Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

31 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивований тим, що вона з 1988 року по 2011 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу вони придбали житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. О.С. Васильчука (колишня Центральна), 27 в с. Мокрець Турійського району Волинської області, право власності на який зареєстровано на імя відповідача. Вказуючи, що будинок належить їм як подружжю на праві спільної сумісної власності, однак відповідач перешкоджає їй користуватися ним, зокрема, не надає згоду на оформлення субсидії та реєстрацію місця проживання їхнього сина, просила здійснити поділ спільного нерухомого майна та, виходячи із рівності їхніх часток, виділити їй в натурі 1/2 його частину. 29 жовтня 2015 року позивач подала до суду письмову заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила визнати за нею право власності на 1/2 частину набутого під час шлюбу житлового будинку з надвірними спорудами без поділу в натурі, та розглядати справу без її участі (а.с. 45). Представник позивача у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності (а.с. 47). Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій вказав, що з урахуванням уточнених позивачем позовних вимог визнає позов і не заперечує проти його задоволення, та просив справу розглядати без його участі (а.с. 49). Представник відповідача у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності (а.с. 48). Враховуючи, що в судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-71 СК України та ст. 372 ЦК України. За змістом положень ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Аналогічні положення щодо способу, порядку поділу майна подружжя та розміру їхніх часток передбачені і в ст.ст. 69-71 СК України. За змістом наведених норм матеріального права при вирішенні питання про визнання майна подружжя їхньою спільною сумісною власністю з'ясуванню підлягають підстави й час набуття такого майна та у разі доведеності такого статусу майна його поділ може здійснюватися як шляхом визначення часток кожного з подружжя у спільному майні, внаслідок чого спільна сумісна власність трансформується у спільну часткову, так і шляхом виділу в натурі кожному з подружжя його частки зі спільного майна. Судом встановлено, що з 16 липня 1988 року по 14 лютого 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Турійського районного суду від 14 лютого 2011 року було розірвано (а.с. 6). 11 вересня 1990 року на підставі договору купівлі-продажу сторони придбали житловий будинок по вулиці Центральна, 27 в с. Мокрець Турійського району Волинської області. Право власності на зазначений будинок зареєстровано у Волинському обласному бюро технічної інвентаризації на імя відповідача [PERSON], що підтверджується реєстраційним посвідченням серії ЮФ № 04930 від 18 січня 2001 року (а.с. 12). Відповідно до технічної документації до складу домоволодіння за адресою: вул. Центральна, 27, с. Мокрець Турійського району, входять житловий будинок «А-1», загальною площею 65,8 кв. м, житловою площею 42,7 кв. м, та господарські будівлі й споруди: сіни «а», хлів «Б-1», погріб «Г-1», вбиральня «У» (а.с. 7-11). Рішенням Мокрецької сільської ради Турійського району № 26/3 від 08 лютого 2006 року вулицю Центральна в с. Мокрець було перейменовано на вулицю [PERSON] (а.с. 46). З довідки Мокрецької сільської ради Турійського району № 879 від 21 серпня 2015 року вбачається, що земельна ділянка, на якій знаходиться спірний будинок рахується за відповідачем [PERSON], державний акт на земельну ділянку не видавався (а.с. 15). За таких обставин справи, які підтверджуються належними та допустимими доказами, виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, а також враховуючи, що право власності на спірний житловий будинок сторонами набуто під час перебування у зареєстрованому шлюбі за час їхнього спільного проживання, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та поділу нерухомого майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності сторін, в обраний позивачем спосіб шляхом визначення частки кожного з подружжя у спільному майні. На підставі викладеного, ст.ст. 60, 69-72 СК України, ст.ст. 328, 368, 372 ЦК України та

Outcome: approved