Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

31.03.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 11.07.2009 року. Від даного шлюбу вони мають одну неповнолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різні характери. Збереження шлюбу вважає неможливим, на примирення з відповідачкою не згоден. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на ті самі обставини. Суду пояснив, що має стійке волевиявлення, спрямоване на розірвання шлюбу, так як однією сім'єю з відповідачкою він не проживає приблизно півроку. Миритися з відповідачкою не бажає, так як вони втратили повагу та розуміння, мають різні характери та погляди на сімейне життя. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, щодо розірвання шлюбу з [PERSON] не заперечує. На примирення з позивачем не згодна, посилаючись на те, що однією сім'єю з позивачем не проживає півроку, не підтримує з ним жодних зв'язків. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11.07.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від даного шлюбу позивач та відповідачка мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Сторони не бажають миритися, позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери та погляди на сімейне життя. При розгляді справи судом встановлено фактичні взаємини між [PERSON] та [PERSON], а саме: що у їх сім'ї виник не короткочасний розлад, а тривалий розлад з приводу різниці в характерах, поглядах на сімейне життя, ведення спільного господарства, у зв'язку із чим сторони не проживають однією сім'єю приблизно півроку. Відтак, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, тому суд вважає, що шлюб існує формально та суперечить інтересам позивача, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved