Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

8 травня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування квартири [ADDRESS] . В позові зазначив, що за договором дарування від 22.05.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., відповідач подарувала, а він отримав в дар квартиру [ADDRESS] . Між тим фактично відбувся продаж квартири, а договір дарування призваний його приховати. При укладенні правочину була присутньою мати позивача, яка і розрахувалася за фактично оплатно придбане житло коштами в сумі 13800 доларів США, які отримала від вчиненого напередодні продажу власного житла. У зв`язку з викладеним просить визнати удаваним договір дарування квартири [ADDRESS] від 22.05.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. удаваним та визнати, що 22 травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] відбувся договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження. На підставі ухвали суду від 30.10.2019 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Засідання в справі від 30.10.2019 року визнано підготовчим судовим засіданням. Ухвалою суду від 30.10.2019 року у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. витребувано копію нотаріальної справи щодо договору дарування квартири від 22.05.2018 року, укладеного між сторонами. На підставі ухвали суду від 18.02.2020 року закрито підготовче провадження в справі, справу призначено до судового розгляду. Заходи забезпечення позову в справі не застосовувались. В судовому засіданні 9 грудня 2020 року представник позивача підтримав вимоги позову. Пояснив, що вчинення удаваного правочину порушило право його довірителя, оскільки, набувши майно за безоплатним договором, він був вимушений сплатити податок у зв`язку з отриманням коштовного дарунку. Між тим фактично сторони уклали договір купівлі-продажу. Просить про ухвалення рішення на користь позовних вимог. Представник відповідача позов визнала повністю. Сторони просять суд прийняти визнання позову. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що за договором дарування від 22.05.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., [PERSON] подарувала, а [PERSON] отримав в дар квартиру [ADDRESS] (а. с. 8). Правові наслідки удаваного правочину встановлені статтею 235 ЦК України, відповідно до якої Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили (ч. 2 ст. 235 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Способи захисту цивільних прав та інтересів встановлені статтею 16 ЦК України. Застосоване позивачем знаряддя захисту відповідає визначеним законом способам захисту цивільних прав та інтересів, таке визнання не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд може констатувати наявність законних підстав для прийняття визнання позову. Наслідком прийняття визнання позову є його задоволення в силу наведеної статті 206 ЦПК України, тому, роз`яснивши учасникам справи наслідки прийняття судом визнання позову, суд знаходить всі підстави для задоволення позову. Хоча цивільним процесуальним законодавством і встановлено обов`язок суду розподілити судові витрати під час ухвалення рішення, проте позивач і його представник заявили, що вони бажають самостійно нести ці видатки, тому суд не вбачає підстав для обмеження особи в розпорядженні належним їй правом на власний розсуд.

Outcome: approved