Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

30.09.2014р. до Зачепилівського районного суду надійшов позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому позивач зазначає, що 27.12.2008р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №HAХRR217051585, згідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5947,85 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконує своїх зобов'язань по поверненню кредиту і сума боргу станом на 02.07.2014р. становить 69708,67 грн. заборгованості зі сплати пені. Раніше рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 06.12.2010р. по справі №2-707/10 з відповідача стягнуто на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за цим договором у сумі 28492,65 грн. Тому, різниця від основної суми становить 41216,02 грн. заборгованості зі сплати пені, 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 2060,80 грн. - штраф (процентна складова), а всього заборгованість, яку не стягнуто вищеназваним рішенням суду, становить 43776,82 грн., яку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» разом із сумою судового збору у розмірі 437,77 грн. просить суд стягнути з відповідача. Представник позивача Мандзяк С.М. в судове засідання не з'явився. Надавши заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти постановлення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON], будучи в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. Надала заяву про розгляд справи без її участі. Просила врахувати те, що вона сплачує платежі за рішенням суду від 06.10.2014р. Більше, ніж сплачує, платити можливості не має. За таких обставин просила суд вирішити питання про звільнення її від відповідальності за неналежне виконання кредитного договору надавши довідку ВДВС Зачепилівського РУЮ Харківської області від 15.10.2014р. №158/02-39, з якої вбачається, що вона здійснює погашення боргу щомісячно та залишок заборгованості станом на 15.10.2014р. складає 12818,48 грн. Також, вона надала копію розрахункового листка за вересень 2014р., з якого вбачається, що вона працює свинаркою в ТОВ АПП «АГРОЛЕНД» і з її заробітної плати утримуються платежі по виконавчому листу, зокрема, за вересень 2014р. утримано 974,33 грн. Суд, дослідивши матеріали справи: - позовну заяву (а.с.2-3); - платіжне доручення № ІНN92B0SVF від 12.09.2014р. (а.с.1); - копію рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 06.12.2010 р. (а.с.4); - розрахунок заборгованості за договором № HAХRR217051585 від 27.12.2008 р. за клієнтом [PERSON] станом на 02.07.2014 р. (а.с.5); - копію анкети позичальника [PERSON] від 27.12.2008р. (а.с.6); - умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с. 7-10); - копії паспортних даних [PERSON] (а.с.11); - копія довідки АА №241170 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.12); - копія довіреності №3913-О від 25.10.2012р. (а.с.13); - копія банківської ліцензії № 22 від 05.10.2011р. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.14); - копія витягу зі статуту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.15); - довідка Зачепилівського РС ГУДМС України в Харківській області № 457 від 01.10.2014р. (а.с.19); - заяву представника ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Мандзяка С.М. від 15.10.2014р.(а.с.27,28); - заяву відповідача [PERSON] від 15.10.2014р. (а.с.29); - довідку ВДВС Зачепилівського РУЮ Харківської області від 15.10.2014р. №158/02-39 (а.с. 30); - копію розрахункового листка [PERSON] за вересень 2014р. (а.с.31); вважає, що спірні правовідносини повинні регулюватись наступними нормами права: - ч. 1 ст. 16 ЦК України: «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу»; - ст. 60 ЦПК України: «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦК України»; - ст.1054 ЦК України: «За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти»; - ст. 1055 ЦК України: «Кредитний договір укладається у письмовій формі»; - ст. 1049 ЦК України: «Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором»; - п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України: «Загальними засадами цивільного законодавства є… справедливість, добросовісність та розумність»; - ч.2 ст. 4 ЦК України: «Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон)»; - ст. 1 ГК України: «Цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання»; - ст. 2 ГК України: «Учасниками відносин у сфері господарювання є суб'єкти господарювання, споживачі, …»; - ч.1 ст. 3 ГК України: «Під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність»; - ч.1 ст. 4 ГК України: «Не є предметом регулювання цього Кодексу: майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним Кодексом України; земельні, гірничі, лісові та водні відносини, відносини щодо використання й охорони рослинного і тваринного світу, територій та об'єктів природно-заповідного фонду, атмосферного повітря; трудові відносини; фінансові відносини за участі суб'єктів господарювання, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів; адміністративні та інші відносини управління за участі суб'єктів господарювання, в яких орган державної влади або місцевого самоврядування не є суб'єктом, наділеним господарською компетенцією, і безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень щодо суб'єкта господарювання»; - ч.1 ст. 173 ГК України: «Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку»; - ч.1 ст. 174 ГК України: «Господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать»; - п.6 ч.1 ст. 4 закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»: «Фінансовими вважаються такі послуги:…Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту»; - ч.1 ст. 230 ГК України: «Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. - ч.1 та ч.2 ст.233 ГК України: « 1. У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. 2.Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій». Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.12.2008 р. між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № HAХRR217051585, так як відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана нею анкетою позичальника разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (а.с.6-10), згідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 5 947,85 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до розрахунку суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором №HAB0RG06050032 від 11.08.2012р. станом на 02.07.2014р. борг відповідача становить 69708 гривень 67 копійок. Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 06.12.2010р., яке набрало законної сили, з відповідача [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за спірним договором №HAХRR217051585 від 27.12.2008 р. в сумі 28492 гривні 65 копійок. З яких, згідно довідки ВДВС Зачепилівського РУЮ Харківської області від 15.10.2014р. №158/02-39 сплачено 28492,65 - 12818,48 = 15674,17 грн. За різницею суми заборгованості у розмірі 69708 гривень 67 копійок та стягнутої з відповідача рішенням суду від заборгованість [PERSON] по кредитному договору №HAХRR217051585 від 27.12.2008р. станом на 02.07.2014р. (а.с.5) заборгованість відповідача становить 43776 гривень 82 копійки та складається з наступних сум: - 41 216,02 грн. - пеня, як різниця між поточною заборгованістю та задоволеною раніше судом; - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 2 060,80 грн. - штраф (відсоток від суми). Вирішуючи питання по суті позовних вимог, суд вважає доведеною наявність заборгованості відповідача перед позивачем у вищеназваній сумі та зазначену у позовній заяві правову природу цих зобов'язань, а саме пеня, штраф (фіксована частина) та штраф (процентна частина). Тобто, всі ці зобов'язання є штрафними санкціями, що застосовано до відповідач згідно до умов вищеназваного кредитного договору. Вирішуючи питання про можливість зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд застосовує вищенаведені норми матеріального права у їх наступному логічному зв'язку: Так, відповідно до ст. 233 ГК України питання про зменшення надмірно великих санкції, у порівнянні зі збитками кредитора вирішується на розсуд суду з дотриманням вимог цієї статті. За своєю правовою природою зобов'язання відповідача перед позивачем відповідає визначенню ч.1 ст. 230 та ч.1 ст. 174 ГК України, так як виникають з угоди, передбаченої законом - п.6 ч.1 ст. 4 закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» - кредитного договору. Зобов'язання сторін кредитного договору, що є предметом розгляду в цій справі є господарськими у визначенні ч.1 ст. 174 ГК України, так як є результатом господарської діяльності, визначення якої дано у ч.1 ст. 3 ГК України. За сферою регулювання та суб'єктним складом (суб'єкт господарювання - кредитна установа та споживач фінансових послуг) відносини сторін можуть регулюватися нормами ГК України відповідно до ст. 1 та ст. 2 ГК України за виключеннями, встановленими ч.1 ст. 4 ГК України. А саме, якщо ці відносини регулюються ЦК України. Аналізом норм ЦК України встановлено, що суд може вирішити лише питання зменшення неустойки в разі порушення зобов'язань з боку кредитора (ст. 616 ЦК України) та зменшення розміру відшкодування шкоди за наявності вини особи, що таку шкоду заподіяла (ч.2 ст. 1193 ЦК України). Отже, питання зменшення судом штрафних санкцій без вини кредитора та за наявності вини боржника ЦК України не регулює. В той же час ч.1 ст. 6 ЦК України вимагає від суду застосування принципів справедливості, добросовісності та розумності на підставах, зазначених в актах цивільного законодавства, яким відповідно до положень ч.2 ст.4 є також і Господарський Кодекс України. Виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності суд звертає увагу на те, що відповідач отримала в кредит 5947,85 грн. під 12% річних. Тобто, за шість років користування кредитом (на 27.12.2014р.) вона, доросовісно користуючись таким кредитом сплатила б 12*6 = 72% процентів. Тобто, 5947,85*72% = 4282,45 грн. А всього, мала б сплатити позивачу 58947,85+4282,45 = 10230,70 грн. За На цей час вона сплатила позивачу 15674,17 грн. Отже, нарахування пені в сумі 41216,02 грн. та штрафу у процентній складовій в сумі 2060,80 грн., суд вважає надмірно великими порівняно зі збитками позивача, та такими, що не відповідають принципам справедливості, добросовісності та розумності. Звільняючи відповідача від сплати цих сум суд виходить з того, що вони є надмірно великим у порівняні зі збитками, які було завдано кредитору у зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань з боку відповідача, порушення зобов'язання відповідачем не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, та несплата цих сум не завдасть збитків позивачу. Окрім того, суд враховує й те, що у справі немає доказів того, що відповідач має інші джерела для сплати заборгованості перед позивачем, ніж заробітна плата, яку вона отримує в ТОВ АПП «АГРОЛЕНД». За таких обставин, суд обґрунтовано вважає, що зменшення сум штрафних санкцій, що належить стягнути з відповідача на користь позивача до 500,00 грн. (штраф у фіксованій складовій), матиме позитивний вплив на боржника та певним чином заохотить її до скорішого виконання рішення суду від 06.12.2010р., за яким вже здійснюється стягнення на користь позивача.

Outcome: partial