Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

29 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтувавши його тим, що 09.12.2014 року він уклав з ПАТ «Дельта Банк» Договір №002-10514-091214 про відкриття банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США. На виконання п. 1.2 Договору ним було внесено, а банком прийнято грошові кошти в розмірі 7 500 доларів США на вкладний рахунок №26300112742008 строком до 08.01.2015 року під процентною ставкою 8% річних у порядку та на умовах, визначених у Договорі. 10 січня 2015 року цей депозитний договір закінчився і кошти були перераховані на поточний рахунок № 26201700098586 згідно умов договору для виплати їх через касу банку. На даний час на даному рахунку банку знаходяться кошти в розмірі 8019 доларів США. Відповідно до курсу долара США визначеному на 28.01.2015 року на рівні 16 грн. за 100 дол. США, загальна сума заборгованості становить 128 304 грн. 13.01.2015 року він звернувся до Банку з проханням видати йому кошти, але всі звернення залишилися без відповіді. Наведене завдає йому істотної моральної та матеріальної шкоди, оскільки рахунок відкривався з метою використання картки для розрахунку у іноземній валюті (долари США) за межами України, саме для оплати за продукцію для підприємства, на якому він працює Ген. Директором. Він не може продовжувати повноцінно працювати. Компанії задано збитків, так як не дотримались вимог договорів з замовниками, відповідач протиправно використовує його кошти для отримання прибутку і власного збагачення. Просить стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на його користь суму залишку грошових коштів в розмірі 8019 доларів США терміново та штраф за не дотримання умов договору у розмірі 20 000 грн. Позивач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи, 23 липня 2015 року надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримає повністю. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 липня 2015 року призначено розгляд справи в режимі відеоконференції в Соснівському районному суді м. Черкаси. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 липня 2015 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». В судове засідання представник [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» не зявився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача, за наявними матеріалами справи та ухвалив розглядати справу заочно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать Закону, держава не втручається у здійсненні власником права власності, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. У відповідності до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. В судовому засіданні встановлено, що 09.12.2014 року [PERSON] уклав з ПАТ «Дельта Банк» Договір №002-10514-091214 про відкриття банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» у доларах США. На виконання п. 1.2 Договору ним було внесено, а банком прийнято грошові кошти в розмірі 7 500 доларів США на вкладний рахунок № 26300112742008 строком до 08.01.2015 року під процентною ставкою 8% річних у порядку та на умовах, визначених у Договорі. 10 січня 2015 року цей депозитний договір закінчився і кошти були перераховані на поточний рахунок № 26201700098586 згідно умов договору для виплати їх через касу банку. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. При цьому спеціальним законом, що регулює виведення неплатоспроможних банків з ринку, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у п.п. 6, 16 ст.2 якого дані такі визначення: ліквідація банку процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація процедура виведення банку з ринку, що запроваджується [PERSON] стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Судом встановлено, що Постановою Правління НБУ № 150 від 02.03.2015 року віднесено ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних. Виконавчою дирекцією [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року за № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» прийнято рішення про початок здійснення процедури ліквідації АТ «Дельта Банк». Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України № 4452-VI від 23 лютого 2012 року «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Згідно п.6 ч.1 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. [PERSON] є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є обєктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. [PERSON] є субєктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству та меті діяльності [PERSON]. У відповідності до ч. 2 ст. 1 та ч.5 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Згідно ч.5 ст. 34 вказаного Закону під час тимчасової адміністрації [PERSON] має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів [PERSON] та вживати дії, передбачені планом врегулювання. Після запровадження у банку тимчасової адміністрації та переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів поза межами гарантованої [PERSON] суми вкладів, відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст. 52 Закону. Метою застосування ж у випадку, коли у банку запроваджена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, загального порядку задоволення вимог вкладників суперечить цій меті. Крім того спрямування коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, відноситься до компетенції уповноваженої особи [PERSON], тому у випадку, коли у банку запроваджена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, належним відповідачем є [PERSON] гарантування вкладів (уповноважена особа [PERSON]). Відтак, відповідач згідно зі ст. 26 Закону має право на гарантоване [PERSON] відшкодування коштів за вкладом у сумі, яка не перевищує граничного розміру відшкодування коштів за вкладом та становить 200 000 грн., а задоволення вимог кредиторів поза межами гарантованої [PERSON] суми вкладів, відбувається у особливому, визначеному Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої ст.52 Закону. Так, пунктом 25 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» встановлено, що згідно частин першої та другої статті 3 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. [PERSON] є юридичною особою публічного права. Оскільки [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України. Згідно з п.п. 1-3 ч.5 ст.36 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна ( у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно ( у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно ( у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових )економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов до висновку про те, що у суду немає законних підстав для стягнення з ПАТ «Дельта Банк» на користь позивача депозитного вкладу за договором строкового банківського вкладу, оскільки повноваження банку починаючи з 02.03.2015 року виконує уповноважена особа [PERSON] гарантування вкладів фізичних осіб, будучи виконавчим органом банку, тому у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України cудові витрати компенсувати за рахунок коштів державного бюджету.

Outcome: dismissed