Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

29 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, у якій просить стягнути з [PERSON] на користь КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ «ХАРКІВСЬКА КАСА ВЗАЄМОДОПОМОГИ» (далі по тексту - КС «ХКВД») заборгованість за кредитним договором у сумі 7763 грн 88 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що 31.03.2016 між КС «ХКВД» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 71/12, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 6000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом, на строк до 22.09.2017. Відповідач порушувала умови договору щодо сплати процентів та погашення кредиту, у зв'язку з чим відповідно до п. 5.4.3 кредитного договору позивач вимагає дострокового стягнення заборгованості за вказаним договором. В судове засідання особи, які беруть участь у справі, не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач про причини неявки суд не повідомила, заперечень та клопотань від неї надходило. Представник позивача просив про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 31 березня 2016 року між КС «ХКВД» (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником) було укладено кредитний договір № 71/12 (а.с. 3, 4). Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 6000,00 грн, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Кредит надано строком на 18 місяців, з терміном повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом до 22.09.2017 (пункти 2.1, 2.3 договору). Пунктом 3.1 договору встановлено плату за користування кредитом (проценти) у розмірі 62% річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Сторони домовились, що погашення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіку розрахунків - додатку № 1 до кредитного договору (п. 3.4 договору). У разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу (згідно графіка розрахунків) з процентами, повністю або частково, пунктом 3.8 кредитного договору передбачено встановлення процентної ставки за кредитом у розмірі 120% річних від суми залишку кредиту. За змістом п. 5.4.3 кредитного договору кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом, зокрема, у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, перевищення сумою простроченої заборгованості суми кредиту більш як на 10 відсотків. У зв'язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору № 71/12 від 31.03.2016 щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків станом на 11.11.2016 виникла заборгованість, яка становить 7763 грн 88 коп, з них: - 5470 грн 69 коп - заборгованість за кредитом; - 2293 грн 19 коп - заборгованість по процентам, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 5). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 28 вересня 2016 року позивач направив відповідачу вимогу про дострокове погашення заборгованості по кредиту та сплату процентів (а.с. 6), однак на даний час відповідачем не повернуто кредит та не сплачено проценти за договором. За таких обставин суд вважає доведеними позовні вимоги та приходить до висновку про задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 1378,00 грн (а.с. 1). У зв'язку із задоволенням позову суд відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 526, 527, 530, 612, 625, 629, 1046-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 197, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

Outcome: approved