Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

30.04.2013 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (Далі Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.12.2006 р. в розмірі 35545,97 грн. 13.07.2017 р. дану позовну заяву було уточнено та позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом за договором від 22.12.2006 р. нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 27.03.2008 р. по 27.03.2013 р. у розмірі 18979,91 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач вказує, що згідно кредитного договору №KRHTRX09750170 від 22.12.2006 р. Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 3151,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення по 22.12.2007. Відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом не виконав, має заборгованість перед позивачем по відсоткам за період з 27.03.2008 р. по 27.03.2013 р. у розмірі 18979,91 грн. Вказану суму заборгованості, а також судовий збір в сумі 355,46 грн. позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь. Представник позивача Дробот В.В. в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала через сплив строку позовної давності, який просить застосувати, надала письмові заперечення в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує, що останнє погашення кредиту відбулося 22.01.2007 р. а Банк до суду звернувся 30.04.2013 р. з пропуском трирічного строку звернення до суду. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.12.2006 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №KRHTRX09750170, згідно якого відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 3151,50 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення по 22.12.2007, погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, за який приймається період з «21» по «26» число кожного місяця. (а.с.4-15). Відповідач свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом не виконав, має заборгованість перед позивачем по відсоткам за період з 27.03.2008 р. по 27.03.2013 р. у розмірі 18979,91 грн. (а.с.81-83). Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.611, 612 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Представником відповідача [PERSON] заявлено письмове клопотання про застосування строку позовної давності (а.с.91). Згідно з пунктом 2.4.5.8 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка», які додані до позовної заяви, позовна давність для вимог про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафу встановлюється в додаткових положеннях Умов і правил. За пунктом 1.7.31 цих Умов, позовна давність для вимог про повернення кредиту, оплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафу, витрат банку за розділами 2.1-2.5, 2.5.1, 2.5.2, 2.16, 3.1, 3.17 Умов і правил установлена тривалістю у 50 років. В тексті уточненої позовної заяви позивач посилається на п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, згідно якого сторони дійшли згоди, що термін позовної давності по вимогам щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с.77). Але позивачем не надано суду жодних підтверджень щодо підписання сторонами Умов в яких установлено позовну давність тривалістю у 5 років, а надані в якості доказу Умови взагалі не містять п.5.5 (а.с.6-15). Разом з тим у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15) міститься висновок про те, що Умови, в яких установлено позовну давність тривалістю у 5 років, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.259 ЦК України, позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, як видно з розрахунку заборгованості відповідача [PERSON], датою останнього платежу є 22.01.2007 (а.с.3, 81-83), тобто згідно з умовами зазначеними в заяві позичальника №KRHTRX09750170 від 22.12.2006, наступною граничною датою виконання зобов'язання [PERSON] мала б бути 26.02.2007, а тому з 27.02.2007 вже почався перебіг позовної давності. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду лише 30.04.2013, жодних доказів про укладення та підписання угоди з відповідачем про збільшення позовної давності не надав, ним було пропущено встановлений законом трирічний строк загальної позовної давності, а представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, тому суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити. На підставі ст.ст.253, 257, 261, 266, 267, 526, 527, 530, 611, 612 ЦК України, ст.ст.12, 13, 133, 247, 263, 265, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed