Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

31.08.2014 р. позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В його обґрунтування зіслався на те, що згідно розпорядження виконавчого комітету Червоноградської міської ради народних депутатів Львівської області від 21.10.1993 р. №476 за ним закріплено земельну ділянку [NUMBER], площею 0.0026 га у гаражному кооперативі №5 у м. Червонограді під будівництво цегляного гаражу. У 1993 році він збудував цегляний гараж, та виготовив технічний паспорт на нього. 14.07.2014 р. він уклав із Червоноградською міською радою договір оренди даної земельної ділянки. На даний час він користується даним гаражем, сплачує кошти за його користування, однак не може оформити право власності на нього. Просить визнати за ним право власності на гараж [NUMBER] у гаражному кооперативі №5 у м. Червонограді Львівської області. У судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву в її обґрунтування зіслався на обставини викладені у позовній заяві. Просив визнати за ним право власності на побудований гараж. Представник відповідача у судовому засіданні не заперечує щодо задоволення позову. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд вирішив наступне. Судом встановлено, що за [PERSON] на підставі розпорядження виконкому Червоноградської міської ради народних депутатів Львівської області від 21.10.1993 р. №476, закріплено земельну ділянку [NUMBER] під будівництво цегляного гаражу в гаражному кооперативі №5 у м. Червонограді Львівської області. Згідно копії технічного паспорту, [PERSON] у 1993 році побудував цегляний гараж, розмірами 6,09х3,85 м.. Як вбачається із довідки №36 від 15.07.2014 р., позивачу належить цегляний гараж [NUMBER] у гаражному кооперативі №5 у м. Червонограді Львівської області. Заборгованості немає. 14.07.2014 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого позивачу було передано земельну ділянку за кадастровим номером 4611800000:01:001:0277, загальною площею 0.0026 га. на якій побудовано гараж [NUMBER]. Згідно ст. 321 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно із п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України про правовий режим самочинного будівництва» № 6 від 30.03.2012 року: позов особи, яка самочинно збудувала нерухоме майно на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, про визнання права власності на цю нерухомість може бути задоволено судом на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК, якщо буде встановлено, що власник або користувач земельної ділянки не заперечує проти цього, будівництво не порушує права інших осіб і відповідає будівельним, архітектурним, санітарним, екологічним та іншим нормам і правилам, державним стандартам. Відповідно до ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Беручи до уваги наведене, враховуючи те, що відповідач визнав позов у повному обсязі, та не заперечує, щодо визнання за [PERSON] права власності на збудований балкон, а також те, що позивач збудував гараж на земельній ділянці, яка надана йому у користування, але не вспів у встановленому порядку оформити право власності на нього, тому даний гараж є самочинним будівництвом, право власності на яке визнається рішенням суду. З огляду на це позов [PERSON] підлягає до задоволення і за ним слід визнати право власності на даний гараж.

Outcome: approved