Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

30 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 04 вересня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві про надання їй банківських послуг у виді надання кредиту, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг та тарифами Приватбанку. Однак, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконувала, у зв'язку з чим допустила заборгованість на загальну суму 25313,36 грн., з них: 3996,4 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 19635,37 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. (фіксована частина) та 1181,59 грн. (процентна складова). Тому позивач, як правонаступник ЗАТ КБ «Приватбанк», просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати. 12 січня 2015 року позивач уточнив позовні вимоги, посилаючись на те, що 07 травня 2008 року судовим наказом Красноокнянського районного суду Одеської області з відповідача на користь позивача стягнуто частину заборгованості за кредитним договором в сумі 6002,14 грн., з них: 3996,40 грн. - заборгованість за кредитом; 2005,74 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Оскільки відповідач не погасила цю заборгованість, то кредитні правовідносини не припинені і станом на 19 жовтня 2014 року заборгованість відповідача за зазначеним кредитним договором за виключенням стягнутої за судовим наказом складає 19311,25 грн., а саме: 17629,63 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1181,59 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача, яка за її клопотанням відповідно до вимог ст.158-1 ЦПК України брала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, уточнені позовні вимоги підтримала, надавши аналогічні пояснення. В подальшому представник позивача в судове засідання не з'явився та клопотань про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції до суду не надходило. Однак в матеріалах справи від нього є заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.38/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача. Відповідач позов не визнала пояснивши, що дійсно вона користувалася кредиткою Приватбанку, періодично вносила кошти для її погашення. Кредит вона погасила і написала заяву про закриття картки ще у 2008 році. Разом з тим, у 2008 році позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з неї заборгованості за кредитом. Так як вона не зберегла квитанції про сплату і докази у неї були відсутні, то судовим наказом з неї стягнута заборгованість за зазначеним кредитом. Після відкриття виконавчого провадження вона повністю сплатила визначені судовим наказом кошти в сумі 6042 грн., але квитанції збереглися лише частково на суму 4000 грн. Тому вона вважає, що кредит уже двічі погашений. В подальшому відповідач в судове засідання не з'явилась, однак від неї до суду надійшла заява, в якій вона просила розглянути справи у її відсутність та у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що строк дії картки закінчився у 2008 році, останній платіж нею було здійснено у 2011 році і з того часу позивач до неї будь-яких претензій не пред'являв. Тому вона просила застосувати позовну давність та у задоволенні позову відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності /а.с.82/. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н від 04.09.2006 року про надання відповідачу кредиту в сумі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає вимогам ст.1054 ЦК України /а.с.10-16/. Даний договір складається з заяви позичальника, яка підписана відповідачем, та Умов та правил надання банківських послуг. Підписавши зазначену заяву про надання банківських послуг, відповідач підтвердила, що ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Приватбанку. Згідно з п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» /а.с.20/. Відповідно до п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, процентах за його користування, по перевитратах кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. У випадку невиконання зобов'язань за договором, на вимогу кредитора виконати зобов'язання по поверненню кредиту /в тому числі простроченого кредиту і Овердрафту/, сплатити винагороду банку /а.с.14/. З наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що станом на 19 жовтня 2014 року заборгованість по кредитному договору склала 25313,36 грн., з них: 3996,4 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 19635,37 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1681,59 грн. - штраф /а.с.6-9/. Судовим наказом Красноокнянського районного суду Одеської області від 07 травня 2008 року з відповідача на користь позивача стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 6002,14 грн. та судові витрати в сумі 40,5 грн., а всього - 6042,64 грн. /а.с.32, 71/. З врахуванням викладеного, позивач уточнив позовні вимоги, віднявши від загальної суми заборгованості (25313,36 грн.) суму заборгованості, стягнутої за судовим наказом (6002,14 грн.) та просив стягнути з відповідача лише суму відсотків за користування кредитом в сумі 17629,63 грн. та штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1181,59 грн. - штраф (процентна складова), а всього - 19311,22 грн. /а.с.44-45/. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно п.п.6.5, 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, ст.ст.526, 1049, 1050, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний належним чином виконувати взяті зобов'язання, повернути кредит та сплатити проценти, в строки та в порядку, що встановлені договором. При цьому, відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання, або не виконав його в строк, передбачений договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку, від відповідача на рахунок позивача на погашення заборгованості надійшли такі платежі: 24 липня 2007 року - 1000 грн.; 10 вересня 2007 року - 500 грн.; 06 травня 2011 року - 1583,15 грн.; 06 вересня 2011 року - 1818 грн., а всього - 4901,15 грн. /а.с.6-9, 47-49/. За інформацією, наданою Відділом Державної виконавчої служби Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, на виконанні у відділі перебував виконавчий документ - судовий наказ Красноокнянського районного суду Одеської області №2-н/30 від 07.05.2008 року про стягнення з [PERSON] боргу на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в сумі 6042,64 грн. Заборгованість стягнута частково. Так, 27 квітня 2011 року від [PERSON] на депозитний рахунок ВДВС надійшло 2000 грн., з яких перераховано: 40,50 грн. - на відшкодування судових витрат на користь стягувача, 1583,15 грн. - заборгованість на користь стягувача, 341,35 грн. - виконавчий збір на користь держави та 35 грн. витрати за проведення виконавчих дій. Крім того, 30 серпня 2011 року на депозитний рахунок ВДВС від [PERSON] надійшло 2000 грн., з яких перераховано: 1818 грн. на користь стягувача та 182 грн. виконавчий збір на користь держави. Постановою від 03.12.2012 року виконавчий документ повернуто стягувачу, у зв'язку з відсутністю особистого майна та коштів за місцем мешкання боржника, на які можливо звернути стягнення. /а.с.71-73/. Таким чином, заборгованість в повному обсязі відповідачем не погашена. Тому посилання відповідача на те, що вона вже двічі погасила заборгованість за кредитом не можуть бути прийняті судом до уваги, так як суперечать матеріалам справи. Як зазначено в п.17 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Таким чином, оскільки відповідач не виконала зобов'язання в строк, передбачений кредитним договором, то виходячи з положень ст.612 ЦК України, вона вважається такою, що прострочила виконання зобов'язання, у зв'язку з чим має заборгованість за відсотками за користування кредитом. Що стосується позовних вимог про стягнення суми 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1181,59 грн. - штраф (процентна складова), суд прийшов до наступного. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. плюс 5% від суми позову. Зазначені у п.8.6 умови договору є нікчемними. Так, ч.ч. 1,2 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Таким чином, вказані позивачем підстави для стягнення штрафу не передбачені ст.549 ЦК України. Враховуючи викладене, заборгованість відповідача за зазначеним кредитним договором складається з заборгованості за відсотками за користування кредитом у сумі 17629,63 грн. Разом з тим, відповідач подала до суду письмову заяву про застосування позовної давності та, як наслідок, відмову у задоволенні позову /а.с.82/. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок. Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. Оскільки кредитним договором не встановлена збільшена позовна давність, то правовідносини за зазначеним договором регулюються, виходячи із загальної позовної давності, тривалість якої, відповідно до ст.257 ЦК України, складає три роки. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, які є складовою Умов та правил надання банківських послуг, строк дії картки вказаний на лицьовій стороні карти (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (поле MONTH). Як вбачається з правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа 6-14 цс 14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі, погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. За письмовою інформацією позивача, картка [NUMBER], яка була видана відповідачу, має термін дії до 31.08.2008 року /а.с.77/. Аналогічні відомості містяться і в заяві про надання банківських послуг /а.с.10/. Доказів того, що відповідач після закінчення строку дії картки отримала нову картку з новим строком її дії, позивачем не надано. При цьому, останній платіж по погашенню кредиту відповідачем було здійснено 30 серпня 2011 року /а.с.33, 71/, який надійшов на рахунок позивача 06 вересня 2011 року /а.с.8, 48/, що підтверджує вчинення відповідачем дії, яка свідчить про визнання нею боргу. Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 квітня 2014 року у справі №6-24цс14, позовна давність відповідно до ч.1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу. Строк, як часова категорія, характеризується не лише початковим, а й кінцевим моментом. Відповідно до ч.1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку. Отже, трирічний строк позовної давності у спорі, що виник між сторонами, розпочався 07 вересня 2011 року і закінчився 06 вересня 2014 року. Позовна заява підписана позивачем лише 22 жовтня 2014 року /надійшла до суду лише 30 жовтня 2014 року/, тобто через понад місяць після закінчення строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Таким чином, враховуючи те, що позов пред'явлено вже після спливу строку позовної давності, а також те, що відповідачем заявлено вимогу про застосування позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed