Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

31 травня 2021 року до Шишацького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Миргородської районної державної адміністрації Полтавської області, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] та встановлення судом способу для реалізації ним відповідних батьківських прав. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що відповідач після розірвання шлюбу перешкоджає позивачу брати участь у спілкуванні та у вихованні їх спільного сина [PERSON] , фактично не допускаючи батька до дитини, яка проживає разом з матір`ю. Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 01 червня 2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, а тому у справі призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 30 червня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 02 липня 2021 року проведено заміну третьої особи зі Служби у справах дітей Миргородської РДА на Виконавчий комітет Миргородської міської ради. Залученій третій особі судом доручено подати висновок про визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною та у її вихованні. Будучи належним чином повідомленими судом про час та місце розгляду справи, її учасники в судове засідання не звились. Позивач надав заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність. Позовні вимоги підтримав. Судові витрати просив покласти на нього. Заперечень проти винесення заочного рішення не висловлював. Відповідач про причини неявки суд не повідомила. Заяв та клопотань, в тому числі відзиву на позовну заяву, від неї до суду не надходило. В зв`язку з цим, суд відповідно до норм ст. 280 ЦПК України розглядає справу у заочному порядку та ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. В період з 08 грудня 2018 року по 27 травня 2021 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі між собою. Шлюб розірвано за позовом [PERSON] рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 26 квітня 2021 року, яке 27 травня 2021 року набрало законної сили (а.с.15). Сторони мають спільного народженого в шлюбі сина [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з матір`ю, що сторонами не заперечується. Позивач [PERSON] проходить службу в органах Національної поліції, за місцем служби характеризується виключно позитивно (а.с.14). Згідно доводів позовної заяви, які відповідачем не спростовані, після розірвання шлюбу між сторонами, мати дитини [PERSON] перешкоджає позивачу у його праві вільного спілкування з сином та участі у його вихованні, фактично не допускаючи батька до дитини. Згідно наданого виконавчим комітетом Миргородської міської ради висновку про визначення участі батька у вихованні дитини та порядку побачень з нею від 10 серпня 2021 року № 3181/01-35 [PERSON] проживає разом з матір`ю та її батьками за адресою: [ADDRESS] . Батьки дитини надали комісії з захисту прав дитини Миргородської міської ради спільну заяву щодо графіка спілкування батька з сином: щосуботи з 10-00 год. до 18-00 год. у вигляді прогулянок на території м. Миргорода. Саме такий графік і запропонований суду у висновку органу опіки та піклування. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Зважаючи на те, що судом встановлено наявність між сторонами у справі відносини, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дитиною, а відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з сином, який проживає з матір`ю, суд вважає, що права позивача підлягають захисту шляхом визначення судом графіку його періодичних зустрічей з сином, сформованого, як з урахуванням прав та бажання батька брати участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, так і з врахуванням віку, статі та інтересів дитини. Зважаючи на те, що сторони у справі у подані ними органу опіки та піклування Миргородської міської ради спільній заяві самостійно узгодили графік спілкування батька з дитиною: щосуботи з 10-00 год. до 18-00 год., суд вважає необхідним встановити його у судовому рішенні. Разом з тим, суд вважає, що спілкування батька з дитиною не повинно обмежуватись лише спільними прогулянками на території м. Миргород, у якому позивач не зареєстрований, а повинно передбачати можливість і інших видів спільного відпочинку, в тому числі безперешкодного відвідування дитиною місця проживання батька. Також належним способом участь батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні суд вважає запропонований позивачем спільний семиденний літній відпочинок. Тому суд також вважає необхідним передбачити його наявність у своєму рішенні, але з завчасним погодженням з матір`ю дитини дат такого відпочинку та його місця (місць). При цьому, з огляду на обов`язковість судового рішення, суд вважає, що встановлений ним графік участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею є належним та достатнім способом захисту прав позивача, а тому не вбачає підстав задовольнити вимоги про зобов`язання відповідача не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином, а отже у задоволені повних вимог в цій частині необхідно відмовити. Документально підтверджені судові витрати у справі становлять 908 грн. сплаченого позивачем судового збору, який позивач просить покласти на нього (а.с.1). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial