Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

31.08.2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати таким, що втратив чинність, договір оренди землі від 23.08.2011 р. та недійсною додаткову угоду до нього, посилаючись на наступне. 23.08.2011 року її батько [PERSON] уклав з відповідачем по справі договір оренди землі, відповідно до якого батько передав в оренду належну йому на праві власності земельну ділянку площею 6,45 га кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Зеленопільської сільської ради строком на 10 років. [INFO] р. її батько помер. Після смерті батька вона належним чином оформила спадщину через свого представника [PERSON], в тому числі і на зазначену земельну ділянку. Оскільки вона не була стороною зазначеного договору, а її батьком помер, вважає що договір оренди від 23.08.2011 р. втратив чинність. Крім того, [PERSON], діючи від її імені на підставі довіреності, уклала з відповідачем додаткову угоду до договору оренди землі від 23.08.2011 р., в якій замінено орендодавця, а саме її померлого батька [PERSON] на неї, [PERSON] Вважає, що зазначена додаткова угода є недійсною, оскільки [PERSON] діяла з перевищенням повноважень, аже права укладати від її імені договори вона її не уповноважувала. Також зазначила, що відповідач у 2018 року повернув їй в натурі її земельну ділянку, яку вона обробляла самостійно, а тому дія договору оренди та додаткової угоди до нього була фактично припинення за згодою сторін. Судові витрати просила покласти на відповідача. Ухвалою суду від 18.09.2018 р. провадження по справі відкрито, справа призначена в підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. 10.10.2018 р. до суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого у 2011 році між [PERSON] та ФГ «Лан-Плюс» було укладено договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] передав в оренду належну йому на праві власності земельну ділянку площею 6,45 га кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Зеленопільської сільської ради строком на 10 років. 23.08.2011 р. зазначений договір було зареєстровано у Відділі Держкомзему у Великоновосілківському районі під № [NUMBER]. [INFO] р. [PERSON] помер. 21.03.2017 р. позивачу [PERSON] державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначену земельні ділянку. 31.03.2017 р. на адресу відповідача надійшов лист [PERSON] про анулювання додаткової угоди до договору оренди землі через занадто низький розмір орендної плати, відсутність у позивача договору оренди та дати укладання. При цьому 29.03.2017 р. та 15.12.2017 р. позивачка та її представник [PERSON] отримали орендну плату у ФГ «Лан-Плюс». Також зазначено, що Законом України «Про оренду землі» визначено підстави припинення договору оренди і підстави, на які посилається позивач, законом не передбачені. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, а перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не підставою для розірвання договору оренди. На даний час строк дії договору не закінчений і після спадкування земельної ділянки до позивача [PERSON] перейшли всі права та обов'язки за даним договором. Враховуючи викладене, просила відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача понесені відповідачем витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. 23.10.2018 р. до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, відповідно до якої зазначено, що оскільки особа, з якою було укладено договір, померла, зобов'язання на підставі ст..ст. 608, 1219 ЦК України припинилося як таке, що нерозривно пов'язане з особою спадкодавця. Отримання [PERSON] орендної плати не свідчить про те, що вона погоджувалася з договором оренди, укладеним її батьком, а ці коти вона отримувала за тимчасове користування відповідачем її майном. Щодо стягнення витрат на правову допомогу, зазначено, що у договорі про надання правової допомоги та актах приймання - передачі робіт є розбіжності у по-батькові відповідача. Ухвалою суду від 07.11.2018 р. підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Додав, що договір є недійсним, оскільки померла особа, яка його укладала, а також в зв'язку з тим, що сума орендної плати є недостатньо великою. Стосовно додаткової угоди пояснив, що у [PERSON] не було повноважень на укладання будь-яких договорів від імені позивача щодо спадкового майна, а сама угода не містить дати і в ній невірно зазначено прізвище орендаря, а тому вона також повинна бути визнана недійсною. Зазначив, що не зважаючи на те, що договори укладені з ФГ «Лан-Плюс», належним відповідачем є [PERSON], оскільки він є директором господарства і саме він підписував ці договори. Представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов. Пояснила, що [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки договір був укладений з фермерським господарством, яке самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, тому просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Також зазначила, що договір є чинним, орендна плата своєчасно виплачувалась позивачці, а її розмір був узгоджений сторонами при укладенні договору. Просила відмовити в задоволенні позовних вимог і стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати по оплаті правової допомоги. Суд, вислухавши представник сторін, дослідивши надані докази, прийшов до наступного. З наданої суду належним чином засвідченої копії договору оренди землі, зареєстрованого 23.08.2011 р. у Відділі Держкомзему у Великоновосілківському районі під № [NUMBER], вбачається, що орендодавець [PERSON], з одного боку, та орендар Фермерське господарство «Лан-Плюс» в особі голови [PERSON], з другого, уклали договір, відповідно до якого [PERSON] передав в оренду належну йому на праві власності земельну ділянку площею 6,45 га кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Зеленопільської сільської ради строком на 10 років. Пунктами 9 та 11 договору визначено розмір орендної плати та строк її внесення (а.с. 13-18). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] р. (а.с. 11). 21.03.2017 р. позивачу [PERSON] державним нотаріусом Великоновосілківської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянку площею 6,45 га кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Зеленопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області (а.с. 20). У 2017 році між орендодавцем [PERSON], від імені якої на підставі довіреності від 16.11.2016 р. діє [PERSON], з одного боку, та орендарем ФГ «Лан-Плюс» в особі голови [PERSON], з іншого, укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 23.08.2011 р. відповідно до якої сторони спільно домовились, що у зв'язку з переходом права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи в порядку спадкування замінити орендодавця з [PERSON] на [PERSON], в зв'язку чим перший абзац договору оренди викладено в новій редакції. Додаткова угода набуває чинності з дати її державної реєстрації (а.с. 25). Доказів реєстрації додаткової угоди суду не надано, проте представники сторін підтвердили, що реєстрація додаткової угоди була здійснена. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Звертаючись до суду з позовом про визнання договору оренди землі від 23.08.2011 р. таким, що припинений в зв'язку зі смертю орендодавця, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.. 13 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 19 зазначеного Закону строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Відповідно до ст. 31 Закону Договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Відповідно до ст.. 32 Закону договір оренди землі може бути припинений також шляхом розірвання. Відповідно до ч.4 ст. 32 Закону в редакції на час укладення договору оренди землі перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Відповідно до ч.4 ст. 32 Закону в діючій редакції перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Аналогічні положення містить і сам договір оренди землі від 23.08.2018 р. у пунктах 35-39 (а.с. 15). Таким чином, смерть батька позивачки [PERSON] та перехід права власності на земельну ділянку до самої позивачки не є підставою для припинення договору. В зв'язку зі смертю орендодавця [PERSON] всі права та обов'язки за даним договором перейшли до [PERSON] як його спадкоємиці. Щодо визнання недійсною додаткової угоди до договору оренди землі суд зазначає наступне. Обґрунтовуючи свої вимоги в цій частині, позивач посилається на те, що додаткова угода була укладена її матір'ю з перевищенням повноважень. Згідно з положеннями ч.ч.2 та 3 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу. Частиною 1 ст.237 ЦК передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно з ч.3 цієї ж статті представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, передбачених актами цивільного законодавства. Як установив суд, додаткову угоду до договору оренди землі від 23.08.2011 року було підписано від імені власника земельної ділянки [PERSON] її матір'ю [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 16.11.2016 р., виданої [PERSON] (а.с. 19). З тексту наданої довіреності вбачається що [PERSON] уповноважила [PERSON] на дії пов'язані з оформленням та веденням її спадкових прав на майно померлого батька [PERSON] Термін дії довіреності - до 16.11.2017 р. Отже, суд доходить висновку, що додаткова угода підписана [PERSON] від імені позивачки [PERSON], укладена з перевищенням повноважень. Статтею 241 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише в разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин уважається схваленим у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину. Додаткова угода не містить дати її укладення та дати реєстрації. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що додаткова угода укладена в період з 21.03.2017 року (з моменту отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину) до 29.03.2017 р. (моменту, коли позивач звернулась до відповідача з заявою про незгоду з умовами додаткової угоди). Згідно заяви від 29.03.2017 р., адресованої голові ФГ «Лан-Плюс» [PERSON], [PERSON] у зв'язку з незгодою з умовами додаткової угоди до договору оренди землі («немає дати, підпис до прізвища не відповідає орендареві в угоді, низька оплата оренди, відсутність договору») анулює дану додаткову угоду (а.с. 23). Представниками сторін в судовому засіданні підтверджено, що після укладення додаткової угоди позивачем була двічі отримана орендна плата: 29.03.2017 р. через [PERSON], та 15.12.2017 р. особисто позивачем. Крім того, позивач не висувала до орендаря вимог щодо повернення земельної ділянки. Така вимога вперше була направлена позивачем лише 11.05.2018 р., більше ніж через рік після укладення додаткової угоди (а.с. 26). Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги не однократне отримання позивачем орендної плати після укладення додаткової угоди, відсутність вимог про повернення земельної ділянки від орендатора, що свідчить про прийняття її до виконання, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.241 ЦК правочин уважається схваленим, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. Крім того, суд зауважує, що зазначеною додатковою угодою не було змінено умови самого договору оренди землі, а заміна орендодавця відбулась не на підставі додаткової угоди, а в силу закону. Відсутність на додатковій угоді дати її укладення не є підставою для визнання її недійсною. Крім того, відповідно до п. 3 вона набирає чинності з дати її державної реєстрації. Також не є підставою для визнання недійсною угоди і помилка у зазначенні прізвища директора ФГ «Лан-Плюс», оскільки з тексту угоди вбачається, що від імені господарства діяв голова [PERSON], який і підписав угоду, що не оспорюється сторонами. Вирішуючи позовні вимоги, суд також приймає до уваги наступне. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Клопотання від представника позивача про залучення співвідповідача або заміну відповідача не надходило. При цьому суд враховує, що в ухвалі від 04.09.2018 р. при залишенні позовної заяви без руху для усунення її недоліків судом одночасно було звернуто увагу позивача на те, що позов пред'явлений до неналежного відповідача. Проте, позивач самостійно, до відкриття провадження у справі не замінив відповідача на ФГ «Лан-Плюс» та не залучив останнього в якості співвідповідача і не заявив відповідного клопотання під час підготовчого провадження. Більш того, представник позивача в судовому засіданні пояснив, що вважає належним відповідачем не фермерське господарство, а саме директора ФГ «Лан-Плюс» [PERSON], оскільки він підписав договори. Враховуючи те, що позов пред'явлений до неналежного відповідача, а суд не наділений правом самостійно, без клопотання позивача, замінювати відповідача або залучати співвідповідача, позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові відкрити відшкодуванню не підлягають. Стосовно судових витрат, понесених відповідачем, суд зазначає наступне. Суду надано договір про надання правової допомоги, укладений між адвокатом [PERSON] та [PERSON] (а.с. 47). Згідно актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 1 від 08.10.2018 р. та № 2 від 09.10.2018 р. вартість робіт по складанню відзиву на позовну заяву складає 1000 грн. за кожним актом (а.с. 48). З наданих квитанцій до прибуткового касового ордеру вбачається, що відповідачем зазначені суми були сплачені (а.с. 49). Разом з тим, суд не вбачає підстав для подвійного стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки матеріали справи містять один відзив на позовну заяву, на складання якого згідно акту витрачено 2 години, вартістю 500 грн. за 1 год. послуги, на суму 1000 грн., яка і підлягає до стягнення. В задоволенні іншої частини заяви відповідача суд відмовляє. Суд не бере до уваги доводи представника позивача про те, що витрати не підлягають відшкодуванню через невірне зазначення по-батькові відповідача в актах приймання-передачі виконаних робіт, оскільки з наданих суду доказів вбачається що договір з адвокатом укладено [PERSON], який прийняв виконані роботи та сплатив за них.

Outcome: approved