Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

29 квітня 2015 року до суду надійшов цивільний позов, у якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати недійсним кредитний договір № 50010111 від 19.08.2013р. з додатками (загальні умови кредитування, графік погашення кредиту), укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», визнати недійсною додаткову угоду до договору кредитного договору № 50010111 від 19.08.2013р., укладену між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», визнати недійсним договір застави транспортного засобу № 50010111 від 30.08.2013р. укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №505, визнати недійсним договір про внесення змін (доповнення) до договору транспортного засобу № 50010111 від 12.09.2013p., укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 540. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.08.2013р. між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» був укладений кредитний договір № 50010111, згідно з яким позичальник отримав кредит у сумі 184306грн.46коп., еквівалент суми кредиту 22675дол.50цен. США, строком на 60 місяців зі сплатою 9,90 % на придбання автомобіля марки Фольксваген модель Гольф VІІ. Спосіб надання кредиту: перерахування на рахунок № 26008035186200 у банку AT «[PERSON] [PERSON]» м.Дніпропетровськ, одержувач: ТОВ «Гранд Авто». Для забезпечення виконання зобов'язань за даним договором сторонами був укладений договір застави транспортного засобу № 50010111 від 30.08.2013p., посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 505, за яким позивачем було передано в заставу автомобіль марки Фольксваген гольф, д/н [NUMBER]. 12.09.2013р. між сторонами був укладений договір про внесення змін і доповнень до договору застави транспортного засобу № 50010111, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]М, зареєстровано в реєстрі за № 540. Договір між сторонами складають кредитний договір, загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношенні кредиту. Кредитним договором № 50010111 від 19.08.2013 р. передбачено, що усі платежі повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнала та проти їх задоволення заперечувала. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 19 серпня 2013 року між [PERSON] ТОВ «Порше Мобіліті» укладено кредитний договір № 50010111, за умовами якого ТОВ «Порше Мобіліті» (компанія) зобовязується надати [PERSON] (позичальнику) кредит в сумі 184306грн.46коп., що в еквіваленті становить 22675,50 дол. США строком на 60 місяців і сплатою 9,90% річних з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Golf VII, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1390 см3, 2013 року випуску, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути компанії кредит у повному обсязі шляхом здійснення щомісячних платежів відповідально до умов договору та згідно із Графіком погашення кредиту, який становить невідємну частину кредитного договору (а.с.16). З метою забезпечення вимог компанії за кредитним договором № 50010111 від 30.08.2013р. між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу (а.с.8-10). Позивач вважає, що зазначені кредитний договір та договір застави транспортного засобу укладені з порушенням норм чинного законодавства та прав позичальника як споживача фінансових послуг, а тому мають бути визнані судом недійсними. Суд з позицією позивача погодитися не може з наступних підстав. Договір, укладений між компанією та позичальником, складається із самого кредитного договору, загальних умов кредитування, графіку погашення кредиту, а також додаткових угод та інших документів, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношенні кредиту. [PERSON] своїм підписом підтвердив, що сторони кредитного договору погодили усі істотні умови та погодилася укласти загальні умови кредитування та графік погашення кредиту, що є невідємними частинами договору. Відповідно до п.1.1 загальних умов кредитування компанія зобовязалась надати позичальнику кредит в сумі, визначеній в договорі, в українських гривнях. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтями 524, 533 ЦК України встановлено, що грошове зобовязання має бути виражено та виконано у гривнях. При цьому сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. У такому випадку сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з умовами кредитного договору усі платежі за цим договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до ст.1.3. загальних умов кредитування. Підстав вважати незаконними та такими, що порушують норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист прав споживачів» положення кредитного договору, якими встановлюється привязка гривневого еквіваленту в доларах США, в суду немає. Також відсутні підстави вважати цей кредитний договір укладеним в іноземній валюті, оскільки сума кредиту, розмір платежів та розрахунки за договором визначаються та здійснюються у гривнях, а Графік погашення кредиту містить детальний розпис сукупної вартості кредиту відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Щодо порушення з боку ТОВ «Порше Мобіліті» при укладенні Договору принципу добросовісності та справедливості, суд вважає позицію позивача такою, що не відповідає дійсності. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Принцип добросовісності передбачає добросовісну, належну поведінку при виникненні та виконанні зобовязання вчинення дій таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода третім особам, неможливість укладення зобовязання на засадах обману, насильства, зловживання довірою, а також передбачає чесну, сумлінну поведінку субєктів зобовязання, вчинення ними всіх залежних від них дій щодо належного виконання зобовязання та не порушення прав інших осіб.\~Принцип справедливості передбачає таку поведінку кожної із сторін зобовязання по відношенню до своїх прав і обовязків, яка б виключала необєктивні дії сторін зобовязання стосовно одна одної. В п.1.3 загальних умов кредитування сторони договору погодили, що кошти у повернення кредиту відображають справедливу вартість кредиту на момент видачі та забезпечують отримання позичальником очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі. Позитивне або відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передував дню виставлення рахунку, та обмінного курсу за безготівковими операціями станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Корегування суми процентів відповідно до загальних умов корегування здійснюється в інтересах як позичальника, так і компанії, жодна з умов договору не передбачає можливості компанії змінювати умови договору на власний розсуд. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5,6 ст.203 ЦК України. Недійсним є також правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Вважати оспорюваний правочин недійсним з підстав, наведених позивачем неможливо. Доводи позовної заяви про те, що відповідач не мав права надавати фінансовий кредит, оскільки не має відповідної ліцензії суд вважає необґрунтованими з наступних підстав. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитною установою є юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Згідно з ч. 2\~ст. 2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові установи в Україні діють відповідно до цього\~Закону\~з урахуванням норм законів України, які встановлюють особливості їх діяльності. Відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовими вважаються такі послуги: надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Отже, відповідач правомірно, не порушуючи норми чинного законодавства України, надає фінансові послуги з кредитування фізичних та юридичних осіб в установленому законодавством порядку; що має статус фінансової установи, яка зареєстрована відповідно до Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Так, відповідно до ст. 6 Розділу 1 Положення «Про Державний реєстр фінансових установ» юридична особа набуває статусу фінансової установи з дати внесення відповідного запису про неї до Реєстру. Датою внесення відповідного запису до Реєстру для набуття юридичною особою статусу фінансової установи є дата прийняття Нацкомфінпослуг рішення про внесення фінансової установи до Реєстру. Згідно зі ст. 7 Розділу 1 Положення документом, що підтверджує статус фінансової установи, є свідоцтво. Стаття 8 Розділу 1 вищезазначеного Положення містить положення, що фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання Свідоцтва. Встановлено, що 02 липня 2009 року було прийнято розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про схвалення рішення про видачу Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи - товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті». Відповідно до п. 1.3 Розділу 1 Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 18.10.2005 р. №4802 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами» діяльність кредитної установи з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної установи, у тому числі субординованого капіталу, за кредитними договорами з кредитними установами, а також коштів з державного та місцевих бюджетів, отриманих фінансовими установами - юридичними особами публічного права, не потребує отримання ліцензії. Таким чином, відповідач, набувши статусу кредитної установи відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 р. за реєстраційним номером 16102366, має право провадити діяльність з надання фінансових кредитів відповідно до статуту юридичної особи, свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 02.07.2009 р. за реєстраційним номером 16102366, а також чинного законодавства України, зокрема\~Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», положення «Про Державний реєстр фінансових установ», затвердженого\~Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України 28.08.2003 №41\~(у редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 28.11.2013 №4368), а також Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 18.10.2005 р. №4802 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів кредитними установами». Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, отже, позов задоволенню не підлягає. Щодо заяви представника відповідача про відшкодування судових витрат у розмірі 10000 грн., то суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно зі\~ст. 84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України\~«Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Проте, суд вважає, що представником відповідача не доведено в суді вартість таких послуг в сумі 10000 грн., на необхідність чого вказується в постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 р., та не надано їх обґрунтованого розрахунку. Враховуючи, що представник відповідача не надала суду обґрунтованого розрахунку вартості таких послуг, не довела їх вартості у сумі 10000 грн., вимоги про відшкодування цих витрат позивачем задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed