Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

9 серпня 2019 р. заявниця, діючи на підставі закону в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті батька дитини. Заява мотивована тим, що заявниця перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого має сина [PERSON] . Рішенням суду від 12 липня 2012 р. шлюб між батьками дитини розірвано, рішенням суду від 19 вересня 2017 р. [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо сина. [INFO] . [PERSON] , знаходячись в м. Керчі, АР Крим, помер. Після смерті батька її син є спадкоємцем першої черги, однак заявниця не має можливості оформити свідоцтво про його смерть, оскільки документи, видані на тимчасово окупованій території, не мають юридичної сили в України. З наведених підстав заявниця просить суд встановити факт смерті [PERSON] для реєстрації цього факту в органі РАЦС. Ухвалою судді від 12 серпня 2019 р. відкрито провадження по справі, призначено судовий розгляд справи, сторонам надано строк для подачі заяв по суті. Заявниця в судове засідання не з`явилась, надавши заяві про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи - Комунарського районного в м. Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання не з`явився, відзив на заяву не надав, в зв`язку з чим відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі ст. 293 ч.2 п.5 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно зі ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. За змістом ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Наданими заявницею документами встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у м. Свердловську, Російська Федерація. (а.с. 8) 24 липня 2004 р. у відділі реєстрації актів цивільного стану Керченського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим зареєстровано шлюб [PERSON] з [PERSON] ; після реєстрації шлюбу заявниця змінила прізвище на [PERSON]. (а.с. 8) Згідно копії свідоцтва про нароження, виданого 20 лютого 2018 р. Олександрівським районним у місті Запоріжжі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . (а.с. 14) Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 липня 2012 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с. 9) 4 січня 2018 р. у Комунарському районному у місті Запоріжжі відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області зареєстровано шлюб [PERSON] з [PERSON] ; після реєстрації шлюбу заявниця змінила прізвище на [PERSON]. (а.с. 17) [PERSON] з [PERSON] ; після реєстрації шлюбу заявниця змінила прізвище на [PERSON]. (а.с. 8) Згідно лікарського свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19 лютого 2019 р. Керченським відділенням ГБУЗ РК «КРБ СМЕ», РФ, Крим, [PERSON] помер [INFO] у місті Керч, РФ, Крим; причина смерті: травматичний набряк головного мозку (а.с. 24) У відповідності зі ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті; державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Згідно зі ст. 17 ч.1 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства Юстиції України 18 жовтня 2010 р. № 52/5 (з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. В судовому засіданні встановлено, що надана заявницею довідка про причину смерті від 19 лютого 2019 р. видана закладом, що знаходиться на окупованій території, не відповідає затвердженій в установленому законодавством порядку формі. Оцінюючи вказану довідку, видану установою, що розташована на тимчасово окупованій території, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]». Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки») в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] дійсно помер [INFO] у місті Керчі, АР Крим, суд вважає за необхідне встановити факт його смерті в судовому порядку.

Outcome: approved