Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

29.07.2021 заявник звернувся до суду, в порядку окремого провадження, з вимогами встановлення факту припинення трудових відносин з ПАТ «Балаклавське рудоуправління ім. Горького» з 25.02.2021. В обґрунтування заяви навів, що 08.02.2012 був прийнятий на роботу начальником залізничного цеху ПАТ «Балаклавське рудоуправління ім.Горького». Після російської окупації АРК заявник продовжив працювати на вказаній посаді. 25.02.2021 звільнений у зв`язку з неодноразовим порушенням трудових обов`язків без поважних причин, на підставі п.5 ч.1 ст.81 Трудового кодексу РФ. Після фактичного припинення трудових відносин, заявник повернувся до м.Маріуполя за своїм постійним місцем мешкання. Звернувшись до Маріупольського міського центру зайнятості з метою отримання статусу «безробітного», отримав роз`яснення за яким запис про звільнення з останнього місця роботи у трудовій книжці зроблено не відповідно до національного законодавства, що перешкоджає набуттю статусу безробітного. У зв`язку з чим просить встановити факт припинення трудових відносин з ПАТ «Балаклавське Рудоуправління ім. Горького» з 25.02.2021, у порядку окремого провадження. Представник заявника у судове засідання не з`явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Заінтересована особа Маріупольській міський Центр зайнятості у судове засідання свого представника не направили. Суд, вивчивши обґрунтованість заявлених вимог у порядку окремого провадження, приходить до наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України). Нормою п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає у порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Зі змісту ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України вбачається, що суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. У судовому порядку підлягають встановленню факти: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ч. 1 ст. 315 ЦПК України). У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Отже, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Суд вважає, що у задоволенні вимоги заяви про встановлення факту припинення трудових відносин слід відмовити з таких підстав. Підставами припинення трудового договору є такі обставини, які визначаються законом як юридичні факти для припинення трудового договору. Трудове законодавство України передбачає єдині загальні підстави припинення трудового договору (ст. 36 КЗпП України). Для деяких категорій працівників у законодавстві встановлені додаткові підстави для припинення трудового договору (ст. 41 КЗпП України, інші законодавчі акти). При звільненні працівника в трудову книжку повинні вноситися записи про причини (підстави) звільнення відповідно до формулювання їх у законодавстві і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Всі підстави припинення трудового договору можна класифікувати в залежності від двох критеріїв: 1) виду юридичного факту, який є причиною припинення; 2) волевиявлення яких саме суб`єктів спричинило припинення трудового договору. За першим критерієм розрізняється припинення трудового договору в зв`язку з певними подіями (закінчення строку договору, смерть працівника), а за другим - у зв`язку з певними юридичними діями: - взаємне волевиявлення сторін; - ініціатива працівника; - ініціатива власника або уповноваженого ним органу; - ініціатива третіх осіб, які не є стороною трудового договору; - порушення правил прийому на роботу. Отже, припинення трудових відносин має виражатись у певній юридичній формі. Таким чином, факт існування між заявником та роботодавцем трудових правовідносин обумовлює існування спору про право продовження трудового договору чи його розірвання. Тобто припинення трудового договору має певні правові наслідки як для заявника, так і для роботодавця, зокрема в частині проведення з працівником усіх необхідних розрахунків. Актуальним питанням залишається час припинення трудових відносин з ПАТ «Балаклавське Рудоуправління ім.Горького», оскільки вимоги заявника не узгоджуються із загально відомими фактами окупації АРК, та втрати контролю державної влади України на цій території, що виключає оподаткування роботодавця та сплату ним обов`язкових платежів до бюджету України за найманих працівників. Враховуючи, що заявник після окупації продовжив працювати на підприємстві на займаній посаді, то враховуючи вірогідну перереєстрацію підприємства за законами РФ, трудові відносини з ПАТ «Балаклавське Рудоуправління ім.Горького» припинились з вказаного часу, та продовжились вже з іншим підприємством, за тим же місцем роботи. Час припинення сплати відрахувань роботодавцем за працівника до Пенсійного фонду України та фактичне припинення роботи ПАТ «Балаклавське Рудоуправління ім.Горького», як підприємства зареєстрованого в Україні, підлягає встановленню в судовому засіданні в межах позовного провадження. Оскільки існує спір щодо припинення таких правовідносин (підстав припинення трудових відносин, часу, з якого вони припинились). Наведені обставини виключають можливість розгляду даної заяви в порядку окремого провадження. Таким чином, чинне законодавство України не передбачає можливість припинення трудових відносин з працівником шляхом встановлення судом відповідного факту, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні поданої заяви.

Outcome: dismissed