Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

7.07.2017 року до Словянського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за борговою розпискою, пояснюючи вимоги наступним:\~1 лютого 2014 року він уклав усний договір позики з [PERSON], згідно якого він надав відповідачу в борг суму 20\~000,00 грн. на строк до 22 червня 2015 року, про що вони склали боргову розписку. Однак в строк, зазначений в розписці, гроші йому повернуті не були. Він неодноразово усно звертався до відповідача з вимогою повернення позичених коштів, але відповідач відмовився від повернення боргу, посилаючись на відсутність грошей. Наявність договору позики відповідач не оспорює, однак може стверджувати, що кошти він повернув повністю або частково. Вважає, що невиконання належним чином відповідачем своїх зобовязань за борговою розпискою порушує його законні права та інтереси, чим спричиняє йому моральні страждання. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за борговою розпискою у сумі 20\~000,00 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю,\~просив позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті суду, заяв про перенесення або відкладення судового розгляду від нього не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглядаючи справу суд виходив з наступного: Судом встановлено, що позивач надав відповідачу в борг 20\~000, 00 грн., про що свідчить боргова розписка [PERSON] від 01.02.2014 року (а.с.6). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до умов боргової розписки відповідач зобов'язався повернути борг у строк до 22.06.2015 року, але свої зобов'язання не виконав. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги (ст. 527 ЦК України). Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] належним чином не виконав зобов'язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку договором позики. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає, також необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у сумі 640,00 гривень На підставі викладеного,

Outcome: approved