Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

30.12.2020 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Жовтоводської місцевої прокуратури про зняття арешту з невизначеного майна, усього майна, де б воно не було та з чого б воно не складалося, що належить [PERSON] , накладений на підставі листа прокуратури м. Жовті Води 16/281-98 від 23.02.1998, зареєстрований 09.09.2006 Жовтоводською державною нотаріальною конторою за №3710136. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказує, що їй на підставі договору дарування, від 16.07.2020 належить на праві спільної часткової власності 1/3 частка квартири [ADDRESS] . На теперішній час, у позивача виникла необхідність відчуження належної їй частки квартири, однак звернувшись з даного питання до нотаріуса з`ясувалось, що на все її майно накладено арешт, що зареєстрований 09.09.2006 Жовтоводською державною нотаріальною конторою за №3710136 на підставі листа прокуратури м. Жовті Води №16/281-98 від 23.02.1998. Накладення даного арешту відбулося в рамках порушеної кримінальної справи №309003 за ст.19, ч.2 ст.148-5 КК України в редакції 1960 року за фактом надання позивачем [PERSON] неправдивих відомостей до банківської установи «Ощадбанк» з метою отримання кредиту. В подальшому зазначена кримінальна справа була закрита на підставі п.4 ст.6 ст.130 КПК України в ред.1960 року, однак рішення щодо скасування арешту відносно належного позивачу майна прийнято не було. Неодноразові звернення позивача до Жовтоводської місцевої прокуратури з проводу звільнення майна з під арешту позитивних результатів не дали. Враховуючи зазначені обставини, позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права, як власника майна. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надавши письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечувала, просила суд ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства, пояснила, що з метою зняття арешту з майна, належного [PERSON] , керівником Жовтоводської місцевої прокуратури 18.12.2018 направлено лист до відділу державної реєстрації Жовтоводської міської ради щодо відкликання листа прокуратури м. Жовті Води №16/281-98 від 23.02.1998, проте у знятті арешту було відмовлено, через відсутність рішення суду або постанови відповідної посадової особи правоохоронного органу. Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлена, що позивачу [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 1/3 частка квартири [ADDRESS] (а.с.5). Листом прокуратури м. Жовті Води 16/281-98 від 23.02.1998 накладений арешт невизначеного майна, усього майна, де б воно не було та з чого б воно не складалося, що належить [PERSON] (а.с.5). Накладення даної заборони відбулося в рамках порушеної кримінальної справи №309003 за ст.19, ч.2 ст.148-5 КК України в редакції 1960 року, яка в подальшому була закрита (а.с.10). Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст.319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). За ч.1 ст.174 КПК України, нині чинного КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч.4 ст.174 КПК України). Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства. При цьому, згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Отже, справа про скасування арешту з майна, накладеного постановою слідчого відповідно до положень КПК України 1960 року, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц, згідно якої юрисдикційна підсудність справ щодо зняття арешту з майна, накладеного в рамках кримінального провадження залишається не змінною - спір має розглядатися у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, проте якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, а не КПК України 2012 року, то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Зважаючи на ту обставину, що кримінальна справа, в межах якої був накладений арешт майна, закрита, а тому його наявність порушує права позивача, як власника майна на розпорядження цим майном, суд вважає необхідним позов задовольнити.

Outcome: approved