Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

29 жовтня 2013 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» /надалі Товариство/ звернулося в суд з позовом про стягнення солідарно в порядку регресу з [PERSON] та [PERSON], понесених страховою компанією збитків в розмірі виплаченого потерпілій стороні [PERSON] страхового відшкодування в сумі 3117,38 грн. 26 березня 2014 року Товариство уточнило позовні вимоги та просило стягнути в порядку регресу понесені страховою компанією збитки в розмірі виплаченого потерпілій стороні [PERSON] страхового відшкодування в сумі 3117,38 грн. з [PERSON], який є володільцем транспортного засобу та винний в порушенні правил безпеки дорожнього руху в результаті чого сталася дорожньо-транспортна пригода ДТП. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 26 березня 2014 року в позові Товариства відмовлено. Представник Товариства в апеляційній скарзі просив ухвалене у справі судове рішення скасувати та позов задовольнити, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального права та неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, зокрема, суд не взяв до уваги того, що відповідач керував транспортним засобом за згодою його дружини яка є власником транспортного засобу і тому Товариство звернулося з вимогами до [PERSON], винного в порушенні правил безпеки дорожнього руху. Заслухавши доповідача, за відсутності позивача представник якого просив про розгляд справи без його участі, також за відсутності відповідача повідомленого про час та місце судового розгляду через оголошення у пресі, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити за наступних підстав. Рішенням суду встановлено, що 04 березня 2013 року між Товариством та [PERSON] було укладено Договір страхування, та при настанні страхового випадку взяті за договором зобов'язання виконало Товариство та виплатило страхувальнику страхове відшкодування в розмірі 3117,38 грн., з огляду на що, отримало право з моменту виплати страхового відшкодування 09 вересня 2013 року на стягнення виплаченої суми в порядку регресу з [PERSON] винного в ДТП, при цьому суд дійшов висновку, що згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 29 липня 2013 року №261, виданої ВДАІ Дзержинського МВ ГУМВС України в Донецькій області, автомобіль LANDWIND JX6472DA, реєстраційний номер [NUMBER], належить [PERSON], і докази які б свідчили про те, що [PERSON] на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом LANDWIND JX6472DA, реєстраційний номер [NUMBER], відсутні, що мало своїм наслідком відмову в позові. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини справи та допустив порушення норм матеріального права. Згідно встановлених обставин, в результаті настання страхового випадку дорожньо-транспортної пригоди 24 травня 2013 року, Товариство зазнало збитків в розмірі виплаченого на користь потерпілої особи [PERSON] страхового відшкодування в сумі 3117,38 грн. При цьому судом обґрунтовано враховано постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 08 липня 2013 року у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлено, що [PERSON] винний в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 130 ч.1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке полягало в порушенні п. 13.1, 2.5 ПДР. Та суд виходив з того, що постанова в справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою /стаття 61 ЦПК України/. Отже, суд першої інстанції належно оцінивши наведені обставини, виходив із змісту ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, у відповідності з якими майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, в повному обсязі в натурі або особа зобов'язана відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Та при цьому суд обґрунтовано виходив з того, що розмір такої шкоди визначено відповідно до письмових доказів в сумі, яка сторонами не оспорювалася. У той же час, в судовому засіданні встановлено, що потерпіла особа [PERSON] на момент ДТП управляв транспортним засобом автомобілем [NUMBER], який був застрахований. Та вірні висновки суду з приводу того, що між Товариством та володільцем автомобілю [PERSON] було укладено Договір страхування В № 058488 від 04 березня 2013 року, відповідно до пункту 4 якого ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну, становить 35000,00 грн. Та судом враховано, що Товариство виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 3117,38 грн., що підтверджено належними письмовими доказами /а.с. 37-38/. Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже Товариство після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З огляду на що, Товариство, яке відшкодувало шкоду завдану [PERSON] має право зворотної вимоги у сумі, яка не перевищує визначеного договором ліміту відповідальності. У той же час, узгоджуються із дійсними обставинами висновки суду першої інстанції про те, що власником автомобілю LANDWIND JX6472DA, реєстраційний номер [NUMBER], являється [PERSON] Однак судом не враховано, що згідно роз'яснень, викладених в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до пункту 9 вищевказаної Постанови, згідно діючого законодавства, положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором. При цьому, в судовому засіданні встановлені обставини що залишилися поза увагою суду першої інстанції з приводу того, що саме відповідач [PERSON] фактично володів транспортним засобом, який був пошкоджений в результаті ДТП, оскільки управляв на належній правовій підставі автомобілем право власності на який зареєстроване за власником [PERSON] дружиною відповідача, отже у суду першої інстанції не було підстав для відмови у позові в зв'язку з тим, що відповідач не несе відповідальність за шкоду спричинену в результаті його неправомірних дій. При цьому, судом не враховано що сторони на навели жодної обставини у даній справі з приводу того, що автомобіль вибув із володіння власника [PERSON] неправомірно, також про такі обставини не заявляв відповідач на час оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення. Також, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги з приводу належного володіння автомобілем [PERSON] який на час ДТП мав відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та управляв транспортним засобом автомобілем LANDWIND JX6472DA, реєстраційний номер [NUMBER]. Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що відповідач володів транспортним засобом, який був пошкоджений в результаті ДТП, на законних підставах та фактично в результаті його неправомірних дій сталося ДТП, з огляду на що у суду першої інстанції не було підстав для відмови у задоволенні позову у зв'язку з тим, що відповідач не є власником чи володільцем автомобілю. Таким чином, Товариство на яке покладено обов'язок доказування тих обставин, на які воно посилалося як на підставу своїх вимог, в судовому засіданні підтвердило належними та допустимими доказами обставин щодо його права на стягнення в порядку регресу понесених страховою компанією збитків в розмірі виплаченого потерпілій стороні страхового відшкодування. Із наведеного необхідно зробити висновок, що судом першої інстанції повно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, однак невірно застосовані положення норм матеріального права, що має своїм наслідком скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь Товариства виплаченого останнім страхового відшкодування в розмірі 3117,38 грн.

Outcome: approved