Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

29 жовтня 2020 року [PERSON] звернулася до Балаклійського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] у якій просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати зі сплати судового збору в сумі 922,95 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що з 16.02.2016 вона перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 26.02.2020. У цьому шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . В період шлюбу 04.05.2017 року вони за спільні кошти купили квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] . За договором купівлі-продажу зазначеної квартири, що був посвідчений 04.05.2017 приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Скляр О.М., покупцем квартири є відповідач [PERSON] . Після придбання квартири вони з відповідачем вселилися до неї, вели спільне домашнє господарство. У цій квартирі вона зареєстрована з 26.12.2017 і проживає у ній разом з донькою до теперішнього часу. Відповідач не визнає її права на 1/2 частку у праві власності на спірну квартиру, що стало підставою для звернення до суду із позовною заявою. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 06.11.2020 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене провадження у справі і призначено судове засідання на 03.12.2020. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Статтею 13\~ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 16 лютого 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 26.02.2020, що набрало законної сили 28.03.2020 (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Згідно копії договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 04.05.2017 приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області Скляр О.М., право власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с. 7). Згідно ч. 3 ст.\~368\~Цивільного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~60\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 ст.\~61\~СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63\~СК України передбачено, що подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст.\~68\~СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч. 1 ст.\~70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, оскільки є майном, набутим за час шлюбу. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позов визнав. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 922,50 грн судового збору (а.с. 1). За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Беручи до уваги вищенаведене, підлягають поверненню позивачу з державного бюджету 461,25 гривень, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову 922,50 х 0,5 = 461,25). Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 461,25 гривень відповідно до ст.\~141\~ЦПК України стягуються з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 60, 61, 63, 68, 69, 70 СК України, ст. 368 ЦК України,

Outcome: approved