Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

30 серпня 2018 року до суду звернувся заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури [PERSON] в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоровя виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київської міської клінічної лікарні №17 до [PERSON] про відшкодування на користь місцевого бюджету витрат, понесених закладом охорони здоровя на лікування потерпілого від злочину, у сумі 19 739 гривень 16 копійок. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 7 березня 2018 року встановлено, що [PERSON] скоїв наїзд на пішохода [PERSON], внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Зазначеним вироком [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Внаслідок отриманих ушкоджень [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні №17 в період часу з 19 листопада 2016 року до 5 грудня 2016 року, на її лікування заклад охорони здоровя затратив кошти в сумі 19\~739,16 грн. В судовому засіданні прокурор Волошина Л.П. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник Департаменту охорони здоровя виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 49). Представник Київської міської клінічної лікарні №17 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с. 50). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Згідно зі ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до вироку Варвинського районного суду Чернігівської області від 07 березня 2018 року (а.с. 7-8) [PERSON] скоїв наїзд на пішохода [PERSON], внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження (а.с. 7-8). Зазначеним вироком [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, і призначено йому покарання у виді 1 (одного) року виправних робіт з відрахуванням 10 (десяти) відсотків із суми заробітку, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Внаслідок отриманих ушкоджень [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні №17 в період часу з 19 листопада 2016 року до 5 грудня 2016 року, на її лікування заклад охорони здоровя затратив кошти в сумі 19\~739,16 грн. З 19 листопада 2016 року до 5 грудня 2016 року [PERSON] знаходилась на лікуванні у відділенні політравми Київської міської клінічної лікарні №17, що підтверджується довідкою №158 від 8 серпня 2018 року (а.с. 11). При цьому за підрахунками лікарні вартість одного ліжко-дня становить 1233,69 грн., а сума витрат на лікування хворої за 16 днів становить 19\~739,16 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобовязана \~відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, \~крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства \~або тяжкої образи \~з боку потерпілого. Згідно з п. 3 Постанови № 11 Пленуму Верховного суду України від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоровя або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року «Про порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Витрачені на стаціонарне лікування кошти\~підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються\~\~до\~відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоровя або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки згідно\~з п.\~6\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» позивач\~звільнений від\~сплати судового\~збору,\~то відповідно\~до ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. Однак, зважаючи на положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України в частині повернення 50% суми судового збору при визнанні позову відповідачем, суд дійшов висновку, що потрібно стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, передбаченого п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону, що становить 881 (вісімсот вісімдесят одну) гривню 00 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved