Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

30.06.2020 року представник [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу Нестеренко Наталія Василівна, в якій просила змінити сторону (покупця) у договорі купівлі-продажу квартири [ADDRESS] [PERSON] 22.02.2019 року за №41 з « [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] на « [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків [NUMBER] , проживає за адресою: [ADDRESS] ». В обґрунтування позову зазначає, що позивач 12.02.2019 року продала квартиру [ADDRESS] за 622960 грн. Після того як син позивача потрапив у ДТП і не міг рухатись самостійно, лікування проходило по [ADDRESS] позивач вирішила купити квартиру в мікрорайоні Намив у м. Миколаєві. Позивач здійснила фактично одночасне укладання двох договорів попереднього договору від 01.02.2019 року щодо продажу належної їй квартири [ADDRESS] та договору про завдаток від 02.02.2019 року щодо купівлі квартири [ADDRESS] , згідно якого продавець отримала від неї в якості завдатку 13758,00 грн. в рахунок належних до сплати 882240 грн. Згідно договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Фактично у договору про надання задатку від 02.02.2019 року, укладеного між покупцем [PERSON] та продавцем [PERSON] визначені статуси сторін, а саме продавець, покупець, предмет договору, ціна договору, визначено порядок передачі квартири. 22.02.2019 року позивач, її чоловік та продавець [PERSON] прийшли до приватного нотаріуса Нестеренко Н.В. для укладання та посвідчення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , однак позивач забула свій паспорт вдома, повернувшись не змогла знайти його та оскільки передача грошових коштів між позивачем та [PERSON] вже відбулася та вони тільки хотіли посвідчити фактичну їх домовленість нотаріально, вони спільно з чоловіком вирішили оформити квартиру [ADDRESS] на сина [PERSON] . Між позивачем та сином була домовленість, що зважаючи на їх родинні відносини першого ступеня, договір дарування буде не дорого коштувати і вони його оформлять. 22.02.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Нестеренко Н.В. за реєстровим №41 та проведена державна реєстрація права власності на ім`я відповідача у зв`язку з нотаріальною дією. Відповідно до п.2.1.продаж вчинено за 578060 грн. Ці грошові кошти позивачем особисто повністю сплачені та передані продавцю [PERSON] до посвідчення договору. Таким чином позивач повністю виконала 22.02.2019 року договір про передачу завдатку, укладеного між позивачем та [PERSON] 02.02.2019 року. Станом на день звернення із позовною заявою відповідач [PERSON] тільки обіцяє подарувати позивачу фактично сплачену нею квартиру, але не вчинив жодної дії для цього. Коштів та достатніх заощаджень на придбання квартири [PERSON] не мав. Квартира була придбана для проживання позивача. Вважає доведеним факт того, що саме позивач мала домовленість з продавцем [PERSON] та саме вона укладала договір про видачу завдатку та підписала його та саме позивач цей завдаток передала продавцю та саме позивач має докази того, що в неї були грошові кошти на купівлю спірної квартири, а відповідач виступив фіктивним покупцем по договору у зв`язку з чим позивач вимушена була оформити квартиру на ім`я свого сина. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, суду пояснила, що її син [PERSON] 12.12.2018 року потрапив у Польщі в ДТП та отримав значні тілесні ушкодження. У 2019 році він проходив лікуванні у Миколаївській лікарні по вул. Київській. На той час вона проживала та була власником квартири по [ADDRESS] . Вона вирішила дану квартиру продати та придбати квартиру у мікрорайоні Намив поближче до лікарні, у якій знаходився син. Вона продала належну їй квартиру на [ADDRESS] та в подальшому дала завдаток за квартиру по [ADDRESS] . Під час оформлення купівлі-продажу квартири на [ADDRESS] у нотаріуса вона виявила, що загубила паспорт, а продавець приїхала для продажу квартири із м. Києва на один день, оскільки її син знаходився у машині біля нотаріуса, вона вирішила оформити квартиру на свого сина [PERSON] . Син підписав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Гроші за квартиру продавцю передавала саме вона. Її син перебував у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 14.02.2019 року, а 05.08.2020 року їх шлюб розірвано. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та просила про задоволення позову. Представник відповідача [PERSON] адвокат Шубіна Я.В. в судовому засідання не визнала позовні вимоги та просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] адвокат Родіонова В.Є. в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву у якому зазначив, що він повністю згоден з позовними вимогами позивача, оскільки він не міг заробити собі на квартиру та постійно мешкав в квартирах, які належали його матері. Квартиру оформили на нього в зв`язку з виключними обставинами та він не придавав цьому значення, оскільки був прикутий до візка та має серйозні проблеми зі здоров`ям. Квартира придбавалася для мешкання в ній йому та матері, тому за адресою [ADDRESS] зареєстрований тільки він. Просив задовольнити позовні вимоги [PERSON] та слухати справу без його участі в зв`язку зі станом здоров`я він не може з`явитися до суду. Третя особа приватний нотаріус Нестеренко Н.В. до судового засідання не з`явилась, надала до суду заяву у якій зазначила, що проти позову [PERSON] не заперечує та просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] до судового засіданні не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Також 14.08.2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Шубіної Я.В., у якому остання зазначила, що [PERSON] не визнає позовні вимоги повністю, у зв`язку з наступним. Так предмет позову є спільною власністю подружжя, оскільки 14.02.2019 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб. 22.02.2019 року [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] , яка була придбана під час шлюбу для спільного проживання однією сім`єю. При укладанні цього договору, нею як дружиною була підписана відповідна заява про згоду на укладання цього договору. В період з 22.02.2019 року по 14.05.2020 року у зазначеній квартирі проживала родина у складі [PERSON] та [PERSON] , тому твердження позивача про намір придбати квартиру з метою власного в ній проживання, спростовується наданими позивачем доказами. Також зазначила, що твердження позивача про домовленість із [PERSON] про подальше укладання договору дарування є безпідставними та не підтверджені належними та допустимими доказами. Так 22.02.2019 року після реєстрації шлюбу із нею [PERSON] придбав у власність вищезазначену квартиру за нотаріальною згодою дружини, відповідно для подальшого відчуження квартири, яка є спільною власністю подружжя, потрібна нотаріальна згода дружини. Однак з моменту придбання квартири до моменту звернення до суду [PERSON] з позовом про визнання права власності на Ѕ спірної квартири [PERSON] не зверталась із позовом про визнання договору дарування дійсним, не вимагала від [PERSON] надати їй право проживання в цій квартирі, або передати їй право власності на квартиру. Відповідно звернення з позовом по даній справі спрямовано виключно на перешкоджання [PERSON] захистити належні їй права, як співвласника квартири. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено що 12.12.2018 року відповідач [PERSON] , який є сином позивача [PERSON] , перебуваючи у Польщі потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, після якої був госпіталізований у державну лікарню Польщі із численними травмами та переломами. Де перебував на лікуванні до 14.01.2019 року. З 18.01.2019 року по 14.02.2019 року [PERSON] знаходився на стаціонарном лікуванні у Миколаївській обласній лікарні по вул. Київській, 1 в м. Миколаєві. Маючи на меті проживати ближче до сина позивач вирішила придбати квартиру в мікрорайоні Намив у м. Миколаєві. 01.02.2019 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір про купівлю квартиру, згідно якого продавець [PERSON] отримала завдаток у сумі 500 доларів США, а загальна вартість квартири складає суму еквівалентну 31000 доларів США. 02.02.2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання завдатку з метою підтвердження укладання сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна квартири за адресою [ADDRESS] та забезпечення його виконання про наступне: сторони прийшли згоди в тому, що загальна вартість майна складає 882240 грн., що еквівалентно 32000 доларів США. Згідно п. 2 зазначеного договору сума завдатку складає 13758,00 грн, що еквівалентно 500 доларів США по курсу НБУ на момент підпису цього договору. В подальшому 12.02.2019 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , відповідно до якого позивач [PERSON] продала належну їй квартиру за 622960 грн. 22.02.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 2.1 продаж квартири за домовленістю сторін вчинюється за 578060 грн. Дана квартира була придбана за кошти [PERSON] , яка розрахувалася із продавцем [PERSON] . Дані обставини в судовому засіданні підтверджені поясненнями сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що укладений між відповідачем [PERSON] договір 22.02.2019 року є удаваними, оскільки насправді саме позивач була покупцем квартири (майнових прав) так як за її кошти була вона придбана. Таким чином, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування та з`ясування питання про те, чи не укладена ця угода з метою приховати іншу угоду та яку саме. Судом під час розгляду справи встановлено, що воля сторін була спрямована на встановлення інших цивільно-правових правовідносин, ніж ті, які передбачені оспорюваним договором. Позивач надала до суду для підтвердження передачі коштів копію договору про надання завдатку від 02.02.2019 року та договір купівлі-продажу квартири від 12.02.2021 року. Крім того до суду надані заяви відповідача [PERSON] . Та третьої особи приватного нотаріуса Нестеренко Н.В. про визнання позову. Отже, суд приходить до переконання, що позивач у судовому засіданні довела факт укладання правочину, що, на її думку, є удаваним. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд має з`ясувати наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків. Статтею 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини. Правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з`ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним. Для визнання правочину удаваним необхідно мати на увазі, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди, наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо, оскільки удаваний правочин може бути вчинений як без будь-яких протиправних намірів, так і з метою приховування іншого незаконного правочину, при цьому будь-якого обмеження щодо наявності умислу в усіх сторін такого правочину законом не встановлено. Такий умисел може бути завуальований лише однією стороною, про що інша сторона може не знати, як і навпаки. При цьому, удаваним може бути не весь правочин, але лише в частині когось з його учасників, якщо буде встановлено що інший учасник за змістом договору домовлявся про істотні умови договору, про її ціну, сплатив за власні кошти її покупну ціну, придбав майно для себе та наступні дії сторін свідчать про прийняття виконання договору іншою стороною. Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки позивачем в судовому засіданні доведено та не заперечувалось сторонами, що саме позивач була покупцем квартири (майнових прав) так як за її кошти була вона придбана квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved