Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

5 квітня 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київсоюзшляхпроект» про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку по заробітній платі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 06.12.1971 по 24.03.2015 року працював у ПАТ «Київсоюзшляхпроект». Після звільнення позивачеві була нарахована, але не виплачена заробітна плата. Для захисту своїх прав позивач звернувся до суду. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13.07.2015 року в справі №758/4713/15 з ПАТ «Київсоюзшляхпроект» було стягнуто заборгованість по заробітній платі, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 24.03.2015 по 02.07.2015 р. Вказує, що відповідач добровільно рішення суду не виконав, тому позивач звернувся з виконавчим листом до державної виконавчої служби. 21.08.2015 року відділом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження ВП № 48518462. В межах виконавчого провадження фактичний розрахунок по заробітній платі [PERSON] отримав 30.03.2018 року. Посилаючись на те, судовим рішенням середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні було пораховано за період до 02 липня 2015 року, тоді як фактичний розрахунок проведено лише 30 березня 2018 року, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, тобто за період з 02.07.2015 по 30.03.2018 року, що становить 161 890,92 грн., а також допустити негайне виконання рішення суду про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В своїх розрахунках позивач виходив з того, що його середньоденна заробітна плата становить 436,36 грн., тоді середньомісячна заробітна плата - 4800 грн. При підрахунках розміру заборгованості виходив з того, що в 2015 році затримка розрахунку складала 6 місяців, в 2016 та 2017 роках - по 12 місяців, в 2018 році - 4 місяці, а тому за 34 місяці затримки розрахунку відповідач за виключенням 3 днів (1 та 2 липня 2015 року та 30 березня 2018 року) повинен виплатити йому 161 890,92 грн. (34 міс. х 4800 грн. - 3 дні х 436,36 грн. = 161 890,92 грн.) заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до день фактичного розрахунку. Позовна заява ґрунтується на трудових правовідносинах, а тому відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив позов задовільнити. Пояснив, що допустився математичної помилки при проведенні розрахунку, оскільки за 2018 рік порахував період затримки - 4 місяці, тоді як потрібно - 3 місяці. У зв'язку з цим вважав за справедливе задовольнити його вимоги частково та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 4800 грн. менше. У судове засідання представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Київсоюзшляхпроект» не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] з 06.12.1971 по 24.03.2015 року працював у ПАТ «Київсоюзшляхпроект» на різних посадах. Після звільнення позивачеві була нарахована, але не виплачена заробітна плата. Для захисту своїх прав позивач звернувся до суду. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13.07.2015 року в справі №758/4713/15 з ПАТ «Київсоюзшляхпроект» було стягнуто заборгованість по заробітній платі, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 24.03.2015 по 02.07.2015 р. Судовим рішенням встановлено, що за останні 2 місяці перед звільненням розмір заробітної плати позивача становив в січні 2015 року - 5400 грн., в лютому - 4200 грн. Кількість відпрацьованих днів становила за 2 місяці - 22 дні, а тому розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 436,36 грн. (а.с.5-8). Відповідач добровільно рішення суду про виплату заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні не виконав. 21.08.2015 року відділом державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 48518462 та розпочаті відповідні виконавчі дії. Фактичний розрахунок по заборгованості по заробітній платі [PERSON] отримав 30.03.2018 року (а.с. 9). Зважаючи на те, що судовим рішенням покриті втрати у заробітній платі позивача за період до 2 липня 2015 року, тоді як закон гарантує виплату середньої заробітної плати за період до фактичного розрахунку, позивач звернувся до суду з даним позовом та його права підлягають захисту судовим рішенням. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Таким чином, роботодавець повинен компенсувати звільненому працівнику, з яким не було проведено розрахунок по виплаті заробітної плати у день звільнення, середній заробіток за період прострочки по день виплати. У конкретному випадку цей період розраховується від 3 липня 2015 року по 29 березня 2018 року. Так, згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Враховуючи положення ст. 73 КЗпП України, відповідно до Листа Міністерства праці та соціальної політики України від 09.09.2014 р. №10196/0/14-14/13 кількість робочих днів за період з 3 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року склала 129 днів. Враховуючи положення ст. 73 КЗпП України, відповідно до Листа Міністерства праці та соціальної політики України від 20.07.2015 №10846/0/14-15/13 кількість робочих днів у 2016 році склала 251 день. Враховуючи положення ст. 73 КЗпП України, відповідно до Листа Міністерства праці та соціальної політики України від 05.08.2016 р. №11535/0/14-16/13 кількість робочих днів у 2017 році склала 249 день. Крім того, відповідно до Закону України «Про внесення змін до статті 73 Кодексу законів про працю України щодо святкових і неробочих днів» від 16.11.2017 року № 2211, який набрав чинності 02.12.2017 року - 25 грудня введено додатковий вихідний день (Різдво Христове), який не було враховано в Листі Міністерства праці та соціальної політики України в редакції від 05.08.2016 року. Тож остаточна кількість робочих днів у 2017 році склала 248 днів. Враховуючи положення ст. 73 КЗпП України кількість робочих днів за період з 1 січня 2018 року по 29 березня 2018 року склала 61 день. Загальна кількість робочих днів, за яку необхідно стягнути середній заробіток, складає: 129+251+248+61=689 днів. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами), середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата позивача, визначена виходячи з виплат (січень 2015 р. - 5400 грн., лютий 2015 р. - 4200 грн.) за останні фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні (10+12=22 дня) перед звільненням шляхом ділення на число відпрацьованих робочих днів складає: 5400+4200 : 22 = 436,36 грн. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 (з наступними змінами) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку по заробітній платі - за період з 3 липня 2015 року по 29 березня 2018 року складає 300 652,04 грн. (689 днів х 436, 36 грн. середньоденного заробітку). Разом з тим, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 161 890,92 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до принципу диспозитивності суд не має права вийти за межі позовних вимог, а тому приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача 161 890,92 грн. як середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 3 липня 2015 року по 29 березня 2018 року. При цьому, слід констатувати, що надані позивачем розрахунки розміру заборгованості суд вважає невірними, оскільки позивач правильно визначивши розмір середньоденної заробітної плати, невірно перейшов до обрахунку середньомісячної заробітної плати, тоді як закон зобов'язує розраховувати середню заборгованість по заробітній платі шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів прострочки її виплати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1762 грн. судового збору. Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду про стягнення середньої заробітної плати за 1 місяць - липень 2015 року за 21 робочий день (436,36 грн. х 21 день) у розмірі 9163,56 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст. 73, 116, 117 Кодексу законів про працю України та

Outcome: approved