Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

\~\~\~\~ 30.12.2015 року позивач звернулася до суду із вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.12.2006 року між АТ «Індустріально експортний банк, нею та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого вона поручилася перед відповідачем -1 відповідати за зобовязаннями відповідача 2, які виникають з умов кредитного договору № 4476/06-АК від 14.06.2006 року. 06.09.2012 року кредитор предявив вимогу до позичальника та поручителя про дострокове погашення в 30-денний термін заборгованості за кредитним договором в повному обсязі у сумі 19096, 10 доларів США. Таким чином кредитор змінив строк виконання основного зобовязання за кредитним договором, а отже 06.10.2012 року настав строк його виконання. Протягом 6- місячного строк, а саме в період із 06.10.2012 по 06.03.2013 відповідач 1 не предявив до неї, як поручителя, жодної вимоги, а тому строк дії поруки припинився. Натомість, в листопаді 2013 року відповідач 1 звернувся до суду з позовом про стягнення у солідарному порядку із неї та відповідача 2 заборгованості за кредитним договором, який був задоволений. У звязку з цим, позивач просить суд визнати поруку такою, що припинена на підставі закону із 07.03.2013 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просить його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача ПАТ «Креді [PERSON]» [PERSON] заперечив проти задоволення позову та пояснив, що 07.07.2009 року між позивачем, відповідачем 2 та АТ «Індустріально експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді [PERSON]» було укладено додаткову угоду № 1/10 до договору поруки № 4474/06 від 14.12.2006 року, відповідно до якої строк виконання основного зобовязання визнано не пізніше 13.12.2016 року. У листі № 13206/5373 від 06.09.2012 року відсутні посилання на використання права, передбаченого ст. 1050 ЦК України, оскільки в прохальній частині даного листа банк вимагав погасити прострочену заборгованість. Отримавши листа, відповідач 2 в повному обсязі погасив дану заборгованість. Відповідач -2 [PERSON] позов визнав, просить суд його задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне: сторонами не заперечується, що ПАТ «Креді [PERSON]» являється правонаступником АТ «Індустріально експортний банк». 14.12.2006 року між АТ «Індустріально експортний банк» (Кредитор) та [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір № 4474/06-А, згідно якого кредитор надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 50000 доларів США строком на 72 місяці з 14.12.2006 року до 13.12.2012 року (включно).(П.1.1 договору). Договором про внесення змін та доповнень № 1/10 до Кредитного договору № 4474/06-А від 14.12.2006 року сторони погодили викласти перше речення абзацу пункту 1.1 Кредитного договору у наступній редакції: «кредитор надає позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредиту у сумі 50000 доларів США строком на 120 місяців з 14.12.2006 року до 13.12.2016 року (включно). 14.12.2006 року між АТ «Індустріально експортний банк» з однієї сторони ([PERSON]), [PERSON] (Поручитель) з другої сторони та [PERSON] (Позичальник) з третьої сторони укладено договір поруки № 4474/06, згідно якого сторони встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязанням позичальника, які вникають з умов Кредитного договору № 4474/06 від 14.12.2006 року в повному обсязі заборгованості за кредитом та/або відсотками за кредит, а також штрафів та пені, в строки та на умовах, обумовлених Кредитним договором. (П.1.2 Договору поруки). П. 4.1 договору поруки сторони визначили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання усіма сторонами та втрачає свою дію з моменту повного виконання забезпеченого зобовязання. При цьому сторони констатують, що строк закінчення цього договору не вказується сторонами конкретно, так як він визначається моментом повернення суми кредиту за кредитним договором. (а.с. 4). 07.07.2009 року між АТ «Індустріально експортний банк» ([PERSON]) з однієї сторони, [PERSON] (Поручитель) та [PERSON] (Позичальник) укладено додаткову угоду № 1/10 до договору поруки № 4474/06 від 14.12.2009 року, згідно якої друге речення пункту 1.2 розділу 1 «Предмет договору» договору поруки викласти в наступній редакції: «строк виконання зобовязань за кредитним договором не пізніше 13 грудня 2016 року». (а.с. 5). ПАТ «Креді [PERSON]» за № 13206/5373 від 06.09.2012 направлено позивачу та відповідачу 2 вимогу, згідно якої останніх поставлено до відому про наявність заборгованості за кредитним договором № 4474/06 від 14.12.2006 року, а саме станом на 03.09.2012 року прострочений кредит та процентна винагорода в сумі 1013, 50 доларів США обліковуються на рахунках простроченої заборгованості. За несплату в строк чергових платежів, нараховано пеню в сумі 14,56 доларів США. При цьому в даному листі наведено суму кредитної заборгованості по рахунках, яка становить 17096, 10 доларів США. Банк просить в тридцяти денний строк негайно достроково погасити заборгованість по кредиту та пені. (а.с.6). З даною вимогою відповідач 2 [PERSON] ознайомився 17.09.2012 року. 14.04.2014 року рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області позов ПАТ «Креді [PERSON]» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Креді [PERSON]» заборгованість по кредитному договору № 4474/06 від 14.12.2006 року в розмірі 14601, 92 долара США, що складається із строкової заборгованості 11595, 87 доларів США, простроченої строкової заборгованості 1828, 98 доларів США, нарахованих відсотків 88, 57 доларів США, комісії 52, 64 долара США, прострочених відсотків 650, 54 долара США, простроченої комісії 385, 32 долара США, а також стягнути, солідарно, пеню у розмірі 733, 43 долара США. (а.с. 12-13). 04.09.2014 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції [PERSON] відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2/532/39/2014, виданого Кобеляцьким районним судом Полтавської області про стягнення солідарно боргу у розмірі 14601, 92 долара США, пені в розмірі 733, 43 грн. солідарно та судових витрат в розмірі по 695, 26 грн. з кожного. (а.с.14). Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 1 та ч. 2\~ст.554 ЦК України\~у разі порушення боржником зобов'язання,\~\~забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 559 ЦК України\~визначено підстави припинення поруки. Згідно ч. 4\~ст.559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до\~ст. 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі сплином якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою, або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 252 ЦК України). Судом встановлено, що 14.12.2006 року між АТ «Індустріально експортний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4474/06-А, згідно якого кредитор надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит у сумі 50000 доларів США строком на 72 місяці з 14.12.2006 року до 13.12.2012 року, які той зобовязався погашати частинами, щомісячно, згідно встановленого графіка. 14.12.2006 року сторонами внесено зміни до даного кредитного договору та продовжено строк користування кредитом до 13.12.2016 року. Таким чином, з умов укладеного сторонами даного кредитного договору, вбачається, що кінцевий строк його повернення є 13.12.2016 року, тобто сторонами було чітко визначено строк виконання основного зобов'язання. Із договору поруки від 14.12.2006 року, укладеного між АТ «Індустріально експортний банк» з однієї сторони ([PERSON]), [PERSON] (Поручитель) з другої сторони та [PERSON] (Позичальник) з третьої сторони вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється. Пунктом 4.1 договору поруки передбачено, що він вступає в силу з моменту його підписання усіма сторонами та втрачає свою дію з моменту повного виконання забезпеченого зобовязання. Звідси слідує, що строк закінчення цього договору не вказується сторонами конкретно, так як він визначається моментом повернення суми кредиту за кредитним договором, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. За таких обставин ПАТ «Креді [PERSON]» має право пред'явити вимогу до поручителя [PERSON] про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 13.12.2016 року протягом шести місяців. Однак, у відповідності до п.3.2.5. кредитного договору № 4474/06-А від 14.12.2006 року сторони погодили, що у разі недотримання позичальником умов п.п. 3.3.1 3.3.12 та 2.6.3 ( в тому числі і при несплаті чергового платежу кредиту згідно умов цього договору та/або процентів за користування кредитом та/або комісії згідно з п.2.4 протягом 30 днів) кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту в повній сумі, процентів за користування кредитом, комісій, штрафів та пені. При цьому п.3.2.6 кредитного договору № 4474/06-А від 14.12.2006 року сторони погодили, що кредитор має право перенести суму непогашеної заборгованості за цим договором на рахунки простроченої заборгованості та надіслати вимогу позичальнику та/або поручителю про погашення суми боргу та/або звернути стягнення на предмет іпотеки та/або звернутися до суду, якщо така заборгованість не сплачена протягом 30 днів в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У звязку із цим, внаслідок порушення боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право вимоги дострокового стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, звернувшись 11.11.2013 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області та з цього приводу 14.04.2014 року постановлено рішення, яке в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили. З урахуванням викладеного, слід прийняти до уваги доводи відповідача 1 відносно того, що листі ПАТ «Креді [PERSON]» за № 13206/5373 від 06.09.2012 є вимогою до позичальника та поручителя відносно погашення простроченої заборгованості за кредитним договором № 4474/06-А від 14.12.2006, яка 04.10.2012 року відповідачем -2 повністю сплачена у розмірі 1013,50 доларів США. 14.04.2014 року рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області достроково стягнуто із [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ПАТ «Креді [PERSON]» заборгованість по кредитному договору № 4474/06 від 14.12.2006 року в розмірі 14601, 92 долара США, що складається із строкової заборгованості 11595, 87 доларів США, простроченої строкової заборгованості 1828, 98 доларів США, нарахованих відсотків 88, 57 доларів США, комісії 52, 64 долара США, прострочених відсотків 650, 54 долара США, простроченої комісії 385, 32 долара США, а також стягнути, солідарно, пеню у розмірі 733, 43 долара США. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14.04.2014 року встановлено, що [PERSON], як поручитель, згідно закону, ст.ст. 553-554 ЦК України несе солідарну відповідальність з відповідачем [PERSON] за борг по даному кредитному договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що у звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право вимоги дострокового стягнення в солідарному порядку з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, звернувшись 11.11.2013 року до суду та з цього приводу постановлено рішення, яке в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. У судовому засіданні відповідач 1 заявив про пропущення строку позовної давності позивачем на звернення з даним позовом до суду. У судовому засіданні позивач заявила, що лист вимога про одержання дострокове стягнення заборгованості датована 06.09.2012 роком; 30 денний строк для погашення заборгованості закінчився 06.10.2012 роком. Шестимісячний строк, з якого відповідач 1 повинен був звернутися до неї як до поручителя із вимогою вважає 07.03.2013 року. Ч.1 ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Як встановлено у судовому засіданні, позивач із даним позовом звернулася до суду 30.12.2015 року, а саме в межах строку позовної давності, оскільки такий строк необхідно обраховувати із 07.03.2013 року, тобто з часу коли позивач вважає договір поруки припиненим. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed