Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

31.08.2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Першої Львівської державної нотаріальної контори про зняття заборони на відчуження майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що батько [PERSON] [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 20.12.1971 року став власником половини будинку за адресою: м. Львів, вул. Бережанська, 19. [PERSON] помер 05.01.2014 року. [PERSON] є його спадкоємцем та прийняв спадщину. Проте, під час оформлення спадщини стало відомо, що існує заборона відчуження вищезазначеного будинку. Оскільки наявність цієї заборони порушує права [PERSON] як спадкоємця, він просить скасувати це обтяження, накладене Першою Львіською нотаріальною конторою на підставі договору довічного утримання від 20.12.1971 року. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача. В клопотанні зазначено про визнання позовних вимог. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Батьком позивача є [PERSON], який помер 05.01.2014 року, що підтверджується свідоцтвами про народження ІІІ-СГ № 362575 та свідоцтвом про смерть І-СГ № 337687. На підставі договору довічного утримання, що укладено між [PERSON] та [PERSON] 20.12.1971 року, останній був власником 1/2 житлового будинку за адресою: м. Львів, вул. Бережанська, 19. Його право власності було зареєстровано 28.12.1971 року Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації та записано в реєстраційну книгу за № 3299, про що видано відповідне реєстраційне посвідчення. Крім того, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯД № 520905, виданого 13.01.2009 року, [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0.1000 га для обслуговування житлового будинку за адресою: м. Львів, вул. Бережанська, 19. Позивач в передбачений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Проте, оформити спадщину позивач не має можливості, оскільки на вищезазначений житловий будинок існує обтяження заборона відчуження, яка виникла на підставі договору довічного утримання від 20.12.1971 року. Це підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. Відповідно до ст. 425 ЦК України (1963 року), який діяв на той час, за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. Тобто, батько позивача на передбачених законом підставах став власником вищезазначеного нерухомого майна. За час життя відчужувача [PERSON] на підставі ст. 427 ЦК України (1963 року) не мав права відчужувати набуте нерухоме майно. Тому під час нотаріального посвідчення договору довічного утримання 20.12.1971 року нотаріусом було накладено заборону на відчуження будинку. За вимогами ст. 428 ЦК України (1983) року договір довічного утримання припиняється в разі смерті відчужувача. Після смерті [PERSON] договір довічного утримання від 20.12.1971 року припинився, [PERSON] отримав право розпорядження набутим майном. Отже, припинилися підстави для заборони відчуження майна. Відповідно до ст. 1216 ЦК України (2003 року) спадкування це перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За вимогами ст. 1218 ЦК України до спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, тобто на день смерті (ст. 1220 ЦК України) і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті його батька. До спадщини входить, зокрема, 1/2 житлового будинку за адресою: м. Львів, вул. Бережанська, 19. Частиною 1 ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прйняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За вимогами ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину підтверджує той факт, що до спадкоємця перейшли всі права та обов'язки спадкодавця. Але право спадкування, не оформлене у нотаріуса, не може бути повною мірою здійснене, якщо майно підлягає обов'язковій державній реєстрації, оскільки зміна власника такого майна неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, якщо об'єктом спадкування є будинок, квартира, дача, земля, гараж та інше нерухоме майно. Обовязок одержання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно викликаний тим, що на відміну від інших правомочностей, що переходять до спадкоємця у складі спадщини, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця не з моменту прийняття спадщини, а з моменту реєстрації права спадкування нерухомого майна (ст. 1299 ЦК). Тобто, право на спадщину реалізується шляхом отримання свідоцтва, яке видається державним нотаріусом. Одержання свідоцтва є загальним порядком оформлення спадкових прав. Іншого способу реалізації права на спадщину законодавством не передбачено. Позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки накладена 20.12.1971 року заборона на відчуження вищезазначеного будинку до теперішнього часу не знята, незважаючи на припинення підстав для існування такої заборони на теперішній час. Це свідчить про порушення прав позивача як спадкоємця. За таких обставин суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved