Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

29.10.2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач) звернулося із вказаним вище позовом до [PERSON] (далі-відповідач), мотивуючи тим, що 03.04.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надає відповідачеві кредит у розмірі 2300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач вказані зобовязання виконав, відповідач скористалася кредитним лімітом, але станом на 30.09.2015 року не виконує належним чином свої зобовязання згідно вказаного Договору, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 19 314,38 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 4 199,57 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 11 482,64 грн., заборгованості за пенею та комісією 2 236,25грн., а також із штрафів: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 895,92 грн. штраф (процентна складова). З огляду на вказане, просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судовий збір у розмірі 1218,00 грн. Представник позивача та відповідач у судове засідання не зявились, представник позивача подав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просив розглядати справу без його присутності, відповідач надала суду заяву у якій просить розглядати справу без її участі, проти задоволення позову заперечує, просить застосувати строк позовної давності. Зясувавши обставини та оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин. 03.04.2006 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір (далі - Договір) /а.с. 7/. Як вбачається із копії статуту публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - позивача, він є правонаступником всіх прав та зобовязань Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (а.с. 18). Відповідач заявила про застосування строку позовної давності. Суд не знаходить підстав для застосування строку позовної давності щодо основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом, оскільки 20.06.2014 року відповідач здійснила платіж на погашення заборгованості згідно умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості, представленим позивачем /а.с. 4-6/. Адже відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позивач звернувся до суду 29.10.2015 року, тобто в межах трирічного строку давності, визначеної ст. 257 ЦК України, для основних вимог. Водночас, згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Умови договору, що укладений сторонами 03.04.2006 року передбачають надання кредитного ліміту у розмірі 2 300,00 грн. під 3% в місяць з розрахунку 360 днів. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості /а.с. 7/. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач на виконання умов Договору відкрив відповідачеві картковий рахунок, відповідач скористалася кредитним лімітом, але станом на 30.09.2015 року не виконує належним чином свої зобовязання згідно вказаного Договору, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом 4 199,57 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 11 482,64 грн., що підтверджується кредитним договором та розрахунком заборгованості по кредиту /а.с. 4-7/. В той же час, вимога про стягнення заборгованості за пенею та комісією у розмірі 2 236,25грн. є необґрунтованою. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Відповідно до ухвали суду від 03.12.2015 року, занесеної до журналу судового засідання, позивач зобовязаний був надати розрахунок заборгованості окремо за пенею, окремо за комісією станом на 30.09.2015 року. Проте позивач вказане не виконав, листом від 18.12.2015 року повідомив суд, що надати заборгованість окремо за пенею не має змоги /а.с. 40/. До того ж на підтвердження заборгованості по договору надіслав суду виписку із картки відповідача за період з 03.04.2006 року по 29.10.2014 року, з якої вбачається, що сума комісії складає 0,00 грн. (а.с.52). Водночас, із розрахунку заборгованості за договором б/н від 03.04.2006 року станом на 30.09.2015 року вбачається, що заборгованість за комісією і пенею станом на 30.10.2014 року складала 1 036,25 грн. Таким чином, докази, представлені позивачем на підтвердження своїх вимог у частині стягнення заборгованості за комісією і пенею є суперечливими, позивач не представив незважаючи на вимогу суду належних і допустимих доказів щодо наявності відповідної заборгованості, вихідні дані, що надані позивачем не дають можливості зробити висновки щодо розміру такої заборгованості. Окрім того, позивач на обґрунтування нарахування заборгованості за пенею, комісією та штрафами посилається на Умови та Правила надання банківських послуг. В силу ч. 1 ст. 1056 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). ВСУ у своїй постанові від 11 лютого 2015 року по справі № 6-240цс14 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, сформував правову позицію, згідно якої Умови споживчого кредиту… не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки відповідачем вони не підписувалися. У постанові ВСУ від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15 міститься висновок про те, що Умови, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін. Таким чином, умови договору, що укладений сторонами 03.04.2006 року, визначені у заяві за рахунком 4627081718272839 /а.с. 7/, яка підписана сторонами та не передбачає сплати комісії за кредитом, а також штрафу та пені, розмір яких законодавчо не визначений, а повинен визначатись договором. Натомість Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем не підписувались, а тому не можуть вважатись частиною договору. Доказів протилежного позивач суду не представив. Тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за пенею, комісією та штрафами є необґрунтовані. А відповідно посилання відповідача про застосування строку позовної давності до таких вимог є безпідставними. Адже, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Однак виходячи із встановлених судом обставин, відповідно до яких позивач не має права на стягнення заборгованості за пенею, комісією та штрафами, то і не вбачається порушення прав чи інтересів позивача, а тому і не виникає строк позовної давності, і відповідно він не підлягає застосуванню. З огляду на вищевикладене, позов слід задовольнити частково в частині стягнення заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом, в решті позовних вимог відмовити. Враховуючи, що суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову, та з урахуванням положень статті ч. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне присудити судові витрати з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 989,00 грн. З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 207, 261, 264, 526, 629, 1054, 1056 ЦК України, враховуючи правові позиціі ВСУ, викладені у постанові від 11 лютого 2015 року по справі № 6-240цс14, від 11 березня 2015 року по справі № 6-16цс15,

Outcome: partial