Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

30 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що з 9 травня 2003 року він та відповідач зареєстровані за містом проживання в однокімнатній квартирі, придбаної у сумісному шлюбі. 3 вересня 2013 року їх шлюб було розірвано за рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська. За термін проживання з відповідачем у шлюбі останні три роки, та поза шлюбом після його розірвання, відповідачка не надавала грошове забезпечення на утримання сумісного нажитого майна, та на виплату комунальні послуги та відмовлялась від сплати цих послуг навіть після рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2014 року про стягнення матеріальних збитків. За вищезазначений період виникла заборгованість за квартиру у розмірі 96,96 гривень, частка відповідно 1/2 відповідача. Послуги електричної мережі 1/2 частка відповідача 144,81грн. Послуги фахівця Дніпрогазу 1/2 частка 54,94грн. Також виникли матеріальні, збитки понесені ним у ході судових справ з відповідачкою, та у теперішній справі у розмірі 427,35грн. Відповідач постійно відмовляється від подальшого проживання у квартирі брати участь у цивільно-правових відносинах. Розділити особові рахунки за споживання комунальних послуг не має можливості, що і стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь в рахунок відшкодування витрат за споживання комунальних послуг - квартири у розмірі 241,77 гривень, збитки понесені у ході підтримання майна у належному стані в розмірі 54,94грн., збитки пов'язані з отриманням юридичної послуги у розмірі 427,35грн., судові витрати по справі у розмірі 243,60грн., а також попередити відповідача про дотримання правил утримання сумісної власності, оплати комунальних послуг, щодо існування її за місцем проживання, попередити про припинення реєстрації та примусове виселення (а.с.3-4). В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позові та просив їх задовольнити. Зазначив, що необхідно попередити відповідачку про її обов'язок сплачувати за її частину власності. Відповідач [PERSON] в судове засідання на слухання по справі не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вислухавши доводи та пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав, встановлених в судовому засіданні. Суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу з 18 липня 1998 року по 3 вересня 2013 року, що підтверджується рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2013р. (а.с.20). Позивачу, на підставі договору купівлі - продажу від 12 листопада 2003 року зареєстрованого в реєстрі за № 5039 посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). У вказаній квартирі зареєстровані позивач, відповідач та їх донька [PERSON], 1991 року народження, про що свідчить довідка КП «Житлового господарства Самарського району» Дніпропетровської міської ради ремонтно - експлуатаційної дільниці № 2 про склад зареєстрованих осіб від 22.07.2014р. №2111 (а.с.6). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2014р. стягнуто з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь [PERSON] 375,67 гривень в рахунок відшкодування витрат на оплату квартплати станом на 30 квітня 2014 року включно, а також сплачений судовий збір в сумі 243,60 гривень. Рішення набрало законної сили 08.07.2014р. (а.с.18). В силу ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» утримання приватизованих квартир (домів) здійснюється за рахунок коштів їхніх власників згідно з Правилами користування приміщеннями жилих будинків та прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України, незалежно від форм власності на них. За змістом ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред'являються. Згідно ч.1 ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку при домову територію. Положення ч. 1 ст. 544 ЦК України передбачають, що боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач фактично зареєстрована та проживає у спірній квартири, а тому у розумінні ст. 360 ЦК України, вона зобов'язана спільно з позивачем нести усі витрати з утримання цієї квартири. Натомість позивач самостійно сплачує комунальні та інші послуги, про що свідчать копія квитанції (а.с.12, 14). За електропостачання позивачем сплачено з вересня 2013р. по вересень 2014р. 31,00грн.+151,62грн.+32,00грн.+75,00грн.=289,62грн., Борг по квартирі станом на 01.09.2014р. - 193,92грн. Частка відповідача складає ( 483,54:2) = 241,77 гривень, а також за послуги фахівця по заявам для визначення несправності газових приладів 109,88грн. Частка відповідача складає (109,88:2) = 54,94грн. Таким чином, сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає : 296,71грн., відповідно до 1/2 її частки. Статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині попередження відповідача про дотримання утримання сумісної власності, оплати комунальних послуг, щодо існування її за місцем проживання, попередження про припинення реєстрації та примусове виселення не підлягають задоволенню, оскільки це не відповідає способам захисту прав, визначеним ст. 16 ЦК України. За змістом ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Суд не приймає до уваги надані позивачем квитанції про витрати на копіювальні послуги, набір тексту, оскільки це не належить до судових витрат. Крім того, суд також не приймає до уваги надані позивачем акт виконаних робіт про виконання юридичних послуг та прибутковий касовий ордер, оскільки він складений ще 08 серпня 2013 року і не може стосуватися розгляду даної справи. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення збитків, пов'язаних з отриманням юридичної послуги у розмірі 427,35грн. не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним при зверненні до суду судові витрати у розмірі 243,60грн.

Outcome: partial