Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

31.08.2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 28.04.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 493. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Також просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначала, що подружнє життя не склалося через постійні суперечки, сварки з побутових питань, що призвело до втрати почуття любові та взаємоповаги. З середини серпня 2015 року шлюбно-сімейні відносини припинені, мешкають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. Вважає, що поновлення шлюбно-сімейних відносин та збереження сім'ї не можливе. Майнового спору не мають.Дитина після розірвання шлюбу залишаються проживати з позивачкою. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення рішення в заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав. Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України відповідач зобов'язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки , що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов'язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред'явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 28.04.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис № 493 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]). Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 14.12.2007 року Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 4). Судом встановлено, що сторони мешкають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних стосунків з кінця серпня 2015 року, не ведуть спільне господарство, внаслідок того, що відносини між ними зіпсовані непорозуміннями та суперечками, через наявність великих розбіжностей в інтересах, в поглядах на життя. Поновлювати шлюбно-сімейні відносини з відповідачем категорично не бажає, призначений судом строк на примирення до поновлення шлюбних відносин не привів, позивачка після його спливу наполягає на розірванні шлюбу в судовому порядку. Відповідно зі ст.112 Сімейного Кодексу України - суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що сторони дійшли до остаточного висновку про припинення сімейних відносин, на примирення не згодні, суд вважає необхідним шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвати, так як подальше сумісне життя подружжя і збереження сім'ї за неможливе. Також встановлено, що відповідач [PERSON] у добровільному порядку кошти на утримання неповнолітньої дитини не надає. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). Проте положеннями ч.2 ст.181 СК України встановлено, що у разі наявності спору між батьками за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зі змісту ст.183 СК України випливає, що за загальним правилом аліменти визначаються судом у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Підставою для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, відповідно до положень ст.184 СК України, є випадки, коли платник аліментів має нерегулярний , мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальний стан сторін, стан здоров'я дітей, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім'ї. Судовим розглядом встановлено, що відповідач має постійне місце роботи та регулярний дохід, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім'ї відповідач на утриманні не має. На підставі наведеного, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Ч.1 ст.191 СК України встановлено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, тобто в даному випадку з 31.08.2015р. Згідно платіжного доручення № 61 від 31.08.2015 року позивачем при пред'явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 243,60 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по оплаті судового збору. Крім того, у відповідність до положень ч.1 п.1) ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved