Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

30 березня 2015 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] В обгрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що вона є власником житла і в її будинку зареєстрована [PERSON], яку вона тимчасово зареєструвала в своєму будинку з метою оформлення останньою виїзних документів за кордон. Зазначає, що після оформлення відповідних документів [PERSON] зобов'язалася знятися з реєстраційного обліку, однак взяте на себе зобов'язання не виконала, так як виїхала в невідомому напрямку і на сьогоднішній день її місце проживання невідоме. Вказує, що будь-яке особисте майно [PERSON] в житловому будинку відсутнє, вона не сплачує жодних комунальних послуг за місцем своєї реєстрації, при цьому добровільно знятись з реєстрації не бажає, а тому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування її житловим будинком. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримала повністю, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у відповідності до ч. 5 ст. 74, ст. 76 ЦПК України про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, в судове засідання не з'явилася, а тому відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд, за згодою позивача, проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Та обставина, що позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] підтверджується договором купівлі-продажу від 11 липня 1989 року, зареєстрованим Шепетівським БТІ в реєстрі за № 93. Із довідки Білогірської селищної ради Хмельницької області від 26 березня 2015 року № 802, Акту встановлення факту відсутності особи за місцем проживання цієї ж селищної ради від 26 березня 2015 року та довідки Білогірського районного сектору управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області від 03 квітня 2015 року № 20/265 встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно зареєстрована в житловому будинку [ADDRESS], власником якого є позивач [PERSON], однак фактично за даною адресою не проживає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] кожен окремо пояснили, що є сусідами позивача, підтвердили той факт, що [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS], який належить [PERSON], не проживає з 2008 року. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, враховуючи, що відповідач не надала доказів того, що між нею та позивачем є інша домовленість про користування житлом, чи про поважність причин не проживання в житловому будинку позивача більше одного року, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] втратила право користування житловим будинком [ADDRESS], а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved