Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

31.10.2017 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Крім неї, в квартирі зареєстрована її чоловік [PERSON] та син [PERSON] . Їі син набув право на проживання у спірній квартирі, як член родини власника, проте з 2006 року не мешкає в квартирі. Їй доводиться нести додаткові витрати на утримання квартири у зв`язку з тим, що розрахунок вартості комунальних послуг ведеться від числа зареєстрованих в квартирі осіб, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою судді Вугледарського міського суду Донецької області від 06.11.2017 р. провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду. Ухвалою Вугледарського міським судом Донецької області від 11.12.2017 р. направлено компетентному суду Російської Федерації доручення про вручення документів та з`ясування процесуально важливих питань у відповідача [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . Провадження по справі на час виконання доручення зупинено. Розпорядженням Вугледарського міського суду Донецької області від 26.06.2018 р. матеріали цивільної справи були передані для розгляду до Великоновосілківського районного суду. Ухвалою судді Великоновосілківського районного суду Донецької області Яненко Г.М. від 16.07.2018 року цивільна справа була прийнята до провадження. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2021 року в зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Яненка Г.М., в провадженні якої перебувала дана цивільна справа, справу розподілено до розгляду судді Якішиної О.М. Ухвалою від 01.10.2021 року відновлено провадження по справі. Справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження на 26.10.2021 року. Ухвалою суду від 16.11.2021 р. справу призначено до судового розгляду по суті на 30.11.2021 р. Позивач в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином оповіщеною про день та час розгляду справи. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи оповіщеним про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку за місцем реєстрації. Будь-яких заяв від нього до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просить прийтяти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, задовольняє позов, вважаючи його обґрунтованим, і при цьому виходить з наступного. Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу від 22.08.1997 року є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно довідки ОСББ «Добробут» № 120 від 28.09.2017 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , чоловік [PERSON] , син [PERSON] (а.с.9) Відповідно до акту обстеження квартири за адресою [ADDRESS] від 17.08.2018 р., складеного комісією у складі: голови ОСББ «Добробут» Горшкова М.А., члена правління Чабанюк Є.І. та сусідів [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що в квартирі фактично мешкають [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] не проживає за адресою реєстрації з 2006 року (а.с. 10). Відповідно до акту про фактичне проживання від 16.11.2021 р., складеного комісією у складі голови правління ОСББ «Добробут» Яворською А.І. та сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , встановлена відсутність [PERSON] з 2007 р. за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом достовірно встановлено, що відповідач без поважних причин не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 2006 року. Доказів іншого суду не надано. А тому власник житла, має право вимагати визнання зареєстрованих в ньому осіб такими, що втратили право на користування житлом. З огляду на викладене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Outcome: approved