Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

29 липня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, та стягнення додаткових витрат. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2021 року позовну заяву судом було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач у своєму позові і відповіді на відзив посилалася на те, що вони з відповідачем з 01 грудня 2006 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2017 року, та від якого мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , та малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року з відповідача на утримання дітей на користь позивача було стягнуто аліменти у розмірі 750 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [INFO] донька досягла повноліття та продовжує навчатися в Дніпровському національному університеті ім. О. Гончара денної форми навчання. Діти сторін проживають з позивачем. Розмір аліментів підлягає збільшенню, оскільки суми аліментів, яка була стягнута рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року з відповідача на утримання дітей у розмірі 750 гривень не відповідає встановленому гарантованому мінімальному розміру аліментів, тому на теперішній час стягнутих аліментів недостатньо. Донька навчається в університеті на контрактній основі, вартість навчання за рік становить 22 100 гривень. Зазначила, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей у добровільному порядку не надає, у зв`язку з чим виникає потреба у додаткових витратах на оплату навчання повнолітньої дочки [PERSON] . Відповідач має у власності нерухоме майно: право власності на 54/100 частин домоволодіння [ADDRESS] , яке було набуто ним на підставі свідоцтва про право на спадщину, право власності на нежитлові будівлі складу за адресою: [ADDRESS] , було набуто відповідачем на підставі судового рішення. [PERSON] не надано доказів про те, що він не має можливості сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина і повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в заявленому позивачем розмірі. Щодо підтвердження проживання дочки і сина з позивачем, то відповідно до судового рішення місце проживання дітей було визначено з нею за адресою: [ADDRESS] . Позивач у своєму позові просила суд змінити розмір і спосіб стягнення аліментів, які стягнуто рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року з відповідача на її користь на утримання дітей, і стягнути з відповідача на її користь на утримання дочки, яка продовжує навчання аліменти у розмірі ј частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму до закінчення навчання, стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати по оплаті навчання у розмірі 11 050 гривень, стягнути з відповідача на користь позивача на утримання малолітнього сина аліменти у розмірі ј частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття, допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, а також понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень. Відповідач [PERSON] у відзиві зазначив, що він сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі, визначеному рішенням суду. Позивачем не доведено необхідність зміни розміру аліментів та способу їх стягнення. Зазначив, що ним придбано нерухомість - квартиру, право власності на 2/3 частини якої передано у власність доньці [PERSON] . Також зазначив, що чинними нормами СК України не передбачено підстав стягнення додаткових витрат на повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2017 року (а.с. 9), від якого мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 6), і сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року з відповідача на утримання дітей на користь позивача було стягнуто аліменти у розмірі по 750 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 09 вересня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 8). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року було збільшено розмір аліментів, які були стягнуті рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року у розмірі 750 гривень щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до розміру 1 050 гривень щомісячно, яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили (https://reyestr.court.gov.ua/Review/82535849). [PERSON] є студенткою 2-го курсу денної форми навчання Дніпровського національного університету ім. О. Гончара контрактної основи терміном навчання з 15 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року (а.с. 10, 12). На підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 червня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В. і зареєстрованого у реєстрі за № 2135, [PERSON] та малолітня [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на праві спільної часткової власності (а.с. 53-55), право власності на яку у встановленому законом порядку зареєстровано 10 серпня 2010 року у КП «ДМБТІ» (а.с. 57). Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року право власності на Ѕ частину будинку [ADDRESS] та на Ѕ частину земельної ділянки [ADDRESS] визнано за [PERSON] (а.с. 49-52). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року було встановлено, що на підставі рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2018 року, яке було залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2019 року, за [PERSON] визнано право власності на Ѕ частину нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , право власності [PERSON] на Ѕ частину нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , припинено. Частиною 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Син сторін [PERSON] , [INFO] , малолітній, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка ставить питання про зміну способу стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому суд вважає можливим змінити спосіб присудження і, враховуючи наявність у сторін повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, і про стягнення з відповідача на утримання якої позивачем також заявлено позовну вимогу, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення [PERSON] повноліття. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зміни способу та розміру стягнення аліментів, встановленого рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року, підлягають частковому задоволенню. При цьому суд зауважує, що розмір стягуваних аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей, встановлений рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року, був змінений рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року по цивільній справі № 205/8505/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру стягуваних аліментів, про що позивачеві достеменно відомо. Тому, суд вважає за необхідне змінити спосіб присудження стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , розмір яких було збільшено саме рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 цієї статті передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. [PERSON] повнолітня особа, здобуває освіту в Дніпровському національному університеті ім. О. Гончара денної форми навчання на контрактній основі, свого постійного доходу не має, знаходиться на утриманні своєї матері, яка потребує з боку відповідача матеріальної допомоги, який є працездатною особою і може надавати таку допомогу на утримання доньки, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/6 частини усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму до закінчення навчання [PERSON] , але не пізніше досягнення нею 23-річного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає необхідним стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, з дня подання позову, тобто з 29 липня 2021 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. П. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у межах суми платежу за один місяць Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] на додаткових витрат по оплаті навчання [PERSON] суд зазначає наступне. На підставі ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Згідно з абз. 1 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року рекомендовано звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Заявлені позивачем вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки з аналізу ч. 1 ст. 185 СК України вбачається, що додатковими витратами можуть вважатися витрати на забезпечення особливих потреб дитини, що виходять за межі звичайних, побутових. А витрати на оплату навчання не мають ознаки надзвичайності, вони мають відноситися до звичайних витрат на утримання доньки, забезпечення яких тим з батьків, з яким вона не проживає, здійснюється за рахунок аліментних зобов`язань, які виконуються відповідачем належним чином. Крім того, здобуття повнолітньою донькою сторін фаху Дніпровському національному університеті ім. О. Гончара не відноситься до розвитку здібностей дитини та не може бути розцінено як особливі потреби, оскільки є навчанням для отримання фахової спеціальності. Аналогічні за своїм змістом правові позиції викладені у постанові Верховного Суду від 18 січня 2018 року (справа № 369/959/16-ц, провадження № 61-645св17). Крім цього, суд приймає заперечення відповідача в частині, що стягнення додаткових витрат чинними нормами СК України передбачено лише на дитину, якою [PERSON] не є, оскільки [INFO] досягла повноліття. Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на оплату навчання [PERSON] у розмірі 11 050 гривень позивачеві слід відмовити. Не заслуговують на увагу суду посилання позивача на те, що відповідач має у власності нерухомість, оскільки матеріалами справи підтверджується, що право власності у відповідача на нерухоме майно виникло до ухвалення рішення про стягнення аліментів та збільшення розміру їх стягнення на підставі свідоцтва про право на спадщину та судового рішення, які не відносяться до оплатних договорів. Тобто, відповідачем не набуто право власності на нерухоме майно за оплатними договорами на придбання майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Також з матеріалів справи вбачається, що позивач у власності також має нерухоме майно, так само як і повнолітня донька сторін, на утримання якої позивачем заявлено позовні вимоги до відповідача. Позивач у позовних вимогах просить допустити до негайного виконання рішення в межах суми платежу за один місяць, позовні вимоги у цій частині задоволенню підлягають частково, оскільки рішенням суду від 28 грудня 2016 року аліменти було стягнуто, розмір яких було збільшено рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року, аліменти на утримання дітей вже були стягнуті, а зміна розміру аліментів наступає з набранням рішенням суду законної сили, тому у задоволенні позовних вимог в частині негайного виконання рішення про стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , слід відмовити. З приводу заявлених позивачем [PERSON] вимог про відшкодування понесених нею судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень суд приходить до такого висновку за наступних підстав. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Всупереч зазначеним вимогам стороною позивача не надано суду розрахунок вартості гонорару, відсутня детальна фіксація та опис послуг, що надаються в межах ведення відповідної судової справи, їх обсяг; витрати, що понесені адвокатом у зв`язку з наданням послуг щодо ведення відповідної судової справи, до матеріалів справи стороною позивача не надано акту прийнятих робіт із зазначенням часу, витраченого на складання процесуальних заяв, в яких виникла необхідність, підписаного [PERSON] . За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу [PERSON] слід відмовити. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. [PERSON] при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908 гривень 00 коп. - абз. 3 п.п. «1» п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: partial