overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

29 січня 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу з тих підстав, що між ними відсутнє взаєморозуміння. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомився судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі з 15 грудня 2000 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. З листопада 2013 року сторони подружніх відносин не підтримують, відновляти їх не мають наміру, оскільки між сторонами відсутнє взаєморозуміння, інтереси, утрачені первісні почуття, загальне господарство не ведуть. На підставі вищевикладеного, згідно зі ст. ст. 104, 110, 112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї сталі неможливі і суперечать інтересам позивача, що має істотне значення, у зв'язку з чим заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

29 січня 2014 року позивач пред'явив суду позов до відповідачки про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 12 липня 2003 року в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 1239. В обґрунтування своїх вимог зазначав про те, що від спільного шлюбу у них є донька [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з позивачем не склалося. Приблизно з 2005 року між ними виникали сварки та непорозуміння. В 2006-2008 роках проживали окремо,не вели спільного господарства, після чого відновили сімейні стосунки виходячи з інтересів дитини, однак виникали різні непорозуміння після чого з літа 2013 року шлюбні відносини між подружжям припинилися. В зв'язку з цим він звернувся до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Додатково пояснив, що термін, який дав суд сторонам на примирення не дав бажаного результату. Розірвання шлюбу буде повністю відповідати їх інтересам та інтересам їх дитини. Просить позов задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, вказала, що не погоджується на розірвання шлюбу, оскільки хоче зберегти сім`ю. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, з'ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні було встановлено, що сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Однак термін, який надав суд для примирення сторонам не дав бажаного результату, оскільки відповідач не зробив належних висновків зі своєї поведінки та продовжує влаштовувати сварки та бійки з позивачкою та її батьками. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

29 січня 2014 року позивач пред'явила суду позов до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 25 листопада 1989 року у виконавчому комітеті Львівської міської ради Народних депутатів Львівської області, про що є актовий запис №4555. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що від спільного шлюбу у них є діти, які досягли повноліття. Відносини з відповідачем не склалися. На протязі чотирьох років вони проживають окремо, не спілкуються. Вважає, що шлюб носить формальний характер та його слід розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в поданому до суду позові. Просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання надіслав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, відсутність дітей, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, та подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що мають істотне значення. Примирення між сторонами не можливе, шлюб носить формальний характер та його слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

29 січня 2014 року представниця позивача звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 06 квітня 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 1400 гривень, а відповідачка зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та, у разі порушення умов договору, сплатити штрафні санкції, що встановлені договором. Через неналежне виконання відповідачкою взятих на себе зобов'язань у неї виникла заборгованість перед позивачем в сумі 10355,00 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідачки на його користь 10355,00 гривень, а також судові витрати по справі. Представниця позивача в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про підтримання позову, який просила розглянути у її відсутності, проти ухвалення по справі заочного рішення вона не заперечувала. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. За наявністю умов, передбачених частиною першою ст.224 ЦПК України та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 06 квітня 2013 року між сторонами був укладений кредитний договір ПУ-00213000730, згідно з умовами якого позивач надав відповідачеві кредит у сумі 1400 гривень, а відповідачка зобов'язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та у разі порушення умов договору сплатити штрафні санкції, що встановлені договором. Через неналежне виконання відповідачкою взятих на себе зобов'язань по кредитному договору в неї виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 10355,00 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 1400 гривень, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 8855,00 гривень, штрафу за несвоєчасну сплату кредиту в розмірі 100 гривень, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідачки. З урахуванням вищенаведених обставин, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що даний позов є законним та обґрунтованим, а тому він підлягає задоволенню у повному обсязі. У зв'язку з розглядом справи позивач сплатив судовий збір у розмірі 243,60 гривень. В силу ст.88 ЦПК України ці кошти мають бути відшкодовані позивачеві за рахунок відповідачки.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

29 січня 2014 року Служба у справах дітей райдержадміністрації звернулась до суд в інтересах малолітньої [PERSON] з позовом до [PERSON] про відібрання дитини без позбавлення матері батьківських прав. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачка є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], проте вихованням дитини не займається, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, бродяжить, не працює, державну соціальну допомогу, яку вона отримує на утримання дитини, використовує не за призначенням. На цей час [PERSON] перебуває в санаторії м. Могилів-Подільський. Батько дитини записаний відповідно до ч.1ст.135 Сімейного кодексу України. Представник служби у справах дітей - головний спеціаліст служби у справах дітей райдержадміністрації Цимбалюк О.В. підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Прокурор в судовому засіданні позов підтримала. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю не заперечувала проти їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, думку прокурора та дослідивши матеріали справи, суд уважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. В судовому засіданні достовірно доведено, що [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], проте вихованням дитини не займається, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, бродяжить, не працює, державну соціальну допомогу, яку вона отримує на утримання дитини, використовує не за призначенням. Батько дитини невідомий. Згідно ч.1 ст. 170 Сімейного кодексу України, Суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. За наведених обставин у суду немає підстав ставити під сумнів доцільність відібрання малолітньої [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав матері - [PERSON], яка не оспорила встановлені факти та не надала докази, які спростовують заявлений позов.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

29 січня 2015 року [PERSON] (далі-позивач) звернувшись до суду з позовом, просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) аліменти на утримання підопічної [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі розпорядження органу опіки та піклування Богуславської районної державної адміністрації від 25.04.2014 року № 164, її призначено піклувальником над неповнолітньою племінницею [PERSON], [INFO]. Матір'ю [PERSON] є відповідач [PERSON], яка 06.11.2013 року була засуджена та відбуває покарання, за вчинення злочину, у вигляді позбавлення волі строком три роки в Качанівській виправній колонії № 54 м. Харків. Виконуючи обов'язки піклувальника, вона повинна співпрацювати з Управлінням соціального захисту населення Богуславської РДА, яке проводить нарахування і виплату коштів державної соціальної допомоги на підопічну дитину. Для належного проведення виплат, їй було роз'яснено про необхідність вирішення питання щодо стягнення аліментів з матері на утримання підопічної дитини. Тому вона змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази надані сторонами по справі, враховуючи положення ч.4 ст.174 ЦПК України, абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», ст. ст. 180, 182, 183, 191, 247, 249 СК України та те, що відповідач беззаперечно визнала позовні вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення аліментів на утриманні неповнолітньої дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

29 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог, [PERSON], зазначив, що він перебуває у шлюбі з [PERSON] з 15 липня 2009 року. Від даного шлюбу у подружжя є неповнолітня донька: [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачкою. Подружжя проживає окремо понад 6 місяців. Спору майнового характеру між сторонами не має. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просить розгляд справи провести без своєї участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачка, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надала заяву в якій просить розгляд справи провести без своєї участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Вивчивши та проаналізувавши всі докази зібрані по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2009 року (а.с.3). Шлюб зареєстровано відділом РАЦС по м. Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовим записом №111. Від цього шлюбу у [PERSON] та [PERSON] є неповнолітня донька: [PERSON], [INFO] (а.с.4), яка проживає разом з відповідачкою. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачкою, а остання не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення з відповідачем не бажає, а відповідач подав до суду заяву в якій проти розірвання шлюбу не заперечує, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження їх сім'ї неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, а тому є підстави для розірвання шлюбу. Суд прийшов до висновку, що шлюб подружжя сторін слід припинити шляхом його розірвання. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

29 січня 2015 року [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з відповідачкою перебуває в зареєстрованому шлюбі з 19 червня 2009 року. Шлюб зареєстровано у Городнявській сільській раді Шепетівського району Хмельницької області, актовий запис № 3. Від шлюбу мають троє неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалось, через різні погляди на життя та ведення спільного господарства. Відповідачка постійно порушувала подружню вірність, що привело до повного припинення подружніх відносин з жовтня 2014 року. Вказуючи на неможливість примирення, формальний характер шлюбу, просив шлюб розірвати, оскільки подальше його збереження суперечитиме їх інтересам та інтересам їх дітей. Позивач [PERSON], в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачка [PERSON], в судове засідання не з'явилась, подала заяву у якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги визнала. Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються нормами глави 11 Сімейного кодексу України. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 ч.2 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 19 червня 2009 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у Городнявській сільській раді Шепетівського району Хмельницької області, актовий запис № 3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають троє неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]., що стверджується свідоцтвами про народження дітей. Сторони не проживають разом з жовтня 2014 року, сім'я розпалась і збереження її неможливе, що підтверджується доводами позивача та не заперечується відповідачкою, яка подавши заяву визнала позов, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їхніх дітей, що має істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного, ч.1 ст.110, ст.112, ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

29 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів, про зняття заборони відчуження об'єкту нерухомого майна: житлового будинку [ADDRESS]. Позивач зазначав, що йому на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 18.12.2014 року належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS]. При проведенні реєстрації на даний житловий будинок йому стало відомо, що на даний житловий будинок власником якого був [PERSON] було встановлено обтяження у 1990 році Другою Первомайською нотаріальною конторою на підставі повідомлення Ощадбанку від 1990 року. Посилаючись на те, що існування запису про обтяження на нерухоме майно перешкоджає йому здійснювати вільно, на власний розсуд свої цивільні права до відповідного житлового будинку. Посилаючись на викладене провив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» в судовому засіданні поклалась на розсуд суду. Представник відповідача Другої Первомайської нотаріальної контори в судове засідання не з'явився про слухання справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про слухання справи повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, 18.12.2014 року за позивачем [PERSON] на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області справа №2/484/1937/14 визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS]. 26.10.1990 року Другою Первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області за №101 на підставі повідомлення ощадного банку №194 було встановлено заборону на відчуження житлового будинку [PERSON] [ADDRESS]. Враховуючи те, що дане обтяження - заборона відчуження встановлена відносно [PERSON] порушує права позивача [PERSON] як власника житлового будинку то позов останнього слід визнати обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

29 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO] померла його мати, [PERSON], а [INFO] помер його батько, [PERSON], після їх смерті відкрилась спадщина у виді Сертифікату на право на земельну частку (пай) та Державного акту на право власності на земельну ділянку, яку він має намір успадкувати за заповітом, проте не має можливості оформити спадщину через пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, проте голова Педосівської сільської ради - Довгополюк Т.В. телефонограмою суд повідомив, що не має можливості з'явитися в судове засідання, просив розглянути справу у відсутності представника, не заперечував проти задоволення позовних вимог. З'ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Дані правовідносини у системному зв'язку регулюються: - ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном; - ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; - ст.1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 333, 548, 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) в передбачений шестимісячний строк позивачка успадкувала предмети домашнього вжитку, вступила в управління (володіння) спадковим майном. Провела ремонт житлового будинку, господарських будівель, взяла в своє володіння сертифікат на право на земельну частку (пай). Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що після смерті матері та батька позивача, відкрилась спадщина у виді Сертифікату на право на земельну частку (пай) та Державного акту на право власності на земельну ділянку, яку [PERSON] має намір успадкувати за заповітом, інших спадкоємців не має, то з метою захисту майнових прав позивача, необхідно визнати за ним право власності на Сертифікат на право на земельну частку (пай) та Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Outcome: approved