Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

30.10.2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25.01.2013 року з нього призначено судом стягувати в користь відповідачки на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стверджував, що на даний час його матеріальний стан сильно змінився, у зв'язку влаштуванням його на роботу в ПАТ «Холдингова компанія ЕКО-ДІМ» на посаду муляра, де його заробітна плата становить 1858 грн. на місяць, та після відрахування податків і сплати аліментів він отримує лише 900 грн. Зазначав, що вдруге одружився з [PERSON] та в даному шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO], а тому більша частина грошей йде на утримання його сім'ї, так як дружина ніде не працює, а тому перелічені обставини поставили його в скрутне матеріальне становище, оскільки він немає коштів для існування і не може дозволити собі купити найнеобхідніше. З огляду на наведене, просив суд зменшити розмір аліментів, що стягується з нього на користь [PERSON] згідно рішення Мостиського районного суду Львівської області від 25.01.2013 року на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задоволити. Відповідачка та її представник в судовому засіданні проти позову заперечили, посилаючись на те, що коли судом встановлювалися аліменти на утримання дитини, відповідач ніде не працював, а на даний час працює та має постійний заробіток. Крім цього, вказали, що його теперішня дружина отримує допомогу по догляду за дитиною. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні даного позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 25.01.2013 року позивачу [PERSON] збільшено розмір аліментів, визначений рішення Мостиського районного суду Львівської області від 06.04.2009 року, на утримання сина [PERSON], [INFO], з 300 грн. до 600 грн. щомісячно, починаючи з 12.06.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач звернувся в суд з метою зменшення розміру вказаних вище аліментів, посилаючись на ряд змінившихся в його житті обставин, а саме: на те, що на даний час офіційно працевлаштований мулярем ІІ-го розряду в ПАТ «Холдингова компанія «ЕКО-ДІМ» та його заробітна плата становить 1858 грн. щомісячно (що підтверджується копією довідки про доходи від 10.10.2014 року), де після відрахувань податків та сплати аліментів, він отримує лише 900 грн.; перебуває в другому шлюбі із [PERSON], від якого у нього є малолітній син [PERSON], [INFO], через що, оскільки його дружина ніде не працює, більша частина його доходів іде на утримання сім'ї. Відтак, стверджує, що перелічені обставини поставили його в скрутне матеріальне становище, так як він позбавлений коштів для існування і не має можливості дозволити собі купити найнеобхідніше. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує в тому числі і матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього непрацездатних батьків та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено судом, з моменту ухвалення рішення Мостиського районного суду Львівської області від 25.01.2013 року про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, становище позивача навпаки стабілізувалося, оскільки на той час він ніде не працював та мав лише мінливий нерегулярний дохід. Крім того на даний час його дружина [PERSON], пропри те, що не працює, отримує щомісячно по 1012 грн. 50 коп. щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини, а також отримувала до червня 2014 року по 809 грн. 82 коп. допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, що стверджується довідками Управління соціального захисту населення Яворівської РДА Львівської області № 05-4862 та № 05-4863 від 03.12.2014 року. Таким чином, суд не може взяти до уваги твердження позивача про погіршення його матеріального стану, оскільки таке повністю спростовується його ж поясненнями про працевлаштування, а також довідками про доходи та отримання допомоги. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відтак, враховуючи все вищенаведене та те, що на час розгляду справи в суді прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 1286 грн., суд, виходячи з загальних принципів процесуального права сторін, де суд повинен сприяти повному та всебічному з'ясуванню обставин справи, вважає, що в задоволенні даного позову слід відмовити, так як позивачем по справі не наведено жодних погіршуючих його матеріальне становище обставин, а його посилання на власну безпорадність, суд у відповідності до вимог ст.192 СК України, не може взяти до уваги, оскільки вважає, що позивач є працездатною, фізично здоровою людиною молодого віку, який здатний утримувати як себе, так і власних дітей. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed