Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

31.03.2021 до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про виділ частини житлового будинку зі спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна. В обґрунтування поданого позову [PERSON] вказує, що на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку він отримав у власність 8/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , та яка розташована на земельній ділянці площею 0,406 га. (6810600000:01:003:0881), яка належить позивачу. Друга частина житлового будинку [ADDRESS] частин з господарськими будівлями належить відповідачці [PERSON] . Таким чином, будинок [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Дане будинковолодіння розділене в натурі і фактичного спору щодо порядку користування належними частинами домоволодіння між сторонами немає. Однак вирішити добровільно питання щодо поділу домоволодіння шляхом укладення нотаріально посвідченого договору, проведення державної реєстрації за кожним із сторін і присвоєння кожній частині будинку окремої поштової адреси не має можливості, оскільки відповідачка не бажає вирішити це питання добровільно. За таких обставин позивач звернувся до суду та просить виділити йому в натурі зі спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна частину житлового будинку [ADDRESS] ; визнати за ним право власності на частину даного будинку; припинити право спільної часткової власності на 8/25 частки житлового будинку з господарськими будівлями. 26.04.2021 до суду надійшов відзив на позову заяву від відповідачки [PERSON] , в якому остання позовні вимоги визнає повністю та просить позов задовольнити, оскільки між сторонами добровільно вирішено питання про користування та поділ житлового будинку в натурі на дві частини і фактично спору щодо порядку користування належними частинами житлового будинку між ними немає. В судовому засіданні представник позивача поданий позов підтримав. Відповідач, будучи належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи, до суду не з`явилась. Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали, суд приходить до наступного висновку. За договором купівлі-продажу від 23 грудня 2020 року [PERSON] придбав у [PERSON] 8/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] за номером 4. Загальна площа будинку 116,4 кв.м., в т.ч. житлова площа 93,9 кв.м., а також господарські будівлі: цегляна літня кухня, цегляний хлів, дерев`яна вбиральня, з ракушняка літня кухня (а.с. 5). Дана частина будинку розташована на земельній ділянці, яка належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.12.2020 року (а.с. 39). За даними технічного паспорту, у фактичному користуванні [PERSON] перебуває: коридор площею 4,4 кв.м., кімната площею 9,9 кв.м., кухня 6,6 кв.м., кімната 25,8 кв.м., загальна площа 46,7 кв.м., житлова площа 35,7 кв.м., допоміжна (підсобна) 11,0 кв.м. (а.с. 12). У відповідності до договору дарування частини житлового будинку від 13 грудня 2006 року, [PERSON] подарувала [PERSON] 17/25 частин житлового будинку з надвірними будівлями до цієї частини будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 34). Як видно із висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна поділу об`єкта нерухомого майна [ADDRESS] , [PERSON] є власником 8/25 частини житлового будинку (адреса: [ADDRESS] ) яка складається: коридор 4,4 кв.м., кімната 9,9 кв.м., кухня 6,6 кв.м., кімната 25,8 кв.м., вбиральня «Г», літня кухня «Д». За технічними показниками об`єкт може бути виділено у натурі. Надаючи правову оцінку зазначеним обставинам суд враховує наступне. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За змістом статей 356-358 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до п. 6, 7 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Також в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Як видно із матеріалів справи, 8/25 частини житлового будинку по [ADDRESS] , належні [PERSON] , має окремий вхід та може бути виділено в натурі. Судом також береться до уваги те, що фактичного спору щодо користування житловим будинком з надвірними будівлями між сторонами немає та відповідачка позов визнає. Разом із тим, суд вважає вимогу про визнання права власності в цілому на об`єкт нерухомого майна передчасною та такою, що задоволенню не підлягає, оскільки у разі задоволення вимог про виділ в натурі зі спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна спірної частини будинку, позивач матиме змогу у встановленому законом порядку зареєструвати своє право власності на такий об`єкт. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial