Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

6 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] з вимогами: визначити додатковий тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася [INFO] після смерті матері [PERSON]; встановити факт, що в заповіті від 07.07.1999 р., який був посвідчений приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстр. №1828, на випадок смерті [PERSON] зробила розпорядження на його користь щодо належної їй на праві власності 1/5 частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. У позовній заяві причину пропуску строку обгрунтовував тим, що не був обізнаний з особливостями спадкового законодавства, з порядком прийняття спадщини та оформленням прав на спадкове майно. Оформив в міській державній нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини за заповітом, однак через юридичну неграмотність та пригнічений стан після смерті матері своєчасно її не відправив до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Необхідність встановлення зазначеного юридичного факту мотивував тим, що при оформленні заповіту нотаріус невірно вказав розмір частки квартири, а саме замісць 1/5 частки вказано 1/4. У судовому засіданні позивач пояснив, що у серпні 2012 року він забрав свою матір [PERSON] із села, де вона проживала, у свою квартиру в м. Славутичі, яка належала їй, йому, його дружині та двом дочкам на праві спільної сумісної власності. З того часу і до дня смерті вона проживала разом з ним та його дружиною у їх квартирі в м. Славутичі. Після смерті матері він звернувся до Славутицької міської державної нотаріальної контори, де оформив заяву про прийняття спадщини після смерті матері. На пропозицію нотаріуса він погодився самостійно надіслати її в нотаріальну контору за місцем прописки матері на день її смерті. Однак неправильно зрозумів чи не звернув уваги на вказаний нотаріусом строк, протягом якого це необхідно зробити. Тому вирішив не відсилати заяву поштою, а завести безпосередньо в районну нотаріальну контору під час літньої поїздки в село, де була прописана мати. В результаті в нотаріальній конторі за місцем прописки матері у нього не прийняли заяву, пояснивши, що строк прийняття спадщини пропущений. Крім того, у заповіті матері було виявлено помилку при визначенні частки матері у квартирі, допущену приватним нотаріусом [PERSON] при його посвідченні. У зв'язку з цим він звернувся до юриста, який оформив позовну заяву до суду. Він сам у цих питаннях не розбирається. Після смерті матері він є єдиним спадкоємцем. Братів та сестер у нього немає, а батько помер давно. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, підтвердивши наявність обставин, на які вказав позивач у судовому засіданні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до суду не з'явилися, подавши заяви, у яких позовні вимоги визнали та просили справу розглядати за їх відсутності. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши надані докази, встановивши обставини справи та визначивши відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків. Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 25 жовтня 1994 року, видане згідно з розпорядженням генерального директора ВО «Чорнобильська АЕС» від 25.10.1994 р. № 748-пр, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Право власності на квартиру зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації 14.11.1994 р. за № 138/28 (а.с.6). Згідно заповіту, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області 7 липня 1999 року, зареєстровано в реєстрі за № 1828, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй на праві сумісної власності ? частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], заповідає своєму синові [PERSON] (а.с.10). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 31 грудня 2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, [PERSON] померла [INFO] у віці 89 років, про що зроблено актовий запис за № 152. Місце смерті: Київська область, м. Славутич (а.с. 4). Довідкою виконкому Іванівської сільської ради Великописарівського району Сумської області від 29.09.2014 р. № 391, виданою [PERSON], підтверджено, що його мати [PERSON], 1924 р.н., з 1994 року і по день смерті до [INFO]. дійсно була зареєстрована в [ADDRESS], але за станом здоров'я потребувала стороннього догляду із серпня 2012 року, тому постійно проживала у свого сина в м. Славутичі Київської області (а.с.12). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно правила ст. 1217 цього Кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 цього Кодексу). Згідно ч. 1 ст. 1220 цього Кодексу спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За правилом ч. 1 ст. 1221 цього Кодексу місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3). Згідно правила ч. 1 ст. 1269 цього Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені у статті 1272 ЦК України. Згідно правила частини першої цієї статті якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до частини третьої цієї статті за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1). За правилом ч. 4 цього Кодексу при здійсненні правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 цього Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зазначені позивачем у позовній заяві та в судовому засіданні причини неподання ним заяви про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця до нотаріальної контори за зареєстрованим місцем проживання спадкодавця не є поважними причинами для визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки об'єктивно не перешкоджали своєчасному поданню заяви. Крім того, положення частини першої статті 1272 ЦК України застосовуються лише до правил, передбачених статтею 1269 цього Кодексу і не застосовується до правил прийняття спадщини, передбачених статтею 1268 цього Кодексу. Згідно встановлених обставин справи спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON], - позивач у справі [PERSON], проживав разом із спадкодавцем з серпня 2012 року по день відкриття спадщини. Тобто, у разі встановлення у судовому порядку факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини він буде вважатися таким, що прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Встановлення цього факту виходить за межі предмета позову у цій справі відповідно до правил ст. 11 ЦПК України, у зв'язку з чим судом у цій справі не вирішується питання про його встановлення. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила (ч. 3). Згідно ст. 204 цього Кодексу правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 1226 цього Кодексу частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1). Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі (ч. 2). Згідно ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати в майбутньому (ч. 1). Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини (ч. 4). Як встановлено судом, спадкодавець [PERSON] за своїм волевиявленням склала заповіт, посвідчений в установленому порядку, який не визнаний судом недійсним, не встановлена його нікчемність, він є чинним на час ухвалення цього рішення і його зміст не може бути змінений за рішенням суду шляхом встановлення юридичного факту невідповідності вказаного у ньому розміру частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності тому її розміру, який відповідає кількості співвласників. Виходячи з викладеного, позовні вимоги про визнання причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], встановлення факту, що має юридичне значення не грунтуються на положеннях закону та наданих доказах і задоволенню не підлягають. Згідно правил ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення судові витрати позивачеві не відшкодовуються.

Outcome: dismissed