Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

5 лютого 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 2 га, яка розташована на території Антонівської сільської ради Чернігівської області, кадастровий номер: [NUMBER] . 11 липня 2013 року він уклав зі СТОВ «Цукровик» договір оренди зазначеної ділянки, зареєстрований 10 січня 2014 року, строком на п`ять років. 18 грудня 2018 року він направив товариству лист-повідомлення про те, що не має наміру поновлювати договір оренди. 15 січня 2019 року після закінчення договору оренди він звернувся до орендаря з проханням повернути йому земельну ділянку, підписавши акт приймання-передачі земельної ділянки. СТОВ «Цукровик» відмовилось підписувати акт приймання-передачі, мотивуючи це тим, що земельна ділянка буде повернута після встановлення її меж в натурі. Оскільки строк договору оренди закінчився, а орендар безпідставно відмовляється повернути йому земельну ділянку, то цим порушується його право власності, адже він не має можливості розпоряджатися належною йому земельною ділянкою. Просить визнати договір оренди земельної ділянки припиненим у зв`язку з закінченням строку його дії з 10 січня 2019 року та стягнути зі СТОВ «Цукровик» понесені ним судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Пояснив, що після закінчення договору оренди з відповідачем він мав намір використовувати свою земельну ділянку для власних потреб, але не може цього зробити, оскільки відповідач з надуманих підстав не повертає її. Право оренди земельної ділянки виникає та припиняється з моменту державної реєстрації. Без акту приймання-передачі або без судового рішення про визнання договору оренди земельної ділянки припиненим державний реєстратор не має законних підстав для виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право оренди. Представник відповідача Стеценко О.О. в судовому засіданні пояснив, що договір оренди і так припинений у зв`язку з закінченням строку. Проте передати земельну ділянку вони не мають змоги, оскільки відсутні межові знаки. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 2,0 га, кадастровий номер: [NUMBER] , для ведення особистого селянського господарства (а.с. 9, 10). 11 липня 2013 року між позивачем [PERSON] та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Цукровик» укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 5 (п`ять) років (а.с. 11-12). Земельна ділянка передана орендарю за актом приймання-передачі з актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с. 13) . 10 січня 2014 року договір оренди зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Варвинського районного управління юстиції Чернігівської області Бойком С.М. за номером 4206723 (а.с. 14). Згідно зі ст. 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту реєстрації цього права. Пунктом 9 договору (а.с. 11-12) передбачено, що договір укладено на 5 (п`ять) років. В разі, коли в останній рік оренди за 1 місяць до закінчення терміну дії договору сторони не повідомляють один одного в письмовій формі про свої наміри розірвати договірні відносини, то цей договір вважається продовженим на той же термін та на тих же умовах з послідуючим переукладанням (п. 10 Договору). Відповідно до п. 43 договору дія договору припиняється, зокрема у разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач повідомляв позивача про намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк. Крім того, представник відповідача в судовому засіданні підтвердив, що договір оренди земельної ділянки припинив свою дію у зв`язку з закінченням строку. 18 грудня 2018 року позивач [PERSON] надіслав до СТОВ «Цукровик» лист-повідомлення від 12 грудня 2018 року про те, що він більше не бажає поновлювати договір оренди земельної ділянки та просить передати земельну ділянку за актом прийому-передачі, так як він сам має намір користуватися своєю власністю (а.с. 15). Листом від 23 січня 2019 року СТОВ «Цукровик» повідомило позивача, що акт прийому-передачі буде підписаний після встановлення меж земельної ділянки в натурі (а.с. 16). Оскільки спірна земельна ділянка має кадастровий номер та передавалася орендарю за актом приймання-передачі з актом визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), то зволікання відповідача у підписанні акту приймання-передачі після закінчення строку дії договору оренди є безпідставним. Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Пунктом 26 договору передбачено, що повернення земельної ділянки орендодавцю здійснюється по акту приймання-передачі. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема припинення правовідношення. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачений цією статтею, не є вичерпним, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 3 Закону, з 1 січня 2013 року права на нерухоме майно та їх обтяження виникають та припиняються з моменту здійснення державної реєстрації таких прав. Відповідно до ст. 12 Закону записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі. За змістом ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Відповідно до ст. 27 Закону державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Оскільки відповідач не підписує акт прийому-передачі земельної ділянки, позивач не має документа, який підтверджує припинення договору оренди земельної ділянки, а тому позбавлений можливості зареєструвати припинення договору оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та розпоряджатися своєю земельною ділянкою. Отже, відповідач порушує право власності позивача на земельну ділянку, а тому зазначене право підлягає судовому захисту. За таких обставин позов слід задовольнити. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768 гривні 40 копійок (а.с. 1, 2). На підставі наведеного,

Outcome: approved