Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

29.08.2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором Fб/н від 09.01.2013 року у розмірі 11794,22 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 189,59 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 6078,23 грн., заборгованості по пені - 4488,58 грн, а також штрафів: фіксована частина - 500,00 грн., процентна складова - 537,82 грн., а також судових витрат у розмірі 1762,00 грн. Позивач посилається на те, що 09.01.2013 року було укладено договір, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 07.11.2018 року було розглянуто позов та винесено заочне рішення, яким вимоги позивача було задоволено в повному обсязі. 20.12.2018року [PERSON] звернулася до суду з заявою про перегляд вище вказаного рішення, яку було задоволено та призначено цивільну справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позов, однак [PERSON] відзиву у встановлений судом строк не надала. Представник позивача у судове засідання не зFявився, в позові зазначено про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не зFявилася, про час, місце та дату судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчать матеріали справи, про причини не явки не повідомила. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Неявка сторін та ненадання відзиву на позов відповідачем не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до укладеного договору Fб/н від 09.01.2013 року відповідач отримала кредит, що підтверджується заявою (а.с.5), ліміт якого було погоджено, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.11-25). АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 24.06.2018 року має заборгованість у розмірі 11794,22 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 189,59 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 6078,23 грн., заборгованості по пені - 4488,58 грн, а також штрафів: фіксована частина - 500,00 грн., процентна складова - 537,82 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором Fб/н від 09.01.2013 року (а.с.7-8, 9-10). В заяві про перегляд заочного рішення, [PERSON] вказувала на неможливість застосування пені та штрафу одночасно, а також зазначала про пропуск позовної давності позивачем та про свій стан здоровFя, який підтверджують документи в матеріалах справи(а.с.83-85). Представник позивача заперечував проти доводів, вказаних відповідачем, у звFязку з тим, що штраф і пеня не є взаємовиключними видами неустойки, а відповідно до виписки по рахунку останній платіж, який свідчить про визнання [PERSON] боргу, був внесений 15.02.2018 року, а представник звернувся до суду 17.08.2018 року, тобто до спливу позовної давності. До договору кредиту, згідно ст. 1054 ЦК України, застосовуються загальні положення про договір позики. Згідно ст. ст. 526-527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.256 ЦК України, позовна давність F це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з виписки по рахунку(а.с.96-102), останній платіж [PERSON] було здійснено 15.02.2018 року, а позивач звернувся до суду 17.08.2018 року, тобто до спливу строку позовної давності. Документів на підтвердження протилежного відповідачем суду не надано. Згідно з частинами 1, 4 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Одночасне стягнення зі сторони, яка порушила зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції, оскільки вони є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі N 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі N 911/1351/17, від 25.05.2018 у справі N 922/1720/17 та у постанові від 02.04.2019 року у справі F917/194/18. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Грошовим зобов`язанням вважається зобов`язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила даної статті розповсюджуються на будь-які грошові зобов`язання. Частина 1 статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов`язання у зв`язку із неможливістю його виконання (ст. 607 ЦК). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов`язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені зазначеною статтею. Враховуючи вище вказане, скрутне матеріальне становище через стан здоровFя, на яке посилається відповідач, не є підставою для звільнення від відповідальності. За таких обставин, зважаючи на відсутність відзиву та на повторну не явку відповідача, суд вважає за необхідне позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 1762,00 грн. на користь позивача. На підставі постанови Верховного Суду від 02.04.2019 року у справі F917/194/18, ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved