Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

30 жовтня 2020 року представник позивача Гук А.В. звернулась до суду з позовом, яким просить стягнути з [PERSON] на користь Київського обласного центру зайнятості незаконно отриману допомогу по безробіттю в розмірі 36615,44 грн. та судовий збір у розмірі 2102,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 грудня 2019 року до Бориспільської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості звернулась [PERSON] , яка була за реєстрова-на як безробітна та отримала статус безробітної. 17 грудня 2019 року відповідачу на підставі наданих відомостей та поданих документів було призначено допомогу по безробіттю та розпочато її виплату. Під час перебування відповідача на обліку у позивача при обміні даних з ПФУ було виявлено факт зайнятості особи в період перебування на обліку. На основі вказаних даних проведено розслідування страхового випадку, про що складено акт від 03 червня 2020 року за № 24, де роботодавець надав документи, що підтверджують праце-влаштування за договором в ТОВ «ФУДКОМ». У зв`язку з цим розраховано довідку про розрахунок суми, яка підлягає поверненню. 04 червня 2020 року позивачем видано наказ про повернення надміру виплачених коштів [PERSON] .. Вказаний наказ вручено відповідачу під особистий підпис з вимогою сплатити незаконно отриманні кошти. Проте, кошти відповідачем в добровільному порядку не повернено, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встанов-лено строки для вчинення процесуальних дій. 12 травня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, розгляд справи просила здійснити у її відсутність. Від представника відповідача надійшла заява, якою просив суд відмовити у задоволенні позову, розгляд справи просив проводити у його відсутність. Крім того, відповідачем 11 травня 2021 року подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження факту її перебування саме у трудових відносинах з ТОВ «ФУДКОМ». Насправді, протягом січня 2020 року [PERSON] проходила тільки стажування в ТОВ «ФУДКОМ». На період її стажування юристи ТОВ «ФУДКОМ» оформили пакет документів : Договір про виконання робіт (надання послуг) від 08 січня 2020 року за № 003-116, акт виконаних робіт від 08 січня 2020 року за № 003-116, акт та додаткова угода до Договору про виконання робіт (надання послуг) від 08 січня 2020 року за № 003-116. Вказані документи, як пояснили відповідачу, необхідно було оформити на випадок перевірки з боку Головного управління Держпраці у Київській області. По завершенню стажування в ТОВ «ФУДКОМ» її не було офіційно працевлаштовано на вказаному підприємстві. Грошових коштів за пройдене стажування від ТОВ «ФУДКОМ» вона не отримувала. Тому, відповідач не почала відноситься до категорії зайнятого населення. Таким чином, відсутні підстави для стягнення з неї отриманих від позивача грошових коштів. 26 травня 2021 року від представника позивача Гук А.В. надійшли заперечення на відзив відповідача на позовну заяву, згідно яких зазначає, що доказами підтвердження факту перебування у трудових відносинах були Договір про виконання робіт (надання послуг) від 08 січня 2020 року за № 003-116, акт виконаних робіт від 08 січня 2020 року за № 003-116, акт та додаткова угода до Договору про виконання робіт (надання послуг) від 08 січня 2020 року за № 003-116. В договорі жодним чином не зазначено про проходження [PERSON] саме стажування. Крім того, роботодавець подає дані про працевлаштування до ПФУ та ДРЗДСС, що є підтвердженням зайнятості відповідача звідси і видно нарахування їй доходу. Відповідно ч. 1 п.1 ст. 31 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного. Оскільки відповідач приховала факт працевлаштування їй було припинено допомогу по безробіттю та реєстрацію в центрі зайнятості. Крім того, [PERSON] не просто отримала допомогу по безробіттю, а відповідно ст. 45 п.п. 9 п.1 ЗУ «Про зайнятість населення» приховала факт виконання нею оплачувальної роботи (надання послуг). Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши заяви учасників справи, матеріали справи та наявні в ній докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановлю-ному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року за № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. Згідно ч. 2-4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи, відповідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України, розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Судом встановлено, що 10 грудня 2019 року до Бориспільської міськрайонної філії Київ-ського обласного центру зайнятості звернулась [PERSON] із заявами про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю (а.с. 7, 8). В той же день, 10 грудня 2019 року [PERSON] була зареєстрована як безробітна та отримала статус безробітної, що підтверджується персональною карткою за № 105419121000002 (а.с. 9). 17 грудня 2019 року відповідачу на підставі наданих відомостей та поданих документів призначено допомогу по безробіттю та розпочато її виплату, що не заперечується сторонами. Під час перебування відповідача на обліку уБориспільській міськрайонній філії Київського обласного центру зайнятості при обміні даними з ПФУ позивачем виявлено факт зайнятості [PERSON] в період перебування на обліку у Бориспільській міськрайонній філії Київ-ського обласного центру зайнятості. Згідно акту за № 24 щодо розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно Закону України «Про зайнятість населення» від 03 червня 2020 року (а.с. 15), встановлено, що 08 січня 2020 року між ТОВ «ФУДКОМ» та [PERSON] був укладений договір про виконання робіт (надання послуг) за № 003-116, а саме робіт з оформлення вихідної документації, повязаної з рухом товарно-матеріальних цінностей. Термін дії договору вказано з 08 січня 2020 року по 31 грудень 2020 року (а.с. 10-11). 31 січня 2020 року між сторонами підписана Додаткова угода щодо вартості робіт за січень 2020 року (а.с. 12-13). 11 лютого 2020 року підписана Додаткова угода про дострокове розірвання Договору за № 003-116 (а.с. 14). Відповідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загально-обов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Відповідно Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики за №60/62 від 13 лютого 2009 року, Постанова правління Пенсійного Фонду України від 13 лютого 2009 року за №7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 за №232/16248, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. У разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. У разі відмови особи чи роботодавця повернути кошти, а також у разі неповернення їх у встановлений строк, стягнення таких коштів здійснюється у судовому порядку відповідно законодавства. Відповідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тлумачення цієї норми свідчить про те, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі за № 6-91цс14 та постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі за №545/163/17 (провадження № 61-33727сво18) та в постанові Верховного суду від 17 липня 2019 року у справу за №280/235/17. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). Відповідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Отже, саме на осіб, зареєстрованих в установленому порядку як безробітних, в даному випадку [PERSON] , покладено обов`язок своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати забезпечення та надання соціальних послуг. 04 червня 2020 року директором Бориспільської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості Юрченко С.Ю. видано наказ за № 19 про повернення помилково (надміру) виплачених коштів, яким зобов`язано [PERSON] повернути кошти, виплачені як допомогу по безробіттю в сумі 36 615,44 грн (а.с. 16). 04 червня 2020 року представником позивача вручено під особистий підпис [PERSON] претензію про повернення незаконно отриманих коштів, як допомогу по безробіттю у сумі 36 615,44 грн. протягом 15 календарних днів (а.с. 17). Однак, вказана претензія залишилась без задоволення, грошові кошти відповідачем в добровільному порядку не повернуто. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Частиною 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодав-ства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Зі змісту вказаної норми закону слідує, що законодавець покладає на застраховану особу обов`язок подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг та в разі невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними, з такої особи стягується сума виплаченого забезпечення. Отже, судом встановлено, що не подання відповідачем відомостей про її перебування у трудових відносинах з ТОВ «ФУДКОМ», є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов`язків. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряд-жається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В свою чергу відповідачем, в порушення вимог ч. 4 3, 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не подано до суду жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що вона проходила саме стажування, а не була офіційно працевлаштована в ТОВ «ФУДКОМ». Таким чином, суд вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з [PERSON] на користь Київського обласного центру зайнятості незаконно одержану допомогу по безробіттю в сумі 36 615,44 грн. Відповідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2102 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved