року шлюб між сторонами розірваний. Від спільного шлюбу сторони мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Під час спільного подружнього життя сторони спільно винаймали квартиру за адресою [ADDRESS] . В зазначеній квартирі сторони проживали разом з дітьми, спільним сином від шлюбу [PERSON] та старшим сином від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Сторони проживали спільно до червня 2019 року, а після погіршення стосунків відповідач покинув родину та пішов проживати в будинок своїх батьків за адресою [ADDRESS] . Діти проживали з позивачкою, відповідач відвідував дитину та не мав жодних перешкод в спілкуванні з дитиною. Старший син позивачки [PERSON] , [INFO] брат [PERSON] , навчається у 7 (сьомому) класі Баришівської ЗОШ І-ІІІ ступені ім. Миколи Зерова. Молодший син позивачки [PERSON] , [INFO] , до 16 вересня 2019 року відвідував дошкільний навчальна заклад «Теремок». 16.01.2019 року відповідач забрав [PERSON] з дошкільного навчального закладу «Теремок» і не повернув матері. Крім того відповідач забрав з дошкільного закладу документи, які давали дитині право на відвідування закладу. Дана обставина підтверджена довідкою від 12.11.2019 року виданою директором ДНЗ В.Ф. Мервою (а.с.149). В подальшому відповідач чинив перешкоди в спілкуванні позивачки з дитиною, що стало підставою для звернення позивачки до органу опіки та піклування виконавчого комітету Баришівської селищної ради з заявою про визначення місця проживання дитини. 17 жовтня 2019 року після вивчення ситуації та висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Баришівської селищної ради, виконавчий комітет Баришівської селищної ради прийняв врішення №165, яким затвердив даний висновок та визначив місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. Відповідач проігнорував дане рішення та продовжує чинити позивачці перешкоди в спілкування з дитиною. Дані обставини підтверджені як наданими суду матеріалами так і поясненнями сторін в судовому засіданні. Суд критично ставиться до заяв представника відповідача, про те, що дитина на даний час проживає в кращих умовах ніж має позивачка, та позивачка не надала доказів того, що відповідач чинить їй перешкоди в спілкуванні з дитиною. Суд зазначає, що позивач надала суду відповідні докази, а саме Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Баришівської селищної ради(а.с.13-16) з якого вбачається, що позивач має всі необхідні умови для проживання та виховання дитини. Також позивач надала докази про те, що вона має роботу та достатній дохід для утримання та забезпечення дитини (а.с.18). Разом з тим відповідач, проігнорувавши надане йому законом право на подання відзиву та подачу доказів, не надав суду жодного доказу, не тільки наявності у нього умов для проживання дитини, не додав доказів спроможності утримання та забезпечення дитини, та будь яких доказів які б спростували доводи позивачки. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Як вбачається з положень ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Принцип 6 Декларації прав дитини(Прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) проголошує - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Стаття 9 Конституції України визначає, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до висновку щодо визначення місця проживання дитини від 17.10.2019 року, виконавчого комітету Баришівської селищної ради, на який покладені повноваження органу опіки та піклування, за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за матір`ю [PERSON] . Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б спростовували твердження позивачки про доцільність проживання дитини разом із матір`ю, так і доказів того, що існують виняткові обставини, які можуть обумовити розлучення дитини з матір`ю. Також відповідачем не надано суду жодного доказу того, що проживаючи з ним дитина буде забезпечена всіма необхідними умовами для розвитку та навчання, та проживання дитини з батьком буде відповідати інтересам дитини більше, ніж проживання дитини з матір`ю. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність ухвалення рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, оскільки таке рішення максимально відповідає інтересам дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п.1 ч.7 ст.265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про: 1) порядок і строк виконання рішення. Тамким чином враховуючи те, що відповідач уникає як виконання рішення органу опіки та піклування виконавчого комітету Баришівської селищної ради, уникає суду та затягував судовий розгляд, суд вважає за необхідне задоволнити вимогу позивача та визначити порядок виконання даного рішення шляхом передачі [PERSON] ( [INFO] ) від батька [PERSON] до матері [PERSON] .

Outcome: approved