Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

30.09.2015р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення аліментів на малолітнього сина в твердій грошовій сумі. В позовній заяві позивачка обґрунтовуючи позовні вимоги посилалася на те, що вона з 12.12.2012р. перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін 15.02.2013р. народився син [PERSON], який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, у звязку з чим позивачка просила суд стягувати з відповідача щомісячно аліменти на утримання сина у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з червня 2015р. В наданій суду 03.11.2015р. заяві позивачка уточнила свої позовні вимоги, та просила стягувати аліменти з чоловіка вже з 01.09.2015р., оскільки саме з цієї дати вона переїхала жити до батьків та утримує дитину самостійно. Крім того, в заяві до суду від 03.11.2015р. [PERSON] просила розглядати справу за її відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 58-59). Відповідач [PERSON] у судове засідання 03.11.2015р. також надав заяву про розгляд справи за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання його сина, не заперечував і щодо стягнення аліментів саме з 01.09.2015р., підтвердивши письмово той факт, що саме з цієї дати позивачка переїхала жити до батьків та сама утримує сина, а він їй не допомагає (а.с. № 60, 63). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін, а відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьком малолітнього [PERSON], 15.02.2013р. народження, є відповідач (а.с. № 11). Малолітній син мешкає зі своєю матірю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Дані обставини відповідач в письмовій заяві від 03.11.2015р. не заперечував. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181, ст. 184, ч. 1 ст. 191 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, починаючи від дня предявлення позову. Згідно с положеннями ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти у твердій грошовій сумі з огляду на те, що він суду повідомив, що працює на двох підприємствах: а саме на 0,5 ставки на ТОВ «Генезіс-Україна Інжинірінг», а також на ЧП «Свеко» яке знаходиться у стадії ліквідації, та його будь якого моменту можуть звільнити (а.с. № 60-62).. З огляду на те, що відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 1000грн., та не заперечував проти їх стягнення саме з 01.09.2015р, а не 30.09.2015р., суд вважає за можливе уточнені позовні вимоги задовольнити та стягувати з відповідача аліменти на утримання його малолітнього сина [PERSON], 15.02.2013р. народження до досягнення ним повноліття, в розмірі 1000 грн. (однієї тисячі грн.) щомісячно, стягуючи аліменти на користь матері дитини [PERSON], починаючи стягнення з 01.09.2015р. При постановлені даного рішення суд керується вимогами ч. 1 ст. 61 ЦПК України, де зазначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, що приймають участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивачка при предявленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір» (з урахуванням ставок, які були встановлені з 01.09.2015р.), суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved