Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

31.03.2021 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування якого зазначав наступне. Він є рідним сином відповідачки [PERSON] , та відповідно рідним братом неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , матір`ю яких також є відповідачка. Батьком неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , був [PERSON] , який помер [INFO] . На теперішній час, та і фактично з моменту народження [PERSON] та [PERSON] , відповідачка з ними не проживає, не спілкується, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Дітьми на протязі багатьох років опікувався їх батько - [PERSON] , а після смерті останнього, він, як їхній рідний брат. На підставі викладеного, позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а також стягнути понесені судові витрати у розмірі 908 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] просив позов задовольнити з підстав наведених у ньому і позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , посилаючись, зокрема на те, що [PERSON] , з дітьми не проживає, участі у їх вихованні не приймає, з дітьми не спілкується, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю, та зокрема пояснила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , під час якого у них народилися діти [PERSON] та [PERSON] , як то і сам позивач. Подружнє життя між ними не склалося і вони розійшлися, після чого вони залишила будинок свого колишнього чоловіка та дітей з останнім. Після цього вона з дітьми не спілкувалася, участі у їх вихованні не приймала та матеріальної допомоги на їх утримання не надавала. При цьому, пояснила, що будь-яких перешкод у спілкуванні з дітьми їй ніхто не чинив. На даний час у неї вже є інша сім`я. Спілкуватися з дітьми бажання не має. Тому не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Розівської селищної ради Розівського району Запорізької області, - Муран О.М. , в судовому засіданні пояснила, що під час виконання ухвали суду про надання висновку про доцільність (недоцільність) позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її неповнолітніх дітей, комісією з питань захисту прав дитини були заслухані учасники даної справи та неповнолітні діти і встановлено, що ані мати, ані діти не мають бажання спілкуватися між собою, материнський зв`язок між відповідачкою та її дітьми відсутній, [PERSON] будь-якої участі у вихованні дітей не приймає, допомоги не надає, а тому комісією було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. У статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. З урахуванням зазначеного, судом в присутності педагога та психолога, в судовому засіданні були допитані неповнолітні [PERSON] та [PERSON] , які пояснили, що свою мати вони фактично не пам`ятають, бо вона залишала їх у ранньому дитинстві. Скільки себе пам`ятають вони проживали разом з батьком, який за життя опікувався ними, а в подальшому зі старшим братом та бабусею, які на даний час їх виховують та матеріально забезпечують. Будь-яких спроб до спілкування мати ніколи не вживала, не дзвонила та не навідувала їх, тобто їх долею не цікавилася. Бажання налагодити зв`язок з матір`ю вони не мають, як то і остання не має такого наміру. Заслухавши учасників справи, неповнолітній дітей, дослідивши в судовому засіданні матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Положеннями частин 2, 4 статті 155 СК України встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Виходячи з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Судом встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно до запису у свідоцтвах про народження, матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зазначена відповідачка - [PERSON] , а батьком - [PERSON] (а.с. 6). Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 30.09.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 24). Відповідно до свідоцтва про шлюб, 19.12.2011 року відповідачка уклала шлюб із [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] на [PERSON] (а.с. 10). 14.11.2020 року батько неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] помер (а.с. 22). Як вбачається з довідки № 31, виданої 23.03.2021 року виконавчим комітетом Хлібодарської сільської територіальної громади Волноваського району Донецької області, неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають розом зі своїм старшим братом [PERSON] (позивачем у справі) та бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20). Виходячи з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання неповнолітніх дітей, останні мають необхідні умови для проживання, на теперішній час знаходяться під доглядом старшого брата - [PERSON] та бабусі - [PERSON] , а до часу смерті батька, під його доглядом. Мати покинула дітей у 2009 році (а.с. 23). З довідок № № 92, 93 від 20.11.2020 року, виданих директором Вільненської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Волноваского району Донецької області, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] навчаються у зазначеному навчальному закладі. Виходячи з характеристик на [PERSON] та [PERSON] , мати останніх жодного разу до школи не приходила, батьківські збори не відвідувала, не телефонувала класному керівнику та не цікавилася шкільним життям своїх дітей (а.с. 11, 12, 13, 14). Згідно до пояснювальної записки завідуючої Вільненським ФАПом Бороти А.С. від 23.01.2021 року, неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на прийом до фельдшера та сімейного лікаря за життя приводив батько, а в подальшому старший брат [PERSON] (а.с. 15). Виконавчим листом виданим 30.09.2011 року Волноваським районним судом Донецької області, з [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на утримання дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , починаючи з 13.09.2011 року та досягнення дітьми віку повноліття (а.с. 25). Виходячи з висновку органу опіки та піклування Розівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , мати дітей (відповідачка у справі), з моменту народження та по теперішній час спільно з дітьми не проживає, дітей не відвідує, їх вихованням та утриманням не займається і не бажає займатися, про фізичний і духовний розвиток дітей не піклується, не цікавиться їх здоров`ям, не забезпечує харчування та лікування дітей, тобто нехтує своїми батьківськими обов`язками, що негативно позначається на становленні та самоствердженні дітей, як особистості та спричиняє душевні страждання. З огляду на що, орган опіки та піклування селищної ради вважав за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 67-68). Отже, аналізуючи наведені докази, а також враховуючи думку неповнолітній дітей, суд доходить висновку, що [PERSON] ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. За таких умов, суд перевіряючи наявність підстав для застосування ст. 164 СК України, та враховуючи інтереси дітей, доходить висновку, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав по відношенню до її неповнолітній дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов [PERSON] задоволено повністю, суд згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати у повному розмірі, що становить 908, 00 грн.

Outcome: approved