Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

30 жовтня 2017 року [PERSON], яка діє в інтересах та від імені [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з заявою про встановлення факту смерті, обґрунтувавши свої вимоги тим, що [INFO] року у центрі первинної медичної допомоги м. Харцизьк помер чоловік [PERSON] - [PERSON], [INFO]. Лікарське свідоцтво про смерть чоловіка, [PERSON] отримала у центрі первинної медичної допомоги м. Харцизьк. Свідоцтво про смерть чоловіка, [PERSON] отримала у Харцизькому міському відділі записів актів цивільного стану ДНР. Розуміючи, що отримані нею документи є недійсними, заявниця звернулася до Слов'янського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану з проханням зареєструвати смерть чоловіка однак їй відмовили у державній реєстрації смерті [PERSON] у звязку із пред'явленням нею на підтвердження факту смерті чоловіка, документу, форма якого не відповідає формі визначеній МОЗ України. Таким чином заявник просить суд встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця міста Сураж Брянской області Російської Федерації, громадянина України, який був зареєстрований в [ADDRESS], та помер [INFO] року в м. Харцизьк Донецької області. Заявник [PERSON] та [PERSON], яка діє в інтересах та від імені [PERSON] були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, проте не використали свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, через канцелярію суду надали заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутність, заявлені вимоги просили задовольнити. Представник заінтересованої особи Слов'янського районного Відділу державної реєстрації актів цивільного стану був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання, але до зали суду не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, зазначив, що заперечень проти заяви не має. Згідно з ч. 2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що вимоги, викладені в даній заяві підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] - 30.09.2005 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 213 (а.с.13). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є дружиною [PERSON] та заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України може бути подана заявником, яка діє від імені та в інтересах [PERSON] до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 89 від [INFO] року та довідки про причину смерті №106/у № 89 від [INFO] року - [PERSON] помер [INFO] року у віці 70 років внаслідок набряку мозку, через перенесений інсульт (а.с. 9). Згідно Свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого на тимчасово непідконтрольній Україні території, [PERSON] [INFO] помер [INFO] року у м. Харцизьк Донецької області у віці 70 років. (а.с.8). З доданих до заяви фотографій з цвинтаря, видно місце поховання [PERSON] [INFO]. Вирішуючи питання про встановлення факту смерті особи, суд виходить з наступного. Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення документ), виданий цими органами та/або особами є недійсним та не створює правових наслідків. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У рішенні Європейського суду з прав людини «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» від 23.02.2016 року ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами...». Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справи у порядку статті 257-1 ЦПК України. Суд не може прийняти до уваги лікарське свідоцтво про смерть № 89 від [INFO] року та довідку про причину смерті №106/у № 89 від [INFO] року, які видані на тимчасово непідконтрольній Україні території, згідно з якими [PERSON], [INFO] помер у м. Харцизьк Донецької області [INFO] року у віці 70 років, як допустимі докази при розгляді даної справи. Однак, оцінюючи надані заявником докази в їх сукупності, суд вважає, що факт смерті [PERSON] знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. З огляду на викладене та ту обставину, що для проведення державної реєстрації смерті чоловіка на території України у [PERSON] є об'єктивні перешкоди, з метою захисту прав і свобод громадян України, суд вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити, з огляду на їх законність та обґрунтованість, що надасть [PERSON] можливість отримати видане державним органом України свідоцтво про смерть чоловіка. Відповідно до ч. 4. ст. 257-1, п. 8 ч. 1 ст.367 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного та

Outcome: approved