Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

30.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовом та просив визнати [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням- квартирою [ADDRESS] та стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що позивачу належить на праві власності квартира [ADDRESS]. Зазначає, що у спірній квартирі, крім нього, значаться зареєстрованими ще п'ять осіб, зокрема і відповідачі [PERSON] та [PERSON]. Позивач посилається, що відповідачі не проживають у вказаній вище квартирі більше року, своїх речей там не зберігають, квартирою не цікавляться, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймають. Позивач вважає, що відповідачі не проживають у спірній квартирі без поважних причин понад рік, а тому втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представник позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити, проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідачів в судове засідання не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд до відома не поставили. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена. На адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника третьої особи. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 31.07.2007 року (а.с.4). Відповідно до довідки № 85/3 від 09.02.2016 року вбачається, що у вказаній вище квартирі зареєстровані: позивач [PERSON], [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] та відповідачі [PERSON] і [PERSON] (а.с.5). Згідно актів від 14.12.2016 року та від 15.02.2017 року вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають. З позовної заяви вбачається, що відповідачі у спірній квартирі не проживають більше року без поважних причин, квартирою не цікавляться, житлово-комунальні послуги не сплачують. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно ч.2,3 ст. 156 ЖК України, за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Згідно ст.64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статей 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець або особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Як встановлено вище, позивач є одноосібним власником квартири [ADDRESS]. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі не проживають у спірному житловому приміщенні понад рік, позивач жодних перешкод відповідачам у користуванні житлом не чинив. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачі не цікавляться спірною квартирою, не приймають участі в її утримані та не сплачують житлово-комунальних платежів. Оцінюючи матеріали справи, суд вважає встановленим, що відповідачі не проживають у спірній квартирі понад рік без поважних причин. З огляду на викладене, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачів, такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 275,60 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved