Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

30 жовтня 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 серпня 2018 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно з яким він передав у борг відповідачу гроші у сумі 5000 доларів США, а відповідач зобов`язався їх повернути до 01.06.2019 року, про що надав розписку. Однак, оскільки відповідач своє зобов`язання не виконав, він змушений звернутися до суду з позовом про стягнення боргу в сумі 134362,87 грн., що є гривневим еквівалентом 5000 доларів США станом на 01 червня 2019 року, тобто на день повернення позики за договором. Крім того, так як договором не встановлено розмір відсотків, то позивач просив застосувати подвійну ставку НБУ та стягнути з відповідача відсотки за користування позикою за період з 08.08.2018 року по 01.06.2019 року в сумі 39332,21 грн. Крім того, за прострочення виконання зобов`язання за період з 01.06.2019 року по 21.10.2019 року (142 дні) позивач просив стягнути з відповідача 3% річних у сумі 1568 грн. (134362 грн. х 3% річних : 365 днів у році х 142 дні прострочки), втрати від інфляції в сумі 1872,62 грн. (враховуючи, що індекс інфляції становив: у червні 2019 року 99,5; у липні 2019 року - 99,4; у серпні 2019 року - 99,7). Всього позивач просив стягнути 177135,70 грн., а також судовий збір в сумі 1771,14 грн. В подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування позикою, які просив стягнути в сумі 19666,11 грн., які розрахував, виходячи із розміру облікової ставки НБУ за період, на який було укладено договір позики, а саме: з 08.08.2018 року до 01.06.2019 року, виходячи із гривневого еквіваленту суми позики - 5000 доларів США, станом на 08.08.2018 року, тобто на дату отримання позики (135105 грн.). Ухвалою від 04.11.2019 року позовна заява була залишена без руху. Після усунення недоліків позовної заяви та отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, ухвалою від 10 грудня 2019 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 09 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач подав відзив на позов, в якому позов визнав частково, а саме в частині стягнення основної суми боргу в сумі 134362,87 грн. та 3% річних, нарахованих з моменту прострочення - з 01.06.2019 року, зазначивши, що факт наявності боргу в сумі 5000 доларів США він визнає, хоча, на його думку, з незрозумілих причин, позивач перевів суму боргу у гривню. В частині стягнення подвійної облікової ставки НБУ та інфляційних втрат просив відмовити, посилаючись на те, що індекс інфляції встановлюється для національної валюти України - гривні, і не може бути застосований до долара США. Стягнення ж подвійної облікової ставки НБУ позивач обґрунтовує стягненням відсотків за користування позикою, тоді як умови договору позики встановлені розпискою, якою жодних відсотків за користування позикою не встановлено. З часу прострочення боргу можливо застосовувати положення ст.625 ЦК України та стягувати 3% річних. Крім того, на думку відповідача, вимоги застосування облікової ставки Національного банку України суперечать діючому ЦК України. Ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів (позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ст.192 ЦК України встановлює, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.193 ЦК України, види майна, що вважаються валютними цінностями, та порядок вчинення правочинів з ними встановлюється законом. Відповідно до ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Комплексний аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку, що встановлюючи презумпцію оплатності договору позики грошових коштів в розмірі процентів на рівні облікової ставки НБУ, законодавець виходив саме з застосування цієї норми до грошової одиниці України - гривні. Використання іноземної валюти не регулюється нормами ЦК України, оскільки останній відсилає до окремого закону з цього приводу. На думку відповідача, зазначене також підтверджується економічним змістом такого інструменту валютного регулювання, як облікова ставка центрального банку, яка вважається ціною, за якою центральний банк емітує грошові кошти в обіг, тобто умовною мінімальною офіційною вартістю відповідної валюти. Облікова ставка НБУ є монетарним механізмом визначення вартості виключно національної грошової одиниці України - гривні. Визначення мінімальної вартості доларів США (валюти, в якій була надана позика у справі), що є законним платіжним засобом США, здійснюється центральним банком США - Федеральною резервною системою. Облікова ставка Федеральної резервної системи (центрального банку) США щодо доларів США у відповідний період дії спірних правовідносин утримувалася на рівні 0,25% річних, що є неспівмірно нижче порівняно з обліковою ставкою НБУ щодо гривні. Зазначене, на думку відповідача, свідчить про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення відсотків за користування позикою, визначених відповідно до облікової ставки НБУ. Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні уточнених позовних вимог наполягав. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, в частині суми позики та 3% річних. В задоволенні іншої частини позовних вимог просив відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач 08 серпня 2018 року позичив у позивача гроші у сумі 5000 доларів США з умовою їх повернення до 01.06.2019 року, про що відповідач надав розписку /а.с.7/. Факт складання даної розписки та отримання вказаних коштів в борг з умовою їх повернення відповідач підтвердив. Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Крім того, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша статті 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Крім того, ст.192 ЦК України встановлено, що законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, станом на 01 червня 2019 року, тобто станом на день повернення позики, встановлений договором, 100 доларів США відповідало 2687,2573 грн. /а.с.45/. Тобто 5000 доларів США відповідало 134362,87 грн. (5000 х 26,872573). Так як відповідач не повернув позику у встановлений договором термін (до 01 червня 2019 року), тобто прострочив виконання грошового зобов`язання, то відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, на вимогу кредитора він зобов`язаний сплатити суму боргу, а також 3% річних від простроченої суми. Позивачем заявлено вимогу про стягнення 3% річних за період з 01 червня 2019 року, тобто починаючи з першого дня прострочення виконання зобов`язання, до 21 жовтня 2019 року (142 дні), що відповідає вимогам закону, в сумі 1568 грн, які правомірно розраховано, виходячи з еквіваленту суми позики в гривнях станом на дату повернення позики згідно договору, без урахування копійок: 134362 грн. х3% :365 днів х 142 дні прострочки. Крім того, так як договір позики укладено на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а також враховуючи, що договором не встановлений розмір процентів, то позивачем за період, на який укладено договір, а саме з 08.08.2018 року до 01.06.2019 року, нараховано відсотки за користування позикою, виходячи з облікової ставки НБУ, що відповідає вимогам, встановленим ст.1048 ЦК України. Так, станом на дату отримання позики, а саме станом на 08.08.2018 року, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют, 100 доларів США відповідало 2702,1054 грн. /а.с.44/. Тобто 5000 доларів США відповідало 135105,27 грн. (5000 х 27,021054). Позивач розраховував відсотки, виходячи з суми позики 135105 грн. (під час розрахунку не враховував 27 копійок), тобто не виходив за межі офіційного курсу гривні щодо іноземних валют. За даними НБУ, наявними на його офіційному сайті /а.с.46/, у період з 08.08.2018 року по 06.09.2018 року (30 днів) облікова ставка НБУ рівнялась 17,5% річних. Тому розмір відсотків за вказаний період складає 1943,29 грн. (135105 грн.х17,5% : 365 днів у році х 30 днів у періоді, за який проводиться розрахунок). У період з 07 вересня 2018 року по 25 квітня 2019 року (231 день) облікова ставка НБУ рівнялась 18% річних. Тому розмір відсотків за вказаний період складає 15390,86 грн. (135105 грн. х 18% : 365 х 231). У період з 26 квітня 2019 року по 31 травня 2019 року (36 днів) облікова ставка НБУ рівнялась 17,5% річних. Тому розмір відсотків за вказаний період складає 2331,95 грн. (135105 грн. х 17,5% : 365 х 36). Таким чином, загальний розмір відсотків за період, на який було укладено договір, а саме: з 08 серпня 2018 року по 31 травня 2019 року включно, складає 19666,10 грн /1943,29 +15390,86 +2331,95/. На підставі викладеного, так як відповідач не виконав зобов`язання у встановлений договором строк, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення боргу за договором позики в сумі 134362,87 грн., що є еквівалентом позики в сумі 5000 доларів США ,станом на день повернення позики, а також вимоги щодо стягнення відсотків за користування позикою та 3% річних є такими, що ґрунтуються на законі, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Що стосується втрат від інфляції, суд прийшов до наступного висновку. Позивачем нарахована інфляція за частину періоду прострочки, а саме з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2019 року, виходячи з еквіваленту суми позики в гривнях станом на дату повернення позики згідно договору, без урахування копійок, а саме 134362 грн, що не суперечить вимогам закону. Згідно розрахунку індексу інфляції, наданого позивачем, ставки індексу інфляції за червень-серпень 2019 року відповідають офіційним ставкам, викладеним на офіційному сайті Державної служби статистики України /а.с.36/, а саме: - за червень 2019 року - 99,5%; - за липень 2019 року - 99,4%; - за серпень 2019 року - 99,7%. Разом з тим, виходячи з зазначеного, розрахунок інфляції повинен мати такий вигляд: Червень 2019 року: 134362 грн.:100х99,5=133690,19 грн. (сума боргу з урахуванням інфляції); 133690,19 грн. - 134362 грн. = - 671,81 грн. (інфляція); Липень 2019 року: 134362 грн. :100х99,4= 133555,83 грн. (сума боргу з урахуванням інфляції); 133555,83 грн. - 134362 грн. = - 806,17 грн. (інфляція) Серпень 2019 року: 134362 грн.:100х99,7=133958,91 грн. (сума боргу з урахуванням інфляції); 133958,91 грн. - 134362 грн. = - 403,09 грн. (інфляція); Тому розмір інфляції, за період з червня по серпень 2019 року, тобто період прострочки, за який позивачем заявлено вимоги про стягнення інфляційних втрат, складає «-1881,07 грн.» ((-671,81) + (-806,17) + (-403,09)), а не 1872 грн., як зазначено позивачем у розрахунку. Виходячи з наведеного, позивач не зазнав інфляційних втрат, тому у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляції позивачу слід відмовити. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача, складає 155596,98 грн. (з них: 134362,87 грн. - сума боргу за договором позики; 19666,11 грн. - відсотки за позикою; 1568 грн. - 3% річних). Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд відхиляє заперечення відповідача щодо стягнення суми позики в національній валюті України - гривні, так як такі позовні вимоги не суперечать вимогам ст.533 ЦК України, якою визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Крім того, в процесі розгляду справи, відповідач визнав позов в частині стягнення основної суми боргу в гривнях. Посилання відповідача на недопустимість стягнення відсотків за користування позикою, наданою в іноземній валюті, у розмірі облікової ставки НБУ, оскільки ставка НБУ встановлюється лише щодо гривні, а не щодо іноземних валют, також судом не приймаються до уваги, так як право позивача на отримання процентів від суми позики визначене ст.1048 ЦК України. При цьому, незважаючи на те, що договір позики укладено в іноземній валюті - доларах США, всі розрахунки за договором, в тому числі і розрахунок відсотків згідно з обліковою ставкою НБУ, проведено, виходячи з суми позики у гривневому еквіваленті, а не в доларах США. Крім того, так як уточнивши позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування позикою ,позивач фактично зменшив позовні вимоги, у зв`язку з чим зменшився і розмір судового збору, який підлягав сплаті за заявлені позовні вимоги, то позивачу слід роз`яснити його право звернутися до суду з заявою про повернення надмірно сплаченого судового збору.

Outcome: partial