Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

29 серпня 2014 року до суду надійшла вказана позовна заява. В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 89 897,99 грн. з яких: заборгованість по квартирній платі та платі за комунальні послуги в сумі 55 917,77 грн., втрати від інфляції в сумі 26 273,07 грн. та 3% річних в сумі 7 707,15 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та користується житлово-комунальним послугами. У зв'язку з несплатою відповідачем за житлово-комунальні послуги станом на 01.04.2014 р. заборгованість за період з 01.03.2004 року по 01.04.2014 року складає 89 897,99 грн., з якої: сума основного боргу за житлово-комунальні послуги становить - 55 917,77 грн., втрати від інфляції - 26 273,07 грн. та 3% річних - 7 707,15 грн. Через несвоєчасність проведення розрахунків відповідачем із позивачем, останній в свою чергу має заборгованість перед організаціями - виробниками комунальних послуг. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заявлені вимоги визнала за останні три роки та не заперечувала проти задоволення вимог в цій частині. Щодо іншої частини вимог заперечувала, так як позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, тому просила відмовити в їх задоволенні. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Вислухавши думку представника позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, та вбачається з довідки від 19.02.2014 року №508, виданої ТОВ «Київжитлосвіт», відповідач - [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS], що підтверджується відповіддю з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в місті Києві. В цій же довідці зазначено, що [PERSON] є власником особового рахунку. З копії договору купівлі-продажу від 28.05.1993 року вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації» від 12 квітня 2012 року №610 Статуту КП «ЦОС Шевченківського району» створено з метою надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства як виконавця цих послуг. Основними напрямками діяльності підприємства є: зокрема, забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених з виробниками послуг, а також на підставі договорів укладених підприємством безпосередньо зі споживачами, забезпечення збору платежів від споживачів зазначених послуг на користь виробників послуг. Згідно рішення Київської міської ради від 22 вересня 2011 року №24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» КП «ЦОС Шевченківського району» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради. Як вбачається з матеріалів справи, КП «ЦОС Шевченківського району» здійснює забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів, укладених з виробниками послуг, а також забезпечує збір платежіввід споживачів зазначених послуг. Відповідно до ст.19 ч.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ст.19 ч.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 2 ст.642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму грошей або ін.), що засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Тобто, надання житлово-комунальних послуг, їх отримання, надання рахунків на їх оплату та сам факт оплати у встановленому порядку підтверджують правовідносини між споживачем і виконавцем. Згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою. У платіжному документі мають бути передбачені графи для зазначення поточних та попередніх показань засобів обліку споживання комунальних послуг, різниці цих показань або затверджених норм, ціни/тарифу на даний вид комунальних послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. У разі зміни вартості житлово-комунальних послуг виконавець/виробник не пізніше ніж за 30 днів повідомляє про це споживача з визначенням причин зміни вартості та наданням відповідних обґрунтувань з посиланням на погодження відповідних органів. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (далі -Правила), плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача за житлово-комунальні послуги, станом на 01.04.2014 року за період з 01.03.2004 року по 01.04.2014 року включно, заборгованість становить 89 897,99 грн. Відповідачка не надала суду доказів на спростування зазначеної заборгованості, а тому заборгованість підлягає до стягнення. Проте відповідач заявила про сплив позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з наданих суду розрахунків, заборгованість за житлово-комунальні послуги з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних були обраховані КП «ЦОС Шевченківського району» за період з березня 2004 року по березень 2014 року. З позовом до суду про стягнення заборгованості КП «ЦОС Шевченківського району» звернулося лише 29 серпня 2014 року, тобто з пропуском установленої ст. 257 ЦК України строку загальної позовної давності. Як встановлено судом, за зазначений позивачем період [PERSON] лише один раз сплатила плату за утримання будинку в грудні 2007 року. Проте, це не свідчить про визнання відповідачем боргу за весь період. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до положень ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки чинним законодавством передбачено обов'язок сплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця, позовна давність має обраховуватися за кожним простроченим платежем окремо. Відтак, відповідно до положень ст. ст. 257, 261, 264, 267 ЦК України з [PERSON] на користь КП «ЦОС Шевченківського району» підлягає стягненню заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг, інфляційна складова, а також три проценти річних за три останні роки, що передують зверненню КП «ЦОС Шевченківського району» до суду з даним позовом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон). Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч.2 ст.625 ЦК України. А тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційні втрати (з врахуванням застосування строку позовної давності) у розмірі 235,25 грн. та три проценти річних - 1 256,15 грн. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial