Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

31 березня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] у с. Завидче Радехівського району Львівської області помер чоловік позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] . У склад спадкового майна після смерті останнього увійшло право на земельну частку (пай) розміром 2.90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №018992, виданим 24 травня 2016 року, тобто після смерті померлого. Згідно даних, викладених у довідці Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області №42 від 10.03.2020 року, що [PERSON] постійно до дня смерті [INFO] проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] . Разом із ним були зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , та її рідні - батько і брат, які в коло спадкоємців не входять. Після звернення у органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини, позивач отримала усну відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки, сертифікат на право на земельну частку (пай) №0189992 був виданий після смерті чоловіка. Інших претендентів на спадкову масу з числа спадкоємців за законом окрім дочки позивача [PERSON] - немає. У зв`язку з вищенаведеним просить суд, визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право на земельну частку (пай) розміром 2,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Завидчанської сільської ради Радехівського району, в поряду спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.2-4). Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує (а.с.37). Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає щодо задоволення позову не заперечує (а.с.35). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалася відповідач. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] у с. Завидне Радехівського району Львівської області помер чоловік позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 08 січня 2016 року виконавчим комітетом Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області(а.с.11). У склад спадкового майна після смерті [PERSON] увійшло право на земельну частку (пай) розміром 2.90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай), серії ЛВ №0189992, виданим 24 травня 2016 року(а.с.13). Родинні відносини спадкодавця із спадкоємцем підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданим 10 лютого 1990 року Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області, з якого вбачається, що [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу чоловіку та дружині присвоєно прізвища « [PERSON] »(а.с.6) Від вищевказаного шлюбу [INFO] , народилася дочка, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] (а.с.9). 07 серпня 2019 [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданим 07 серпня 2019 року(а.с.10). Довідкою 42 від 10 березня 2020 року, виданою виконкомом Завидчанської сільської ради Радехівського району Львівської області, вбачається той факт, що гр. [PERSON] - 1967р.н., який помер [INFO] на день смерті проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . На день смерті разом з ним були зареєстровані: дружина - [PERSON] , [INFO] ; дочка - [PERSON] , [INFO] ; тесть - [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Вищевказане підтверджується також даними з будинкової книги(а.с.14, 15-25). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. У відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачами, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими, відповідно такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved