Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

29.07.2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 21.02.2001 року, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вони останні 8 років не проживають як сім`я разом, не виконують сімейні обов`язки, не спілкуються, а тому вважає, що шлюб слід розірвати так як подальше спільне життя як подружжя є неможливим, збереження шлюбу суперечить її та чоловіка інтересам. Ухвалою суду від 03.08.2020 року відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. У вступному слові представник позивача позовні вимоги підтримала, вказала, що шлюб позивача з відповідачем розпався та носить формальний характер. У зв`язку з наведеним просила шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча як вбачається з наявного в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого відправлення був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Правом на подання відзиву не скористався. Розглянувши матеріали цивільної справи, заслухавши вступне слово позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21 лютого 2001 року (а.с.5), сторони зареєстрували шлюб у відділі РАГСУ Івано-Франківського міського управління юстиції 21 лютого 2001 року. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Спільні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Сімейним кодексом України. Статтею 24СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того суд звертає увагу на те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Таким чином оскільки, сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально і його збереження суперечить інтересам позивача, то шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 21 лютого 2001 року у відділі РАГСУ Івано-Франківського міського управління юстиції, про що складено актовий запис за №188, слід розірвати. Таким чином позов є підставним та підлягає до задоволення. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved