Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

30 липня 2013 року [PERSON] звернулась до суду з уточненим під час розгляду справи позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи вимоги тим, що відповідач належним чином не бере участі в матеріальному утриманні їх сумісних дітей - синів [PERSON] та [PERSON], чим порушує їх права на достатній рівень життя. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені вимоги, в обґрунтування яких пояснила, що з липня 2008 року перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання вони мають неповнолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Фактично вони з відповідачем спільно не проживали, мешкали та на теперішній час мешкають за різними адресами, мають окремий бюджет та не ведуть сумісне господарство. Діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання синів, тому вона змушена звернутися до суду. Домовленості з відповідачем про спосіб виконання його обов'язку по матеріальному забезпеченню дітей не досягнуто. Посилаючись на наведені обставини, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі щомісячно у розмірі 500 грн. на місяць до досягнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав повністю, погодившись з поясненнями позивачки в суді та розміром, вказаних нею аліментів. У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що з липня 2008 року вони з позивачкою почали зустрічатись, але фактично разом не проживали та свої стосунки офіційно не оформлювали. На теперішній час вони так і проживають за різними адресами, мають окремий бюджет та не ведуть сумісне господарство. Він фізично здоровий, працює, аліментів нікому не виплачує, на його утриманні не перебувають непрацездатні члени родини. Не заперечує, щоб аліменти стягувались з нього за виконавчим листом і у розмірі, на якому наполягає позивачка. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. [PERSON] і [PERSON] з липня 2008 року фактично перебували у шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану. Від спільного проживання сторони мають неповнолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю, на утримання якої відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу не надає. На теперішній час сімейні стосунки між [PERSON] та [PERSON] припинені, сторони проживають за різними адресами, не ведуть сумісне господарство та мають окремий бюджет. Батько дітей - [PERSON] проживає окремо від синів і на їх утримання у добровільному порядку матеріальну допомогу не надає. Відповідач [PERSON] має стабільний заробіток, здоровий, на утриманні інших дітей або непрацездатних батьків не має. Наведені факти та обставини визнані сторонами під час розгляду справи, вони підтверджені наявними у справі документами, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Обов'язок батьків по втримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] має стабільний заробіток, проживає окремо від сім'ї, на його утриманні інші неповнолітні діти й непрацездатні члени родини (утриманці) не перебувають, він має матеріальну змогу надавати допомогу на утримання дітей. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей не досягнуто. Згідно з приписом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінивши надані по справі докази, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує у відношенні своїх неповнолітніх дітей передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки з їх утримання, чим порушує право дітей на достатній рівень життя. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує вищенаведені обставини, майновий і сімейний стан відповідача та визначає аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій формі - у розмірі 500 грн. на місяць, які підлягають стягненню з їх батька [PERSON]. Відповідно до вимог статей 81, 88 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць згідно із положеннями статті 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved