Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

30 червня 2016 року позивач звернувся до Любашівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди завданої з вини працівника в сумі 558456 грн. 39 коп. та судового збору в сумі 5584 грн. 56 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач [PERSON] працював у позивача водієм з 01 жовтня 2014 року. Відповідач виконував роботу по перевезенню вантажів. 01 жовтня 2014 року між відповідачем та позивачем був укладений договір про повну індивідуальну відповідальність, згідно з яким відповідач приймав на себе перевезення вантажу, автомобіль, яким керував, а також нім матеріальну відповідальність. 05 листопада 2015 року відповідач отримав вантаж в Одеському морському торгівельному порту та повинен був його доставити до м.Києва для ТОВ «Депс Україна». 05 листопада 2015 року під час перебування у дорозі на автошляху Одеса-Київ, на ділянці автодороги від смт. Любашівка Одеської області до с.Шарин Уманського району Черкаської області напів-причеп, який був у парі разом з вантажівкою, був вскритий та було викрадено ряд аксесуарів до кабельного телебачення що призвело до нестачі вантажу на суму 558456 грн. 39 коп. Позивач вважає, що нестача вантажу сталася внаслідок того, що відповідач легковажно віднісся до виконання своїх обовязків, внаслідок чого невстановлені особи викрали частину вантажу. 11 листопада 2015 року головним бухгалтером підприємства позивача було проведено службове розслідування за фактом завдання підприємству матеріальної шкоди в сумі 558456 грн. 39 коп., де було визначено відповідача винним у завданні шкоди підприємству. 30 листопада 2015 року відповідач звільнився із займаної посади за власним бажанням. Заподіяні збитки підприємству відповідач взагалі не відшкодував. Тому, просили задовольнити позов повністю, а саме стягнути із відповідача заподіяні збитки в сумі 558456 грн. 39 коп. а також 8376 грн. 86 коп. судового збору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні так як він не причетний до втрати вантажу. Вантаж викрали невідомі особи під часу руху його автомобіля, однак коли саме він не може пояснити. Він дійсно отримав в порту вантаж та їхав до м. Києва. В Черкаській області на охороняємій стоянці він ночував, а вранці виявив пошкодження пломб на причепі, після чого повідомив керівництво та міліцію. Після перерахунку було виявлено відсутність вантажу. Хто скоїв крадіжку вантажу йому не відомо. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З наказу № 28 від 01 жовтня 2014 року [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду водія на підприємстві ТОВ «[PERSON] С Транспорт» (а.с. 7). 01 жовтня 2014 року між адміністрацією ТОВ «[PERSON] С Транспорт» та [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с. 8-9). З акту № 1 приймання товарів за кількість від 10 листопада 2015 року видно, що комісія ТОВ «Депс Україна» при прийманні товару виявила нестачу. Комісія зробила висновок, що нестача товару виникла внаслідок втрати товару в процесі транспортування. Факт нестачі також підтверджується актом про проведення фізичного огляду товарів та інших предметів від 09 листопада 2015 року (а.с. 16-18). Згідно розрахунку вартість втраченого товару становить 558456 грн. 39 коп. (а.с. 24). 30 листопада 2015 року [PERSON] було звільнено з посади водія на підприємстві ТОВ «[PERSON] С Транспорт» за власним бажанням, що підтверджується копією наказу про звільнення з посади № 10 від 30.11.2015 року (а.с. 10). З листа СВ Уманського РВП УВП ГУНП в Черкаській області від 16 серпня 2016 року видно, що 19.11.2015 року до чергової частини Уманського ВП УВП ГУНП в Черкаській області надійшла заява від директора ТОВ «[PERSON] С Транспорт», який повідомив про те, що 04 листопада 2015 року водій ТОВ «[PERSON] С Транспорт» здійснював перевезення вантажу у контейнері за маршрутом Одеса-Київ, на шляху слідування якого, на відрізку автодороги Одеса-Київ, а саме на відрізку від смт. Любашівка Одеської області до с.Шарин Уманського району Одеської області виявив пошкодження контейнеру, при проведенні розвантаження кого в м.Київ було виявлено відсутність аксесуарів до кабельного телебачення. На даний час триває досудове розслідування (а.с. 53). Відповідно до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Обовязковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності є вина. Зі змісту ч.2 ст. 130 КЗпП матеріальна відповідальність працівника настає тільки за наявності його вини в заподіянні підприємству, установі, організації майнової шкоди. Згідно статті 131 КЗпП України працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді. Відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. В судовому засіданні встановлено, що нестача вантажу виникла внаслідок крадіжки вантажу під час його транспортування, про що свідчить кримінальне провадження за даним фактом. Інших доказів вини відповідача в утворенні нестачі товару позивачем суду не надано. Згідно ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. У правовому висновку ВСУ від 25.04.2012 у справі №6-16цс12 зазначено, що договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, не вказані, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з їх вини шкоди. Договори про повну матеріальну відповідальність можна укладати в письмовій формі тільки з працівниками визначених категорій. Договори про повну матеріальну відповідальність, укладені з особами, які не включені до переліку категорій працівників, з котрими можна такі договори укладати, є недійсними. З переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.77 №447/24, який діє на даний час, видно, що посада водія не включена до вищевказаного переліку. Тому, договір про повну матеріальну відповідальність, укладений між позивачем і відповідачем, який працював водієм, не може бути безумовною підставою для стягнення вартості викраденого товару. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не надано доказів та не доведено умислу відповідача в здійсненні крадіжки вантажу, правомірності укладення договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, а тому підстав для стягнення з відповідача вартості викраденого вантажу не має, в звязку з чим в задоволенні позову належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed