Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

30 червня 2020 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дітей. В позовній заяві позивач посилається на те, що сімейне життя між сторонами не склалося із-за різних характерів, життєвих прагнень та поглядів на подружнє життя. Почуття поваги та кохання подружжям один до одного втрачено, сторони мешкають окремо. Подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечить їх інтересам. На даний момент їх шлюб носить формальний характер, тому подальше сумісне життя з відповідачем та збереження сім`ї неможливі. Позивач у судове засідання не з`явилася, 24.07.2020 року від позивача надійшло клопотання в якому вона просила розглянути справу у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач в судове засідання не з`явився, 24.07.2020 року надійшло клопотання відповідача про визнання позовних вимог про розірвання шлюбу, в якому він просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання спільних дітей разом з позивачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19 лютого 2005 року у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, запис в книзі реєстрації актів про одруження від 19.02.2005 р. №155. Свідоцтво про шлюб [NUMBER] . Від спільного шлюбу подружжя має неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розірвання шлюбу залишаються проживати разом з матір`ю. Однією сім`єю сторони не проживають, спільне домогосподарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені, примирення між ними неможливе Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи, згоду відповідача щодо проживання спільних неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з позивачем, суд вважає за необхідне визначити місцем проживання дітей разом з матір`ю - [PERSON] . Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved