Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

29 жовтня 2013 року [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON], ПАТ КБ «ПриватБанк», ВДВС Слов'янського міськрайонного управління юстиції, про визнання права власності і зняття арешту, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 05.08.2011р. відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку він придбав житловий будинок, розташований за адресою: м. Слов'янськ, [ADDRESS]. 09.09.2011 року старшим державним виконавцем Слов'янського міськрайонного управління юстиції Солодєєвим С.А. було накладено арешт на вищевказане майно в зв'язку з заборгованістю [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 961 436,64 грн. на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду. Зазначений будинок відповідач продала позивачеві з дозволу ПАТ КБ «ПриватБанк», який і отримав кошти за його продаж. В зв'язку з викладеним просив суд звільнити з-під арешту майно, розташоване за адресою: м. Слов'янськ, [ADDRESS], та визнати за собою право власності на це майно, судові витрати стягнути з відповідача. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON], діючий на підставі ордеру серії ДН №ООО,20181 від 28.11.2013р. (а.с.30) та витягу з договору на представництво інтересів у суді першої інстанції по цивільній справі (а.с.31), не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином (а.с.29, 33а). Представник ПАТ КБ «ПриватБанк», Юклевський Д.С., діючий на підставі довіреності №2210-О від 31.07.2013р., в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача - ВДВС Слов'янського міськрайонного управління юстиції, до судового засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, суду надано заяву з проханням справу слухати у їхню відсутність, рішення винести на розсуд суду, додатково зазначають, що на виконанні у ВДВС Слов'янського міськрайонного управління юстиції дійсно знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3840, виданого 07.07.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 959 616,64 грн. Арешт 09.09.2011р. був винесений державним виконавцем по заяві ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.23). Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 05.08.2011р. [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з господарчими та побутовими будовами та спорудами, розташований за адресою: м. Слов'янськ, [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 05.08.2011р., посвідчений приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №4540 (а.с.12). Постановою старшого державного виконавця ВДВС Слов'янського міськрайонного управління юстиції від 14.11.2013р. було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №2-3840 від 07.07.2010р., виданого на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в сумі 959 616,64 грн. (а.с.24). Постановою старшого державного виконавця ВДВС Слов'янського міськрайонного управління юстиції від 14.11.2013р. на підставі заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» було накладено арешт на все майно [PERSON] у межах суми звернення стягнення 959 616,64 грн. (а.с.25). Як вбачається зі свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER], [PERSON] змінила ім'я на [PERSON], про що в Книзі реєстрації зміни імені 13.02.2008р. зроблено відповідний актовий запис за №4 (а.с.14). Згідно ст. 41 Конституції України, громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної і комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як передбачено ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 391 ЦК України випливає, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. В ч.3 ст. 640 ЦК України зазначено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до ст.2 якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Згідно з ч.2 ст.19 зазначеного Закону державна реєстрація обтяжень, здійснюється на підставі: встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; рішень судів, що набрали законної сили; ухвали слідчого судді, суду, постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об'єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Судом встановлено, що позивач та відповідач не вчинили дій, направлених на набуття позивачем права власності на спірний житловий будинок, не провівши державну реєстрацію прав на зазначений будинок. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року 606-ХІV, особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно ч.1, п.5 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Згідно з положенням п.67 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №703 від 22.06.2011 року, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, є, зокрема, рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно. З копії квитанції, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що позивачем під час оплати спірного житлового будинку кошти були внесені на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.16). Відповідно до матеріалів виконавчого провадження, на підставі якого було накладено арешт на вищевказаний спірний житловий будинок, стягувачем є ПАТ КБ «ПриватБанк». В судове засідання представником ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано письмову заяву, з котрої вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти зняття арешту з житлового будинку. З вищевикладеного вбачається, що позивач набув право власності на спірний житловий будинок, проте належним чином його не оформив, в зв'язку з чим суд вважає за можливе зняти арешт з зазначеного будинку, а у задоволенні вимог щодо визнання права власності на будинок відмовити. Питання щодо вирішення права власності на вищевказаний житловий будинок має бути вирішено позивачем в позасудовому порядку шляхом звернення у відповідні органи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial