Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

31.08.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив змінити розмір стягнення аліментів, присуджених за рішенням суду, та стягувати з нього на користь відповідачки аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини в розмірі 1/6 частки усіх видів доходів і відкликати з відділу державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції виконавчий лист № 2-2374 від 10.11.2005 року, виданий Новоград-Волинським міськрайонним судом. В обґрунтування позову зазначив, що з моменту ухвалення судового рішення у нього погіршився матеріальний стан та з'явилося двоє малолітніх дітей, яких він за законом зобов'язаний утримувати. Крім того, має хронічну хворобу, на лікування якої витрачає значні кошти. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги визнала частково, згодна, щоб позивач сплачував аліменти у розмірі 1/5 частини від його заробітної плати, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON] [INFO], на утримання якого позивач сплачує на користь відповідача аліменти, присуджені рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 10.10.2005 року в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Зчасу ухвалення судового рішення сімейний стан позивача змінився, він має іншу сім'ю та виховує і утримує двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що є підставою для зміни розміру аліментів. Враховуючи визначений розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років (1286 грн. - ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік»); наявність у відповідача на утриманні нової сім'ї та двох малолітніх дітей; розміру його заробітку, який в середньому складає 4000 грн. (дохід за 6 місяців 29 034,85 грн.); а також відсутність у позивачки інших джерел фінансування, крім заробітної плати в сумі 2000 грн. за основним місцем роботи в Новоград-Волинському міськрайонному ТМО та потребу фінансової допомоги з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, - суд задовольняє позовні вимоги частково та стягує аліменти в розмірі 1/5 частини доходу відповідача щомісячно. Це відповідатиме як інтересам спільної дитини сторін, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною і дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби сина [PERSON]. Матеріальний стан відповідача навіть з відрахуванням аліментів буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обов'язку утримувати свою неповнолітню дитину, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов'язання щодо оплати аліментів у частці, визначеній судом. Закон рівною мірою покладає обов'язок щодо утримання неповнолітньої дитини на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Позивачем не було надано доказів, які б давали суду підстави для встановлення розміру аліментів у сумі меншій, ніж 1/5 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача. Вимога про відкликання з виконавчої служби виконавчого листа від 10.11.2005 року про стягнення з позивача аліментів на утримання сина є передчасною, оскільки виконавчий лист підлягає відкликанню після повного його виконання.

Outcome: partial