Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

3 грудня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Харківський приладобудівний завод ім.. Т.Г. Шевченка» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 33 155 грн. 36 коп., нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів , у зв'язку з порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди у розмірі 6000 грн.. 4 лютого 2013 року позивач надав заяву про уточнення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 14596 грн. 36 коп., компенсацію за затримку виплати заробітної плати у розмірі 4437 грн. 60 коп., компенсацію за час простою у розмірі 6136 грн. 33 коп.. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 25 грудня 1996 року працював на посаді монтажника радіоелектронної апаратури та приборів 5 розряду на ДП «Харківський приладобудівний завод ім.. Т.Г. Шевченка». 1 липня 2005 року переведено монтажником РЕА та П5 розряду до інструментального цеху №94. З 1 вересня 2005 року призначено бригадиром монтажником РЕА та П5 розряду у цех №94. 3 грудня 2012 року переведено монтажником РЕА та П 5 розряду в механічний цех 430 . 8 липня 2013 року його було звільнено за власним бажанням. На момент звільнення з ДП «ХПЗ ім.. Т.Г. Шевченка» у відповідача перед ним виник борг з заробітної плати з серпня 2010 року по липень 2013 року, який складає 33155 грн. 36 коп. . 6 грудня 2011 року йому було видано Посвідчення КТС ДП «ХПЗ ім.. Т.Г. Шевченка» №311 про стягнення на його користь заборгованості із заробітної плати на суму 29679 грн. . На даний момент заборгованість із заробітної плати складає 14596 грн. 36 коп.. Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові в день звільнення коштів , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сума середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні станом на 3 лютого 2014 року складає 4437 грн. 60 коп.. Відповідно до ст. 113 КЗпП - порядок оплати часу простою, а також при освоєнні нового виробництва. Час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду/окладу/. Відповідач надав довідку , в якій зазначив розрахунок сплати компенсації у цей період /липень 2013 - лютий 2014/ за повні робочі дні підприємства -48 днів, у відповідності до вимог ст. 113 КЗпП на інші 100 днів повинно бути накладено стягнення у розмірі 2/3 тарифної ставки встановленого окладу, а отже : 48 днів х 92,45 = 4437,60 грн. -до сплати за повні робочі дні за час затримки виплати заробітної плати. 100 днів /дні простою підприємства/ х 92,45 грн. х 2/3 тарифного окладу = 6163,33 грн. . Отже за період простою позивач просить стягнути 6136,33 грн.. Своїми незаконними діями і бездіяльністю відповідач обмежує його вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, перешкоджає вирішувати свої побутові і сімейні питання. Він був змушений після основної праці шукати ще підробітку. Не міг задовольнити власні потреби. Не міг проходити обстеження планові, не міг купувати їжу та речі першої необхідності. Він почував себе у скруті. Це дуже тиснуло на нього морально. Враховуючи тривалість , систематичність порушення його законних прав на отримання заробітної плати, що спричинило суттєві моральні страждання. Виходячи з принципу розумності і справедливості, позивач просить стягнути моральну шкоду у вищевказаній сумі. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримала уточнений позов та надала пояснення відповідні вищенаведеному. Представник відповідача позов визнала частково, не заперечувала проти стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 14596 грн. 36 коп. , компенсації за затримку розрахунку у розмірі 3929 грн. 12 коп.. Заперечувала проти стягнення на користь позивача компенсації за час простою у розмірі 6136 грн. 33 коп. та моральної шкоди у розмірі 6000 грн.. Суд, вислухав пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню , виходячи з наступного. Так, як встановлено судом, [PERSON] з 1996 року працював в ДП ХПЗ ім.Т.Г.Шевченко на різних посадах та був звільнений 8 липня 2013 року за власним бажанням.. Починаючи з серпня -місяця 2010 року роботодавець перестав виплачувати позивачеві заробітну плату, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по заробітній платі у розмірі 33155 грн. 36 коп. . Зазначені обставини знайшли своє підтвердження дослідженими судом письмовими доказами по справі: довідкою ДП ХПЗ ім.Т.Г.Шевченко від 17.10.2013 року про розмір заборгованості по заробітній платі, згідно якої роботодавець має перед [PERSON] борг по зарплатні за час з серпня 2010 року по липень 2013 року в загальній сумі 33155 грн. 36 коп., копією трудової книжки. 6 грудня 2011 року [PERSON] було видано Посвідчення КТС ДП «ХПЗ ім.. Т.Г. Шевченка» №311 про стягнення на його користь заборгованості із заробітної плати на суму 29679 грн. . На даний момент заборгованість із заробітної плати перед позивачем складає 14596 грн. 36 коп.. Згідно ст.115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Зважаючи ж на ту обставину, що відповідач по даній справі фактично не виплачував [PERSON] заробітну плату , що знайшло своє беззаперечне підтвердження в судовому засіданні, суд вважає вимоги позивачки щодо стягнення заборгованості по зарплатні за цей час такими, що ґрунтуються за Законі, а тому підлягаючими безумовному задоволенню. У відповідності до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Як з'ясовано судом, ніякого спору між [PERSON] і роботодавцем в особі відповідача по даній справі стосовно розміру розрахунку при звільненні позивача не було, але остаточний розрахунок з ним так і не був проведений в день його звільнення з роботи. Більш того, він не був проведений і до дня розгляду цієї справи судом. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином і вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня судового розгляду даної справи повністю відповідають вимогам чинного трудового законодавства України, а тому підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення компенсації за час простою у розмірі 6136,33 грн. та моральної шкоди у розмірі 6000 грн. то, такі не обґрунтовані та не підлягають задоволенню. Так, ухвалою господарського суду Харківської області від 5 серпня 2009 року по справі №Б-50/120-09 порушено провадження у справі про банкрутство ДП ХПЗ ім.. Т.Г. Шевченка. 6 листопада 2009 року ухвалою господарського суду Харківської області запроваджено процедуру санації ДП ХПЗ ім.. Т.Г. Шевченка. На підприємстві на підставі рішення адміністрації та профспілкового комітету на протязі з січня 2013 року по березень 2014 року встановлено не повний робочий час у вигляді неповного робочого тижня із графіком роботи : два робочих дні на тиждень - понеділок і вівторок. З 9 серпня 2013 року по 10 лютого 2014 року на ДП ХПЗ ім.. Т.Г. Шевченка простою не було, і час простою працівникам підприємства не оплачувався. Кількість фактично відпрацьованих робочих днів по графіку роботи підприємства станом на 10 лютого 2014 року складає 50 днів, за які зроблено розрахунок середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку [PERSON] згідно з довідкою від 7 лютого 2014 року №014-153 та на думку суду підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 6000 грн., то такі не підлягають задоволенню, оскільки відсутня вина підприємства щодо своєчасної виплати заробітної плати. Це пов'язано з тим, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 5 серпня 2009 року порушено провадження у справі про банкрутство ДП ХПЗ ім.. Шевченка. Цією ухвалою введено мораторій на задоволення вимог кредиторів , яким заборонено нарахування фінансових санкцій за невиконання грошових зобов'язань, тому заборгованість відповідач не мав можливості виплатити. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним покласти на відповідача судові витрати по даній справі у вигляді судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного і

Outcome: partial