Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

5 жовтня 2017 року позивачі звернулися до суду з цим позовом, який потім уточнили, зазначивши, що 7 листопада 2009 року помер [PERSON], який за життя відповідно до вимог чинного законодавства України розпочав процес приватизації земельної ділянки площею 1,8000 га, кадастровий номер 7423883000:02:003:0191, після його смерті на його імя було видано державний акт серії ЯБ № 263162. Вони (позивачі) є спадкоємцями [PERSON] за заповітом, спадщину прийняли, отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок. Нотаріус відмовив їм (позивачам) у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вищезазначену земельну ділянку. Позивачі просили суд визнати за ними в рівних частинах у порядку спадкування після смерті [PERSON] право на завершення приватизації земельної ділянки площею 1,8000 га, кадастровий номер 7423883000:02:003:0191, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована на території Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на цю земельну ділянку на своє імя. Ухвалою від 9 жовтня 2017 року у справі було відкрито провадження та призначено її судовий розгляд. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким ЦПК України викладено в новій редакції (далі ЦПК України). Відповідно до п. 9 Розділу ХШ «Перехідні положення» ЦПК України, справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Пунктом 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування. Відповідно до ч. 1 ст. 196 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання. Таким чином, суд вважає необхідним провести у даній цивільній справі підготовче засідання. У судове засідання позивачі та їх представник адвокат [PERSON] не зявилися, представник подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі та участі позивачів. У судове засідання представник Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області не з'явився, сільський голова подав до суду заяву, в якій зазначив, що сільська рада позов визнає, просив розгляд справи проводити без участі їх представника. Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що за життя [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства України розпочав процес приватизації земельної ділянки площею 1,8000 га, кадастровий номер 7423883000:02:003:0191, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована на території Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області, але не отримав правовстановлюючий документ на цю земельну ділянку та не зареєстрував за собою право власності на неї, що підтверджується копією державного акта серії ЯБ № 263162 (а.с. 13) та іншими матеріалами справи (а.с. 14-20) 7 листопада 2009 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 3). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засіданні встановлено, що 26 червня 2009 року [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом він матиме право, заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних долях, що підтверджується його копією (а.с. 40). Зазначений заповіт є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 28 листопада 2017 року (а.с. 48). Відповідно до ст. 1223 ЦК України [PERSON] та [PERSON], як особи, визначені у заповіті, мають право на спадкування після смерті [PERSON] З копії спадкової справи № 673/2009 до майна померлого [PERSON] (а.с. 37-45) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] спадщину прийняли, 12 травня 2010 року на їх імя були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок та земельні ділянки загальною площею 0,45 га. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз'яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. У судовому засіданні встановлено, що 10 жовтня 2017 року державний нотаріус Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області виніс постанову, якою відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,8000 га, кадастровий номер 7423883000:02:003:0191, у звязку з тим, що право державний акт серії ЯБ № 263162 виданий і зареєстрований після смерті [PERSON] (а.с. 32). Право на завершення процедури приватизації та отримання земельної ділянки у власність, яке належало померлому [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Проаналізувавши добуті по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved