Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

31.05.2019 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку № 1-2480 від 28.04.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної контори Харківської області Гречук Є.О. У вказаному житловому будинку вона зареєстрована та проживає, окрім неї також зареєстровані: відповідач [PERSON] , [INFO] , - колишній зять, [PERSON] , [INFO] , - донька та [PERSON] , [INFO] , - онук. Відповідач не проживає у зазначеному будинку тривалий час, так як з 18.11.2014 року шлюб між її донькою та зятем розірваний. У добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстрації. Знаходження [PERSON] на реєстраційному обліку перешкоджає позивачці, як власнику житлового будинку здійснювати свої права як власника, в тому числі і користуватися субсидією. Відповідач не веде з нею сумісного утримання зазначеного житлового будинку, не сплачує комунальні платежі, тощо. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12.06.2019 р. провадження у справі відкрито. Позивач [PERSON] через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить суд його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Згідно положень ч. 1 ст. 131 ЦПК України, судова повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, [PERSON] викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті Куп`янського міськрайонного суду Харківської області, веб-портал судова влади України http://kpm.hr.court.gov.ua/sud2023//, яке було опубліковано 09.072019 року. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. З вищенаведених обставин вбачається, що суд належним чином повідомляв відповідача про дату, час та місце проведення судових засідань, чим надавав можливість приймати участь у змагальному процесі, із реалізацію всіх прав учасника процесу, передбачених цивільним процесуальним законодавством. У судове засідання відповідач не з`явився з невідомих суду причин, відзиву на позовну заяву не надійшло. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене та наявність одночасного існування умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважав за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів в порядку ст.ст. 280-281 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, згідно матеріалів справи, за позивачем [PERSON] зареєстровано право приватної власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.3,4,5). У цьому житловому будинку за вищевказаною адресою значиться зареєстрований з 17.11.2010 р. відповідач [PERSON] , [INFO] , - вказаний як зять (а.с.7,16). По рішенню Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 18.11.2014 р. розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Факт не проживання відповідача [PERSON] за адресою місця реєстрації підтверджується актом від 05.08.2019 р., згідно якого комісією у складі депутата Кіндрашівської сільради Куп`янського району Харківської області та двох сусідів було обстежено домоволодіння [PERSON] [ADDRESS] і встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за цією адресою, але фактично не проживає з листопада 2014 року. Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Як передбачено вимогами частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України, які, окрім іншого, передбачають, що правовідносини, пов`язані зі створенням перешкод здійснення права користування своїм майном, регулюються ст. 391 ЦК України, яка встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Доказів щодо домовленості між сторонами щодо подальшої реєстрації відповідача в будинку позивача суду не надано, співвласником житла відповідач не являється, підстав, які б були визначені законом щодо збереження за ним житла не встановлено. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові ВСУ від 16.11.2016 р. № 688/63/15-ц, порівняльним аналізом статей 383,391,405 ЦК України та статей 150,156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Виходячи з вищевикладеного судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання у житловому будинку [ADDRESS] не проживає понад один рік без поважних причин, самостійно виїхав з будинку в інше місце проживання, при цьому матеріали справи не містять доказів щодо будь-яких перешкод в користуванні житлом відповідачу, їх ніхто не чинив, відсутня домовленість між сторонами з приводу користування житловим будинком. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовної заяви в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Позивач також просить суд стягнути з відповідача витрати, понесені при наданні професійної правничої допомоги у сумі 3000 грн. Однак, у матеріалах справи відсутні докази таких витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). У разі неподання відповідних доказів така заява залишається без розгляду.

Outcome: approved