Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

30 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , тітка її матері, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] виданим Княжівською сільською радою Сокальського району Львівської області 28.11.2016 року. Родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження, про одруження, свідоцтвом про народження матері позивача та свідоцтвом про її одруження, довідкою Княжівської сільської ради Сокальського району Львівської області. Довідкою Управління соціального захисту населення підтверджується, що позивач здійснювала догляд за перестарілою особою - [PERSON] . Довідкою Княжівської сільської ради Сокальського району Львівської області, №304/02-09 від 12.05.2017 року, підтверджується, що позивач проживала із [PERSON] . Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається із права на середню земельну частку (пай) розміром 2,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області, яке належало [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), серії [NUMBER] виданого 02.06.1997 року Бишівською сільською радою Львівської області. Фактично прийнявши спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавців як єдиний спадкоємець та маючи намір оформити свої права на спадкове майно спадкодавців, позивач звернувся до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Проте нотаріус нотаріальної контори відмовила позивачу видати свідоцтво про право на спадщину, мотивуючи відмову тим, що вона пропустила строк для прийняття спадщини, та по причині відсутності належних правовстановлюючих документів, а саме сертифікатів на право на земельну частку (пай), та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав, як спадкоємця, у позасудовому порядку. Просить встановити факт, що [PERSON] , 1927 року народження, яка померла [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , є рідними братом та сестрою. Встановити факт, що [PERSON] , проживала спільно із [PERSON] , у [ADDRESS] по [ADDRESS] , до дня її смерті, тобто до [INFO] . Визнати за [PERSON] , право на середню земельну частку (пай) розміром 2,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 19 листопада 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.52). Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача Радехівської міської ради Радехівського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, клопотав про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує (а.с.83). [PERSON] в судове засідання з`явилася, позовні вимоги визнає в повній мірі та просить задоволити. Представник Сокальської державної нотаріальної контори, надіслав в адресу суду заяву, в якій просить справу розглядати без участі представника Сокальської державної нотаріальної контори та вирішення даної цивільної справи покладає на розсуд суду (а.с.80). Представник Княжівської сільської ради Сокальського району Львівської області, скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, клопотав про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає (а.с.82). За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] , та дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Княжівської сільської ради Сокальського району Львівської області 28.11.2016 року (а.с.8). Відповідно до довідки №334/02-09 від 23.05.2017 року, виданої виконкомом Княжівської сільської ради, гр. [PERSON] 1927 року народження, яка померла [INFO] , проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Заповіт не складався. На день смерті з гр. [PERSON] за адресою в [ADDRESS] проживали : [PERSON] - дочка племінниці, [INFO] , проживала без реєстрації. Заборони і арешти на майно, що належало [PERSON] відсутні. Заборгованості по платі за землю і страхових платежах немає (а.с.7). З свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданим повторно відділом ЗАГС 25.03.1971 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАГС 17.08.1979 року, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Сокальського РУЮ Львівської області 11 січня 2005 року, [PERSON] народилася [INFO] , в графі батьки значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). З Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку), серії [NUMBER] виданого 02.06.1997 року головою Бишівської сільської ради Львівської області, на підставі рішення Бишівської ради народних депутатів від 27.08.1996 р., вбачається, що земельна ділянка, площею 2,14 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Бишівської сільської ради Радехівського району Львівської області, належить [PERSON] . Окрім цього, факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно до дня смерті останньої за адресою в [ADDRESS] , а також, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] , та [PERSON] , не довірити показам яких в суду підстав немає (а.с.84-85). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення юридичного факту та визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved