Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

29 травня 2020 року представник акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі АТ «Таскомбанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, 13 вересня 2012 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53400329807В, предметом якого є надання грошових коштів на споживчі потреби в розмірі 100000 грн., із визначенням 27 процентів річних за користування кредитом. Відповідач підтвердив, що перед укладенням договору письмово ознайомився з умовами кредитування та умовами договорів забезпечення, а також про орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом та вартості послуг, пов`язаних з одержанням кредиту. Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівково перерахування коштів у спосіб, зазначений у кредитному договорі. 07 липня 2014 року сторонами було укладено договір про внесення змін № 1 до кредитного договору від 13 вересня 2012 року, яким сторони внесли зміни та встановили строк виконання зобов`язання позичальником до 13.09.2018. 27 березня 2017 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та позивачем було укладено договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань та фінансовими кредитами (споживчі кредити) № 270317нв, за яким до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором. Відповідачем не виконувалися умови кредитного договору, в результаті чого станом на 27.12.2019 заборгованість останнього становить 68542,12 грн., з яких: 29203,85 грн. заборгованість по тілу кредиту 29203,85 грн., заборгованість по відсотках 22031,29 грн., сума пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості 17306,98 грн. Посилаючись на вищевказані обставини позивач просить суд задовольнити позов. Представник позивача\~ [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явився,\~надав суду\~заяву про\~розгляд справи\~без його\~участі,\~позов підтримує\~в повному\~обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що в заочному порядку позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 13 вересня 2012 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № R53400329807В, за яким позичальнику надано на споживчі потреби грошові кошти в розмірі 100000 грн. Відповідно до п. 3.3.1, проценти за користування кредитом нараховуються банком за ставкою у розмірі 27 % річних, а також сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладенні договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися шляхом укладення договору про внесення змін до цього договору. Згідно п. 4.5 договору, нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно з дати видачі кредиту по день повного його повернення на залишок фактичної заборгованості за кредитом за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Пунктом 7.1 кредитного договору визначено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/ або сплати процентів за його користування та/або інших платежів, згідно з умовами договору, позичальник зобов`язаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення (а.с.7-14). 07 липня 2014 року сторонами було підписано договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № R53400329807В від 13 вересня 2012 року, яким внесено зміни до договору та встановлено строк виконання зобов`язання позичальником до 13.09.2018 (ас.16-19). 27 березня 2017 року між публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та позивачем було укладено договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань та фінансовими кредитами (споживчі кредити) № 270317нв, за яким до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором (а.с.20-35). Відповідно до положень статей\~1049,\~1050,\~1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~статтею 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України\~встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій\~статті 517 ЦК України\~передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Вказаний висновок узгоджений з постановою Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15. Згідно розрахунку, заборгованість відповідача за кредитним договором становить 68542,12 грн., з яких: 29203,85 грн. заборгованість по тілу кредиту 29203,85 грн., заборгованість по відсотках 22031,29 грн., сума пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості 17306,98 грн. (а.с.36-40). Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому за приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ст. 624 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Таким чином, враховуючи невиконання відповідачем правомірних вимог позивача, суд вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати, та для позивача при зверненні до суду з даним позовом, станом на 2020 рік, складала 2102 грн. З урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 2102 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved