Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

31.07.2015 року ПАТ «БМ БАНК» звернулось в суд із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначає, що 19.05.2008 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 4/77/190508, за умовами якого остання отримала на умовах поворотності та платності грошові кошти у розмірі 25000 дол. США, під 9,99 % річних строком до 18.05.2015 року на придбання автомобіля. У строки визначені договором, позичальник частини свого боргу не повернула, а станом на 22.07.2015 року заборгованість [PERSON] перед банком становить 4088,82 дол.США. В якості забезпечення виконання зобовязання позичальником взятих на себе зобовязань за кредитним договором, між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 4/77/190508/1 від 19.05.2008 року. Просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на свою користь суму заборгованості, що виникла станом на 22.07.2015 року по кредитному договору № 4/77/190508 від 19.05.2008 року в розмірі 4088,82 дол.США, стягнути із відповідачів судові витрати в розмірі 900,42 грн. 13.11.2015 року відповідач [PERSON] звернулась до суду зі зустрічним позовом до ПАТ «БМ БАНК» про визнання недійсним кредитного договору та вказує, їй не були надані в письмові формі повна інформація про умови кредитування, яка надається перед укладенням кредитного договору; договором передбачено непропорційно великий розмір компенсації (відповідальності) встановлений для позичальника, аналогічної умови не зазначено про відповідальність банку перед позичальником; вважає умови кредитного договору про оформлення страхування майна КАСКО та ОСЦВ саме в СК «Княжа» дискримінаційною; порядок перерахування грошових коштів є несправедливим, оскільки наслідком його виконання є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача; договір містить положення, які значно погіршили положення позичальника, так як договором передбачено сплату кредиту у іноземній валюті, а протягом 2008-2015 рр. позичальник не міг здійснювати розрахунки в іноземній валюті для забезпечення власних поточних господарських потреб. Просить визнати недійсним кредитний договір № 4/77/190508 від 19.05.2008 року, у задоволенні первісного позову відмовити, стягнути із банку на її користь суму сплаченого судового збору в сумі 487,20 грн. Представник позивача за первісним позовом ПАТ «БМ БАНК» - [PERSON] у судове засідання не зявилася, подала на адресу суду заяву, якою просила розгляд справи проводити у її відсутності, вимоги за первісним позовом підтримала, просила їх задовольнити, щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, хоча повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши та оцінивши подані докази, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі й сплата неустойки. Судом встановлено, що 19 травня 2008 року між ТзОВ «БМ Банк» (правонаступником якого є позивач ПАТ «БМ Банк») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 4/77/190508 (далі кредитний договір), за умовами якого позичальник отримала в кредит 25000 дол.США, із відсотковою ставкою за користування кредитними коштами 9,99 % на придбання автомобіля, строком повернення 18.05.2015 року (а.с.5-10). В забезпечення виконання зобовязань за вищевказаним договором, між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки № 4/77/190508/1 від 19.05.2008 року за умовами якого, відповідач [PERSON] поручився за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязань за вищевказаним договором (а.с.24). Як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] не належним чином виконувала свої зобовязання за вищевказаним кредитним договором, а станом на 22.07.2015 року заборгованість за договором складає 4088,82 дол.США, що за курсом НБУ еквівалентно 90041,79 грн., з них : по тілу кредиту 3243,33 дол.США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 22.07.2015 року 71422,87 грн., заборгованість по строковим відсоткам 19,80 дол.США, що за курсом НБУ еквівалентно 436,02 грн., заборгованість по простроченим відсоткам 3,54 дол.США, що за курсом НБУ еквівалентно 77,96 грн., пеня за період з 19.05.2008 року по 21.07.2015 року в розмірі 18104,94 грн. (а.с.42-44). Вказана заборгованість відповідачами не спростована, доказів належного виконання зобовязань суду надано не було. За вимогами ч. 1 ст. 533 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Положеннями ч. ч. 1, 2\~ст. 554 ЦК України\~визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини). За наведених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачі не виконали взяті на себе зобов'язання, а тому з останніх в солідарному порядку слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 4/77/190508 від 19.05.2008 року. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON], суд зазначає наступне. Так, частиною 1 «Базові умови кредитування,визначення термінів» кредитного договору, визначено сукупну вартість по кредиту, п. 1.13. частини 2 кредитного договору визначено, що підписанням даного договору позичальник підтверджує факт ознайомлення з тарифами банку, що є невідємною частиною даного договору (Додаток №2 та Додаток № 3) (а.с.7, 13-18). На кожному із вказаних документів присутній підпис відповідача, що стверджує факт її ознайомлення із умовами кредитування, які останній запропонував позивач. Відповідно до ст.ст.\~10,\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. У силу\~ст. 6 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким чином, з умов укладеного договору вбачається, що [PERSON] ознайомлена з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та отримала від банку інформацію згідно із вимогами законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначене також підтверджується, його особистим підписом на кожній сторінці оспорюваного договору. Крім того, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] отримав кошти за кредитним договором та частково сплачував передбачені договором платежі, тобто погодилася з його умовами, не скористалася правом відкликання згоди на укладення договору та не заперечувала проти надання відповідної суми кредиту. Зазначеним спростовуються доводи [PERSON] про порушення банком його прав споживача при укладенні спірного договору. В той же час, відповідно до ч. 3\~ст. 533 ЦК України\~використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно\~ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»\~встановлено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного кредитування. Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. За відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно вимог ст. 5 Декрету - є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку. \~При цьому з матеріалів справи вбачається, що 03 лютого 2006 року ТзОВ «БМ Банк» отримало банківську ліцензію №223 на право здійснювати банківські операції, а 23 травня 2007 року - дозвіл на здійснення валютних операцій з додатком до дозволу. Враховуючи, що [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству України, які б зумовили визнання договору кредиту недійсним, суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати по 450,21 грн. з кожного.

Outcome: approved