Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

31.08.2015 р.\~[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON]\~про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що вона з відповідачем по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.07.2010 року, який був зареєстрований Тернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 185. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Шлюбні відносини припинили з серпня 2015 року, через постійні сварки, на грунті постійних безпідставних ревнощів, відповідач неодноразово застосовував фізичне насильство до позивачки. Внаслідок того, що все це відбувається на очах у дитини, дитина почала боятися батька. З цього часу вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, взаємних інтересів не мають. Таким чином позивач вважає, що їх сімя розпалася повністю та остаточно і ніякого бажання на примирення в неї немає. Майновий спір та спір стосовно місця проживання дитини будуть вирішувати окремо. В судове засідання позивачка не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином. В судове засідання зявився представник позивачки [PERSON], яка позов підтримала та зазначила про неможливість відновлення шлюбу. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином. В судове засідання зявився представник відповідача [PERSON], яка заперечує проти позову. Зазначає про наявність протиріч між подружжям з приводу виховання дитини. Насильства відносно позивача відповідачем не чинилося. Вважає, що на даний час можливо зберегти сім'ю, в т.ч. шляхом визначенння режиму окремого проживання подружжя. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що з 10.07.2010 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, - а.с.6. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], а.с.- 5. Протягом тривалого часу між сторонами систематично виникають конфлікти, що не заперечувалося представниками сторін у судовому засіданні та підтверджується складеним актом за місцем проживання подружжя (а.с.20). Не заперечувався також сторонами і факт припинення сімейних відносин з серпня 2015 року, в т.ч. відсутність ведення спільного господарство з цього часу. За таких обставин, та враховуючи добровільність шлюбних відносин, суд вважає, що сім`я розпалася, зберегти її неможливо,\~тому, відповідно до ст.ст.100, 112 СК України, позов [PERSON] про розірвання шлюбу слід задовольнити, та стягнути на її користь понесені судові витрати з [PERSON] згідно ст.ст.79, 88 ЦПК України. Доводи представника відповідача про необхідність вжиття заходів щодо примирення подружжя судом замість розірвання шлюбу судом до уваги не беруться, оскільки їх вжиття суперечить інтересам позивача і не є обов'язком суду, а також позовних вимог про встановлення режиму окремого проживання сторонами не заявлялося. На підставі ст.ст.110-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved