Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

29 грудня 2020 року, представник позивача адвокат Кірічок В.В. звернувся до Токмацького районного суду Запорізької області з позовом до Токмацької міської ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, в якому просив визнати факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] за адресою: [ADDRESS] та визнати право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача адвокат Кірічок В.В. зазначає, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , у віці 90 років, яка на час своєї смерті мешкала по [ADDRESS] . Після її смерті відкрилась спадщина - на житлове приміщення - квартиру [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право спадщини за законом від 04.05.2019 року серії ННЕ 385284 та свідоцтва про право власності від 14 квітня 1993 року виданого виконавчим комітетом Токмацької міської ради, зареєстрованого у реєстровій книзі за №454 15 квітня 1993 року. Єдиним спадкоємцем за заповітом від 08 червня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори Зиріною О.Ю. - є позивачка. Будь-яких інших спадкоємців, а ні за законом, а ні за заповітом не має. Спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась. У січні 2020 року позивачка звернулась до Токмацької державної нотаріальної контори Запорізької області за отриманням свідоцтва про право спадщини за заповітом, після спадкодавця - матері [PERSON] , проте, 17 січня 2020 року, їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва та видано постанову державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Підставою видання такої постанови став пропуск позивачкою строку, встановленого ст.1270 ЦК України, на прийняття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Позивачка, після смерті її матері [PERSON] , фактично прийняла спадщину, на підставі ч. 3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала зі своєю матір`ю протягом тривалого часу (з 2008 року) до дня її смерті за її адресою: [ADDRESS] , без реєстрації. Протягом тривалого часу мати позивачки, зважаючи на вік, тяжко хворіла та потребувала стороннього догляду. З метою надання такого догляду позивачка готувала їжу для своєї матері, сплачувала комунальні послуги, сплачувала вартість ремонтних робіт у квартирі, а згодом взяла на себе витрати з організації її поховання. Відповідно до довідки голови ОСББ «Діамант-51» від 27 жовтня 2020 року, довідки комунального підприємства «Управляюча компанія «Контакт» від 27 жовтня 2020 року позивачка мешкала разом із своєю матір`ю, [PERSON] , з 2008 року до дня смерті останньої. Факт постійного проживання позивачки зі спадкодавцем на час її смерті можуть підтвердити свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також зазначений факт підтверджується доданими до заяви письмовими доказами. 04 січня 2021 року ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків. 15 січня 2021 року представником позивача до суду надано уточнену позовну заяву, в якій представник позивача вказує на наявність спору про право спадкування. Ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області від 19 січня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі № 328/2786/20 (провадження 2/328/118/21). Призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Токмацького районного суду Запорізької області від 21 квітня 2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано з Токмацької державної нотаріальної контори Запорізької області інформацію щодо відкриття спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] , місце смерті: м. Токмак, Запорізької області та інформацію щодо наявності заповіту. 07 травня 2021 року до суду від Токмацької державної нотаріальної контори надійшло повідомлення, в якому зазначено, що спадкова справа після [PERSON] , яка померла [INFO] не відкривалась. 27 травня 2021 року до суду від Токмацької державної нотаріальної контори надійшла інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори). Відповідно до ухвали Токмацького районного суду Запорізької області від 05 липня 2021 року, закрито підготовче провадження на призначено справу до судового розгляду по суті. Клопотання позивача про виклик і допит свідків задоволено. У судове засідання викликано свідків: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Попереджено свідків про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України за завідомо неправдиве показання чи за відмову від давання показань на вимогу суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Пояснила, що з 2008 року вона мешкала разом з матір`ю, [PERSON] , за адресою її проживання: [ADDRESS] , без реєстрації. Протягом тривалого часу мати зважаючи на вік, тяжко хворіла та потребувала стороннього догляду. З метою надання такого догляду вона готувала їжу для неї, купувала ліки, сплачувала комунальні послуги, вартість ремонтних робіт у квартирі, а згодом взяла на себе витрати з організації її поховання. Мати склала на