Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

29 серпня 2019 року до Обухівського районного суду Київської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. На обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що 24 вересня 2004 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, який 01 квітня 2014 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Донька з квітня 2003 року до березня 2019 року проживала з позивачем та знаходилась на його утриманні, оскільки позивачем здійснено фактичні витрати в загальному розмірі 19070 грн. він просить стягнути з відповідача на його користь 9535 грн., що складає половину вартості фактично понесених витрат на оплату навчання доньки за період з 01.09.2018 року по 31.08.2019 року. 11 жовтня 2019 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у цивільній справі та призначення підготовчого провадження у справі. 02 грудня 2019 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовні заяві. Просив стягнути з відповідача на його користь половину вартості фактично понесених витрат на оплату навчання їхньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила в повному обсязі та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі та пояснила, що Вислухавши позивача, відповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батько дитини - [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого 22 серпня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області. Рішенням Обухівського\~районного суду\~Київської області\~від 01\~квітня 2014\~року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції, актовий запис № 235, \~розірвано. Згідно Договору № 1141 д/6к-2018 про навчання (підготовку) від 30.08.2018 року, укладеного між Київським національним торгівельно-економічним університетом (КНТЕУ) в особі проректора університету Шаповал Світланою Леонідівною та [PERSON] укладено договір про надання освітньої послуги [PERSON] за першим (бакалаврським) рівнем, спеціальністю менеджмент, факультет Ресторанно-готельного та туристичного бізнесу, термін навчання 3 роки 10 місяців. Як вбачається з акту депутата Обухівської міської ради Карамаш М.М. від 07.08.2019 року, на предмет реєстрації та проживання громадянки [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] , при обстеженні встановлено, що місце проживання [PERSON] , з березня 2019 року на день складення акту невідоме. Згідно квитанції № 109 від 01.08.2018 року та № 241 від 21.01.2019 року [PERSON] було перераховано грошові кошти на загальну суму в розмірі 19070 грн. на рахунок Київського національного торгівельно-економічного університету (КНТЕУ), призначення платежу 25010100, [PERSON] ,1141 д/6к-2018 від 30.08.2018 року за навчання. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до\~ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) Відповідно до ч. 2\~ст. 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17). Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначені позовом витрати позивача на оплату навчання дитини були ним здійснені добровільно, без узгодження із відповідачем та не на підставі судового рішення, тому достатніх правових підстав для виникнення у відповідача грошового зобов`язання відшкодувати ці витрати суд не вбачає. Вказані витрати з урахуванням фактичних обставин спору, на думку суду, не підпадають під дію визначеної позовом правової підстави ст. 185 СК України. За таких обставин, передбачених законом підстав для стягнення коштів з відповідача на користь позивача в межах цього спору немає. Відповідно до ст.\~12\~ЦПК\~України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно зі ст. ст. 76, 89\~ЦПК\~України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене вище, суд вважає недоведеними посилання позову на порушення прав чи інтересів позивача у спірних правовідносинах, які б підлягали судовому захисту, тому суд приходить до висновку про неможливість судового захисту прав позивача у обраний позовом спосіб.

Outcome: dismissed