Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

7 вересня 2015 року позивач звернулася до суду з названим позовом з вимогою розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 21 грудня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 229, мотивуючи її тим, що спільне життя не склалося, спільне проживання та ведення спільного господарства припинені з січня 2014 року, між ними втрачені всі фізичні та духовні звязки, що робить неможливим подальше збереження шлюбу, однак відповідач не дає згоди на розірвання шлюбу в позасудовому порядку. Відповідач не проживає за адресою зареєстрованого в установленому законом порядку місці проживання. Судові повістки, які надсилались на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача двічі повернуті до суду за закінченням терміну зберігання. У цьому випадку за правилами ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що судовий виклик відповідачеві вручений належним чином. У звязку з цим за наявності умов, передбачених ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів. Позивач просила позов задовольнити, підтвердивши причини звернення до суду з позовом, які зазначені у позовній заяві. Судом встановлено, що згідно наданої копії свідоцтва про шлюб, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, [PERSON], який народився 11 червня 1966 року в с. Знамянка Кіровоградської області, і [PERSON], яка народилася 16 грудня 1963 року в с. Михайлівка Ямпільського району Вінницької області, зареєстрували шлюб 21 грудня 2007 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 229. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON]; дружини [PERSON]. Відповідно до ст. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобовязані спільно дбати про матеріальне забезпечення сімї. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 цього Кодексу суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя (ч. 1). Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2). Як зясовано судом, сімейне життя подружжя не склалося, спільне проживання та ведення спільного господарства припинені з січня 2014 року, між подружжям втрачені всі фізичні та духовні звязки, що не притаманно сімї, не відповідає її інтересам. Можливості відновлення нормальних сімейних відносин та збереження шлюбу не вбачається. Розірвання шлюбу між подружжям в порядку ст. 106 СК України неможливе через відсутність взаємної згоди. За встановлених обставин справи суд погоджується з позивачем і вважає необхідним позов про розірвання шлюбу задовольнити. Позивачка у судовому засіданні просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. За правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по оплаті судового збору на суму 487 гривень 20 копійок відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved