Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

29 грудня 2014 року [PERSON] в інтересах малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] звернулась до суду з позовом до виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, треті особи: [PERSON], орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, в якому просить визнати за малолітніми дітьми померлого [INFO] [PERSON] - [PERSON], 2008 року народження, [PERSON], 2011 року народження, право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS]. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер син позивача, [PERSON], за життя з 2004 року він набув права користування квартирою [ADDRESS]. З 2007 року син позивача став проживати однією сім'єю з [PERSON], в 2008 році у них народилась донька [PERSON], в 2010 році - уклали шлюб, в 2011 році у них народилась донька [PERSON]. Вся сім'я проживала в квартирі сина, вели спільне господарство. В 2013 році шлюб між сином позивача та [PERSON] розірвано, і [PERSON] переїхала проживати з дітьми по [ADDRESS]. Син утримував квартиру по [ADDRESS], оплачував всі комунальні послуги, проте на момент смерті сина позивача від пожежі по [ADDRESS] квартира по [ADDRESS] не була приватизована. Ще за життя сина [PERSON] залишила сина позивача з дітьми та стала проживати в цивільному шлюбі з іншим чоловіком. Малолітні діти сина фактично з самого народження набули право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS], однак згідно листа від 18.12.2014 року відповідач таке право не визнає. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позов, просили задовольнити в повному обсязі, в тому числі на підставі Конвенції про права дитини, Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства». В судовому засіданні представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись, що з 2011 року діти разом з батьками не проживали в спірній квартирі, тобто втратили право користування цією квартирою. В судовому засіданні представник третьої особи, органу опіки та піклування Павлоградської міської ради, при вирішенні справи просила врахувати інтереси дітей. В судовому засіданні третя особа, [PERSON], пояснила суду, що з 2007 року разом з [PERSON] проживала в квартирі на [ADDRESS], в 2008 році у них народилась донька, в 2011 році вони з [PERSON] переїхали до домоволодіння за адресою: [ADDRESS], в 2013 році вони шлюб розірвали, проте продовжили проживати за цією ж адресою, [INFO] у домоволодінні за адресою: [ADDRESS], сталась пожежа, у якій загинув [PERSON], проте за тиждень до пожежі вона уклала шлюб з іншим чоловіком та стала проживати з дітьми та чоловіком у домоволодінні за адресою: [ADDRESS], де проживає і зараз. При вирішенні справи просила залишити квартиру за дітьми, на розсуд суду. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач, [PERSON] є рідною матір'ю [PERSON], який помер [INFO], [PERSON] та [PERSON] - батьки малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Тобто [PERSON] є бабусею [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Скориставшись наданим чинним законодавством правом позивач звернулась до суду із позовом в інтересах своїх малолітніх онуків, з вимогою щодо визнання права користування за онуками квартирою за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі було зареєстровано місце проживання сина позивача - [PERSON], який помер [INFO]. Квартира не була приватизована, перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Павлограда. Відповідно до частин 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору у даній справі про право користування жилим приміщенням малолітніми дітьми, судом з'ясовано, що діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS], разом з їх матір'ю, проте фактично проживають за адресою: [ADDRESS]. Згідно показів свідків [PERSON], [PERSON], допитаних в судовому засіданні, третя особа, [PERSON], з дітьми та померлий [PERSON] не проживали в спірній квартирі за адресою: [ADDRESS], як їм відомо оплату комунальних послуг за цією адресою здійснювала позивач. [PERSON], з дітьми та померлий [PERSON], син позивача, проживали разом в районі «Сосновка» в будинку третьої особи, [PERSON], до смерті [PERSON] Згідно показів свідка [PERSON], чоловіка [PERSON], шлюб укладено 19 серпня 2014 року, останні чотири роки [PERSON] з дітьми проживала за адресою: [ADDRESS]. Тобто спірна квартира не була місцем постійного проживання як малолітніх дітей, так і їх батьків. Також суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Враховуючи вищенаведене, зважаючи на встановлене судом місце фактичного проживання батьків, [PERSON] та [PERSON] до його смерті, їх дітей, [PERSON] та [PERSON], суд не вбачає законних підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed