Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

29 січня 2018 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначає, що з 23 липня 2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову вказує, що на даний момент вона із відповідачем не веде спільне господарство, припинили спільне проживання та за її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Вважає, що зберегти сімю неможливо, а тому просить розірвати шлюб із відповідачем та відновити її дошлюбне прізвище «Ковальська». Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, проте подала в суд заяву про розгляд справи без її участі; позовні вимоги підтримує та просить задоволити (а.с. 23). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте подав заяву, згідно якої просить розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 21). У звязку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 23 липня 2016р. позивач [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Новодністровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом № 26, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-МИ № 116662, виданим 23.07.2016р. Новодністровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області (а.с. 3). 04 січня 2017 року у сторін народилась донька [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-МИ № 253712, виданим 10.01.2017р. Новодністровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області (а.с. 8). Як зазначає [PERSON] спільне життя сторін не склалося та на даний час сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, а примирення є неможливим. Відповідач [PERSON] жодних заперечень проти позову не надав та в заяві від 05.02.2018р. вказав, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Шлюб відповідно до ст. 24 СК України це добровільна згода чоловіка та жінки, а судом встановлено, що сторони по справі не бажають перебувати у шлюбі. Судом також встановлено, що примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивач вважає такий шлюб формальним та не бажає його зберегти, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин по справі, беручи до уваги визнання відповідачем позову, відсутність підстав для відмови у прийнятті такого визнання, суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а відтак, шлюб між ними необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із Свідоцтва про шлюб серії І-МИ № 116662, виданого 23.07.2016р., після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з «Ковальська» на «Накай» (а.с. 3). Таким чином, враховуючи бажання позивача [PERSON] відновити своє дошлюбне прізвище, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу їй слід відновити прізвище «Ковальська». Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст.115 Сімейного кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті вдповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 352, 40 грн., а також позивачу слід повернути судовий збір в сумі 352, 40 грн. з державного бюджету. На підставі ст. ст. 24, 104, 105, 110, 112-115 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved