Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

30.12.2020 до суду надійшла зазначений позов, згідно якого позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Охтирської міської ради безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати за використання земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 5910200000:12:017:0012, площею 0,2098 га без правовстановлюючих документів (договору оренди) за період з 1 липня 2017 року по 30 червня 2020 року в розмірі 328306,43 грн. та судові витрати. Позовні вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] є власницею нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , яке розташоване на земельній ділянці комунальної власності кадастровий номер 5910200000:12:017:0012 загальною площею 0,2098 га. Внаслідок невжиття з боку відповідачки заходів щодо оформлення права землекористування та оформлення відповідного договору оренди землі міська об`єднана територіальна громада в особі Охтирської міської ради не отримала плату за використання земельної ділянки у вигляді збережених без достатньої правової підстави коштів орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності за періоди 6 місяців 2017 року, 2018 рік, 2019 рік та 6 місяців 2020 року. Згідно проведеного розрахунку збитків управлінням фінансів та економіки Охтирської міської ради, розмір збитків у вигляді не отриманої орендної плати по земельній ділянці загальною площею 0,2098 га, кадастровий номер 5910200000:12:017:0012 за вказаний період становить 328306,43 грн. Після затвердження акту про визначення збитків від 09.07.2020 № 02-09/61 рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від 28.08.2020 № 111 вказаний акт разом з повідомленням з пропозицією добровільно відшкодувати визначені збитки в досудовому порядку, шляхом укладення відповідного договору про відшкодування збитків з Охтирською міською радою, направлені на адресу відповідачки, однак остання вказане повідомлення проігнорувала. Посилаючись на викладене, враховуючи, що відповідачка фактично використовувала земельну ділянку протягом значного часу, однак ухилилася від укладення договору оренди, що позбавило територіальну громаду, як власника землі, права отримувати дохід в розмірі орендної плати, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. 11.01.2021 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 06.04.2021 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті. 28.01.2021 року відповідачка подала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі, зазначила, що 10.07.2007 за договором купівлі-продажу № 2809, посвідченим приватним нотаріусом Охтирського нотаріального округу Ковальчуком С.П. придбала у приватну власність нерухоме майно, розташоване за адресою : [ADDRESS] . Зазначені об`єкти нерухомості розташовані на земельній ділянці комунальної власності, кадастровий номер 5910200000:12:017:0012 загальною площею 0,2098 га. Вона неодноразово зверталася до Охтирської міської ради із заявою щодо укладення договору оренди земельної ділянки, у чому їй було відмовлено з підстав, що не було розірвано попередній договір оренди з минулим власником будівлі. 23.05.2013 вона зверталася до відділу архітектури та містобудування в м. Охтирка із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для нежитлових будівель. Однак, Охтирська міська рада відмовила в укладенні такого договору, посилаючись на те, що договір з попереднім власником не було розірвано. Позивач тривалий час, з 2007 року, не звертався до суду з аналогічним позовом, коли майно перейшло до іншого власника, а також ухилявся від укладення договору оренди. Право на земельну ділянку у набувача будинку, будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будинок, будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Вважає, що вжила необхідних заходів щодо укладення договору оренди на земельну ділянку, правовстановлюючих документів на земельну ділянку не отримала, жодних прав щодо вказаної земельної ділянки за нею не було зареєстровано, а позивач у свою чергу не виконав умов зазначених в положенні «Про порядок оформлення права оренди земельних ділянок», тобто не уклав договір на тих самих підставах. Крім того, Охтирська міська рада нарахувала збитки в сумі 328306,43 грн. за використання земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5910200000:12:017:0012 загальною площею 0,2098 га без правовстановлюючих документів за період 6 місяців 2017 року, 2018 рік, 2019 рік та 6 місяців 2020 року на підставі копії розрахунків розміру збитків, завданих відповідачем за певний період, при цьому кожен окремий розрахунок не містить дати, коли він був проведений. Розрахунки проведено не правильно, оскільки відповідно п. 3 розділу 1 Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 №489 інформаційною базою для нормативної грошової оцінки земель населених пунктів є затверджені генеральні плани населених пунктів, плани зонування території і детальні плани територій, відомості Державного земельного кадастру, дані інвентаризації земель та державної статистичної звітності, котрі періодично змінюються. Отже, при розрахунку було застосовано однакову нормативну грошову оцінку за всі роки. Відповідно до правового висновку у справі №6-2588цс15, у випадку не укладення договору оренди, суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача настають правові наслідки, передбачені статтею 157 ЗК України та Порядком. Toбто, застосування такої норми закону можливе за умови доведення Позивачем в діях Відповідача (користувача) складу правопорушення (протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок). Однак, вона мала намір укласти договір оренди, у зв`язку з чим, просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 19.02.2021 від представника позивача надійшов лист, в якому представник Охтирської міської ради зазначив, що основним нормативно-правовим актом, який застосовується для визначення строків зберігання документів, їх відбору на постійне чи тривале зберігання або для знищення, є Перелік типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5. Вказаний перелік призначений для використання всіма державними органами та органами місцевого самоврядування, іншими установами, організаціями та підприємствами незалежно від форми власності. Відповідно до положень ст.22 вищевказаного Переліку, листування щодо звернень, пропозицій та заяв громадян підлягає зберіганню протягом 5 років. Таким чином, звернення та заяви громадян терміном зберігання понад 5 років підлягають вилученню зі зберігання з метою їх знищення. Отже документація щодо листування з громадянами щодо розгляду їх пропозицій, звернень та заяв за 2006, 2007, 2008, 2009 та 2010 роки були вилучені зі зберігання для знищення на підставі відповідних актів схвалених експертною комісією архівного відділу Охтирської міської ради та погоджених експертно-перевірною комісією Державного архіву Сумської області. Копії акту № 1 від 20.03.2015 р. «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду» та акту №1 від 06.02.2017 р. «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду» щодо вилучення зі зберігання для знищення листування за період 2006-2010 роки додаються. Крім того, за інформацією Охтирської міської ради та її виконавчих органів звернень [ADDRESS] про оформлення права користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,2098 га, кадастровий номер 5910200000:12:017:0012 за період з 2011 р. по 2020 р. до Охтирської міської ради не надходило. Відповідно до положень п.34 ч. 1 ст. 29 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин. Разом з цим, Охтирською міською радою за період з 2007 р. по 2020 р. рішень про надання в оренду або про відмову у наданні в оренду [PERSON] земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,2098 га, кадастровий номер 5910200000:12:017:0012 не приймалось. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву, просив у позові відмовити. Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановлено, що згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, ВЕР 824468, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., є власницею нерухомого майна: нежитлової будівлі, частини будівлі «Ж» з підвалом, прибудови:ж5,ж6,ж7, загальною площею 367,9 кв.м., майстерні-складу А1, кіоску з навісами К,к,к1, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Зазначені об`єкти нерухомості розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер 5910200000:12:017:0012 загальною площею 0,2098 га, з цільовим призначенням для комерційного використання, категорія: землі житлової та громадської забудови, яка відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5915074492020 від 27.02.2020 є комунальною власністю Охтирської міської ради та 31.08.2007 зареєстрована Сумською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» (а.с. 9-11). Комісією з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам встановлено, що земельна ділянка загальною площею 0,2098 га, кадастровий номер 5910200000:12:017:0012, розташована за адресою: [ADDRESS] , на якій знаходяться нежитлові будівлі, що належать [PERSON] , остання використовує без належних правових підстав, чим територіальній громаді міста завдано збитків за 6 місяців 2017 року - 36478,20 грн.; за 2018 рік - 72957,06 грн.; за 2019 рік - 145914,11 грн.; 6 місяців 2020 року - 72957,06 грн., на загальну суму - 328306,43 грн., про що складено акт з визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 09.07.2020 № 02-09/61, затверджений рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від 28.08.2020 року № 111 (а.с. 41-45). Розрахунки збитків проведено відповідно до Порядку, затвердженого рішенням виконкому від 17.02.2016 № 30, із застосуванням розміру ставок орендної плати за землю, затверджених рішенням Охтирської міської ради від 30.09.2014 №1207-МР та рішенням Охтирської міської ради від 26.06.2018 № 1175-МР, які діяли на момент виникнення таких збитків (а.с.37-40). Згідно повідомлення від 07.09.2020 № 01-14/2479 [PERSON] запропоновано у разі визнання вимог за вказаним актом добровільно відшкодувати завдані збитки, у визначеному ним розмірі. Вказане повідомлення отримане відповідачкою 19.09.2020, що підтверджується її особистим підписом в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 46). За змістом глави 15 ЗК України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди. Частина 1 ст. 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Статтею 206 ЗК України та ст. 2 Закону України «Про плату за землю» визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Згідно з п. «в» ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Водночас, відповідно до змісту ст. 125 ЗК України Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Зважаючи на положення ст. 125 ЗК України, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства. Статтею 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно вимог ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. За змістом положень глави 83 ЦК України для кондикційних зобов`язань характерним є, зокрема, приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Статтею 152 Земельного кодексу України визначено право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю і відшкодування завданих збитків. Згідно ст. 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Відповідно до ч. 2 ст.120 ЗК України перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Згідно вимог п. «е» ч. 1 ст.141 Земельного кодексу України набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача. За змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що з часу виникнення права власності на нерухоме майно у власника виникає обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під цією будівлею. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Таким чином, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Отже, фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Такі висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Вина заподіювача шкоди в кондикційних зобов`язаннях не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок по вчиненню дій, направлених на оформлення документів покладається саме на орендаря, зокрема, звернення до ради з відповідною заявою про затвердження проекту землеустрою, а також з заявою і пакетом документів про розгляд питання щодо надання земельної ділянки в оренду. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Як зазначалось вище, предметом позову у даній справі є стягнення з відповідачки безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що [PERSON] є власницею нерухомого майна загальною площею 367,9 кв.м., яке вона придбала у приватну власність на підставі договору купівлі-продажу № 2809 від 10.07.2007, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчуком В.М., реєстраційний номер майна 5082663 від 16.07.2007, що розміщене на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності територіальної громади. З огляду на те, що відповідачкою не вжито жодних заходів щодо оформлення договору оренди землі, міська об`єднана територіальна громада в особі Охтирської міської ради не отримала плату за використання земельною ділянкою у вигляді збережених без достатньої правової підстави коштів у вигляді орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою. Судом встановлено, що правовідносини щодо користування спірною земельною ділянкою у період 6 місяців 2017 року, 2018, 2019, 6 місяців 2020 року [PERSON] належним чином не оформлювала. Натомість представником відповідачки зазначається, що остання 23.05.2013 зверталася до відділу архітектури та містобудування в м. Охтирка із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для нежитлових будівель. При цьому підтверджуючих доказів такого звернення суду надано не було. Разом з тим, позивачем надано акти №1 від 20.03.2015 та від 06.02.2017 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду», схвалених експертною комісією архівного відділу Охтирської міської ради, погоджених експертно-перевіреною комісією Державного архіву Сумської області та затверджених міським головою Алєксєєвим І.Ю. , з яких вбачається, що документація з приводу листування з громадянами щодо розгляду їх пропозицій, звернень та заяв за 2006-2014 роки була вилучена зі зберігання для знищення на підставі (а.с.75-80) Таким чином, відповідачкою не доведено вжиття нею необхідних щодо укладення договору оренди на земельну ділянку, на якій знаходяться належні їй об`єкти нерухомості. Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідачки щодо невірного проведення розрахунку заборгованості, оскільки це спростовується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, на підставі яких і було проведено зазначений розрахунок, а таку позицію сторони відповідача суд розцінює як намагання уникнути відповідальності. Згідно ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, серед іншого, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. В ст. 129 Конституції України гарантована реалізація принципу змагальності сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи докази як в цілому, так і кожний доказ, який міститься у справі, окремо з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, дотримуючись балансу інтересів сторін, меж дозволеного втручання, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, з урахуванням наданих доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] використовувала земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 5910200000:12:017:0012, без достатніх правових підстав, у період з 1.07.2017 по 30.06.2020 включно, не сплачувала за користування земельною ділянкою орендну плату у встановленому законодавчими актами розмірі, у результаті чого безоплатно користувалася цією земельною ділянкою, тобто безпідставно набула дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, а тому у Охтирської міської ради правомірно виникло право на стягнення коштів, отриманих безпідставно, як суми, яку мав би отримати місцевий бюджет. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved