Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

5 червня 2014 року до суду з позовом звернувся [PERSON] до Фізичної особи - підприємця [PERSON], Фізичної особи - підприємця [PERSON] з позовними вимогами, які у процесі розгляду справи уточнив та просив усунути перешкоди у здійсненні ним прав власника по розпорядженню та користуванню своїм майном - приміщеннями у нежитловій будівлі «Блок первинного обслуговування», розташованої за адресою: [ADDRESS], що позначені за технічною документацією як позиції №№ 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12,13,14,15,16,17 у підвальному приміщенні, та за №№ 20,21,23,24,25,26,29,30 на першому поверсі будівлі, які вчиняються йому зі сторони Фізичної особи підприємця [PERSON] та Фізичної особи підприємця [PERSON], та зобов`язати даних осіб на протязі десяти днів з дня набрання законної сили рішенням суду звільнити від свого майна та передати йому вільні приміщення, що позначені за технічною документацією як позиції №№1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12,13,14,15,16,17, розташовані у підвальному приміщенні та за №№ 20,21,23,24,25,26,29,30, розташовані на першому поверсі у нежитловій будівлі «Блок первинного обслуговування», розташованої за адресою: [ADDRESS] та стягнути на його користь з відповідачів понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 2500 гривень. Ухвалою суду від 7 липня 2014 року на підставі заявленого представником відповідачів [PERSON] клопотання було зупинено провадження у справі згідно п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України. Ухвалою суду від 16 грудня 2014 року провадження у справі було відновлено і продовжено судовий розгляд. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав повністю та просив задовольнити. На обґрунтування позиції позивача послався на те, що [PERSON] на законних підставах у відповідності до договору дарування нежитлової будівлі отримав в особисту приватну власність нежитлову будівлю «Блок первинного обслуговування» загальною площею 1 376,1 квадратних метрів, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Після того, як позивачу стало відомо, що певну його частину без будь - яких правових підстав займають відповідачі - ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON], в яких вони здійснюють у займаних ними приміщеннях, що позначені за технічною документацією як позиції № 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12,13,14,15,16,17, розміщені у підвальному приміщенні, та за № 20,21,23,24,25,26,29,30, розміщені на першому поверсі будівлі, підприємницьку діяльність, [PERSON] неодноразово в усному та письмовому порядку висував вимоги до відповідачів про звільнення цих приміщень, вважаючи даний факт порушенням його прав власника нерухомого майна, як фізичної особи, оскільки дані приміщення він має намір використовувати у власних потребах. Враховуючи вимоги ст. ст. 16, 316 - 317, 391 ЦК України, вважає, що власник у цьому випадку має право вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном. Будь - яких доказів законності користування вищевказаними приміщеннями відповідачі суду не надали. Представник відповідачів позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову, пославшись на те, що ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] на протязі декількох років користуються займаними ними приміщеннями у нежитловій будівлі «Блок первинного обслуговування», розташованого за адресою : [ADDRESS], для здійснення останніми підприємницької діяльності. З попереднім власником даної нежитлової будівлі у них була досягнута усна домовленість з усіх істотних умов оренди займаних ними приміщень, який не повідомив їх про зміну власника. На ім`я [PERSON] після того, як їм стало відомо про перехід права власності на нежитлову будівлю «Блок первинного обслуговування», вони направляли пропозицію укласти договір оренди, на яку він не відповів. Посилаючись на дані обставини представник відповідача вважає, що право оренди займаних ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] приміщень зберігається, оскільки зміна власника нерухомого майна не може бути визнана підставою для розірвання договору оренди. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору дарування нежитлової будівлі, посвідченого 11 березня 2013 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 235, [PERSON] було отримано в особисту приватну власність нежитлову будівлю «Блок первинного обслуговування» загальною площею 1 376,1 квадратних метрів, яка розташована за адресою: [ADDRESS](а.с. 6-7). Право приватної власності позивача на даний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано у встановленому законом порядку, на підтвердження чого йому був виданий Витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 березня 2013 року, індексний номер 1100392, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 19195232115(а.с. 15). Як вбачається із змісту позовної заяви та пояснень представника позивача, відповідачі без будь - яких правових підстав займають приміщення нежитлової будівлі «Блок первинного обслуговування», яка розташована за адресою: [ADDRESS], що позначені за технічною документацією як позиції № 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11,12,13,14,15,16,17, що розміщені у підвальному приміщенні, та за № 20,21,23,24,25,26,29,30, що розміщені на першому поверсі, в яких вони здійснюють підприємницьку діяльність. [PERSON] неодноразово в усному та письмовому порядку висував вимоги до відповідачів про звільнення цих приміщень, але вони до цього часу вказані приміщення не звільнили. Письмові докази, надані суду представником відповідачів, листи від [PERSON] та [PERSON] на ім`я [PERSON] (а.с. 51, 54), лист [PERSON] на ім'я [PERSON] від 25.06.2014 р. (а.с. 44), пропозиція щодо укладання договору оренди нежитлового приміщення ( а.с. 45-46), є підтвердженням факту користування відповідачами спірними приміщеннями у нежитловій будівлі «Блок первинного обслуговування», яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 27 травня 2014 року [PERSON] було направлено на адресу обох відповідачів лист - пропозицію щодо звільнення займаних ними приміщень, який був ними отриманий, про що свідчать надані суду копії даних листів та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 53, 56). Даний факт не заперечувався у суді і представником відповідачів, але до цього часу спірні приміщення відповідачами не звільнені. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою даної норми закону, серед яких передбачений і такий спосіб як примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України надає власнику право володіння, користування та розпорядження своїм майном. В той же час, як вбачається з досліджених судом доказів, [PERSON] як власник вищевказаної нежитлової будівлі, позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися нею за своїм власним розсудом в зв`язку з використанням відповідачами частини приміщень цієї будівлі без законних на те підстав. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень по розпорядженню або (та) користуванню належним йому майном. У негаторному позові можуть бути закладені вимоги про звільнення безпідставно займаних адміністративно-виробничих приміщень, що фактично і має місце зі сторони відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання представника відповідачів на підставу володіння відповідачами спірними приміщеннями - укладення усного договору оренди із попереднім власником і збереження права оренди займаних ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] приміщень за відповідачами, оскільки зміна власника нерухомого майна не може бути визнана підставою для розірвання договору оренди, суд до уваги не приймає, тому що відповідно до ст. 793 ЦК України договір найму(оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, намір укладати договір оренди вказаних приміщень позивач з відповідачами немає, тому отримавши пропозицію від відповідачів на укладення з ним договору оренди приміщень № 1-26; 29, 30 у нежитловій будівлі «Блок первинного обслуговування», розташованої за адресою: [ADDRESS], яка була надіслана після подання позовної заяви до суду, він її не прийняв, і ніяких дій, які б свідчили про прийняття такої пропозиції він не вчиняв. Таким чином, представником відповідачів не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні вимог ст. ст. 58 - 59 ЦПК України, які б свідчили про законність користування відповідачами вищевказаними приміщеннями у нежитловій будівлі «Блок первинного обслуговування», розташованої за адресою: [ADDRESS], належній на праві власності позивачу. Враховуючи законність вимог позивача по усуненню перешкод у здійсненні ним прав власника шляхом звільнення займаних відповідачами приміщень у вищевказаному об`єкті нерухомого майна та відсутність у відповідачів законних підстав щодо володіння та користування приміщеннями у нежитловій будівлі, власником якої є [PERSON], суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі вимоги позивача шляхом захисту його прав та інтересів у визначеному ним порядку. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як зазначено у ч.3 цієї статті до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В частині 2 цієї статті зазначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу, зокрема, у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової длопомоги у конкретній справі(наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Оплата витрат за надання правової допомоги на підставі договору про надання правової допомоги від 5 червня 2014 року, укладеного між адвокатом [PERSON] об'єднання «Славутицька міська юридична консультація «Захист» [PERSON] та [PERSON], та надання послуг за цим договором підтверджується актом виконаних робіт від 25 грудня 2014 року, квитанціями до прибуткового касового ордеру. Як вбачається з акту виконаних робіт та пояснень представника позивача, адвокатом адвокатського об'єднання «Славутицька міська юридична консультація «Захист» [PERSON] було затрачено 1 годину на роз'яснення та надання консультацій з положень цивільного, цивільного процесуального законодавства, прав та обов'язків сторін по цивільній справі, підготовка позивача до суду ; 3 години на вивчення і проведення аналізу матеріалів справи, що стосується предмету спору, підготовка до судових засідань, підготовка позовної заяви, вивчення та аналіз судової практики; 3 години прийняття участі в якості представника [PERSON] при розгляді вищевказаної справи в суді. Відповідно до зазначеного акту виконаних робіт вартість послуг становить 2500 гривень. Згідно квитанцій до прибуткового касового ордеру від 20.05.2014 року, від 03.11.2014 року, 04.11.2014 року, 18.11.2014 року, які долучені до матеріалів справи, [PERSON] оплачено адвокатському об'єднанню «Славутицька міська юридична консультація «Захист» за надання правової допомоги згідно акту виконаних робіт 2 500 гривень. Даний розмір судових витрат суд вважає обґрунтованим, враховуючи час, затрачений адвокатом на роз'яснення та надання консультацій з положень цивільного, цивільного процесуального законодавства, прав та обов'язків сторін по цивільній справі, підготовка позивача до суду, вивчення і проведення аналізу матеріалів справи, що стосується предмету спору, підготовка позовної заяви, підготовка до судових засідань, вивчення та аналіз судової практики, участь у судових засіданнях, тривалість яких відображена в журналі судових засідань, і відповідає граничному розміру, встановленому Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Таким чином, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути в рівних частках понесені ним судові витрати на правову допомогу в сумі 2500 гривень та витрати по оплаті судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved