Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

31.05.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 10000,00 доларів США, проценти за користування позикою у розмірі 65474,52 грн., 3% річних у розмірі 5506,00 грн., а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 07.11.2018 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики та відповідач отримав від позивача кошти у сумі 10000,00 доларів США, зобов`язався повернути кошти до 18.01.2019 року, про що власноручно написав розписку. Однак у встановлений строк відповідач коштів не повернув. Договором позики не був встановлений розмір та порядок сплати процентів, тому цей розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ і розрахований позивачем у сумі 65474,52 грн. на підставі положень ст. 1048 ЦК України. Також із посиланням на положення ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути 3% річних, що розрахований останнім у розмірі 5506,00 грн. Ухвалою суду від 06.06.2019 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 14.06.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 14.06.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору за заявою про забезпечення позову, заяву про забезпечення позову повернуто заявнику. 19.07.2019 року до суду надійшла заява позивача про збільшення розміру позовних вимог. Ухвалою суду від 23.07.2019 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Як вбачається з матеріалів справи, направлена за вказаною позивачем адресою місця проживання відповідача судова кореспонденція повернулась до суду з відміткою про повернення «за терміном зберігання». Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснено шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України, оскільки місця реєстрації відповідача судом не встановлено. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що за змістом наявної в матеріалах справи копії розписки від 07.11.2018 року, складеної у м. Києві: «Я, [PERSON] , паспорт [NUMBER] виданий 31.05.2015 року, ІПН [NUMBER] позичив цього числа у [PERSON] , паспорт [NUMBER] (десять) тисяч доларів США на строк до 18 січня 2019 року. Кошти зобов`язуюсь повернути у вказаний строк». Розписка містить дату складання 07.11.2018 року, підпис, прізвище та ініціали відповідача « [PERSON] ». Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. На підтвердження укладення договору позики позивачем надана копія боргової розписки, написання якої відповідач не заперечив у встановленому процесуальним та матеріальним законом порядку, заяв по суті справи не подавав. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач вказує, що позичені кошти йому до теперішнього часу не повернуті. Відповідач жодних заперечень з цього приводу суду не надав. За таких умов суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача основної суми боргу за договором позики у розмірі 10000,00 доларів США. Відповідно до положень ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Здійснюючи розрахунок 3% річних від простроченої суми, позивач розраховує її за період з 07.11.2018 року по 18.07.2019 року, в результаті нарахована сума становить 5506,00 грн. Однак з таким розрахунком погодитись не можна, оскільки право позикодавця на отримання передбачених ст. 625 ЦК України 3% річних, виникає від часу настання строку повернення позичкових коштів, тобто розрахунок можливий саме за період прострочення, який в даному випадку починається з 18 січня 2019 року, а кінцева дата визначена самим позивачем у заяві про збільшення позовних вимог - 18.07.2019 року. Таким чином, розрахунок 3% річних від простроченої суми є наступним: період нарахування 18.01.2019 - 18.07.2019; сума боргу - 264800,00; кількість днів прострочення - 181 = 3939,00 грн. - сума трьох відсотків річних від простроченої суми. Отже, до стягнення з відповідача на користь позивача за положеннями ст. 625 ЦК України щодо 3% річних від простроченої суми підлягає 3939,00 грн., а не 5506,00 грн., як це визначено позивачем. Відповідно до положень ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Як вбачається зі змісту боргової розписки, нею не встановлений розмір процентів і вказаний договір позики не відноситься до договорів, що вважаються безпроцентним, тож позивач правомірно вимагає стягнення з відповідача процентів за користування позикою на підставі положень ст. 1048 ЦК України. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до положень ст. 1048 ЦК України позивач має право на отримання процентів за користування позикою, розмір яких розрахований позивачем у сумі 65474,52 грн. За таких умов позовна заява підлягає до часткового задоволення і відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову в загальній сумі 3361,42 грн., з урахуванням частковості задоволення позовних вимог та заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial