Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

5 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 20 вересня 2014 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на належні їй на підставі державного акта серії ІІІ-ЧН № 042451 земельні ділянки площами 0,1175 га, кадастровий номер 7423881400:01:001:0529, 0,25 га, кадастровий номер 7423881400:01:001:0210, та 0,2112 га, кадастровий номер 7423881400:01:001:0211. Вона (позивач) є спадкоємцем [PERSON] за заповітом, спадщину прийняла, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтво про право на спадщину на спадкові земельні ділянки у звязку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа. [PERSON] просили суд визнати за нею право власності на вищезазначені земельні ділянки в порядку спадкування після смерті [PERSON] Ухвалою від 9 жовтня 2017 року у справі було відкрито провадження та призначено її судовий розгляд. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції (далі ЦПК України). Відповідно до п. 9 Розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України, справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Пунктом 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 196 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Таким чином, суд вважає необхідним провести у даній цивільній справі підготовче засідання. У судове засідання позивач та її представник не зявилися, позивач подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу розглянути без її участі. У судове засіданні представник Носівської міської ради Чернігівської області не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада не заперечує проти задоволення позову [PERSON], просив розгляд справи проводити без їх участі за наявними у справі доказами. У судове засідання третя особа не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України (у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року), про причини неявки до суду не повідомила, не просила розгляд справи відкласти. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за життя набула право власності на земельні ділянки площами: - 0,1175 га, кадастровий номер 7423881400:01:001:0529, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована в с. Іржавець Носівського району Чернігівської області; - 0,25 га, кадастровий номер 7423881400:01:001:0210, яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та розташована в с. Іржавець Носівського району Чернігівської області по вул. Садова, 7; - 0,2112 га, кадастровий номер 7423881400:01:001:0211, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована в с. Іржавець Носівського району Чернігівської області по вул. Садова, 7, що підтверджується копіями державного акта серії ІІІ-ЧН № 042451 (а.с. 9) та витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 10-18). 20 вересня 2014 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 5). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що 22 травня 2013 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповіла [PERSON], що підтверджується його копією (а.с. 6). Зазначений заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 30 листопада 2017 року (а.с. 38). Відповідно до ст. 1223 ЦК України [PERSON], як особа, визначена у заповіті, має право на спадкування після смерті [PERSON] З копії спадкової справи № 45/2015 до майна померлої [PERSON] (а.с. 35-36) вбачається, що заяви про прийняття спадщини після її смерті подали нотаріусу [PERSON] та [PERSON]. У матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині. Таким чином, спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкові земельні ділянки у звязку із відсутністю оригінала правовстановлюючого документа, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2115/02-31 від 28 вересня 2017 року (а.с. 22). З матеріалів справи вбачається, що оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧН № 042451 втрачено, що підтверджується оголошенням про втрату у газеті «Носівські вісті» (а.с. 8). Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи добуті й досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved