Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

31 жовтня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Мегабанк» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило усунути перешкоди при виконанні рішення Золочівського районного суду Харківської області від 23 січня 2013 року шляхом виселення відповідачів із житлового будинку [ADDRESS], зі зняттям їх з реєстраційного обліку. Свої вимоги мотивував тим, що вказаним рішенням суду, що набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №27-281П/2008-з від 15.04.2008 року, а саме одноквартирний житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та на земельну ділянку площею 0,29 га, для обслуговування вказаного житлового будинку, що розташована за тією ж адресою та належить [PERSON] Банку надані повноваження на відчуження даного майна в порядку обумовленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». В даний час банк не може здійснити процедуру обумовлену ст. 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки відповідачі на письмову вимогу іпотекодержателя добровільно не звільнили приміщення житлового будинку, що відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку» є підставою для їх виселення зі зняттям з реєстраційного обліку. За захистом свого права, банк був змушений звернутися до суду, понісши додаткові витрати у вигляді судового збору 229 гривень 40 копійок. В судове засідання сторони не з'явилися. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 10.06.2013р., в судове засідання 29.07.2014р. не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У заяві на адресу суду від 29.07.2014р. [PERSON] зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглянути за відсутності представника ПАТ «Мегабанк», не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судові засідання 18.06.2014р., 29.07.2014 р. не з'явилися, про час та місце розгляду справи кожного разу були повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток. Причини неявки відповідачі суду не повідомляли, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали. Судом було прийнято рішення про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів, проти чого представник позивача не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 23 січня 2013 року рішенням Золочівського районного суду Харківської області, позовні вимоги ПАТ «Мегабанк» задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №27-281П/2008-з від 15.04.2008 року, а саме одноквартирний житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та на земельну ділянку площею 0,29 га, для обслуговування вказаного житлового будинку, що розташована за тією ж адресою та належить [PERSON] Для задоволення вимог ПАТ «Мегабанк», що виникли з кредитного договору №27-281ПВ/2008 від 15.04.2008 року станом на 09.12.2011 року в розмірі 62007,04 грн, шляхом продажу ПАТ «Мегабанк» від свого імені зазначеного предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за ціною встановленою на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчої за звичайну ціну на цей вид майна у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Для здійснення продажу майна ПАТ «Мегабанк» надано право отримувати необхідні документи, з відповідачів стягнуто судові витрати. 28 січня 2014 року ухвалою апеляційного суду Харківської області апеляційні скарги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відхилено, рішення Золочівського районного суду Харківської області від 23 січня 2013 року залишено без змін. 16 квітня 2014 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Золочівського районного суду Харківської області від 23 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 28 січня 2014 року залишено без змін. За інформацією Золочівського РС ГУ ДМС України в Харківській області від 11 червня 2014 року №38/609 відповідачі [PERSON] 1956 року народження, [PERSON], 1962 року народження, [PERSON] 1983 року народження, є зареєстрованими за адресою: Харківська область, Золочівський район, с. Олександрівка. З довідки Олександрівської сільської ради Золочівського району Харківської області від 31 березня 2008 року №507 вбачається, що [PERSON], його син [PERSON], та дружина [PERSON], дійсно проживають та зареєстровані у будинку [ADDRESS] 03 вересня 2013 року ПАТ «Мегабанк» відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] спрямована вимога про добровільне звільнення житлового приміщення, в якому повідомлено про необхідність звільнення займаного приміщення житлового будинку [ADDRESS] в зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення Золочівського районного суду Харківської області від 23 січня 2013 року (поштове відправлення 6100216168816). Згідно сервісу українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» відстеження пересилання поштових відправлень від 11 вересня 2013 року поштове відправлення 6100216168816 вручено адресату особисто 07 вересня 2013 року об'єктом поштового зв'язку Олександрівка з індексом 62214 (а.с.8). Вирішуючи спір, суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Цивільного Кодексу України, Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 № 898-IV (надалі Закону), Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11 грудня 2003 року. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтями 319, 328, 321 ЦК України, закріплено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 40 Закону, обумовлює виселення мешканців. Так зокрема звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачам було направлено та особисто отримано 07 вересня 2013 року повідомлення про прийняте рішення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та необхідність добровільного звільнення житлового приміщення, проте всупереч вимогам частини 2 статті 40 Закону відповідачами добровільно не було звільнено житловий будинок протягом одного місяця, що є підставою для їх примусового виселення, а виходячи зі змісту статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IV від 11 грудня 2003 року, рішення суду про виселення осіб є підставою для їхнього зняття з реєстрації місця проживання. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у повному обсязі, шляхом виселення відповідачів із займаного приміщення зі зняттям їх з реєстраційного обліку. Оскільки судом позовні вимоги задоволені у повному обсязі, відповідно до положень ст.88 ЦПК України підлягають відшкодуванню судові витрати.

Outcome: approved