Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

30 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з ПАТ «ЧеЗаРа» нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 3426 грн. 02 коп.,середній заробіток за час затримки виплати нарахованих, але не виплачених коштів на день звільнення, в сумі 2338 грн., індексації в сумі 269 грн. 75 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач при звільненні не провів з нею повних розрахунок. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити в повному обсязі, визнавши при цьому факт виплати їй заборгованості по заробітній платі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, мотивуючи це відсутністю вини відповідача у виникненні боргу. Заслухавши поясненняпозивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що 01 квітня 1985 року [PERSON] згідно наказу № 478/к від 26.04.1985 прийнята інженером-технологом у відділ № 441 Чернігівського радіоприладного заводу. Наказом № 228/к від 28.07.2014 позивача звільнено у зв'язку зі скороченням штату працівників,на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.23 ). При звільненні з роботи з позивачем не проведений повний розрахунок по заробітній платі, що стало підставою для звернення до суду. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, враховуючи відсутність доказів невиплати заробітної плати позивачеві не з вини відповідача, визнання наданого позивачем розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 2 338,00 грн. Враховуючи виплату позивачеві заборгованості по заробітній платі в повному обсязі, що підтверджується довідкою відповідача від 22.10.2014 № 446/110 та визнається позивачем, суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині. Також суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про стягнення індексації, нарахованої на суму середнього заробітку, оскільки він має разовий характер, а відповідно до п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру. В силу вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial