Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

30.05.2018 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди, в якому позивач просить: стягнути з відповідача грошову суму 190987 гривень 08 коп. в рахунок відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; стягнути грошову суму 10000 (десять тисяч) гривень 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з [PERSON] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) грошову суму 10000 (десять тисяч) гривень 00 коп. понесених витрат на професійну правничу допомогу; стягнути суму сплаченого мною судового збору. Позивач мотивує свої вимоги тим, що 23.03.2018 року [PERSON] о 20:00 годині, керуючи автомобілем Hyundai Tucson, державний знак [NUMBER] , рухаючись по вул. Чубаївська, біля буд.27 в м. Одесі, в порушення вимог п.п.11.3, 11.4 Правил дорожнього руху, не врахувала дорожньої обстановки, на слизькій ділянці дороги, не справилася з керуванням, здійснила виїзд на смугу зустрічного руху, в результаті чого скоїла зіткнення з автомобілем Toyota Land Cruiser 200, державний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку по своїй смузі. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Toyota Land Cruiser 200, державний знак [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень. Внаслідок чого позивачеві було завдано матеріальних збитків на суму 190987 (сто дев`яносто тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 08 коп., що підтверджується звітом №0517-03-18 від 30.03.2018 року, проведеним суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] На дату скоєння ДТП власник автомобілю Hyundai Tucson, державний знак [NUMBER] , не застрахував свою цивільну відповідальність. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 23.04.2018 року у справі №520/3865/18, що набрала законної сили 04.05.2018 року, відповідача було визнано винною у порушенні п.п.11.3, 11.4 Правил дорожнього руху, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та піддано адміністративному стягненню в вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 340 (триста сорок) грн. 24.03.2018 року відповідач власноруч склала та підписала розписку, в якої обіцяла позивачеві повністю відновити його автомобіль за свій рахунок. Однак на дату звернення до суду понесені позивачем в результаті ДТП збитки не відшкодовано. Крім того, позивач посилається на те, що в результаті вказаної ДТП йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 10000 грн. Також, позивач зазначає, що ним були понесені витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 10000 грн., які він просить стягнути з відповідача та стягнути судовий збір, сплачений ним при подачі позову. Провадження у справі відкрито 04 липня 2018 року та встановлено загальний порядок розгляду даної справи. Відповідачем відзив на позов не подавався. 12 листопада 2018 року судом закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з?явився, подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з?явилась, про час, дату і місце судового засідання сповіщалась за місцем своєї реєстрації, будь-яких заяв чи клопотань суду не надала. Суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, 23.03.2018 року [PERSON] о 20:00 годині, керуючи автомобілем Hyundai Tucson, державний знак [NUMBER] , рухаючись по вул. Чубаївська, біля буд.27 в м. Одесі, в порушення вимог п.п.11.3, 11.4 Правил дорожнього руху, не врахувала дорожньої обстановки, на слизькій ділянці дороги, не справилася з керуванням, здійснила виїзд на смугу зустрічного руху, в результаті чого скоїла зіткнення з автомобілем Toyota Land Cruiser 200, державний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку по своїй смузі. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Toyota Land Cruiser 200, державний знак [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень, а позивачеві було завдано матеріальних збитків на суму 190987 (сто дев`яносто тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 08 коп., що підтверджується звітом №0517-03-18 від 30.03.2018 року, проведеним суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] На дату скоєння ДТП власник автомобілю Hyundai Tucson, державний знак [NUMBER] , не застрахував свою цивільну відповідальність. 24.03.2018 року відповідач власноруч склала та підписала розписку, в якої обіцяла позивачеві повністю відновити його автомобіль за свій рахунок. Однак до теперішнього часу понесені позивачем в результаті ДТП збитки не відшкодовано. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 23.04.2018 року у справі №520/3865/18, що набрала законної сили 04.05.2018 року, відповідача було визнано винною у порушенні п.п.11.3, 11.4 Правил дорожнього руху, у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та піддано адміністративному стягненню в вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 340 (триста сорок) грн. В ч.1 ст. 1187 ЦК України зазначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно вимог ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Верховний суд України в ухвалі від 27.10.2010 року по справі № 6-30038св09, посилається на вищезазначені статті ЦК України, а також на п.2 Постанови Пленуму ВСУ від 27,03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), згідно якого шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Судом встановлено, що за обставинами вказаної ДТП, яка сталась 23.03.2018 року, не доведено, що ця ДТП сталась внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а отже відповідати за завдану внаслідок ДТП шкоду, має особа, яка заподіяла шкоду, а саме, відповідач, як водій автомобіля Hyundai Tucson, державний знак [NUMBER] . Сума матеріальних збитків, спричинених ДТП визначена експертом в розмірі 190987 (сто дев`яносто тисяч дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 08 коп., будь-яких інших розрахунків вартості збитків суду не надано, а тому суд доходить висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 190987 гривень 08 коп. відшкодування матеріальних збитків. Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно п.3 Постанови № 4 від 31.03.1995 року Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п.5 Постанови № 4 від 31.03.1995 року Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем в своєму позові обґрунтував спричинення йому моральної шкоди, розмір якої суд, оцінивши всі обставини спричинення позивачеві втрат немайнового характеру, оцінює в 2000 гривень, які стягує на користь позивача з відповідача. Крім того, суду не надано доказів щодо понесення позивачем витрат в сумі 10000 грн. на оплату професійної правничої допомоги, а отже суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто суму судового збору, яка складає 1762,00 грн.

Outcome: partial