Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

5 травня 2018 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач, посилаючись на ч. 5 ст. 19, ч. 1 - 3 ст. 150, ч. 4 ст. 155, ч. 2 ст. 157, п. 2 ч. 1 ст. 164, ст. 165, ч. 2 ст. 166 СК України просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач з 22 червня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 03 лютого 2015 року. Від шлюбу народилася дочка [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. З середини 2014 року, незважаючи на те, що зі сторони позивача не чинилося ніяких перешкод у спілкуванні та участі батька у вихованні їх дитини, відповідач повністю припинив спілкування з дочкою. За період їх шлюбу відповідач не проявляв належної уваги та турботи до їх дитини, не займався її вихованням та розвитком. В період з 2013 року по 2017 рік, коли їх дочка відвідувала дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «Калинка», лише позивач займалася питаннями освітньо-виховного процесу та станом її здоров'я. З 01 вересня 2017 року дочка навчається в Славутицькій ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3. За період її навчання у вказаному навчальному закладі відповідач жодного разу не відвідав школу і ніколи не спілкувався з класним керівником чи вчителями. Крім того, відповідач ухиляється від виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання їх спільної дочки, внаслідок чого за період з 18.12.2014 року по 01.04.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 72428,93 гривень. Відповідач не цікавиться станом здоров'я дочки, проблемами та успіхами у навчанні і житті, тому позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх спільної дитини є доцільним. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Суду пояснила, що після припинення шлюбних стосунків батько дитини повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідач не цікавиться її станом здоров'я, її проблемами та успіхами у навчанні та житті, не спілкується з нею. Він не бажає працювати та надавати матеріальну допомогу дитині. Зазначені обставини є підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До канцелярії суду подав заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю та просив позбавити його батьківських прав по відношенню дочки [PERSON], а також проводити судове засідання за його відсутності. Представник третьої особи Шевчук О.М. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не виявляє бажання спілкуватися з дочкою, тому його необхідно позбавити батьківських прав. Аліменти на її утримання не сплачує, станом на 01.04.2018 року має заборгованість в розмірі 72428,93 гривень. З бесіди про позбавлення його батьківських прав встановлено, що [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, підтвердженням є його заява від 18.05.2018 року та пояснення, що він не працює, навчанням дитини не цікавиться, аліменти на її утримання не сплачує. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 22 червня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 60, який був розірваний згідно рішення Славутицького міського суду Київської області від 03 лютого 2015 року, яке набрало законної сили 16 лютого 2015 року (а. с. 17). Під час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилася дочка [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області 24 травня 2011 року, складено відповідний актовий запис № 68 про народження [INFO] [PERSON]. Батьками в свідоцтві про народження записані: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 20). Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 20 січня 2015 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів щомісяця на утримання дочки [PERSON], [INFO], починаючи з 19 грудня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 18-19). З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, виданого Славутицьким міським відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, вбачається, що [PERSON] аліменти відповідно до виконавчого листа № 377/1378/14-ц, виданого 22.01.2015 року Славутицьким міським судом Київської області, не сплачувались. Заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.04.2018 року становить 72428,93 гривень (а. с. 38). Як вбачається з довідки, виданої 19 березня 2018 року управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, позивач, [PERSON], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 36). Як зазначено в побутовій характеристиці КП «ЖКЦ», [PERSON], позивач у справі, зареєстрована за адресою: [ADDRESS], проте не проживає. З 2017 року мешкає за адресою: [ADDRESS]. За час проживання скарг від сусідів та мешканців будинку не надходило, претензій до [PERSON] з боку адміністрації КП «ЖКЦ» немає (а. с. 23). Відповідно до довідки, виданої 04 травня 2018 року управлінням адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, [PERSON] зареєстрована з 04.05.2018 року за адресою: [ADDRESS] (а. с. 34). Право власності [PERSON], позивача у справі, на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна, а також договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області від 23.08.2016 року (а. с. 29-31). Згідно акту обстеження умов проживання від 25 квітня 2018 року, складеного в ході обстеження житлово-побутових умов малолітньої [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS], було встановлено, що на час обстеження у квартирі є всі необхідні меблі та побутова техніка, санітарно-гігієнічний стан добрий. Дитина займає окрему кімнату зі всіма зручностями, має окреме спальне місце та місце для навчання і дозвілля, є дитячі іграшки, розвиваючі ігри, сезонний одяг та взуття (а. с. 37). Як вбачається з характеристики Славутицької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 Славутицької міської ради Київської області, [PERSON] навчається у ЗОШ № 3 м. Славутич за 01 вересня 2017 року. Характеризується позитивно. Мати - [PERSON], здійснює постійний контроль за навчанням та вихованням доньки. Постійно відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником, цікавиться успіхами та проблемами дитини. Батько - [PERSON], батьківськи збори не відвідує, не цікавиться успішністю дочки, не підтримує зв'язок з класним керівником (а. с. 22). Відповідно до довідки, виданої 21.03.2018 року ФОП [PERSON], [PERSON] відвідує приватні уроки з англійської мови у ФОП [PERSON]. Дитина регулярно відвідує заняття з англійської мови, на уроках старанна, уважна. Мати цікавиться результатами навчання дитини, регулярно приводить на заняття та забирає після занять. Приймає активну участь у житті дитини (а. с. 21). Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців [PERSON], позивач у справі, зареєстрована як фізична особа-підприємець з надання послуг перукарнями та салонами краси. Валовий обсяг виручки від підприємницької діяльності за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року становить 21600 гривень, що підтверджено довідкою відділення у м. Славутичі Броварської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДВС у Київській області ( а.с. 26). Враховуючи положення ст. 3 ЦПК України, при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує закони України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Як зазначено у ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Частиною 1 ст. 27 цієї Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, даних у п. п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу до осіб, які умисно не виконують батьківських обов'язків, а тому повинні бути вагомі підстави для вжиття саме цього заходу. Як зазначено у ч. 4, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 24.05.2018 року № 387, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Як вбачається із змісту даного висновку, батько дитини - [PERSON] вихованням та матеріальним утриманням дочки не займається, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Аліменти на її утримання не сплачує, станом на 01.04.2018 року має заборгованість в розмірі 72428,93 гривень. З бесіди про позбавлення його батьківських прав встановлено, що [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, підтвердженням є його заява від 18.05.2018 року та пояснення, що він не працює, навчанням дитини не цікавиться, аліменти на її утримання не сплачує (а. с. 58-59). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач подав заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 352 гривні 40 копійок, інша частина судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved