Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

29 липня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Сновської територіальної громади в особі Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач майже 17 років відкрито володіє та користується будинком [ADDRESS] , що згідно даних погосоподарського обліку належав покійній [PERSON] , факт володіння майном не приховував, сумлінно виконував обов`язки власника майна. Протягом всього періоду володіння майном ніхто його право володіння не оскаржував. Протягом вищезазначеного періоду позивач володів спірним будинком безперервно, як своїм власним майном. Позивач, повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення засідання, у підготовче судове засідання не з`явився, в позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення засідання, явку уповноваженого представника не забезпечив. До Щорського районного суду Чернігівської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі представників відповідача, зареєстроване 07.08.2020 р. за вх. № 2171. Також у клопотанні зазначив про визнання позовних вимог у повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно записів погосподарського обліку власником будинку [ADDRESS] була [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 12) та довідкою № 110 від 09.07.2020 р., виданою виконавчим комітетом Сновської міської ради Чернігівської області (а. с. 11), в якій також зазначений рік забудови - 1958, та надано інформацію, що будинок розташований на неприватизованих землях. Крім того, згідно довідки виконкому Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області від 27.07.2020 р. № 452 [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована у спірному будинку з 15.08.1980 р. і виписана 29.06.2001 р. в зв`язку зі смертю. На день її смерті [PERSON] в будинку [ADDRESS] була зареєстрована та проживала одна (а. с. 14). Право власності станом на 31.12.2012 р. на спірний будинок не зареєстровано, що підтверджується довідкою КП «Чернігівське МБТІ» № 61 від 19.05.2020 р. Також у довідці зазначено, що станом на 19.05.2020 р. дані щодо технічної характеристики будинку відсутні (а. с. 10). Згідно витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 60961418 від 17.07.2020 р., наданого Сновською районною державною нотаріальною конторою, інформація про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва на спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відсутня (а. с. 13). Також судом встановлено, що позивач зареєстрований в [ADDRESS] , але фактично проживає в будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 451 від 27.07.2020 р., що видана виконкомом Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області (а. с. 9). Факт проживання в будинку підтверджується копією договору про користування електричною енергією (а. с. 15 - 16), копіями рахунків за електричну енергію, у яких користувачем зазначено [PERSON] (а. с. 17 - 20), копіями договорів страхування майна та тварин, що належать громадянам, у яких зазначено місцезнаходження застрахованого майна: [ADDRESS] (а. с. 23 - 26). Згідно довідки № 453 від 27.07.2020 р., що видана виконкомом Сновської міської ради Сновського району Чернігівської області, позивач користується з 2003 р. земельною ділянкою розміром 0,49 га, а з 2008 року - 0,74 га, що розташована за спірною адресою, сплачує земельний податок вчасно та в повному обсязі (а. с. 21). Технічним паспортом, який виготовлений Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації підтверджується, що спірний житловий будинок існує та інвентаризаційна вартість його становить 123590, 00 грн (а. с. 27-32) Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Частинами 3, 4 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Досліджені судом докази свідчать, що позивач не вживав ніяких заходів, спрямованих на приховування факту володіння майном, у тому числі сумлінно виконував обов`язки, що належать власнику житлового будинку. Крім того, дійсна воля територіальної громади на визнання позову підтверджується наданням у 2015 році позивачу дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за спірною адресою, визнання факту постійного проживання позивача за цією адресою, та нечинення перешкод у добросовісному користуванні спірними об`єктами нерухомості. Відтак судом за результатами оцінки наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та кожного окремо не вбачається жодних суперечностей між ними, їх неповноти, а також невідповідності визнання відповідачем позову закону. Також судом при розгляді справи не встановлено ознак порушення прав, свобод чи інтересів інших осіб. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по сутісуд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, 50% судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету. На підставі наведеного,

Outcome: approved