Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

29 липня 2015 року представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] згідно якої відповідно до укладеного кредитного договору №HML0GА0000000019 від 06 серпня 2008 року [PERSON] отримала кредит в розмірі 25760,90 доларів США на термін до 06 серпня 2018 року та зобовязалася такий повернути і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. 06 серпня 2008 року в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки. ПАТ «КБ «ПриватБанк» свої зобовязання виконав у повному обсязі та надав відповідачу [PERSON] кредит у визначеному кредитним договором розмірі. В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] свої зобовязання не виконала, зокрема не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки і станом на 09 червня 2015 року існує заборгованість в сумі 21315,77 доларів США, з них: заборгованість за кредитом 15458,47 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 2611,27 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 606,52 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 1613,19 доларів США, штраф (фіксована частина) 11,85 доларів США, штраф (процентна складова) 1014,47 доларів США. У відповідності до п. 5 договору поруки ПАТ «КБ «ПриватБанк» на адресу [PERSON], [PERSON] було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобовязань за кредитним договором, але така була залишена без задоволення. У звязку з тим, що відповідачі у кредитних правовідносинах діють як солідарні боржники, своїх зобовязань не виконали, тому представник позивача просить солідарно стягнути з [PERSON], [PERSON] заборгованість у розмірі 21315,77 доларів США, що за курсом 21,10 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09 червня 2015 року складає 449762,76 грн. за кредитним договором №HML0GА0000000019 від 06 серпня 2008 року, а також стягнути солідарно з відповідачів судові витрати (т. 1 а.с. 1-3). Ухвалою суду від 11 серпня 2015 року відкрито провадження у справі (т. 1 а.с. 31). 19 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа [PERSON], а 19 січня 2016 року уточнила свої позовні вимоги, і просить визнати недійсним з моменту підписання кредитний договір №HML0GА0000000019 від 06 серпня 2008 року, підписаний між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», договір іпотеки б/н від 06 серпня 2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу в Хмельницькій області, зареєстрований в реєстрі під №2543, №2544 та договір поруки №HML0GА0000000019 від 06 серпня 2008 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» (т. 1 а.с. 40-46, 133-140). Зустрічний позов обґрунтований тим, що 06 серпня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» підписано кредитний договір №HML0GA0000000019, його зміст визначений на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. За умовами кредитного договору для [PERSON] повинні були бути надані кредитні кошти у розмірі 22000 доларів США строком погашення до 06 серпня 2018 року зі сплатою 15.00 річних за користування кредитними коштами, а також суму у розмірі 3760,90 доларів США. 06 серпня 2008 року з [PERSON] було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Летичівського районного нотаріального округу [PERSON] Цього ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №HML0GA0000000019. Вважає кредитний договір є недійсним з огляду на ряд обставин, серед яких наступні. ПАТ КБ «ПриватБанк» не виконав своїх зобовязань з приводу невиконання предмету кредитного договору, а саме надання кредитних коштів в іноземній валюті. Зокрема, умовами кредитного договору та п. 8.1. договору передбачено сума кредиту у розмірі 22000 доларів США та 3760,90 доларів США. В п. 8.2 кредитного договору передбачений порядок надання кредиту. Позичальник кредиту за кредитним договором №HML0GA0000000019 від 06 серпня 2008 року в сумі 22000 доларів США та 3760,90 доларів США не отримувала та не має жодних зобовязань перед ПАТ КБ «ПриватБанк». Банк не виконав своїх зобовязань щодо законної видачі [PERSON] кредитних коштів в іноземній валюті та не виконав предмету договору, тому кредитний договір є недійсним, адже у позичальника тільки тоді виникають обовязки, коли кредитор виконає свої зобовязання щодо законної видачі кредитних коштів за кредитним договором. Істотна умова договору (порядок видачі та погашення кредиту) не відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України. Зокрема, у п. 8.2 кредитного договору №HML0GA0000000019 від 06 серпня 2008 року вказано, що для виконання цього договору банк відкриває позичальникові рахунок №29093059290829, який не відкривався, про що свідчить відсутність укладання договору про відкриття вказаного рахунку позичальнику. З урахуванням положень правил ведення касових операцій і, відповідно, правил відображення таких операцій в бухгалтерському обліку в банках України, встановленому законом, видача та погашення кредиту в готівковій іноземній валюті можлива виключно з використанням поточного рахунку клієнта (рахунки 2620, що призначені для обліку коштів клієнта), відкритого йому в установі банку на підставі договору банківського рахунку відповідно до положень глави 72 ЦК України. Однак, в п. 8.2 оскаржуваного договору вказано транзитний рахунок № 29093059290829 на який фактично погашався кредит [PERSON] та зараховувались кошти, що суперечить діючому законодавству України та у кредитному договорі відсутній законний механізм видачі та повернення кредиту. Рахунок 2909 призначений лише для внутрішньобанківського обліку, цей рахунок відкривається банками для власних потреб і на власний розсуд і до видачі та зберігання коштів фізичної особи не має жодного стосунку. Отже, п. 2.1.2 та п. 8.2 кредитного договору суперечать встановленому порядку повернення отриманих кредитів, порядку здійснення касових операцій з готівковою іноземною валютою, порядку відображення операцій з готівковою іноземною валютою в бухгалтерському обліку банку, Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.162 КУпАП і є недійсним, оскільки не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. Недійсність пункту щодо видачі та погашення кредиту за кредитним договором тягне за собою недійсність кредитного договору в цілому, оскільки без шляхів видачі та погашення кредиту - кредитний договір неможливо виконувати. Має місце порушення Закону України «Про захист прав споживачів» адже Банк перед укладанням договору навмисно ввів [PERSON] в оману через свідомо не надану інформацію, яку повинен був надати перед укладанням правочинів для всебічного і повного ознайомлення з умовами кредитування, ціною, способами розрахунку, перевагами та недоліками існуючих на час укладання договору схем кредитування та інше. Зокрема, із висновку аудитора від 07 жовтня 2015 року [PERSON] стало відомо, що реальна процентна ставка складає 22,446%, у той час як в договорі зазначено процент у розмірі 15%, а у додатку до договору зазначено процент у розмірі 19,45 % річних. Відповідно [PERSON] під час укладення договору не могла знати ні реальну процентну ставку, ні абсолютне значення подорожчання кредиту, відповідно волевиявлення учасників спірного кредитного договору не відповідає реальній їх волі, адже [PERSON] на умовах сплати реальної відсоткової ставки, що у дійсності складає 22,446% та у свою чергу тягнене за собою з дорожчання кредиту на 33 094,71 доларів США, якби була обізнана із цією інформацію ніколи не підписала та не погодилася б на спірний договір. Про наявність обману з боку Банку [PERSON] дізналась лише після проведення вказаного розрахунку аудитором. У звязку з тим, що правочин вчинено під впливом обману з боку Банку, тому правочин є недійсним, а недійсність основного зобовязання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, відповідно є підстави визнати недійсним і нотаріально посвідчений договір іпотеки, а також договір поруки. Ухвалою суду від 21 жовтня 2015 року вимоги за зустрічним позовом обєднано в одне провадження з первісним позовом (т. 1 а.с. 68). Ухвалою суду від 22 лютого 2016 року за клопотанням [PERSON] та її представника по справі призначено судову економічну експертизу розрахунків за договором про надання кредиту та заявою на видачу готівки (т. 1 а.с. 161-162). Провадження по справі відновлено ухвалою суду від 03 листопада 2016 року (т. 1 а.с. 194). Ухвалою суду від 27 квітня 2017 року за клопотанням [PERSON] по справі призначено судово-економічну експертизу розрахунків за договором про надання кредиту (т. 1 а.с. 246). Ухвалами суду від 04 вересня 2017 року справу прийнято до провадження суддею Лазаренко А.В. (у звязку із припиненням з 23 серпня 2017 року повноважень у судді Ходоровського І.Б.) та відновлено провадження по справі (т. 2 а.с. 53, 54). Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судових засіданнях підтримала заявлені Банком позовні вимоги і просила їх задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити за безпідставністю про що подано письмові заперечення, а також застосувати строки позовної давності (т. 1 а.с. 153). [PERSON] і її представник в судових засіданнях не визнали заявлені ПАТ КБ «ПриватБанк» позовні вимоги та просили відмовити в задоволенні первісного позову, підтримали заявлені позовні вимоги у зустрічній позовній заяві. [PERSON] в судові засідання не зявився, подав суду заяву про неможливість участі в судовому засіданні в звязку з хворобою (т. 1 а.с. 157). В назване судове засідання сторони та їх представники не зявились, подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити частково, а в задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] необхідно відмовити. Так, 06 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (Банк) і [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір №HML0GА0000000019 згідно якого Банк зобовязується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 8.1. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 8 договору (ст. 1.1). Згідно п. 8.1 договору Банк зобовязується надати Позичальникові кредитні кошти на строк з 06 серпня 2008 року по 06 серпня 2018 року включно у вигляді не поновлювальної лінії (кредит) у розмірі у розмірі 25760,90 доларів США на наступні цілі: у розмірі 22941,90 доларів США - на споживчі цілі, з них 22000,00 доларів США на споживчі цілі шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 660,00,00 доларів США - на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 167,05 доларів США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 114,85 доларів США для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 2819,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 6 по 11 число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 433,45 доларів США згідно Графіку погашення кредиту (додаток 2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає іпотека будинку загальною площею 75,20 кв.м., що знаходиться по вул. Квітнева, 30 в с. Голосків Летичівського району Хмельницької області, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки й т.п., надані Банку з метою забезпечення зобовязань за даним договором (п. 8.3) (т. 1 а.с. 14-16). У додатку №1 до кредитного договору наведено інформацію про загальну вартість кредиту, умови кредитування (т. 1 а.с. 17). В додатку №2 до кредитного договору визначено графік погашення кредиту (т. 1 а.с. 18). Як додаток №1, так і додаток №2 до кредитного договору містить підписи представника Банку та позичальника [PERSON] З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 06 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (Кредитор) та [PERSON] (Поручитель) укладено договір поруки, відповідно до умов якого він поручився перед банком за виконання [PERSON] (Позичальник, Боржник) зобов'язань за кредитним договором (т. 1 а.с. 20). Договір іпотеки житлового будинку укладено 06 серпня 2008 року між [PERSON] ([PERSON], який виступає майновим поручителем [PERSON] Позичальника) та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (Іпотекодержатель) предметом якою є надання [PERSON] в іпотеку нерухомого майна житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами №30, який знаходиться по вул. Квітнева в с. Голосків Летичівського району Хмельницької області, в забезпечення виконання зобовязань Позичальника перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання Позичальником зобовязань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами [PERSON] (т. 1 а.с. 59-61). Хоча в судових засіданнях, а також у зустрічній позовній заяві [PERSON] стверджувала, що кредитні кошти не отримувала, однак суд такі її доводи відхиляє, оскільки матеріали справи містять заяву на видачу готівки №7 від 06 серпня 2008 року де вказано, що отримувачем кредиту за кредитним договором №HML0GА0000000019 є [PERSON], загальна сума складає 22000,00 доларів США, що еквівалентно 106579,00 грн. (т. 1 а.с. 19). У висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №5580/16-45 від 24 жовтня 2016 року (далі - висновок експерта від 24 жовтня 2016 року) зазначено, що надання кредитних коштів у розмірі 22000,00 доларів США заявою на видачу готівки №7 від 06 серпня 2008 року за кредитним договором №HML0GА0000000019 від 06 серпня 2008 року з каси банку документально не підтверджується (відповідь на перше питання) ( т. 1 а.с. 184-192). Водночас у висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №8604/17-45 від 15 серпня 2017 року (далі - висновок експерта від 15 серпня 2017 року) зазначено, що підтверджується відображення на рахунку з обліку основного боргу за кредитним договором №HML0GА0000000019 від 06 серпня 2008 року видача [PERSON] кредитних коштів з каси ПриватБанку у розмірі 22000,00 доларів США (відповідь на друге питання) (т. 2 а.с. 14-49). Матеріали справи містять розрахунок заборгованості станом на 09 червня 2015 року (т. 1 а.с. 5-8), який додано ПАТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви, а також виписки за період з 06 серпня 2008 року по 24 грудня 2015 року, з 06 серпня 2008 року по 19 січня 2016 року (т. 1 а.с. 155-156) із яких вбачається, що [PERSON] отримала кредитні кошти по кредитному договору №HML0GА0000000019 та періодично здійснювала погашення заборгованості по цьому кредитному договору. Таким чином, [PERSON] отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти по кредитному договору №HML0GА0000000019 від 06 серпня 2008 року, тобто факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів підтверджується періодичними оплатами [PERSON], що зафіксовані в розрахунку заборгованості та виписці по особовому рахунку. За вказаних обставин суд вважає, що ЗАТ «КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Згідно розділу 1 п. 1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи від 17 липня 2009 року серія А1 №054809 підставою заміни свідоцтва про державну реєстрацію є зміна найменування юридичної особи з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», який є правонаступником всіх прав та зобовязань ЗАТ КБ «ПриватБанк». В позовній заяві, розрахунку заборгованості вказано, що станом на 09 червня 2015 року у [PERSON] існує заборгованість в сумі 21315,77 доларів США, з них: заборгованість за кредитом 15458,47 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 2611,27 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 606,52 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 1613,19 доларів США, штраф (фіксована частина) 11,85 доларів США, штраф (процентна складова) 1014,47 доларів США. Водночас, вказану у позовній заяві суму заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» суд до уваги не приймає, адже у висновку експерта від 15 серпня 2017 року вказано, що наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору №HML0GА0000000019 від 06 серпня 2008 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за даним кредитним договором, з урахуванням вимог чинного законодавства України. Станом на 09 червня 2015 року загальна сума заборгованості за основним боргом та процентами становить 6896,61 доларів США та загальна сума неустойки 16736,43 грн. Суд відхиляє доводи представника ПАТ КБ «ПриватБанк», що висновок експерта від 15 серпня 2017 року зроблений із недоліками та потребує доопрацювання і у ньому надані відповіді, які не входять у компетенцію експерта, з тих підстав, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність, дав чіткі відповіді на поставлені питання, до висновку надані додатки №1 та №2 у яких детально відображено розрахунок сум прострочення за кредитом, висновок експерта є чітким та зрозумілим. В судовому засіданні представнику ПАТ КБ «ПриватБанк», після ознайомлення з матеріалами експертизи, було розяснення, що в разі незгоди із висновком експерта він може заявити клопотання про проведення іншого експертного дослідження, або надання інших доказів якими сторона може спростувати твердження зазначені в експертизі. Однак, таких доказів щодо спростування або клопотання щодо призначення іншої експертизи від представника ПАТ КБ «ПриватБанк» не надійшло. Що дає суду зробити висновок, що представником ПАТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів щодо спростування висновку експерта від 15 серпня 2017 року. Окрім того, суд враховує, що при додатковому зясуванні у експерта зазначених ним позицій в експертизі, останнім були дані вичерпні відповіді на питання поставлені представником ПАТ КБ «ПриватБанк», які не викликають сумніву у суду, при цьому доводи експерта представником спростовані не були. Отже, всупереч умовам кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання не виконала, не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. Відповідно до умов договору поруки від 06 серпня 2008 року [PERSON] поручався перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. Відповідно до змісту ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У липні 2015 року банк у зв'язку з порушенням позичальником [PERSON] виконання зобов'язання за кредитним договором звернувся до суду з вказаним позовом, використавши право дострокового стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, а саме 25 червня 2015 року направив на адресу [PERSON] та [PERSON] письмового повідомлення про виконання зобов'язань згідно умов кредитного договору (т. 1 а.с. 10). Факт направлення позивачем повідомлення для відповідачів підтверджується копією реєстру згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів від 08 липня 2015 року №1329 (т. 1 а.с. 11-13). Повідомлення відповідачами залишено без виконання. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача загальної суми заборгованості за основним боргом та процентами в сумі 6896,61 доларів США та загальної суми неустойки 16736,43 грн. Суд відхиляє доводи зустрічної позовної заяви [PERSON] виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ст. 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ч. 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вже встановлено судом, 06 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (його правонаступником є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №HML0GА0000000019, за яким названий банк надав позичальнику кредитні кошти у загальному розмірі 25760,90 доларів США на термін до 06 серпня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору. В силу ст.ст. 12, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд вважає, що [PERSON] не доведено наявність підстав для визнання недійсними з моменту підписання кредитного договору, договору іпотеки, договору поруки. У ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Тобто дана стаття встановлює умови чинності правочинів. У разі недотримання вказаних умов правочин є недійсним. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У зустрічній позовній заяві [PERSON], серед іншого, посилається на те, що їй не була надана вся інформація щодо умов кредитування. Разом, з тим при дослідженні укладеного кредитного договору суд прийшов до висновку, що уся необхідна інформація про умови кредитування у ньому викладена, він конкретний, детально зазначає предмет договору, права та обовязки сторін, порядок розрахунків, відповідальність сторін, термін дії договору й порядок зміни умов договору, інші та особливі умови договору, а отже, містить усі істотні умови, передбачені законодавством для даного виду договору. Сторони, які вчиняли правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинений у формі, встановленій законом, спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, будь-яких заперечень на час укладення договору від [PERSON] не надходило. Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості. Крім того, перед наданням для [PERSON] кредитних коштів по кредитному договорі нею 01 серпня 2008 року до установи Банку подано анкету-заяву у якій вона просить надати їй кредит у сумі 22941,90 доларів США ( т. 1 а.с. 94), що також спростовує її твердження про необізнаність з умовами кредитування та наявність у діях працівників банку недобросовісних дій та введення її в оману. [PERSON] кредитний договір підписала, як підписала договір особистого страхування від 06 серпня 2008 року (т. 1 а.с. 131), тобто з умовами вказаних договорів була ознайомлена, своїм підписом засвідчила факт та згоду з умовами кредитного договору, підтвердила свої права та обов'язки за цим договором і погодилася з ними, підтвердила свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору їй цілком зрозумілі. За вказаних обставин суд вважає, що банківська установа не порушила прав [PERSON], при укладенні кредитного договору її не було введено в оману. Враховуючи зазначене, при укладенні договору №HML0GА0000000019 від 06 серпня 2008 року сторони досягли всіх істотних умов, кредитний договір відповідає положенням ЦК України, що застосовуються до відносин за кредитним договором у звязку з чим [PERSON] не довела належними, допустимими та безспірними доказами те, що зміст кредитного договору суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. Суд також відхиляє вимоги зустрічної позовної заяви [PERSON] про недійсність кредитного договору в звязку з вказівкою в п. 8.2 транзитного рахунку №29093059290829 на який фактично погашався кредит [PERSON] та зараховувались кошти з тих підстав, що вказаний рахунок чітко передбачений у кредитному договорі, експерт у висновку від 15 серпня 2017 року саме на підставі виписок з аналітичних рахунків Банку, які відображають рух коштів по кредитному договору, прийшов до висновку про можливість проведення експертизи (п. 2.1). На даний час спірний кредитний договір діє, ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір виконаний повністю адже кредитні кошти надані для [PERSON], останньою кредитний договір визнавався дійсним та виконувався тривалий час шляхом сплати обовязкових платежів по договору, неправомірність кредитного договору прямо не випливає з закону і не встановлена судом, права [PERSON] як споживача не порушені, підстав для визнання кредитного договору недійсним судом не встановлено, а тому суд вважає, що у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Враховуючи те, що основне зобовязання (кредитний договір) судом не визнається недійсним, не можуть визнаватись недійсними й договори поруки та іпотеки. При цьому, в договорі поруки чітко передбачено, що поручитель [PERSON] поручився за виконання зобовязань боржником [PERSON], знайомий з умовами кредитного договору. [PERSON] підписав не лише договір поруки, але й договір страхування майна від 06 серпня 2008 року (т. 1 а.с. 132), тобто також був належним чином обізнаний зі своїми правами та обовязками. Щодо заяви представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про застосування строку позовної давності і відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] у звязку з його пропуском, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Судом із виписок по наявних у справі особових рахунках [PERSON] по кредитному договору встановлено, що вона платежі по кредитному договору сплачувала протягом тривалого часу (в тому числі й у 2014 році), тобто свої кредитні зобовязання визнавала. Враховуючи зазначене, суд вважає, що [PERSON] не пропустила строк позовної давності щодо звернення до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольняються судом частково, а саме на суму 6896,61 долар США (станом на 09 червня 2015 року еквівалент 145518,47 грн.) та неустойка в сумі 16736,43 грн., а всього у національній валюті 162254,90 грн. Отже, у відсотковому відношенні від заявлених позовних вимог на суму 21315,77 доларів США (станом на 09 червня 2015 року еквівалент 449762,76 грн.) сума задоволених позовних вимог складає 36% (162254,90/449762,76). При поданні позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачено 3654,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 16 липня 2015 року (т. 1 а.с. 1). Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Враховуючи те, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 36%, тому з [PERSON] та [PERSON] слід стягнути 1315,44 грн. (3654,00*36%) - окремо з кожного по 657,72 грн. (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). У звязку з тим, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, тому понесені судові витрати (487,20 грн. згідно квитанції від 19 жовтня 2015 року, 4404,00 грн. вартість за проведення експертизи від 24 жовтня 2016 року, 7142,00 грн. вартість за проведення експертизи від 15 серпня 2017 року) слід покласти на неї (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України) (т. 1 а.с. 40, 180, т. 2 а.с. 50).

Outcome: partial