Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

29 квітня 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до Глобинського районного суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] ( з урахуванням заяви про залишення частини позовних вимог без розгляду) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком по [ADDRESS], мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], відповідачі: [PERSON], [PERSON] та їх син [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою. З лютого 2006 року відповідачі не проживають в будинку за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові та просила їх задовольнити. Відповідачі: [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, пояснили, що за вказаною адресою не проживають, проте їм необхідна реєстрація для працевлаштування та оформлення дитини до навчального закладу. В наступні судові засідання відповідачі не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи у відповідності з вимогами ст. 74 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання не повідомили. Представник третьої особи - органу опіки та піклування - служби у справах дітей Глобинської РДА направив до суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, проти задоволення позову заперечень не мають. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено судом, [PERSON] є власником житлового будинку з господарським будівлями, що розташований по [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину по закону, посвідченого державним нотаріусом Градизької державної нотаріальної контори Полтавської області 14.12.2012 року за реєстровим № 2185. На даний час у будинку за адресою: [ADDRESS], належному позивачці [PERSON], зареєстровані вона, її чоловік - [PERSON], дочка - [PERSON], сестра - [PERSON], чоловік сестри - [PERSON] та їх син - [PERSON], що підтверджується витягом з домової книги на будинковолодіння. З 2006 року по даний час відповідачі: [PERSON], [PERSON] та їх син [PERSON] в будинку за адресою: [ADDRESS] не проживають, що підтверджено актом обстеження від 17.04.2014 року, а мешкають за адресою: [ADDRESS]. Вказаний факт не заперечується відповідачами. Доказів на спростування даних фактів відповідачі не надав, так само не надали доказів на підтвердження того факту, що залишили місце реєстрації і понад шість місяців були відсутні за місцем свого проживання з поважних причин. Тому підстав, за якими б за відповідачами зберігалось право користування жилим приміщенням, в судовому засіданні не встановлено. Згідно з ч.ч. 1 і 2 ст. 71, ст. 72 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або член сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 закону України № 1382-ІУ від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні встановлено факт не проживання відповідачів без поважних причин понад шість місяців. Таким чином, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що відповідно до ст. 72 ЖК України, відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх син [PERSON] втратили право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS]. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном . Ст. 150 ЖК України встановлює, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів сім»ї і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник у відповідності до ст. 391 ЦКУ має право вимагати усунення перешкод у здійсненні свого права власності. Оскільки наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою є перешкодою для власника, то позивач має право вимагати усунення перешкоди у такий спосіб, як визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір в розмірі по 121,80 грн. з кожного.

Outcome: approved