Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

30.01.2020 року до Решетилівського районного суду Полтавської області звернувся представник Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.05.2012 року в сумі 56618,51 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 03.05.2012 року, згідно якої [PERSON] отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Відповідач свої зобов`язання по договору не виконала, не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, відповідно до умов договору. У зв`язку з цим виникла заборгованість, яка станом на 01.12.2019 року становить 56618,51 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 249,12 грн. (в тому числі: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 249,12 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту) 36,58 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 53160,50 грн. - пені, а також штрафів - 500,00 грн. фіксована частина, 2672,31 грн. - процентна складова. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, тому просить стягнути з останньої вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі. Розпорядженням в.о. голови Решетилівського районного суду Полтавської області № 61 від 30.01.2020 року цивільну справу №546/78/20 (провадження №2/546/255/20) за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд до Новосанжарського районного суду Полтавської області (а.с. 51). Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 07 лютого 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 55, 56). Ухвалою суду від 11.03.2020 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначене судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 79, 80). Представник позивача в судове засідання не з`явився, у наданій суду письмовій заяві просив справу слухати за його відсутності, позов підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 44). Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася і не повідомила суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов не надала. Ухвалою суду від 01.10.2020 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.05.212 між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н (а.с. 16-34), за яким відповідачка отримала кредит у сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Укладений між сторонами договір складається із анкети-заяви (а.с. 16), витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 17-34). За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору. Відповідач взяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Витягу. З наданої позивачем виписки за період з 03.05.2012 року по 01.12.2019 року (а.с. 60-66) вбачається, що за вищевказаним картковим рахунком відповідачкою проводилися операції зі зняття готівкових коштів та внесення коштів на повернення отриманого кредиту, відсотків за користування нею та штрафних санкцій. Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, станом на 01.12.2019 року згідно наданого позивачем розрахунку, утворилась заборгованість в розмірі 56618,51 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту - 249,12 грн. (в тому числі: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 249,12 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту), 36,58 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 53160,50 грн. - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2672,31 грн. - штраф (процентна складова). Разом з тим, заявляючи вимогу про стягнення заборгованість за простроченим тілом кредиту, за відсутності заборгованості за поточним тілом кредиту, позивач не розкрив як поняття «прострочене тіло кредиту», так і підстав, за яких останнє підлягає нарахуванню та стягненню з позичальника. Так, відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). Судом встановлено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 03 травня 2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), отже, строк виконання зобов`язання за змістом частини другої статті 530 ЦК України визначається моментом пред`явлення вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, вимогу до позичальника щодо повернення кредиту АТ КБ «ПриватБанк» пред`явлено із поданням даного позову 30.01.2020 року, тому посилання позивача на факт прострочення боржника по виконанню зобов`язання з повернення тіла кредиту станом на 01.12.2019 року є безпідставним. В наданих банком Умов та Правил надання банківських послуг також не вбачається такого правового поняття як «прострочене тіло кредиту» і підстав, за яких останнє підлягає нарахуванню та стягненню з позичальника. Одночасно, банком не надано доказів, що саме в тих Умовах та Правилах, редакція яких діяла на час підписання кредитного договору в 2012 році існувало таке поняття як «прострочене тіло кредиту» та були визначені підстави для відповідальності у вигляді нарахування та стягнення простроченого тіла кредиту. За вказаних обставин, суд позбавлений можливості визначити відмінності між термінами і поняттями «тіло кредиту» та «прострочене тіло кредиту», що, з урахуванням принципу юридичної визначеності, виключає підстави для покладення на споживача банківських послуг обов`язку по його поверненню. У зв`язку з чим не підлягає задоволенню і стягнення з позичальника 36,58 грн. як заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, оскільки по справі відсутні будь-які об`єктивні дані про існування самого простроченого кредиту у вигляді заборгованості за простроченим тілом кредиту. Що стосується вимог про стягнення пені та штрафів, суд виходить з такого. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У заяві позичальника не зазначена процентна ставка, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17, зроблено висновок про те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок про те, що з огляду на вищевказані обставини та зміст статей 633, 634 ЦК України слід вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою договору, оскільки вони не підписані відповідачем, а також з урахуванням того, що ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, а відтак не можливо зробити однозначний висновок про те, що позичальник , підписуючи анкету-заяву , приєднався саме до тих Умов та Правил, посиланням на які обґрунтовані вимоги банку. Отже, відсутні достатні правові підстави вважати, що сторони дійсно обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі суми кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України № 1023-XII«Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, - останнім суду надано не було. За вказаних обставин, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи без підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.05.2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, сама по собі роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Таким чином, суд вважає, що відсутні належні та допустимі доказів, які-б доводили факт приєднання позичальника саме до тих Умов та правил, які приєднані банком до позовної заяви та на підставі яких останнім здійснено розрахунок заборгованості за користування кредитом. Отже, суд вважає, що позивачем не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. При цьому суд вважає вимоги про стягнення пені та штрафів необґрунтованими ще й через повну відсутність заборгованості за поточним тілом кредиту та недоведеністю правової природи заборгованості за простроченим тілом кредиту. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: dismissed