Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

30.03.2020 року [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , що зареєстрований 14 вересня 2002 року у відділі запису актів цивільного стану управління запису актів цивільного стану Ставропольського краю по Предгорному району, актовий запис №368 від 14.09.2002 року. Свої вимоги мотивує тим, що 14.09.2002 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Неповнолітніх дітей сторони не мають. У фактичних шлюбних відносинах вони перебували з моменту укладення шлюбу і до кінця лютого 2014 року. Подружнє життя з відповідачем не склалося, тому, що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Зникло почуття взаєморозуміння та взаємоповага, стали частими сварки. Кожен з них живе своїм життям, спільного побуту та домашнього господарства не ведуть, проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують. Зазначає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, оскільки, сім`я припинила своє існування ще шість років потому. Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 08 квітня 2021року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 11 год. 00 хв. 11 травня 2021 року. 11.05.2021 року постановлено ухвалу, про проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача, та ухвалення заочного рішення. Позивач в судове засідання не з`явилась, проте, надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить їх задовольнити. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, у тому числі шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади. Від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, поважних причин неможливості явки в судове засідання останній не повідомив. Відзив на позовну заяву не надав. За таких обставин, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрований 14 вересня 2002 року відділом запису актів цивільного стану управління запису актів цивільного стану Ставропольського краю по Предгорному району, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого повторно 07 березня 2006 року, актовий запис №368 від 14.09.2002 року ( а.с. 6). Сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними припинились, спільне господарство не ведеться. Фактично сім`я припинила своє існування. Крім того, подружжя має спільного сина, який вже дорослий, та живе окремо своїм життям. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідач є громадянином Російської Федерації, тому виниклі між сторонами правовідносини з іноземним елементом, регулюються статтею 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб може бути розірваний за заявою одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватися на примушуванні сторони до формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Згідно ч. 2 ст. 28 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних сімейних і кримінальних справах (укр/рос) від 22 січня 1993 року, якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони, застосовується законодавство Договірної Сторони, установа якої розглядає справу про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 29 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних сімейних і кримінальних справах (укр/рос) від 22 січня 1993 року, по справах про розірвання шлюбу у випадку, передбаченому пунктом 2 статті 28, компетентні установи Договірної Сторони, на території якої проживає подружжя. Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони, по справах про розірвання шлюбу компетентні установи обох Договірних Сторін на територіях яких проживає подружжя. Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, разом не проживають, зберігати сім`ю намірів не мають. Останнім спільним місцем проживання сторін було: [ADDRESS] , що вбачається з позовної заяви. Таким чином, оскільки останнім місцем проживання подружжя було [ADDRESS] , тобто, на території України, позивач на даний час продовжує проживати на території смт Олександрівка, Олександрівського (Краматорського) району, Донецької області, що підтверджується довідкою Олександрівської селищної ради від 23.03.2021 року №02-885, фактичні сімейні відносини між подружжям припинені, позивач не має наміру відновити сімейні стосунки, подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов підлягає задоволенню, а шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved