Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

31.07.2015 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №740523 від 06.10.2005 року, він є власником земельної ділянки площею 9,63 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Дмитро-Білівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. У грудні 2005 року між ним та приватним підприємцем [PERSON] була досягнута попередня домовленість на укладення договору оренди належної йому земельної ділянки терміном на 10 років, однак згоди щодо суми орендної плати за користування земельною ділянкою, між ними не було досягнуто, тому він погодився на підписання договору після узгодження розміру орендної плати, її індексації, форм платежу та відповідальності за її несплату. Відсутність домовленості щодо такої істотної умови договору як орендна плата, що передбачено вимогами ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», не завадило відповідачу подати до Казанківського сектору реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК три примірники складеного ним договору оренди землі, який було зареєстровано 21.06.2007 року за №040701601508. Про реєстрацію вказаного договору йому стало відомо в січні 2015 року коли відповідач надав йому для підписання два примірника цього договору, один з яких він отримав. В цьому примірнику було зазначено дату укладення договору 10 січня 2006 року, що не відповідає дійсності. При зверненні до відділу Держземагенства у Казанківському районі, що мало місце 24.06.2015 року, отримав копію зареєстрованого 21.06.2007 року примірника договору оренди землі з наявністю штампу «згідно з оригіналом». Ознайомившись з примірником договору, наданим йому відповідачем, та порівнявши його з примірником договору, отриманим 24.06.2015 року у відділі Держземагенства у Казанківському районі, виявив, що спірний договір оренди землі не містить дати його укладення. Крім того, в ньому не зазначено: нормативну грошову оцінку земельної ділянки (п.5); розмір орендної плати та форми платежу (п.9). Більше того, в п.10 договору вказано, що обчислення розміру орендної плати здійснюється без урахування індексів інфляції, тоді як такої домовленості між ними не було. За таких обставин, коли договір не містив підписів сторін та істотних умов, передбачених ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі», в його державній реєстрації належало відмовити, однак уповноваженим органом в порушення вимог закону цього зроблено не було, чим було порушено його права як власника земельної ділянки. Посилаючись на відсутність у спірному договорі таких умов, як розмір орендної плати, індексації орендної плати, форми її платежу, які за визначенням ст.15 Закону України «Про оренду землі» є істотними та необхідними для договорів даного виду, а також відсутність в договорі підписів сторін, позивач вважає, що його права, як власника земельної ділянки, на вільне волевиявлення та вибір контрагента при укладенні правочину, а також на отримання орендної плати в розмірі, на який він вправі був розраховувати при укладенні договору виходячи із площі земельної ділянки та її нормативної грошової оцінки, і чого він був реально позбавлений, тому просив згідно до вимог ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України визнати спірний договір недійсним та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені вимоги і просив їх задовольнити та вирішити питання про судові витрати. Відповідач [PERSON] позов не визнав і пояснив, що договір оренди землі від 10.01.2006 року був укладений з [PERSON] за взаємною згодою, останній особисто підписав цей договір, а його реєстрацію було проведено 21.06.2007 року за №040701601508. У зазначеному договорі не зазначений розмір орендної плати, але на цьому наполіг саме орендодавець [PERSON] з посиланням на те, що розмір орендної плати постійно змінюється в сторону її збільшення по причині індексації, постійного стрибку курсу валют, нестабільності в Україні тощо. Незважаючи на це орендна плата позивачу виплачувалася вчасно та у розмірі не меншому 3% від грошової оцінки землі. З приводу внесення доповнень до договору з метою погодження такої істотної умови, як розмір орендної плати, орендодавець [PERSON] до нього не звертався, а його пропозиція, як орендаря, щодо внесення таких доповнень до договору з визначенням розміру орендної плати на рівні 10095 гривень на рік, не знайшла схвалення орендодавцем. Вважає, що позов [PERSON] є необґрунтованим, тому просив відмовити в його задоволенні. Третя особа без самостійних вимог - відділ Держземагенства у Казанківському районі явку свого представника не забезпечила надавши письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника. Вислухавши доводи сторін та дослідивши письмові докази суд приходе такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно приписів чч.1, 3, 4 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. В силу вимог ч.2 ст.207, п.4 ч.1 ст.208 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У письмовій формі належить вчиняти правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно приписів ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В силу ч.2 ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі це договір за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно до чч.1, 2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення й перегляду та відповідальності за її несплату. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним. Матеріалами справи встановлено, що згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №740523 від 06.10.2005 року, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 9,63 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Дмитро-Білівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. 21 червня 2007 року у Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК за реєстраційним №040701601508 зареєстровано договір оренди землі, укладений між власником земельної ділянки [PERSON] та приватним підприємцем [PERSON] В судовому засіданні при дослідженні трьох примірників вищезазначеного договору, наданих позивачем, відповідачем та відділом Держземагенства у Казанківському районі, встановлено, що у примірниках договору позивача та відповідача вказано дату його укладення 10 січня 2006 року, тоді як у примірнику договору, що надійшов до суду з відділу Держземагенства у Казанківському районі, дата його укладення відсутня взагалі, не містить вказаний примірник договору і підписів сторін. У вказаних трьох примірниках спірного договору не зазначено: нормативну грошову оцінку земельної ділянки (п.5); розмір орендної плати та форми платежу (п.9), що сторонами визнано, а тому згідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, ці обставини не підлягають доказуванню. Таким чином, спірний договір оренди землі не містить таких умов, як розмір орендної плати, форми її платежу, які за визначенням ст.15 Закону України «Про оренду землі» є істотними для договорів даного виду. Доводи позивача [PERSON] про відсутність між ним та відповідачем взаємної домовленості щодо розміру орендної плати за користування земельною ділянкою підтверджуються наданими відповідачем записами про розмір отриманих позивачем грошових сум. Оскільки суми зазначених грошових коштів (з 2010 р. по 2015 р.) є різними за розмірами, будь-яких розрахунків з визначення остаточної суми не вказано, то вбачаються підстави вважати, що відповідач в кожному випадку визначав розмір орендної плати на власний розсуд і без врахування нормативної грошової оцінки орендованої ним земельної ділянки площею 9,63 га. Посилання відповідача на те, що саме орендодавець [PERSON] наполіг на тому щоб не зазначати в договорі розмір орендної плати, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Отже, відсутність у спірному договорі такої умови, як розмір орендної плати, яка в силу ст.15 Закону України «Про оренду землі» є істотною, свідчить про те, що даний договір не відповідає вимогам цього закону та вимогам ч.1 ст.203 ЦК України, а недодержання цих вимог в момент вчинення спірного правочину порушує право позивача, як власника земельної ділянки, на отримання орендної плати в тому розмірі, на який він вправі був розраховувати при укладенні договору і чого він був реально позбавлений протягом строку дії цього договору, що згідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України є підставою для визнання спірного договору недійсним. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати, понесені ним із сплатою судового збору при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved