Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

29 червня 2021 року Чернігівський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] виплачене матеріальне забезпечення та вартість наданих соціальних послуг у сумі 13076,96 грн та судові витрати, мотивуючи позов тим, що 13.11.2019 року відповідач звернувся до відокремленого підрозділу Чернігівського обласного центру зайнятості Чернігівської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості як такий, що шукає роботу. В зв`язку з відсутністю підходящої роботи за його особистою заявою, наказом від 18.11.2019 року № НТ 191118 було прийнято рішення про надання статусу безробітного з 13.11.2019 року. Наказом від 20.11.2019 року № НТ 191120 призначена виплата допомоги по безробіттю з 20.11.2019 року. В заяві про надання статусу безробітного від 13.11.2019 року відповідач повідомив та засвідчив особистим підписом, що він ознайомлений з правами та обов`язками безробітного. Водночас поінформував, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення». Пізніше було встановлено, що під час перебування на обліку у Філії, [PERSON] зареєструвався як фізична особа-підприємець з 16.03.2020 року із здійсненням виду діяльності: «Вантажний автомобільний транспорт». При цьому, маючи статус фізичної особи-підприємця, [PERSON] продовжував перебувати на обліку у Філії як безробітний та отримувати допомогу по безробіттю. Таким чином, достовірно встановлено, що [PERSON] набув статус фізичної особи підприємця з 16.03.2020 року, але кар`єрного радника своєчасно не повідомив, що призвело до незаконного нарахування допомоги по безробіттю. В період перебування на обліку у Філії [PERSON] була нарахована допомога по безробіттю за період з 16.03.2020 року по 13.07.2020 року у сумі 17254,44 грн, з них виплачено за період з 16.03.2020 року по 22.06.2020 року у сумі 14445,58 грн, а решта 2808,86 грн утримана з відомості виплат як неперерахована. Крім того, відповідач отримував соціальні послуги у вигляді участі в оплачуваних громадських роботах, відповідно до корінця направлення на працевлаштування від 01.04.2020 року № 25702004010001001 [PERSON] була запропонована вакансія робітника з благоустрою, на що він погодився та за період з 06.04.2020 року по 30.04.2020 року отримав оплату праці за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття у сумі 2131,38 грн. 22.09.2021 року позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 12076,96 грн та судовий збір, оскільки відповідачем 08.09.2021 року на рахунок Чернігівського обласного центру зайнятості перераховано кошти в сумі 1000,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши про підтримання позовних вимог та відсутності заперечень щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов до суду не надав. Суд визнав можливим проводити заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, враховуючи те, що представник позивача проти цього не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновків. Судом встановлено, що 13.11.2019 року [PERSON] звернувся до відокремленого підрозділу Чернігівського обласного центру зайнятості Чернігівської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості як такий, що шукає роботу. (а.с.8) В заяві про надання статусу безробітного від 13.11.2019 року [PERSON] повідомив та засвідчив особистим підписом, що він ознайомлений з правами та обов`язками безробітного. Водночас проінформував, що не відноситься до зайнятого населення відповідно до ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення». (а.с.9,10) Наказом від 18.11.2019 року № НТ 191118 було прийнято рішення про надання статусу безробітного з 13.11.2019 року. Наказом від 20.11.2019 року № НТ 191120 призначена виплата допомоги по безробіттю з 20.11.2019 року відповідно до частин 1,3,4 ст.22; ч. 1 ст.23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 № 613. (а.с.11) Відповідно до Акту 80 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 15.07.2020 року, [PERSON] приступив до роботи як ФОП 16.03.2020 року із здійсненням виду діяльності : Вантажний автомобільний транспорт, але кар`єрного радника своєчасно не повідомив, що призвело до зайвого нарахування допомоги по безробіттю. (а.с.12) Відповідно до довідки розрахунку матеріального забезпечення № 05/2545-20 від 20.07.2020 року [PERSON] з 16.03.2020 року по 13.07.2020 року виплачено допомогу по безробіттю 14445,58 грн. (а.с.14) Крім того, перебуваючи на обліку у Філії як безробітний, Відповідач отримував соціальні послуги у вигляді участі в оплачуваних громадських роботах, відповідно до корінця направлення на працевлаштування від 01.04.2020 року № 25702004010001001 [PERSON] була запропонована вакансія робітника з благоустрою, на що він погодився та за період з 06.04.2020 року по 30.04.2020 року отримав оплату праці за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття у сумі 2131,38 грн. (а.с.22,23) Директором Філії видано накази від 20.07.2020 року № 39 «Про повернення коштів [PERSON] » нарахованої допомоги по безробіттю за період з 16.03.2020 року по 13.07.2020 року у сумі 17254,44 грн, з яких виплачена за період з 16.03.2020 року по 22.06.2020 року у сумі 14445,58 грн та від 23.09.2020 року № 43 «Про повернення коштів гр. [PERSON] » у розмірі заробітної плати та страхових внесків за участь у громадських роботах за період з 06.04.2020 року по 30.04.2020 року у сумі 2131,38 грн. (а.с.15,24) На адресу громадянина [PERSON] направлялись повідомлення про повернення коштів від 22.07.2020 року № 578 (вручено поштове відправлення особисто 23.07.2020 року) та від 25.09.2020 року № 714 (вручено поштове відправлення особисто 29.09.2020 року). Позивач вказує, що станом на 08.09.2021 року відповідачем повернуто кошти в сумі 4500 грн, залишок несплачених коштів становить 12076,96 грн. Відповідно до п.7 ч. 1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення», зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про зайнятість населення», зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Стаття 4 Закону України «Про зайнятість населення» передбачила, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, а також особи, що забезпечують себе роботою самостійно. Статтею 42 Господарського кодексу України визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Таким чином, фізична особа - підприємець, незалежно від того отримує вона дохід чи ні, є зайнятою особою та не може бути визнана безробітною і не має права на допомогу по безробіттю. Вказаний висновок щодо застосування відповідних норм права міститься в постановах Верховного Суду від 18 липня 2019 року №751/10809/16-ц , 27 червня 2019 року №405/7/17. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» організація громадських робіт для безробітних є соціальною послугою. Частиною 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї пенсії, допомоги, стипендії відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Враховуючи наведене, встановлено, що [PERSON] набув у встановленому законом порядку статус суб`єкта підприємницької діяльності, державна реєстрація цього статусу на момент реєстрації у Центрі зайнятості як безробітного не була припинена. Установивши такі фактичні обставини, суд дійшов висновку, що відповідач діяв недобросовісно, а тому отримана ним допомога по безробіттю та вартість наданих соціальних послуг підлягають поверненню, як безпідставно отримані. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved