Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

31.05.2021 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про оспорювання батьківства. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала з [PERSON] у шлюбних відносинах з 20.02.1993 року, шлюб був розірваний 15 квітня 2004 року. В період зареєстрованого шлюбу позивачка народила сина [PERSON] , який народився [INFO] у місті Обухові, про що вчинено запис про народження, де батьком записаний [PERSON] . При реєстрації народження дитини запис про батька був зроблений на підставі статті 133 Сімейного кодексу України, оскільки вона перебувала у шлюбі з [PERSON] . Однак фактично із [PERSON] були припинені шлюбні стосунки з 1998 року, з цього часу вони спільно не проживали, тому шлюб існував лише формально, а цей відповідач не міг бути біологічним батьком дитини. Оскільки в той період фактично шлюб розпався, протягом декількох років позивачка зустрічалася з іншим чоловіком - [PERSON] , з яким мала близькі стосунки, що ґрунтувались на коханні та взаємоповазі. Саме [PERSON] є біологічним батьком її сина [PERSON] , що він визнає. [PERSON] її син ніколи не називав своїм батьком і він не приймав участі у вихованні дитини, оскільки з 1998 року з ними не проживав. Він визнає, що не є біологічним батьком дитини, про що подана нотаріально посвідчена заява. З плином часу та в силу певних життєвих обставин позивачка вирішила розповісти сину про його справжнього батька. У січні 2021 року вона розповіла сину про його біологічного батька - [PERSON] , познайомила їх. Між ними складися теплі, міцні стосунки, [PERSON] ставиться до [PERSON] як до сина, а той в свою чергу відноситься до нього як до батька, вони спілкуються, проводять час разом, батько купує сину деякі речі. В найкращих інтересах дитини є потреба в приведенні документів про народження дитини у відповідність із фактичними обставинами, оскільки син має право мати офіційні підтвердження батьківства, формалізувати сімейні правовідносини, щоб надалі не було перешкод у забезпеченні належного виконання передбачених Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України прав та обов`язків як відносно сина, так і відносно батька. Відповідач - біологічний батько дитини [PERSON] добровільно визнає себе батьком, але оскільки законодавчо не передбачена процедура врегулювання визнання батьківства в позасудовому порядку, через що позивачка змушена звертатися до суду з позовом про оспорення батьківства і внесення змін до актового запису про народження дитини, щодо даних про батька та про виключення відомостей про батька. 06 липня 2020 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. В судове засідання сторони, треті особи не з`явились, хоч належно повідомлені про час і місце слухання справи, подали заяви про слухання справи за їх відсутності, при цьому позивачка підтримала позов повністю, обидва відповідачі позовні вимоги визнали в повному обсязі, третя особа [PERSON] позов підтримав повністю. Перевіривши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступні обставини. Позивачка [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] у шлюбних відносинах з 20.02.1993 року. Шлюб був розірваний 15 квітня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] від 15.04.2004. В період зареєстрованого шлюбу позивачка народила сина [PERSON] , який народився [INFO] у місті Обухові, про що вчинено запис про народження, де батьком записаний [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження. При реєстрації народження дитини запис про батька був зроблений на підставі статті 133 Сімейного кодексу України, оскільки позивачка перебувала у шлюбі з [PERSON] . Фактично із [PERSON] були припинені шлюбні стосунки з 1998 року, з цього часу сторони спільно не проживали, тому шлюб існував лише формально, що стверджується позивачем та сторонами не оспорено. [PERSON] син позивачки ніколи не називав своїм батьком і він не приймав участі у вихованні дитини, оскільки з 1998 року з ними не проживав, що стверджується позивачем та сторонами не оспорено. Відповідач [PERSON] визнає, що не є біологічним батьком дитини, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою та визнається сторонами. Відповідач [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] , що визнається сторонами, а також підтверджується поданим ним суду висновком експертного дослідження Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № ЕД-19/111-21/12759-БД від 26.04.2021 року. Суд погоджується із доводами позову про те, що в найкращих інтересах дитини є потреба в приведенні документів про народження дитини у відповідність із фактичними обставинами, оскільки син має право мати офіційні підтвердження батьківства, формалізувати сімейні правовідносини, щоб надалі не було перешкод у забезпеченні належного виконання передбачених Сімейним кодексом України та Цивільним кодексом України прав та обов`язків як відносно сина, так і відносно батька. Статтею 138 Сімейного кодексу України визначено, що \~жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Відповідно до ст. 134 СК України \~на підставі заяв осіб, зазначених у\~статті 126\~цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ч. 1 ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Частиною 1 статті 16\~ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд погоджується із доводами позову про наявність порушень прав позивачки як матері дитини, оскільки реєстрація неналежної особи в якості батька її дитини перешкоджає їй повно і ефективно захищати інтереси дитини, реалізовувати всі передбачені законом права та виконувати всі передбачені законом обов`язки у сімейних та цивільних правовідносинах. Вказані порушення прав позивача підлягають судовому захисту у обраний позовом спосіб, який суд вважає належним і ефективним. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляд справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, роз`яснено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Отже, судом встановлено, що [PERSON] є сином відповідача [PERSON] , тому актовий запис про народження слід привести у відповідність до фактичних обставин у спосіб, передбачений позовними вимогами, зокрема шляхом покладення зобов`язань на третю особу орган державної реєстрації актів цивільного стану. Частиною 1\~ст. 4 ЦПК України\~встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (\~ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1\~ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обидва відповідачі позовні вимоги позивачки про оспорення батьківства визнали у повному обсязі, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні в порядку частини третьої статті 200 ЦПК України. Визнання позову відповідачами приймається судом як належне. Розглянувши справу в межах визначеного позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, вирішуючи спір на підставі наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, визначивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, встановивши правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи повне визнання позову всіма відповідачами, суд вважає, що доводи позову ґрунтуються на законі та матеріалах справи, знайшли об`єктивне підтвердження під час судового розгляду, тому позов слід задовольнити в повному обсязі. Враховуючи вирішення позовних вимог в підготовчому судовому засіданні позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при зверненні з даним позовом.

Outcome: approved