Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

30 листопада 2017 року позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування вимог зазначає, що з 29 січня 2016р. вони з відповідачем [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] На даний час сімейні відносини між сторонами припинилися та дитина проживає з нею і перебуває на її утриманні. Вказує, що після припинення їхнього сімейного життя відповідач у вихованні дитини участі не приймає, належної матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку не надає, тобто як батько не виконує свої обовязки. Повідомила, що вона на даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та отримує в звязку з цим державну допомогу в розмірі 800,00 грн. на місяць, що є недостатнім для її утримання та утримання дитини. Натомість відповідач має постійне місце роботи, отримує стабільно високі доходи. З огляду на зазначене, просить стягувати з відповідача та її користь аліменти на утримання сина в розмірі 2000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також на своє утримання в розмірі 1000, 00 грн. щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною трьох років. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала в суду заяву, згідно якої підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задоволити; розгляд справи провести без її участі (а.с. 21). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте подав в суд заяву, згідно якої позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення; просить провести розгляд справи без його участі (а.с. 22). За таких обставин суд ухвалив розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи. У звязку з неявкою в судове засідання сторін по справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Судом встановлено, що 29 січня 2016 року позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новодністровського міського управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом № 02, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-МИ № 111721, виданим 29 січня 2016р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новодністровського міського управління юстиції у Чернівецькій області (а.с. 8). 17 липня 2016 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-МИ № 248704, виданим 26.07.2016р. Новодністровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області (а.с. 7). На даний час дитина зареєстрована із матірю [PERSON] за адресою: Чернівецька область, м. Новодністровськ, мікрорайон «Сонячний»[ADDRESS], що підтверджується довідкою № 6182 від 28.11.2017р., виданою Відділом реєстру територіальної громади м. Новодністровськ, Новодністровської міської ради (а.с. 4). Як вбачається із довідки №758/14.2-42, виданої 27.11.2017р. Новодністровським міським відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, із відповідача [PERSON] стягнення аліментів за будь-якими виконавчими листами відділом не проводиться (а.с. 3). В позовній заяві [PERSON] зазначила, що відповідач [PERSON] має постійне місце роботи та отримує високі доходи, а тому може та зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та на її утримання. Відповідач [PERSON] вказані обставини не заперечив та, як вбачається із його письмової заяви від 12.12.2017р., позов визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017рік» прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років з грудня 2017р. становить 1492, 00 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів суд зобовязаний у відповідності до ст. 182 СК України враховувати стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У ч. 4 ст. 174 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, оскільки обовязок утримувати дитину є обовязком як матері, так і батька, а відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, враховуючи визнання ним позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, виходячи з розумності та достатності розміру аліментів, необхідних для задоволення потреб на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, суд приходить до висновку, що відповідно до ст.ст. 180, 184 СК України позов слід задоволити та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У ч. 4 ст. 174 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] є матірю сина сторін [PERSON], [INFO], який не досягнув трьохрічного віку і проживає із нею, відтак, має право на утримання від чоловіка, а відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку, хоча може таку надавати, беручи до уваги визнання відповідачем позову в повному обсязі, відсутність підстав для відмови у прийнятті такого визнання, враховуючи наявність у нього постійного доходу, виходячи з розумності заявленого позивачем розміру аліментів, а також з реальної можливості відповідача такий розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи при цьому прав відповідача, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 80, 84 СК України позов слід задоволити та стягувати з відповідача аліменти на утримання позивача у твердій грошовій сумі щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трьох років. Оскільки позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 1280, 00 грн. в дохід держави. На підставі ст.ст. 79, 80, 84, 180-184, 191 СК України,

Outcome: approved