Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

8 жовтня 2013 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання трьох дітей: дочок [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача на кожну дитину до досягнення ними повноліття. В ході розгляду справи [PERSON] доповнив позов вимогою про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком у квартирі за адресою: [ADDRESS], та зменшив вимоги про стягнення аліментів до 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Позов обґрунтований наступним. З [PERSON] вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають трьох неповнолітніх дітей: дочок [PERSON] та [PERSON] і сина [PERSON]. В суді розглядається справа про розірвання їх шлюбу. З грудня 2012 р. вони не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Позивач проживає з дітьми у квартирі [ADDRESS], а відповідач мешкає окремо. Позивач піклується про своїх дітей і в цьому йому допомагають батьки, а відповідач з моменту роздільного проживання вихованням дітей не займається та не надає жодних коштів на їх утримання, хоча зобов'язана це робити. Відповідач має нормальне здоров'я і у неї відсутні інші діти та члени сім'ї, яких вона повинна утримувати, стягнення за виконавчими документами з неї не проводиться. Сторонами було досягнуто згоди про те, що діти будуть проживати з батьком, однак звернення відповідача з зустрічним позовом свідчить про наявність між ними спору про місце проживання дітей. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали. Позивач пояснив, що під час шлюбу його дружина не працювала, займаючись вихованням дітей. Коли молодший син пішов до дитячого садка, дружина перестала приділяти належну увагу вихованню дітей і все більше часу проводила у соціальних мережах, спілкуючись з чужими чоловіками. У грудні 2012 р. він, повернувшись з відрядження, застав у квартирі стороннього чоловіка, і на цьому ґрунті у них виник конфлікт. З того часу дружина стала постійно пропадати, не доглядала за дітьми, відмовлялась вести домашнє господарство. 20 березня 2013 р. після того як діти поскаржились на те, що мати надовго залишає їх самих, між ними відбувалась відверта розмова, після якої дружина зібрала свої особисті речі і пішла з дому. З того часу дружина двічі приходила додому, щоб забрати спільні і особисті речі, але дітьми не цікавилась, участі у їх вихованні і утриманні не приймала. В листопаді 2013 р. рішенням суду їх шлюб розірвано. [PERSON] ніде постійно не працює, у неї відсутні доходи і житло, а також вона має непогашені кредитні зобов'язання по отриманим особисто нею кредитам. Оскільки відповідач веде аморальний спосіб життя, дітьми не цікавиться і спільних інтересів з ними не має, її спільне проживання з дітьми може негативно впливати на останніх. Зустрічатись з дітьми відповідач не бажає, вона навіть не була в школі 1 вересня, а приходить до дітей лише перед судовими засіданнями. Іноді вона телефонує і повідомляє, що забере дітей, діти чекають, хвилюються, однак мати не приходить. Після того як відповідач залишила сім'ю і покинула дітей, він утримує і виховує дітей. У догляді за дітьми йому допомагають батьки. Він працює на кількох підприємствах, і його місячний дохід становить приблизно 14 тис. грн. в місяць. В належній йому за рішенням суду трикімнатній квартирі є усі умови для проживання дітей. Діти також хочуть проживати з ним, а не з матір'ю. Відповідач [PERSON] в три останніх судових засідання не з'явилася і про причини своєї неявки не повідомила. З поданого [PERSON] зустрічного позову, в якому вона просила визначити місце проживання дітей з матір'ю, залишеного судом без розгляду, та її пояснень в судовому засіданні вбачається, що вимоги [PERSON] вона не визнає. Заперечуючи проти позову, [PERSON] посилалась на те, що позивач перешкоджає їй зустрічатись з дітьми та брати участь у їх вихованні. У грудні 2012 р. позивач та його батьки, які без її згоди поселилися у належній їй квартирі, фізично виштовхнули її з квартири і змінили замок на вхідних дверях, в результаті чого вона змушена проживати по знайомих. Приходячи до дітей, вона не має змоги спілкуватись з ними, так як у помешкання її не пускають, зустрічатись з дітьми не дають. Щоб бачити дітей, вона влаштовувалась на роботу помічником вихователя у садок, який відвідує її син. 3 грудня 2013 р., коли вона прийшла до гімназії, щоб зустрітись з дочками, мати та батько позивача її штовхали, внаслідок чого вона неодноразово падала і отримала тілесні ушкодження. З приводу виселення батьків чоловіка з квартири вона зверталась до органів внутрішніх справ, однак розгляд її заяви триває до цього часу. Таким чином вона має бажання, але не має змоги проживати разом з дітьми у своїй квартирі, виховувати дітей і матеріально їх забезпечувати (а.с. 72-75). Представник служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації Шевченко Н.В. підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дітей разом з батьком. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, представника органу опіки та піклування, допитавши свідка, заслухавши думку малолітніх дочок сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 1 червня 2002 р. (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей: дочок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 7). Судом встановлено, що з кінця березня 2013 р. сторони проживають окремо, при цьому малолітні діти залишилися з батьком і мешкають у квартирі [ADDRESS]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 листопада 2013 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 60). Оскільки [PERSON] та [PERSON] не дійшли згоди, з ким будуть проживати малолітні діти, спір підлягає вирішенню судом. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, при цьому орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що позивач [PERSON], проживаючи з дітьми з березня 2013 р., разом зі своїми батьками здійснює за ними догляд, повністю забезпечує дітей матеріально, приділяє достатню увагу їх вихованню, навчанню, фізичному та духовному розвитку. Малолітні [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заявили, що хочуть проживати з батьком. Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації надав висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей сторін з батьком [PERSON] (а.с. 110-111). Дочки сторін [PERSON] на [PERSON], яким на час розгляду справи виповнилось відповідно 11 та 10 років, навчаються в загальноосвітньому навчальному закладу «Київська інженерна гімназія» (а.с. 114), а син [PERSON], який має повних 4 роки, відвідує дошкільний навчальний заклад № 210. Стан здоров'я дітей задовільний, хронічних захворювань діти не мають і постійного лікування не потребують. Як вбачається з характеристики на [PERSON] з дошкільного навчального закладу № 210, хлопчик на заняттях уважний, слухає вихователя, добре розуміє програмовий матеріал, у нього розвинуте логічне мислення, він має охайний вид і чистий одяг. З характеристики видно, що мати з червня 2013 р. в закладі не з'являлась і успіхами сина не цікавилась, а хлопчика вчасно приводять та забирають батько, дідусь та бабуся, які приймають активну участь у заходах, які відбуваються в групі. Батько [PERSON] користується повагою серед батьків та вихователів. (а.с. 27). Позивач працює керівником на трьох підприємствах і має достатній дохід, який може забезпечити дітям належні умови проживання, виховання та навчання, що підтверджується даними довідок ТОВ «Амірант», ТОВ «Український аукціон активів» та ТОВ «Інвестиційно-фінансова компанія «Символ» (а.с. 51, 52, 53). Трикімнатна квартира [ADDRESS], у якій проживають діти, і у якій також зареєстрована відповідач (а.с. 38), належить позивачу на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 лютого 2014 р. (а.с. 130-135). Вказана квартира перебуває в іпотеці банку, і обов'язок по сплаті заборгованості за кредитним договором суд поклав на позивача. Відповідач [PERSON], проживаючи разом з позивачем та дітьми, виховувала трьох дітей і вела домашнє господарство, у зв'язку з чим не працювала і самостійного доходу не мала. З часу припинення спільного проживання з позивачем відповідач двічі влаштовувалась на роботу, проте працювала нетривалий час, звільняючись за власним бажанням. Так з трудової книжки [PERSON] вбачається, що з 7 травня по 7 червня 2013 р. вона працювала помічником вихователя в дошкільному навчальному закладі № 210, який відвідує її син (а.с. 63-64). Як показала свідок [PERSON], яка працює медичною сестрою дошкільного навчального закладу № 210, [PERSON] працювала нетривалий час і звільнилась за власним бажанням пояснивши, що причиною звільнення є хвороба її батька. З 28 січня 2014 р. [PERSON] працювала на посаді касира в АТ «АРТЕМ-БАНК», звідки звільнилась 17 лютого 2014 р. (а.с. 136). Доказів наявності у [PERSON] самостійного доходу, який здатен забезпечити трьом дітям достатній рівень життя, суду не надано. [PERSON] також має численні невиконані кредитні зобов'язання, що підтверджується листами банківських установ з приводу невиконання нею умов кредитних договорів (а.с. 97, 98, 99). Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача про те, що між нею і позивачем та його батьками склалися неприязні відносини, у звя'зку з чим останні чинять їй перешкоди у спілкуванні з дітьми, що доводиться показаннями свідка [PERSON], даними довідки Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві про звернення [PERSON] з приводу заподіяння їй тілесних ушкоджень (а.с. 66), висновку спеціаліста і галузі судово-медичної експертизи (а.с. 67), заяви [PERSON] щодо виселення з належної їй квартири батьків позивача (а.с. 62). Окрім того зазначені обставини доводяться постановою судді Апеляційного суду м. Києва від 6 лютого 2014 р., якою встановлено, що об'єктивно [PERSON] не була спроможна забезпечувати умови життя, навчання та виховання своїх дітей у зв'язку з перешкодами, які йому в цьому чинили чоловік та його батьки (а.с. 117-118). Разом з тим зі стенограми судового засідання при розгляді справи про розірвання шлюбу сторін вбачається, що відповідач визнавала, що добровільно пішла з квартири, залишивши дітей під опікою позивача та його батьків. В суді [PERSON] також заявляла, що оскільки вона не працює і не може забезпечити дітей матеріально, діти повинні залишитися з батьком, який їх любить і у змозі утримувати та виховувати (а.с. 90-93). Обставини, викладені у вказаній стенограмі, відповідачем не спростовані. Понад рік відповідач проживає окремо від дітей, проте до відповідних органів з питань визначення способу участі у вихованні дітей вона не зверталася (а.с. 112). З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що в умовах, які склались, лише батько може створити трьом малолітнім дітям належні умови для виховання та розвитку, а мати, яка не має самостійного доходу, не у змозі їх утримувати і забезпечувати. Таким чином суд вважає обґрунтованими вимоги позивача і визначає місце проживання малолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] разом з батьком [PERSON], що на думку суду буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дітей. При цьому суд враховує, що проживання дітей з батьком не позбавляє матір права на спілкування з дітьми та участь у їх вихованні. При вирішенні вимог про стягнення аліментів суд виходить з приписів ст. 180 Сімейного кодексу України, якою визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Після того як [PERSON] та [PERSON] стали проживати окремо, дітей матеріально забезпечує лише батько, а мати не бере участі в їх утриманні. Оскільки сторони не домовились про добровільну участь матері в утриманні дітей, спір про стягнення аліментів підлягає вирішенню судом. Та обставина, що відповідач [PERSON] не має самостійного доходу, не звільняє її від обов'язку брати участь в утриманні дітей. Враховуючи, що позивач просить стягнути аліменти в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, що відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України є мінімальним розміром аліментів, його вимоги суд вважає обґрунтованими і задовольняє їх. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат, присуджуючи з відповідача на користь позивача судові витрати, понесені останнім у зв'язку зі сплатою судового збору за вимогою про визначення місця проживання дітей, та в дохід держави судовий збір за вимогою про стягнення аліментів, від сплати якого позивач звільнений згідно закону. На підставі викладеного,

Outcome: approved