Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

30\~травня 2018\~року [PERSON]\~звернувся до\~суду з\~позовом у\~якому просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на будівлю зерноскладу за адресою: вул. Шкільна, 2, смт. Зарічне, Рівненська область. На обґрунтування своїх вимог вказує про те, що 22 липня 2005 року в рахунок заробітної плати він отримав від СВК «Перемога» будівлю зерноскладу, що на вул. Шкільній, 2 в смт. Зарічне Рівненської області, якою по даний час відкрито, безперервно володіє, ремонтує її, сплачує за електроенергію. 21 грудня 2012 року СВК «Перемога», як юридичну особу припинено, а тому оформити правовстановлюючі документи є неможливим. Вважає, що набув права власності на вказане нерухоме майно за набувальною давністю. З вказаних підстав просить позов задовольнити, залишивши судові витрати за позивачем. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] предявлений позов підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві. Просив позов задовольнити. Зарічненська селищна рада Зарічненського району Рівненської області явку повноважного представника для участі в судовому засіданні не забезпечила. Згідно письмової заяви від 20 червня 2018 року № 481 не заперечує проти позовних вимог та просить здійснювати розгляд справи без участі представника селищної ради. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, заслухавши свідків, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 22 липня 2005 року Сільськогосподарський виробничий кооператив «Перемога» в рахунок заробітної плати в розмірі 3 500,00 грн. передав [PERSON] будівлю зерноскладу розміром 25х12х3,5, що на вул. Шкільній, 2 в смт. Зарічне Рівненської області, у підтвердження чого надану накладну № 4 від 22 липня 2005 року. Рішенням виконавчого комітету Зарічненської селищної ради Рівненської області від 30 січня 2007 року № 15 «Про присвоєння поштової адреси та зміну назви вулиць, номерів будинків» присвоєно поштову адресу зерновому складу, який належить [PERSON] згідно накладної № 4, смт. Зарічне, вул. Шкільна, 2. 07 лютого 2007 року Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на виробничий будинок будівлі зерноскладу № 2 на вул. Шкільна в смт Зарічне Рівненської області. За технічним паспортом власником будівлі зерноскладу зазначений позивач [PERSON] За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань СВК «Перемога» припинений 21 грудня 2012 року, номер запису 15951110005000367. З досліджених в ході судового розгляду копій договорів про користування електричною енергією від 19 червня 2008 року, 08 травня 2018 року, укладених між [PERSON] та ПрАТ «Рівнеобленерго» (попередник ЗАТ «Ей-і-Ес Рівнеенерго») видно, що позивачем укладено договори на постачання електричної енергії до будівлі, що на вул. Шкільній, 2 в смт. Зарічне Рівненської області. Свідок [PERSON] допитана у судовому засіданні показала, що у 2005-2007 роках працювала у СВК Перемога бухгалтером. У цей час існувала заборгованість цього підприємтства по заробітній платі працівникам, зокрема існувала заборгованість по заробітній платі перед позивачем у зв'язку з чим було прийнято рішення про передачу для [PERSON] будівлі зерноскладу, після чого він відкрито безперервно володіє нею до цього часу. Свідок [PERSON], який у 2005 2007 рр. працював керівником СВК Перемога у судовому засіданні підтвердив, що у 2007 році у рахунок заборгованості по заробітній платі [PERSON] було передано будівлю зерноскладу, якою останній безперервно володіє по цей день. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, зокрема, в ст. 1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997року №475/97-ВР), яка є складовою правової системи України, відповідно до ст. 9 Конституції України. У відповідності до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Так, ст. 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). У постанові судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 30 січня 2013 року у справі №6-168цс12 зроблено висновок, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою майна як обєкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомірність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може виникнути з сукупності певних юридичних фактів: законності обєкту володіння, добросовісності володіння, відкритості володіння, давності володіння та його безперервності (тобто строку володіння), які повинен довести позивач. Відповідно до ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Для визнання володільця добросовісним вважається достатнім, щоб він не набув майно злочинним (шахрайським) шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі. Особу слід вважати добросовісною у тому випадку, коли вона діє без умислу причинити шкоду іншій особі, а також не допускає легковажності або самонадійності чи необережності по відношенню до можливого завдання шкоди. У ч. 3 ст. 397 ЦК України встановлено презумпцію правомірності фактичного володіння майном, тобто, якщо не доведено іншого, фактичне володіння має визнаватися правомірним. Правомірне фактичне володіння є достатньою підставою для захисту володільцем свого речового права на володіння чужим майном. В судовому засіданні встановлено, що позивач 22 липня 2005 року добросовісно заволодів нерухомим майном СВК «Перемога», а саме Зерноскладом, що за адресою вул. Шкільна, 2 у смт Зарічне Рівненської області і продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном більше десяти років, відповідач не заперечує проти позову, відтак суд вважає, що наявні достатні правові підстави для задоволення позову. На підставі ст. ст. 328, 344 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved