Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

30.03.2016 року позивачка [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на частку квартири. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона відповідно до свідоцтва про права власності на житло від 23 грудня 1993 року, являється співвласницею (1/4 частини) квартири [ADDRESS]. Крім неї, іншими співвласниками вказаної квартири були: її чоловік - [PERSON], її дочка - [PERSON] та її онук - [PERSON]. 27 вересня 1997 року [PERSON], яка діяла сама за себе і від її неповнолітнього сина [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі - продажу квартири. Згідно вказаного договору ? частини квартири перейшла у власність [PERSON]. Таким чином: ? частини вказаної квартири належить її; ? частини квартири належить [PERSON]; ? частини квартири, відповідно до ст. 22 КпШС є їхньою спільною сумісною власністю як подружжя, так як придбана [PERSON], на підставі договору купівлі - продажу від 27.09.1997 року під час шлюбу. В подальшому, [PERSON], 15 жовтня 1997 року без її відома уклав договір дарування нерухомого майна з [PERSON] та передав останньому 1/5 частину квартири за [ADDRESS]; крім того, в користування обдарованого відійшла кімната, житловою площею 11 кв.м. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями за законом являються: позивачка, дружина померлого та їхні спільні діти - [PERSON] та [PERSON]. У встановлений законом строк, позивачка звернулася до Шепетівської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом. Згідно з довідки завідувача Шепетівської міської державної нотаріальної контори № 267/01-16 від 28.03.2016 року, свідоцтво про право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON], який на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], видати неможливо, оскільки згідно з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS] належить повністю [PERSON], і для вирішення даного питання необхідно звернутися до суду. Вважає, що відчуження квартири [ADDRESS], частка в якій належить їй, здійснено з порушенням норм ст.ст. 22, 23 КпШС, що діяли на час спірних правовідносин. А тому, на підставі ст. 48 ЦК 1963 року, договір дарування нерухомого майна від 15.10.1997 року є недійсною угодою, так як не відповідає вимогам закону. Крім того, на підставі вказаного Договору дарування та Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 23377651 від 04.08.2015) державним реєстратором внесено запис про право власності на квартиру [ADDRESS] (форма власності - приватна; розмір частки - 1) за [PERSON] (відповідачем). Просила суд визнати недійсним договір дарування нерухомого майна від 15 жовтня 1997 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] про передання останньому 1/5 частини квартири за [ADDRESS]. Скасувати Рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS], індексний номер: 23377651 від 04.08.2015 року, за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податку: [NUMBER]). Визнати за [PERSON], в порядку спадкування, право власності на 3/4 частини квартири за [ADDRESS], які належали [PERSON], який помер [INFO]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала суду пояснення, аналогічні, викладеним в позовній заяві, просила суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явилась, надала заяву від 05.04.2016 року, в якій просила розгляд справи здійснювати за її відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог позивачки [PERSON] Відповідач [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав заяву у якій зазначив, що перебуває за межами України і не має змоги бути присутнім у судовому засіданні, просить розгляд справи здійснити у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовної заяви [PERSON] Відповідачка [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надала заяву у якій зазначила, що перебуває за межами України і не має змоги бути присутньою у судовому засіданні, просить розгляд справи здійснити у її відсутність, не заперечує проти задоволення позовної заяви [PERSON] Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України ). Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. [PERSON], являється співвласницею 1/4 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23 грудня 1993 року. Крім, [PERSON], іншими співвласниками вище вказаної квартири (в рівних частках кожному) були: її чоловік - [PERSON], дочка - [PERSON], та онук - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 23 грудня 1993 року, свідоцтвами про одруження та народження. 27 вересня 1997 року [PERSON], яка діяла сама за себе і від її неповнолітнього сина [PERSON], ([INFO]) уклала з [PERSON], договір купівлі - продажу квартири. Згідно вказаного договору, ? частини квартири перейшла у власність [PERSON], що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 27 вересня 1997 року. 15 жовтня 1997 року, [PERSON], уклав договір дарування нерухомого майна з [PERSON], та передав останньому 1/5 частину квартири за [ADDRESS], а також в користування обдарованого відійшла кімната, житловою площею 11 кв.м., що підтверджується договором дарування нерухомого майна від 15 жовтня 1997 року. На підставі вище вказаного договору дарування та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 23377651 від 04.08.2015) державним реєстратором внесено запис про право власності на квартиру [ADDRESS] (форма власності - приватна; розмір частки - 1) за відповідачем [PERSON] [INFO] [PERSON], помер, про що свідчить свідоцтво про смерть від 19.05.2014 року. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). За змістом вказаної норми, правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. З роз'яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-202цс15. Оцінюючи у сукупності забрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що права позивача [PERSON], щодо розпорядження спільною сумісною власністю порушені та підлягають судовому захисту, договір дарування частини квартири вчинений без врахування думки та прав співвласника спільної сумісної власності [PERSON], тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved