Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

29 березня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати між ними шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, з дня подання позовної заяви. Позов обґрунтовано тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 29.10.2016 року Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 213. У даному шлюбі народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Протягом останнього часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час, позивач та відповідач проживають окремо, малолітня донька перебуває на утриманні у позивача. Домовленостей щодо добровільної сплати аліментів на утримання дитини, сторони не досягли. 01 квітня 2021 року та 18 травня 2021 року судом було зроблено запити до уповноваженого органу щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, на виконання вимог ч.7 ст. 187 ЦПК України. Ухвалою суду від 24 травня 2021 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, надала суду усні пояснення, які відповідають змісту позовних вимог, наполягала на розірванні шлюбу, оскільки вважає, що шлюбно-сімейні відносини припинені остаточно і відновлювати їх не бажає. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Згідно письмової заяви від 19.07.2021 року не заперечував щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 його доходів. З позовними вимогами щодо розірвання шлюбу не погодився. Клопотань від сторін щодо надання строку на примирення не надходило. Заслухавши усні пояснення сторін, ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі з 29 жовтня 2016 року. Шлюб зареєстровано Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 213. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Павлоградським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 05 травня 2017 року (а.с.10). Позивач суду пояснила, що шлюбно-сімейні відносини припинені з серпня 2020 року, відповідач також зазначив суду, що шлюбно-сімейні відносини припинені з серпня 2020 року. В сім`ї позивача та відповідача подружні відносини припинені через різні погляди на сімейне життя, сторони тривалий час проживають за різними адресами. Суд зазначає, що відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч.4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 - стаття 5, про рівноправність кожного з подружжя кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи, що відповідач клопотання про надання строку для примирення подружжя не заявляв, а добровільність шлюбу є однією з основних його засад, суд вважає, що позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони та дитина мають задовільний стан здоров`я, обидві сторони мають постійне місце роботи та отримують заробітну плату. Оскільки відповідач визнав позов в частині стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої доньки, суд вважає, що є законні підстави для його задоволення. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved