Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

30 вересня 2020 року позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що вони з відповідачкою 14 лютого 2006 року зареєстрували шлюб у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 90. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що шлюбні відносини між ним та відповідачкою фактично припинені, через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів і різних поглядів на сімейне життя та сімейні обов`язки. Сумісне господарство не ведеться, разом не мешкають, вважає що подальше збереження сім`ї не можливо. На підставі викладеного просив суд розірвати шлюб. Позивач до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідачка до судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу прізвище просила залишити без змін « [PERSON] ». Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим повторно Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 28 серпня 2008 року, актовий запис № 90. Відповідно до положень ст.51 Конституції України, ч.1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч.1 ст.110 СК України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, тому подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України, один із подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.8 ст. 294 ЦПК України, після розірвання шлюбу, прізвище чоловіку та дружині залишити без змін. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved