Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

30.06.2015 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Брюховицької селищної Ради, третьої особи [PERSON] про поновлення строку позовної давності та скасування Державного акту на право приватної власності на землю, в якому просить ухвалити рішення, яким скасувати державний акт на право приватної власності на землю №686 від 31 травня 1995 року. Судом по даній справі було залучено в якості третьої особи [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням виконавчого комітету Брюховицької селищної ради №114 від 04 травня 1992 року їй, [PERSON] надано у постійне користування земельну ділянку №18 площею 0,06 га по вул. Львівська-Смолиста у смт. Брюховичі. 01 квітня 1994 року Виконавчим комітетом Брюховецької селищної ради було прийнято рішення №119, згідно з яким вилучено з її користування земельну ділянку по вул. Львівська-Смолиста. Рішенням виконкому Брюховицької селищної ради №120 від 01 квітня 1994 року земельну ділянку №18 по вул. Львівська-Смолиста передано у приватну власність [PERSON]. На підставі даного рішення [PERSON] було оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку №686 від 31 травня 1995 року. Рішенням виконкому Брюховицької сілької ради №434 від 14 грудня 1994 року земельну ділянку №18 по вул. Львівська-Смолиста у смт. Брюховичі вдруге передано позивачу у приватну власність для ведення індивідуального садівництва. Державний акт на право власності на земельну ділянку №686 від 31 травня 1995 року позивач вважає незаконним з тієї підстави, що на момент його оформлення [PERSON] 31 травня 1995 року вже було винесено рішення виконкому Брюховицької селищної ради №434 від 14 грудня 1994 року про передачу позивачу вдруге у приватну власність земельної ділянки №18 для ведення індивідуального садівництва по вул. Львівська-Смолиста у смт. Брюховичі. Крім того, рішення виконкому Брюховицької селищної ради №434 від 14 грудня 1994 року скасовує винесене попереднє рішення виконкому Брюховицької селищної ради №120 від 01 квітня 1994 року. Позивач зазначає, що на сьогоднішній день являється єдиним власником земельної ділянки №18 площею 0,06 га по вул. Львівська-Смолиста згідно з рішення виконкому Брюховицької сільської ради №434 від 14 грудня 1994 року. Внаслідок таких неправомірних дій відповідача, її право приватної власності на земельну ділянку є порушеним, а тому позивач змушена звертатися до суду з даним позовом. 10.08.2016 року позивач уточнила позовні вимоги, в яких просила суд поновити строк позовної давності на звернення до суду; витребувати у третьої особи [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку №686 від 31 травня 1995 року; скасувати державний акт на право приватної власності на землю №686 від 31 травня 1995 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, довіривши представлення своїх інтересів адвокату [PERSON] В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON], позовні вимоги свого довірителя підтримала повністю, покликаючись на вказані в ній обставини. Просила позов з урахуванням уточнень до позовної заяви від 10.08.2015 року задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не зявився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224-226 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Третя особа [PERSON] не зявилась в судове засідання, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції. Представник позивача висловила думку про можливість розгляду справи за відсутності третьої особи. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності представника третьої особи. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] дізналась про наявність державного акта на право власності на землю №686 від 31 травня 1995 року виданого [PERSON] з відповіді Брюховицької селищної ради від 28.05.2015 року №920 на письмове звернення позивача. Таким чином, суд визнає поважними причини пропуску позовної давності та приходить до висновку, що позивачу слід поновити строк позовної давності для звернення до суду з позовом до Брюховицької селищної Ради, третьої особи [PERSON] про поновлення строку позовної давності та скасування Державного акту на право приватної власності на землю. Статтею 158 ЗК України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин). Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено письмовими доказами, що рішенням виконавчого комітету Брюховицької селищної ради №114 від 04 травня 1992 року позивачу [PERSON] надано у постійне користування земельну ділянку №18 площею 0,06 га по вул. Львівська-Смолиста у смт. Брюховичі. 01 квітня 1994 року Виконавчим комітетом Брюховецької селищної ради було прийнято рішення №119, згідно з яким вилучено з користування позивача земельну ділянку по вул. Львівська-Смолиста. Рішенням виконкому Брюховицької селищної ради №120 від 01 квітня 1994 року земельну ділянку №18 по вул. Львівська-Смолиста передано у приватну власність [PERSON]. На підставі даного рішення [PERSON] було оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку №686 від 31 травня 1995 року. Рішенням виконкому Брюховицької сілької ради №434 від 14 грудня 1994 року земельну ділянку №18 по вул. Львівська-Смолиста у смт. Брюховичі вдруге передано позивачу у приватну власність для ведення індивідуального садівництва. Державний акт на право власності на земельну ділянку №686 від 31 травня 1995 року суд вважає незаконним з тієї підстави, що на момент його оформлення [PERSON] 31 травня 1995 року вже було винесено рішення виконкому Брюховицької селищної ради №434 від 14 грудня 1994 року про передачу позивачу вдруге у приватну власність земельної ділянки №18 для ведення індивідуального садівництва по вул. Львівська-Смолиста у смт. Брюховичі. Крім того, рішення виконкому Брюховицької селищної ради №434 від 14 грудня 1994 року скасовує винесене попереднє рішення виконкому Брюховицької селищної ради №120 від 01 квітня 1994 року. Відповідно до статей 21, 393 ЦК України визнання судом незаконним і скасування акта органів державної влади, влади Автономної Республіки Крим або місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, належить до способів захисту права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 152 Земельного кодексу України надає власнику земельної ділянки або землекористувачу право вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому, такий захист здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів (ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України). Відповідно до вимог ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved