Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

29 червня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог вказала, що їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 лютого 2011 року, серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення виконкому Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 21 січня 2011 року №6, належить житловий будинок [ADDRESS] . Окрім неї в будинку зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] . Водночас останній у вказаному житловому будинку не проживає з серпня 2012 року, спірним житлом не цікавиться, позивачка сплачує надмірні комунальні послуги, позбавлена можливості оформити субсидію, в свою чергу відповідач матеріально утримувати будинок не допомагає, комунальні послуги не сплачує, в зв`язку з цим вона вимушена нести додаткові витрати. Будь-яких перешкод у користування житловим будинком відповідачу вона не чинить. Позивачка є пенсіонеркою, через малий розмір пенсії знаходиться в скрутному матеріальному становищі. Оскільки відповідач відмовляється знятися з реєстрації у добровільному порядку, вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та просить його задовольнити. Позивачка в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений своєчасно, виклик відповідача здійснений в порядку частини 11 статті 128 ЦПК України, а тому він вважається таким, що повідомлений судом належним чином про дату, час і місце розгляду справи. Відзив відповідачем не подано. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частину. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд встановив наступне. Житловий будинок [ADDRESS] належить позивачці на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії [NUMBER] , виданого 01 лютого 2011 року виконавчим комітетом Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, на підставі рішення виконавчого комітету Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 21 січня 2011 року №6 (а.с. 9). Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано ММ БТІ 01 лютого 2011 року за [PERSON] , що підтверджується витягом про державну реєстрацію від 01 лютого 2011 року № 28851266 (а.с. 12). Вказане також підтверджується копією технічного паспорту на житловий будинок, де саме позивачка зазначена єдиною його власницею (а.с. 10-11). Тобто, вищезазначений житловий будинок є особистою приватною власністю позивачки. Відповідно до довідки виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 06 січня 2021 року №15, у житловому будинку [ADDRESS] зареєстрована та проживає позивачка, в свою чергу відповідач - [PERSON] зареєстрований, але не проживає за вказаною адресою (а.с. 8). Зазначене також підтверджується довідкою виконавчого комітету Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 07 липня 2021 року № 174 (а.с. 18). Згідно з актом про непроживання [PERSON] не проживає у житловому будинку [ADDRESS] з серпня 2012 року (а.с. 7). Норми ЦК України регулюють правовідносини щодо проживання та втрати права на користування житлом, що є власністю громадян відносно членів сім`ї власника Так, відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. До членів сім`ї власника належать особи, зазначені в частині 2 статті 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до вимог статей 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статей 41, 47 Конституції України, статті 391 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Враховуючи вищевикладене, на підставі статті 405 ЦК України, суд визнає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню, так як у справі встановлений факт непроживання відповідача за вказаною адресою більш ніж 1 рік, будь-яких домовленостей між сторонами про інші умови припинення права користування житлом не встановлено, що підтверджується відповідним змістом письмових доказів у справі, а також наявність у позивачки законних підстав на вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved