Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

30 березня 2015 року позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом після померлого чоловіка [PERSON], звернулась до Шишацького районного суду з позовом до іншого спадкоємця [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину спадкового майна у вигляді земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2500га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0400га. В обґрунтування своїх вимог повідомила, що 18 травня 2013 року помер її чоловік [PERSON]. Позивач прийняла спадщину, подавши у встановлений законом строк заяву до Шишацької державної нотаріальної контори. Крім позивача спадщину прийняла донька померлого [PERSON]. З метою отримання свідоцтва на спадщину на вказані земельні ділянки позивач звернулась із заявою до нотаріуса Шишацької державної нотаріальної контори, але в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на імя померлого на частину спадкової земельної ділянки площею 0,105га, яка перейшла у власність останнього на підставі договору дарування від 10 жовтня 2006 року, отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій. До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до Чумак [PERSON] про визнання за собою права власності в порядку спадкування за законом на іншу 1/2 частину спадкового майна померлого [PERSON], яке складається із двох земельних ділянок розміром 0,2500га та 0,0400 га відповідно. Свої позовні вимоги обґрунтувала аналогічно до вимог [PERSON] Ухвалою суду від 07 липня 2015 року зустрічний та первісний позови обєднані в одне провадження. В судовому засіданні кожна зі сторін підтримала власні позовні вимоги та в повному обсязі визнала позовні вимоги протилежної сторони, наголошуючи на неможливості оформлення права власності на вказане спадкове майно у нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючих документів. Представник позивача за первісним позовом адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилась через хворобу, сторони не заперечували щодо розгляду справи у її відсутність. Заслухавши пояснення сторін, допитавши в якості свідка приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу [PERSON]Б, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд встановив наступні факти та супроводжуючі їх правовідносини. 18 травня 2013 року у смт. Шишаки Шишацького району Полтавської області помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-КЕ 235857, виданим виконавчим комітетом Великоперевізької сільської ради Шишацького району Полтавської області 20 травня 2013 року, актовий запис № 09 (а.с. 10). Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON], є дружиною померлого, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КЕ № 033027 виданим 06.08.2007 відділом РАЦС Шишацького РУЮ Полтавської області (а.с.9) Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) [PERSON], є донькою померлого, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії VІІ-УР № 1029384 від 18.10.1969 року (а.с.71). Згідно витягу зі спадкового реєстру № 34916521 від 22.08.2013 року після смерті [PERSON] заведено спадкову справу № 55 (номер у спадковому реєстрі 54918762) (а.с.68). З пояснень сторін та постанов нотаріусів про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.18, 67) судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після померлого [PERSON] є сторони: [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину. Відомості про інших спадкоємців, які прийняли спадщину, чи претендують на неї відсутні. Згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ПЛ № 206700, виданого Великоперевізькою сільською радою Шишацького району Полтавської області 11 березня 2005 року за реєстровим номером 01.05.545.00029 [PERSON] є власником частки у розмірі 50% земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,04га, що розташована у с. Великий Перевіз Шишацького району Полтавської області, вул. Комсомольська, 24 кадастровий номер 5325780801:01:001:0094. Іншим співвласником є [PERSON], який помер 27 жовтня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КЕ № 140809, виданого 28 жовтня 2009 року Супрунівською сільською радою Полтавського району Полтавської області (а.с.12,34). Згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ПЛ № 206699, виданого Великоперевізькою сільською радою Шишацького району Полтавської області 11 березня 2005 року за реєстровим номером 01.05.545.00028 [PERSON] був власником частки у розмірі 50% земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель площею 0,25га, що розташована у с. Великий Перевіз Шишацького району Полтавської області, вул. Комсомольська, 24 кадастровий номер 5325780801:01:001:0093. Іншим співвласником є [PERSON] (а.с.14) 10 жовтня 2006 року за договором дарування земельної ділянки, що був посвідчений приватним нотаріусом Шишацького районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1665 від 10.10.2006 та зареєстрований за № 212 від 12 жовтня 2006 року у Шишацькому районному відділі земельних ресурсів (а.с.11) [PERSON] подарував [PERSON] частину, належної йому на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ПЛ № 206702 від 11.03.2005 року, земельної ділянки площею, 0,1050га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована за адресою: Полтавська область, Шишацький район, с. Великий Перевіз, вул. Комсомольська, 24 (а.с.13). Згідно пояснень свідка [PERSON], приватного нотаріуса Шишацького районного нотаріального округу, за договором дарування [PERSON] була подарована лише частина земельної ділянки розміром 0,1050га з таким розрахунком, щоб він став власником земельної ділянки, сукупний розмір якої не перевищує 0,2500га через існуючі на той час законодавчі обмеження розмірів земельної ділянки, яка може перебувати у власності іноземців, оскільки [PERSON] на час укладання договору був громадянином [PERSON] Федерації. Згідно листа Відділу Держземагенства у Шишацькому районі Полтавської області від 19 травня 2015 року № 9-1628-0.4-928/2-15 на отриману в дар земельну ділянку площею 0,1050га [PERSON] державний акт на право приватної власності не виготовляв (а.с.56). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 37205298 від 07 травня 2015 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо такого майна зареєстрованого за [PERSON] відсутні. В той же час в Реєстрі прав власності на нерухоме майно є інформація (реєстраційний номер майна 153036) про перебування у власності [PERSON], [INFO] житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою Полтавська область, Шишацький район, с. Великий Перевіз, вул. Комсомольська, 24 на земельній ділянці 2500кв.м. (а.с.). Отже судом встановлено, що на момент смерті [PERSON] належала 1/2 частина (50%) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,04га, що становить 0,02га та земельна ділянка площею 0,2300га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель (0,1250га або 1/2 частина загального розміру ділянки за державним актом +0,1050га за договором дарування), що розташовані за адресою: Полтавська область, Шишацький район, с. Великий Перевіз, вул. Комсомольська, 24. Загальна площа земельних ділянок розміщених за однією адресою 0,2500 га (0,23га+0,02га), але за своє життя, право власності на них у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно він не зареєстрував. Постановою нотаріуса Шишацької районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 19 березня 2015 року № 41/01-16 у видачі спадкоємцю [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] у вигляді двох земельних ділянок площею 0,2500га та 0,04га відмовлено в звязку з тим, що вказане спадкове майно не зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно при житті спадкодавця (а.с.19). Постановою нотаріуса Шишацької районної державної нотаріальної контори від 29 травня 2015 року № 101/02-14 у видачі спадкоємцю [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] у вигляді двох земельних ділянок площею 0,2500га та 0,04га з вищевказаних підстав та мотивів (а.с.67). Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини (ч.2-3 ст. 81 ЗК України). Згідно ч.ч.1-2 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб'єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади. Відповідно до положень ч. 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення (ч.1 ст. 1225 ЦК України. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі (ч.ч.1-2 ст. 1226 ЦК України ). Згідно ч. 9 статті 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Таким чином, фактично успадкувавши шляхом прийняття спадщини по 1/2 частині спадкового майна померлого [PERSON], яке складається з двох земельних ділянок загальною площею 0,25га, що перебували у спільній частковій власності померлого спадкодавця [PERSON] та [PERSON], який помер 27.10.2009, спадкоємці [PERSON] та [PERSON] позбавлені можливості оформити їх на своє імя та здійснити подальшу державну реєстрацію права власності щодо них, оскільки вказані земельні ділянки після їх обєднання не були належним чином сформовані та зареєстровані державою за життя спадкоємця. Вказана обставина є перешкодою для реалізації сторонами права власності на вищевказане спадкове майно. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно бути позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюєтся або не визнається іншою особою. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Враховуючи те, що сторонами невірно визначено розмір земельних ділянок, що підлягають спадкуванню, а саме вони просять визнати за кожною з них право власності в порядку спадкування на 1/2 земельної ділянки площею 0,2500га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та на 1/2 земельної ділянки площею 0,0400га для ведення особистого селянського господарства, в той час як спадкоємцю належало 0,2300га першої та 0,0200га другої з наведених земельних ділянок позовні вимоги підлягають задоволенню частково, лише в межах земельних ділянок, які дійсно належали спадкодавцю [PERSON] на момент його смерті. Враховуючи те, що сторонами сплачено судовий збір у однаковому розмірі 502,25 грн. та вимоги кожної зі сторін за первісним та зустрічним позовами судом задоволено, суд погоджується з позицією сторін, які не мають один до одного претензій в частині судових витрат та вважає недоцільним стягнення з кожної зі сторін на користь іншої сторони понесених ними судових витрат у вигляді сплаченого судового збору.

Outcome: partial