Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

30.01.2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона є власником земельної ділянки, площею 6,06 га, яка розташована в межах території Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, виданого Вознесенською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області 10.04.2001 року. Проте, обумовлений правовстановлюючий документ позивачем втрачено. Тому, посилаючись на вищевказані обставини, а також неможливість повторного отримання правовстановлюючого документа або його дубліката в адміністративному порядку, позивач в силу ст. 392 ЦК України просила визнати за нею право власності на спірну ділянку в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що 10.04.2001 року на підставі рішення Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області № 5 від 14.02.2001 року на ім'я позивача був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 6,06 га, яка розташована в межах території Вознесенської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (серія ІІ-МК № 036647). Обумовлений акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 23 від 10.04.2001 року. Вказаний правовстановлюючий документ позивачем втрачено, про що розміщено відповідне оголошення в друкованих засобах масової інформації. Відповідно до ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушене право пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом даної норми права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Метою використання даного позову є усунення невизначеності відносин власності щодо індивідуально-визначеного майна, власником якого є позивач, або отримання документа, що засвідчує його право власності та був раніше ним втрачений. Умовою задоволення такого позову є наявність у позивача доказів, що підтверджують його право власності на майно. Так, як вбачається з матеріалів справи, зокрема витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, довідок Управління Держземагенства у Вознесенському районі Миколаївської області від 18.02.2014 року, 20.02.2014 року, [PERSON] дійсно є власником спірного майна. Разом з тим, остання позбавлена можливості повторного отримання правовстановлюючого документа або його дубліката в адміністративному порядку, що знайшло своє підтвердження в судовому засіданні письмовими доказами. Таким чином, підсумовуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, обраний нею спосіб захисту може бути застосований судом, а її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання її власником спірного майна.

Outcome: approved