Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

31.07.2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №hat0GA00001030 від 03.11.2006 року у розмірі 210958,63 гривень та судові витрати в розмірі 2109,59 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до вказаного кредитного договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 31470,00 гривень на термін до 02.11.2010 року, а відповідач зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Банк свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором. Відповідачем умови договору були порушені. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого станом на 10.07.2015 року відповідач має заборгованість за кредитним договором на вказану суму, у тому числі: заборгованість за кредитом - 18354,57 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 63813,04 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 1320,00 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 127471,02 грн. У судовому засіданні представник позивача просив задовольнити позов, посилаючись на доводи позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала заяву, у якій заперечувала проти задоволення позову, просила застосувати строк позовної давності. Представник відповідача в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. Крім того, вказала, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 10.01.2013 року було звернено стягнення за кредитним договором №hat0GA00001030 від 03.11.2006 року на предмет іпотеки - житловий будинок. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до укладеного між «ПРИВАТБАНК» і [PERSON] кредитного договору №hat0GA00001030 від 03.11.2006 року, банк зобов'язався надати [PERSON] кредит на строк з 03.11.2006 року по 02.11.2010 року включно у розмірі 31470,00 гривень на наступні цілі: 30000,00 грн. - на придбання с/х техніки, та 1470,00 грн. - на сплату страхових платежів, передбачених договором; зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, і винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми наданого кредиту (а.с.8, 9). Відповідач зобов'язалася використати кредит, на цілі, зазначені в п.1.1 кредитного договору, сплачувати відсотки за користування кредитом відповідно до п.1.1, 3.1, 3.2 кредитного договору, сплатити банку винагороду і комісію згідно п.1.1 і п.6.2 договору, погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п.1.1, 2.3.3 договору. Відповідно до п.1.1 кредитного договору періодом сплати вважається період з «21» по «28» число кожного місяця. Згідно п.3.2 кредитного договору, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3,03% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до п.4.1 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 1,00% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Отже, сторони при укладенні договору встановили строки виконання позичальником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на підставі кредитного договору. Випискою по особовому рахунку [NUMBER] підтверджується той факт, що 03.11.2006 року [PERSON] отримала кредит відповідно до кредитного договору №hat0GA00001030 від 03.11.2006 року (а.с.31). У письмових запереченнях відповідач посилається на те, що судом вже ухвалено рішення про звернення стягнення на будинок за вказаним кредитним договором, тому суд не може ухвалити рішення про стягнення заборгованості. Однак суд не бере до уваги зазначені заперечення, оскільки рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 10.01.2013 року у справі №2001/5173/2012 було задоволено позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про звернення стягнення (на підставі договору іпотеки від 03.06.2011 року) на предмет іпотеки - житловий будинок. [PERSON] брала участь у вказаній справі як третя особа. Сторони по справі пояснили суду, що стягнення не було звернено на предмет іпотеки згідно цього рішення. [PERSON] має заборгованість за кредитним договором, останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором вона здійснила 16.05.2011 року у сумі 150,00 грн. (а.с.5-7). Відповідач просила застосувати позовну давність. У відповідності до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252- 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-116цс13 (постанова від 06.11.2013 року), яка у відповідності до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст.261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Згідно ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач звернувся до суду з позовом 31.07.2015 року після спливу трьох років з моменту припинення відповідачем виконання умов договору. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що на момент звернення позивача до суду сплила позовна давність за заявленими позовними вимогами про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №hat0GA00001030 від 03.11.2006 року. Оскільки [PERSON] подала заяву про застосування позовної давності, суд зобов'язаний застосувати позовну давність, відмовивши у позові. На підставі викладеного, керуючить ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.256, 257, 261, 267 ЦК України, суд -

Outcome: dismissed