Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

6 листопада 2014 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Друкованого засобу масової інформації Приватного підприємства «Газета «Провінція» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за невикористані щорічні відпустки та моральної шкоди. Вона обґрунтовувала свої вимоги тим, що працювала у відповідача головним бухгалтером з 22 березня 1996 року по 16 червня 2014 року. В день звільнення відповідач не провів з нею повний розрахунок, не сплатив заробітну плату за січень-травень 2014 року, що є порушенням ст.116 КЗпП України, і заборгованість складає 14328грн. Крім того, за час роботи у відповідача нею не використані відпустки за 2011 рік, 2013 рік та 2014 рік, компенсація за невикористані відпустки в розмірі 6500грн. при звільненні також не була виплачена, а тому просила стягнути заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористані відпустки у вказаному розмірі, а також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 17 червня 2014 року по 4 листопада 2014 року в розмірі 12816грн.90коп. Просила також стягнути моральну шкоду у зв'язку з вказаними порушеннями законодавства про працю в розмірі 5000грн., яка полягає у моральних стражданнях у зв'язку з несплатою їй заробітної плати, що позбавляє можливості утримувати сім'ю, прикладати додаткові зусилля для організації свого життя. 24 грудня 2014 року позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за січень-травень 2014 року в розмірі 14328грн., компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 6500грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 17 червня 2014 року по 4 листопада 2014 року в розмірі 18421грн. та моральну шкоду в розмірі 5000грн. 18 березня 2015 року, під час судового розгляду, позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за січень-травень 2014 року в розмірі 15116грн.05коп., компенсацію за невикористані відпустки за 2013 та 2014 роки в розмірі 4857грн.65коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 16 червня 2014 року по 17 березня 2015 року в розмірі 37762грн.61коп. та моральну шкоду в розмірі 5000грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON]позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник відповідача Азаров А.О. позов не визнав та пояснив суду, що позивачу [PERSON]. у період з 1 січня 2014 року по день звільнення 16 червня 2014 року була нарахована заробітна плата, а також компенсація за невикористані відпустки у загальній сумі 20973грн.70коп. Відповідно до видаткових касових ордерів позивачу у цей період виплачена заробітна плата у розмірі 11039грн., 4 квітня 2014 року перераховано на її картковий рахунок заробітна плата в розмірі 10000грн., а тому на час звільнення з роботи заборгованості перед нею по заробітній платі не було. Більш того, під час роботи позивачка зловживала своїм службовим становищем, її діяльність не контролювалась, в результаті чого вона сама заборгувала підприємству отриману раніше заробітну плату в розмірі 31052грн.46коп. У зв'язку з наведеними обставинами просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала у відповідача головним бухгалтером з 1 червня 1996 року, а 16 червня 2014 року була звільнена з роботи на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.3-4). У відповідності до вимог ч.1ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Для вирішення питання про наявність чи відсутність заборгованості по заробітній платі [PERSON] на час звільнення, суд приймає за основу дані про розмір заробітної плати за січень-червень 2014 року з урахуванням нарахованої компенсації за невикористані відпустки, викладені у довідці відповідача (а.с.188). Відповідно до цієї довідки за вказаний період часу позивачу належала до виплати у день звільнення заробітна плата та компенсація за невикористані відпустки у загальній сумі 20973грн.70коп., що позивачем та її представниками не оспорюється. Відповідно до видаткових касових ордерів, копії яких є у матеріалах справи, [PERSON] у січні-травні 2014 року була сплачена заробітна плата у загальній сумі 7640грн.: за січень - за ордером №77 від 27.02.2014р. у розмірі 1000грн.; за ордером №96 від 11.03.2014р. у розмірі 1500грн.; за ордером №112 від 19.03.2014р. у розмірі 1000грн. (а.с.37-39); за лютий - за ордером №130 від 26.03.2014р. у розмірі 1000грн., за ордером №163 від 22.04.2014р. у розмірі 1500грн. (а.с.39-40); за березень - за ордером №152 від 14.04.2014р. у розмірі 140грн., за ордером №188 від 07.05.2014р. у розмірі 500грн.(а.с.40,41); за травень - за ордером №253 від 18.06.2014р. у розмірі 500грн., за ордером №601 від 25.06.2014р. у розмірі 500грн. (а.с.43,44); (1000+1500+1000+1000+1500+140+500+500+500=7640грн.) Крім того, відповідно до відомості розподілу заробітної плати від 4 квітня 2014 року [PERSON] була нарахована (а.с.33) та перерахована на картковий рахунок відповідно до банківської виписки від 4 квітня 2014 року (а.с.72) заробітна плата в розмірі 10000грн. Таким чином, загальна сума отриманої позивачем заробітної плати за спірний період на час звільнення становить 17640грн.(7640+10000), і, враховуючи, що [PERSON] належала до виплати у день звільнення заробітна плата та компенсація за невикористані відпустки у загальній сумі 20973грн.70коп., заборгованість підприємства перед позивачем по заробітній платі та компенсації за невикористані відпустки за період часу з 1 січня 2014 року по 16 червня 2014 року становить 3333грн.70коп. (20973,7-17640), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Судом не приймаються до уваги пояснення позивача [PERSON] щодо неотримання нею заробітної плати по наведеним у рішенні видаткових касових ордерах, невідповідності її підпису у вказаних документах, оскільки ці бухгалтерські документи за формою та змістом відповідають вимогам закону, належним чином завірені підписами посадових осіб підприємства та печаткою. В той же час судом не прийняті до уваги видаткові касові ордери про виплату позивачу заробітної плати: №99 від 16.05.2014р. на суму 140грн.(а.с.42); №607 від 26.06.2014р. на суму 1250грн.(а.с.44); №612 від 02.07.2014р. на суму 500грн.(а.с.45) №616 від 02.07.2014р. на суму 1500грн.(а.с.46), на загальну суму 3390грн., які не відповідають вимогам закону і не можуть служить належними доказами, а саме, в них відсутні підписи посадових осіб, печатка, дати отримання коштів робітником та його підписи. Суд вважає доведеним, що позивач [PERSON] у квітні 2014 року отримала саме заробітну плату у розмірі 10000грн., оскільки це доведено наведеними у рішенні доказами, отримання цієї суми позивачем не оспорюється, а доказів того, що це не заробітна плата, а отримання від відповідача раніше запозичених йому коштів, суду не доведена. З іншого боку, судом не приймаються до уваги пояснення представника відповідача про відсутність заборгованості по заробітній платі [PERSON], оскільки належні їй до виплати суми перекриваються боргом позивача перед підприємством по отриманій раніше заробітній платі, оскільки такий залік законом не передбачений. У разі наявності заборгованості робітника перед підприємством, спричинення останньому матеріальної шкоди, передбачений порядок, визначений ст.136 КЗпП України. Судом також не приймається до уваги заява позивача від 11 червня 2014 року, в якій вона просить в рахунок погашення її заборгованості перед підприємством оприбудкувати її заробітну плату, відпускні, а також заробітну плату її дочки, [PERSON], оскільки вона подана керівнику підприємства у зв'язку з нібито виявленою нестачею засобів підприємства, яка ніяким документом не підтверджена, а також її наявність в подальшому не перевірена діючою адміністрацією підприємства. Ці обставини підтверджують пояснення [PERSON] про написання цієї заяви під моральним тиском керівника підприємства. Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тому, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з 17 червня 2014 року по 18 березня 2015 року включно, тобто по день ухвалення рішення у справі. Вирішуючи питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 з відповідними змінами. Згідно п.2 Порядку обчислення такого середнього заробітку визначається виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. У даному випадку подією, з якою пов'язана виплата середнього заробітку є звільнення позивача з роботи 16 червня 2014 року. Останні два повних календарних місяці, протягом яких працював позивач і які суд бере до уваги для розрахунку, були березень та квітень 2014 року. Згідно з довідкою (а.с.188) при п'ятиденному робочому тижні середньоденний заробіток позивача складає 190,47грн. (4000+4000) : (20р/дн.+22р.дн.), а час затримки розрахунку складає 192 дні, таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку, який слід стягнути з відповідача на користь позивача, складає 36570грн.24коп. (190,47грн.х192р/дн.) Суд також вважає, що вказані порушення з боку відповідача законних прав позивача призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, вимагали від [PERSON] додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір спричиненої моральної шкоди слід встановити в 1500грн. Визначаючи такий розмір моральної шкоди суд враховує характер та глибину душевних страждань позивача, а також вимоги розумності та справедливості. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд вважає за необхідне згідно з вимогами ст.88 ЦПК України присудити з відповідача судові витрати, а саме, стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 657грн.63коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial