Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

30.11.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» про поновлення на роботі на посаді контролера команди охорони Загону загальної охорони Служби загальної охорони та режиму Миколаївської філії ДП «Адміністрація морських портів України» та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову зазначив, що працював в Миколаївській філії ДП «Адміністрація морських портів України» та наказом начальника адміністрації №533/о від 01.11.2017 року звільнений з посади контролера команди охорони Загону загальної охорони Служби загальної охорони та режиму за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, за скороченням штату. При цьому, він є членом профспілки працівників морського транспорту Миколаївського морського торговельного порту, але профспілка відмовила відповідачу у наданні згоди на його звільнення. В порушення п.4.1.1 Колективного договору та ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», відповідач листом не своєчасно, менше ніж за три місяця, повідомив профспілку про причини наступних звільнень у звязку зі скороченням штату, при цьому не зазначив інформацію щодо обєктивних причин звільнення працівників, строки проведення звільнення, заходи, які спрямовані на працевлаштування працівників, а також не виконав обовязків щодо проведення консультацій з профспілками. Крім того, ч.1 ст. 40 КЗпП передбачає звільнення у випадку змін в організації виробництва і праці, але такі зміни не відбулись та не могли відбутися. Так, між відповідачем та ТОВ «Охоронна компанія «[PERSON] безпека» було укладено договір про надання послуг з охорони з 12.12.2017 року, проте відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про морські порти України» передбачено обовязкове створення та забезпечення функціонування АМПУ загонів охорони морського порту та відповідне питання знаходиться за межами розсуду роботодавця, а тому сторонні організації не наділені чинним законодавством правами загону охорони морського порту, а тому можуть здійснювати лише допоміжні функції із забезпечення режиму порту, при цьому згідно Постанови КМУ №937 від 11.11.2015 року охорона майна ДП «АМПУ» може здійснюватися на договірних засадах виключно органами поліції охорони. При звільненні порушено ст. 49 КЗпП України, оскільки йому не було запропоновано всі наявні вакантні посади в ДП «АМПУ», яке складається з центрального офісу у м. Києві, головного представництва у м. Одесі та ще 13 філій морських портів України, які зявилися на підприємстві з моменту повідомлення про звільнення та по день звільнення, також порушено ст. 42 КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі, оскільки він є учасником АТО. Посилаючись на порушення позивачем вимог трудового законодавства та Колективного договору на 2013-2018 роки, а саме: - п.4.1.1 Колективного договору, ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» щодо попереднього повідомлення профспілки про майбутнє звільнення працівників; - відсутність обєктивних причин для неминучих звільнень; - порушення ч.2 ст.40, с. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника; - ч.1 ст. 43 КЗпП України в частині звільнення за наявності обґрунтованої відмови профспілки; - ст. 42 КЗпП України щодо порушення переважного права на залишення на роботі, позивач просив суд поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. \~ \~ \~ \~Ухвалами суду від 04.12.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі та від 19.01.2018 року призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.03.2018 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що обовязок інформування профспілки з питань скорочення чисельності або штату працівників, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення, покладений на роботодавця лише у випадку ліквідації, реорганізації підприємств, зміни форм власності або часткового зупинення виробництв, а тому відповідач не зобовязаний був інформувати профспілки про інші зміни в організації виробництва і праці, оскільки у даному випадку мова йде про структурні зміни, що тягнуть скорочення чисельності чи штату працівників. Твердження позивача про відсутність у відповідача змін в організації виробництва і праці та фіктивність скорочення штату, відповідач вважає необґрунтованими, оскільки Адміністрацією Миколаївського морського порту було видано наказ №849 від 28.08.2017 року «Про внесення змін до штатного розпису», яким з 01.11.2017 року скорочено 34 одиниці контролерів, в тому числі і посаду яку обіймав позивач, а право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис не потребує доведення, оскільки прямо передбачене ч.3 ст. 64 ГК України. Щодо отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, то відповідач вважає, що правомірно звільнив позивача, скористувавшись своїм правом, оскільки витяг з протоколу засідання президії профкому №3/70 від 19.10.2017 року не містить обґрунтування порушення прав позивача. Крім того, відповідач зазначає, що при розірванні трудового договору з позивачем за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, було дотримано вимоги законодавства про працю, оскільки позивача було за 2 місяці (30.08.2017 року) попереджено про наступне вивільнення з 01.11.2017 року, запропоновано всі наявні вакантні посади, від яких позивач письмово відмовився. Представник позивача надав до суду письмову відповідь на відзив відповідача в якій зазначив, що лист відповідача на імя голови профспілки від 10.07.2017 року не містить обовязкових відомостей, визначених законом та Колективним договором, а тому не є повідомленням у розумінні ст. 22 Закону про профспілки та п. 4.1.1 Колективного договору; долучені відповідачем до матеріалів справи докази свідчать, що на момент попередження позивача про наступне вивільнення та на день звільнення роботодавець не повідомляв позивача про всі наявні вакансії у всіх філіях ДП «АМПУ», тобто порушив вимоги ч.3 ст. 49-2 КЗпП, що є підставою для поновлення працівника на роботі, а рішення профкому містить обґрунтування відмови в наданні згоди на звільнення, тому відповідач не набув права звільнення працівника в розумінні ч. 7 ст. 43 КЗпП. Представник відповідача надала до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначила, що згідно ст. 64 ГК України власник на свій розсуд має право формувати штат та структуру підприємства, змінити чисельність працівників певного фаху і кваліфікації, та чисельність одних посад зменшити, здійснити звільнення працівників, що не забороняє одночасно прийнявши рішення про працевлаштування працівників іншого фаху і кваліфікації, змінити чисельність інших посад. Окрім цього, первинним профспілковим організаціям надавалась інформація про скорочення штату працівників (листи від 20.07.2017 року за вих. №18-11/4378 та №18-11/4377). Отримавши вказану інформацію про скорочення штату працівників, профспілкові організації не повідомляли про порушення термінів її подання, а також не зверталися з пропозиціями проведення спільних консультацій щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або помякшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Таким чином твердження позивача про те, що відповідач не виконав обовязок щодо проведення консультацій з профспілковими організаціями про заходи щодо запобігання звільнення чи зведення їх кількості до мінімуму або помякшення несприятливих наслідків звільнень є безпідставним, оскільки відповідачем не порушувалися вимоги ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Окрім цього, відповідач вважає, що витяг з протоколу засідання президії профкому від 19.10.2017 року за №3/70 не містить обґрунтування порушення прав позивача, а відповідачем було дотримано вимоги законодавства про працю щодо порядку вивільнення працівника, а тому Адміністрація правомірно звільнила позивача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та викладені у відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 17 червня 2013 року сторони перебували у трудових правовідносинах. Відповідно до наказу від 13.06.2013 року №8/о у звязку з реорганізацією державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства «Адміністрація морських портів України» за переведенням з ДП «Миколаївський морський торговельний порт» зі збереженням істотних умов праці та збереження соціальних гарантій, передбачених Колективним договором ДП «ММТП» [PERSON] з 17.06.2013 року прийнято на посаду слюсаря з ремонту рухомого складу 5 розряду дільниці локомотивного господарства. Наказом від 12.03.2014 р. №56/о [PERSON] з 13.03.2014 року передано на посаду стрільця стрілкової команди ВОХОР. Наказом від 21.03.2014 року №65/0 [PERSON] переміщено з 21.03.2014 року на посаду стрільця стрілкової команди загону загальної охорони служби морської безпеки. Наказом від 15.04.2016 р. №105/о [PERSON] переміщено з 15.04.2016 року на посаду контролера команди охорони загону загальної охорони служби морської безпеки. Наказом від 23.08.2016 року №279/о [PERSON] переміщено з 23.08.2016 року на посаду контролера команди охорони загону загальної охорони служби загальної охорони та режиму. З метою приведення штатного розпису у відповідність до виробничих потреб,

Outcome: approved