неї заповіт, який є чинним. Вона є єдиним спадкоємцем за заповітом від 08 червня 2019 року. [INFO] померла її мати. У січні 2020 року вона звернулась до Токмацької державної нотаріальної контори Запорізької області за отриманням свідоцтва про право спадщини за заповітом, після спадкодавця - матері [PERSON] , проте, 17 січня 2020 року, їй було відмовлено у видачі такого свідоцтва та видано постанову державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини. У неї є брат [PERSON] , він проживає в іншій країні та не претендує на майно матері, яка померла. Вона просила визнати факт постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та визнати право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом після смерті її матері [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав наведених в позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання належним чином повідомлений, просив розгляд справи проводити за відсутності представника, при вирішенні вказаної справи покладався на розсуд суду. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що давно знає сім`ю [PERSON] , з її матір`ю [PERSON] підтримувала дружні стосунки. Приблизно 10-12 років тому [PERSON] приїхала з м. Дніпра в м.Токмак, щоб здійснювати догляд за матір`ю, забезпечувала її всім необхідним готувала їжу, купувала ліки, сплачувала комунальні послуги, вартість ремонтних робіт у квартирі тощо. [PERSON] разом з матір`ю проживали за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] здійснювала догляд за матір`ю до дня смерті останньої. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що добре знає [PERSON] та її матір, [PERSON] , оскільки проживали досить тривалий час по сусідству та підтримували дружні стосунки. У [PERSON] було двоє дітей син [PERSON] та донька [PERSON] . Вказану сім`ю охарактеризувала позитивно, діти допомагали матері, приїздили в гості. Син проживає за кордоном, а [PERSON] проживала в м. Дніпро. [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , її чоловік помер. Тільки [PERSON] захворіла донька відразу приїхала до м. Токмак доглядати матір, близько 10 років [PERSON] постійно мешкала з матір`ю, до дня смерті останньої. [PERSON] здійснювала догляд за матір`ю, забезпечувала її всім необхідним готувала їжу, купувала ліки, сплачувала комунальні послуги, вартість ремонтних робіт у квартирі тощо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що давно знає сім`ю [PERSON] , з її матір`ю [PERSON] підтримувала дружні стосунки. У [PERSON] було двоє дітей син [PERSON] та донька [PERSON] . Вказану сім`ю охарактеризувала позитивно, діти допомагали матері, приїздили в гості. Син проживає за кордоном, а [PERSON] проживала в м. Дніпро. [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] , її чоловік помер. Тільки [PERSON] захворіла донька відразу приїхала до м. Токмак доглядати матір, близько 10 років [PERSON] постійно мешкала з матір`ю, до дня смерті останньої. [PERSON] здійснювала догляд за матір`ю, забезпечувала її всім необхідним. Заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з частинами першою, другою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Судом встановлено, що [INFO] у віці 90 років померла мати позивача, [PERSON] , про що Токмацьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 08 липня 2019 року зроблено відповідний актовий запис № 551 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.п. 7). [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим від 16 березня 1950 року, серія [NUMBER] та свідоцтвом про одруження від 20 березня 1971 року, серія [NUMBER] (а.п. 5-6). За життя [PERSON] , 08 червня 2019 року, склала заповіт, відповідно до якого, все її майно, яке буде їй належати на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що за законом буде мати право заповідає [PERSON] . Даний заповіт посвідчено [PERSON] , державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 956 (а.п. 8). Вказаний заповіт є чинним, не скасований, не змінений, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), яка наявна матеріалах даної справи (а.п. 74). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на все її майно. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 квітня 1993 року квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної власності громадянину [PERSON] та [PERSON] . Загальна площа квартири становить 45,7 кв. м. (а.п. 9). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 травня 2019 року спадкоємцем 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] є його дружина [PERSON] , [INFO] (а.п. 10-11). Померла [PERSON] , [INFO] , мешкала та була зареєстрована на дату смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Також разом з нею мешкала з 2008 року та постійно вела спільне господарство її донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідками Голови ОСББ «Діамант-51», довідкою КП «Управляюча компанія «Контакт» (а.п. 13-16). [PERSON] потребувала стороннього догляду, який здійснювала постійно її донька [PERSON] з 2008 року до дати смерті, що підтверджується довідкою видою медичною установою 27 жовтня 2020 року (а.п. 16). 07 травня 2021 року до суду від Токмацької державної нотаріальної контори надійшло повідомлення, в якому зазначено, що спадкова справа після [PERSON] , яка померла [INFO] не відкривалась (а.п. 60). У січні 2020 року [PERSON] звернулась до Токмацької державної нотаріальної контори Запорізької області за отриманням свідоцтва про право спадщини за заповітом, після спадкодавця - матері [PERSON] . Проте, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, про право на спадщину зв`язку пропущенням встановленого ст. 1270 ЦК України, строку на прийняття спадщини, що підтверджується відповідною постановою від 17 січня 2020 року № 41/02-31 (а.п. 12). Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину порушує право позивача на спадкування та набуття права власності на спірне майно, за захистом якого [PERSON] змушена звернутись до суду, оскільки в позасудовому порядку їх захистити неможливо. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом (стаття 1261 ЦК України). Згідно з частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Згідно зі статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Єдиним спадкоємцем за заповітом від 08 червня 2019 року, посвідченого державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори Зиріною О.Ю. - є [PERSON] . Чоловік, [PERSON] , помер. [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка, [PERSON] , належну йому частку квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04 травня 2019 року. [PERSON] , син [PERSON] , та брат позивачки, на майно померлої матері не претендує, непрацездатним в розумінні ст. 1241 ЦК України не являється. [PERSON] не заперечує проти задоволення позовних вимог його рідної сестри [PERSON] , в даній справі та визнання за нею права власності на квартиру їх матері [PERSON] в цілому, у порядку спадкування за заповітом (а.п. 115-118). Інших спадкоємців ні за заповітом ні за законом не встановлено. У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (частина перша статті 1277 ЦК України). У справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. 07 травня 2021 року до суду від Токмацької державної нотаріальної контори надійшло повідомлення, в якому зазначено, що спадкова справа після [PERSON] , яка померла [INFO] не відкривалась (а.п. 60). Токмацька міська рада є належним відповідачем у справі. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Суд враховує правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 10 січня 2019 року по справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18), де зазначено, що відсутність реєстрації місця проживання не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Аналогічна позиція сформульована у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18). Судом встановлено, що [PERSON] постійно мешкала з матір`ю, до дня смерті останньої, здійснювала догляд за матір`ю, забезпечувала її всім необхідним, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи та показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які узгоджуються між собою та доповнюють одне одного. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» н отаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі статтею 392 ЦК України, особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 16 ЦК передбачено, що звертаючись до суду позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Суд встановив, що спір виник в зв`язку з відсутністю умов для оформлення спадщини нотаріально. Відповідно до положень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають тільки у тому випадку, якщо наявні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а при відмові нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Встановивши, що позивач постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини та як спадкоємець за заповітом у встановлений статтею 1270 ЦК України строк заяву про відмову від спадщини нотаріусу не подала, тобто є такою, що прийняла спадщину після [PERSON] , а тому вимоги [PERSON] про встановлення факту постійного поживання із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню, оскільки нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії. Суд враховує правову позицію Верховного Суду викладену в постанові від 22 вересня 2021 року по справі № 227/3750/19 (провадження № 61-16069св20), аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 01 липня 2020 року по справі № 222/1109/17 (провадження № 61-43496св18). Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку поданим сторонами доказам, з урахуванням встановлених обставин, дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] в особі представника адвоката Кірічка В.В. до Токмацької міської ради про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, підлягають задоволенню.

Outcome: approved