Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

30 березня 2018 року банк звернувся з вищевказаним позовом, в якому зазначено, що 30 жовтня 2007 року між банком та третьою особою [PERSON] був укладений кредитний договір № 1663, згідно якого банк надав третій особі кредит в сумі 652 000.00 грн. зі сплатою процентів в розмірі 16.5% річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 30 жовтня 2017 року. В забезпечення виконання зобов`язань між Банком та відповідачкою був укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір від 30.10.2007 року за умовами якого у випадку не виконання або неналежного виконання третьою особою кредитного договору, має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок іпотеки, а тому позивач просить звернути стягнення на предмети іпотеки за Іпотечним договором від 30.10.2007 року, а саме: - садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 183,7 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку, загальною площею 0,0598 га, в тому числі по угіддям: 0,377га багаторічні насадження, 0,0221 га., забудовані будівлі, кадастровий №5123755300:02:008:0167, призначення земельної ділянки - для ведення садівництва, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] десять) з метою їх реалізації та направлення коштів на погашення заборгованості перед банком за кредитним договором у розмірі 3 430 318, 89 грн, з яких: -прострочений основний борг по кредиту - 649 716,31 грн.;-прострочені проценти за користування кредитом -1 050 430,14 грн.; -пеня за прострочений основний борг по кредиту - 732 335,77 грн.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 997 836,67 грн. Встановити початкову ціну реалізації предметів іпотеки:за Іпотечним договором від 30 жовтня 2007 року для садового будинку - 1 128 100, 00 грн.;за Іпотечним договором від 30 жовтня 2007 року для земельної ділянки - 131 560 грн., також банк просить стягнути з відповідача судовий збір. В ході судового засідання представник позивача позов підтримав. Представник відповідачки, копію позову та матеріали до нього отримав, направив відзив з якого видно, що з позовом не погоджується. Третя особа яка не заявляє самостійних вимог до суду не з`явилась. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 33 ч. 1 Закону «Про іпотеку» у разі не виконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Так судом встановлено, що 30 жовтня 2007 року між банком та третьою особою [PERSON] був укладений кредитний договір № 1663, згідно якого банк надав третій особі кредит в сумі 652 000.00 грн. зі сплатою процентів в розмірі 16.5% річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 30 жовтня 2017 року (а.с.16). На час розгляду справи свої зобов`язання перед банком третя особа не виконувала. 30 жовтня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань між Банком та відповідачкою [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, за умовами якого у випадку не виконання або неналежного виконання третьою особою кредитного договору, має право отримати задоволення своїх вимог за рахунок іпотеки, а тому позивач просить звернути стягнення на предмети іпотеки за Іпотечним договором від 30.10.2007 року, а саме: - садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 183,7 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить відповідачці на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 04.08.2006 року, належним чином зареєстрований у компетентних установах; - земельну ділянку, загальною площею 0,0598 га, в тому числі по угіддям:0,377 га. багаторічні насадження, 0,0221 га., забудовані будівлі, кадастровий №5123755300:02:008:0167, призначення земельної ділянки - для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), яка належить відповідачці на підставі Державного акту серія ЯГ № 953255, виданого належним чином 02.02.2007 року. Свої зобов`язання по поверненню кредиту третя особа не виконала. Заборгованість за кредитом на час розгляду справи складає у розмірі 3 430 318, 89 грн, з яких: -прострочений основний борг по кредиту - 649 716,31 грн.;-прострочені проценти за користування кредитом -1 050 430,14 грн.;-пеня за прострочений основний борг по кредиту - 732 335,77 грн.;-пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 997 836,67 грн. З метою виконання вищевказаних іпотечних договорів відповідно до Закону України «Про іпотеку» відповідачам належним чином були направлені письмові повідомлення про виникнення заборгованості та розрахування з банком в добровільному порядку. Після даних звернень відповідач свої зобов`язання не виконала, а тому суд вважає відповідно до Закону України «Про іпотеку» звернути стягнення на предмет іпотеки, які були вказані вище, шляхом проведення публічних торгів. Початкова вартість предмету іпотеки складає: - садовий будинок складає - 1 128 100.00 грн., що підтверджується висновком фахівця від 03.03.2018 року (а.с.27); -земельної ділянки складає 131 560.00 грн., що підтверджується висновком фахівця від 03.03.2018 року (а.с.78). Дана вартість сторонами не оскаржується, іншої ціни відповідачка та третя особа не надали, а тому суд вважає можливим взяти її за основу. Відповідачка з позовом не погоджується, посилаючись на те, що з боку сторони банку був порушений порядок повідомлення (надіслання) письмової вимоги про виконання порушеного зобов`язання. Відповідно до рішення Суворовського райсуду м. Одеси по цивільної справі № 2-869/10 за позовом Банку до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором іпотеки, видно, що між банком та відповідачкою виник спір, щодо кредитних правовідносин, який існує тривалий час, таким чином не виконання вимог про надіслання іпотекодавцю та боржнику не є перешкодою для реалізації права банку звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки під час судового розгляду відповідач має можливість заперечувати проти вимог банку, а тому посилання відповідачки на те, що з боку Банку не виконані умови направлення письмової вимоги є безпідставною. Крім того відповідачка, посилається на те, що з боку позивача був пропущений строк звернення до суду, відповідно до ст. 257 ЦК України. З матеріалів справи та кредитного договору № 1663 від 30.10.2007 року, видно, що остаточне погашення кредиту не пізніше 30 жовтня 2017 року. 05 липня 2016 року Суворовським райсудом м. Одеси було прийнято рішення, щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з третьої особи на користь банка. Рішення суду на час розгляду справи у добровільному порядку не виконано. Відповідно до ст. 264 ч.2,3 позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кілька боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач. Після переривання перебігу позовної давності починається заново. Таким чином суд приходить до висновку, що позов банку про звернення стягнення на предмет іпотеки звернувся до суду в межах строків загальної позовної давності. Відповідачка посилається на те, що є рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з третьої особи. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позові. При цьому здійснення банком права на захист не може ставиться в залежності від застосування банком інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання за кредитним договором. Тому рішення суду Суворовського райсуду м. Одеси про задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, з урахуванням того, що рішення суду в добровільному та примусованому порядку не виконано, одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки це не значить подвійне стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Таким чином посилання відповідачки у своїх запереченнях на подвійне стягнення є помилковими. Таким чином, суд прийшов до висновку, що банк в ході судового розгляду довів не виконання з боку третьої особи (іпотекодавцем) основного зобов`язання, та в свою чергу банк вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить відповідачки, шляхом продажу даного майна на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за встановленою початковою ціною. При поданні позову банком був сплачений судовий збір в розмірі 1 762.00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с.1). Позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачки в повному обсягу.

Outcome: approved