Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

29 листопада 2016 року, [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого 02.04.2016 р. на спадкове майно у вигляді : ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Грибівка, вул. Миру, 20 і позначений на плані під літ. «А», загальною площею 50,6 кв.м, житловою 37,3 кв.м, підсобною 13,3 кв.м, під літ. «а» веранда, під літ. «Б» кладова, під літ. «б» погріб, під літ. «В» кладова, під літ. «Г» гараж, під літ. «Д» літня кухня, під літ. «д» веранда, під №№ 1-3,І споруди та земельної ділянки, площею 0,152 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123781300:04:001:0184, що знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Грибівка, 8 з посиланням на письмову відмову нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок і відсутністю реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 301176, який був виданий на ім`я спадкодавця. В судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, особисто під розписку, причини неявки суду не повідомила, надіславши на адресу суду письмову заяву, в якій повністю підтримала позов, просила його задовольнити та на підставі ст. 158 ч. 2 ЦПК України, слухати справу за її відсутністю (а.с. 45,46,49). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, надіславши до суду свої письмові заяви, в яких позов своєї матері визнали повністю та з проханням про слухання справи за їхньою відсутністю (а.с. 47,48). Дослідивши матеріали справи та спадкові справи № 54/2016, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 1217 ЦК України передбачено спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як передбачає стаття 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Приписи ст. 1261 ЦК України встановлюють, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтями 1268,1269 ЦК України передбачено спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України передбачено спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна, як те передбачено ст. 1299 ЦК України. У відповідності до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про внесення змін до п. 3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна» від 09.08.2012 р. № 404, зареєстрованого в Мінюсті України 05.09.2012 р. за № 1538/21850 та набрав чинності з дня його офіційного опублікування не належать до самочинного будівництва для будинків садибного типу, дачних та садових будинків, зокрема : індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Згідно із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» - житлові будинки, які побудовані до 05.08.1992 р. не потребують введення в експлуатацію, а відповідно до п. 3.1 «Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», затвердженого Наказом Мінрегіонбуду № 95 від 19.03.2013 р. документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно - є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Крім того, відповідно до Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 р., затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31.01.1966 р., яка діяла до 13.12.1995 р. реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах. У випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу : а) при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих, бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам. Пунктом 62 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР», підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. У відповідності до п. 2 Розділу VII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI від 07.07.2011 р. земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. У разі, якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного кадастру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Пунктами 49,50 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» № 1051 від 17.10.2012 р., поземельна книга ведеться за встановленою формою, заводиться під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи обєднання, а також відновлення їх меж). Поземельна книга в електронній (цифровій) формі відкривається шляхом її формування за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру. Дата відкриття поземельної книги є датою державної реєстрації земельної ділянки. Номером Поземельної книги є кадастровий номер земельної ділянки. Суд встановив, що рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 17.04.2009 р., яке набрало законної сили 10.07.2012 р. - позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задоволений, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], померлого 13.09.2002 р., на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: с. Грибівка, вул. Мира, 20, Овідіопольського району Одеської області, позначеного на плані під літ. „А, загальною площею 50,6 кв.м, житловою площею 37,3 кв.м, підсобною площею 13.3 кв.м, веранди під літ. „а, кладової з погрібом під літ. „Б,б, кладової під літ. „В, гаражу під літ. „Г, літньої кухні під літ. „Д, веранди під літ. „д, споруд під № „1-3,І та визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті батька [PERSON], померлого 13.09.2002 р., на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: с. Грибівка, вул. Мира, 20, Овідіопольського району Одеської області, позначеного на плані під літ. „А, загальною площею 50,6 кв.м, житловою площею 37,3 кв.м, підсобною площею 13.3 кв.м, веранди під літ. „а, кладової з погрібом під літ. „Б,б, кладової під літ. „В, гаражу під літ. „Г, літньої кухні під літ. „Д, веранди під літ. „д, споруд під № „1-3,І (а.с. 42-43). Вказаним рішенням суду було встановлено, що [PERSON] (свекор позивачки і батько [PERSON]І.) який помер 13.09.2002 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖД № 317776 від 16.09.2002 р., актовий запис № 25, виданого Дальницькою сільською радою Овідіопольського району Одеської області, за життя, 23.02.2001 р., склав заповіт, посвідчений секретарем Дальницької сільської ради Овідіопольського району [PERSON], відповідно до якого він все своє майно заповів в рівних частках: [PERSON], [PERSON] ([PERSON]К.), [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином, спадкоємцями за заповітом є : [PERSON], [PERSON] (дівоча [PERSON]) Н.К., [PERSON], [PERSON], який не приймав спадщину та [PERSON], яка відмовилася від своєї частки у спадщині на користь [PERSON] Отже, у спадкоємців за заповітом [PERSON] стала - ? частка, у [PERSON] - ? частки, у [PERSON] - ? частки у спадщині, після смерті [PERSON], померлого 13.09.2002 р. Позивачка є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД № 330050 від 16.11.1975 р. (а.с. 8). Суд встановив, що після смерті [PERSON] (чоловіка позивачки і батька відповідачів) померлого 02.04.2016 р., що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 455178 від 06.04.2016 р. відкрилася спадщина у вигляді : ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, побудованого в період з 1920 р. по 1965 р. згідно даних технічного паспорту, що знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Грибівка, вул. Миру, 20 і позначений на плані під літ. «А», загальною площею 50,6 кв.м, житловою 37,3 кв.м, підсобною 13,3 кв.м, під літ. «а» веранда, під літ. «Б» кладова, під літ. «б» погріб, під літ. «В» кладова, під літ. «Г» гараж, під літ. «Д» літня кухня, під літ. «д» веранда, під №№ 1-3,І споруди, яка входила до складу спадщини, що відкрилася після смерті батька [PERSON] [PERSON], померлого 13.09.2002 р. і яку спадкоємець [PERSON] прийняв після смерті батька, своєчасно звернувшись до нотаріальної контори із відповідною заявою, однак за життя належним чином не оформив своїх спадкових прав на вказану спадкову ? частину вказаного будинку та земельної ділянки, площею 0,152 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 5123781300:04:001:0184, що знаходиться за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, с. Грибівка, 8, на яку спадкодавець [PERSON] за життя отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 301176 на підставі рішення 27 сесії V скликання Дальницької с/р Овідіопольського району Одеської області від 26.12.2007 р. № 1204 і отримав кадастровий номер ділянки, однак належним чином не зареєстрував свій державний акт (а.с. 14-21). Аналізуючи приписи норм вищевказаного законодавства та статті 1218 ЦК України, суд дійшов висновку до складу спадщини входять лише ті права та обовязки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах, тому, не набуття права власності на річ спадкодавцем не дає законних підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого. Таким чином, суд вважає, що спадкодавець [PERSON], померлий 02.04.2016 р. набув права власності на спірні спадкові ? частину будинку та земельну ділянку, а відповідно вказане нерухоме майно входить до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті і яку прийняла позивачка, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини та їхні діти відповідачі по справі, які своїми заявами на ім`я нотаріуса відмовились від прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON], померлого 02.04.2016 р. (а.с. 26-29). Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved