Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

29 березня 2018 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до виконавчого комітету Центрально-Міської районної у м. Кривому Розі ради [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані обставинами, за якими [PERSON] та [PERSON] 21.08.1959 року уклали шлюб. В шлюбі, 20 лютого 1961 року між [PERSON] та Виконавчим комітетом Центрально-Міської районної у місті ради був укладений договір на право забудови будинку з безстроковою передачею земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , договір посвідчений державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 1- 1240. Після укладання договору, подружжя за спільні кошти, на вищевказаній земельній ділянці збудували житловий будинок А-1, загальною площею 119,7 кв.м., житловою площею 51,6 кв.м., до складу якого також входить сарай - IV, площею 26,6 кв.м., підвал - V площею 12,0 кв.м., гараж - Б, вбиральня -В, водоколонка - І, огорожа №1, огорожа №2, замощення II, ворота- м.З, сарай -Ал/д. Будинок та господарчі споруди в 1986 році були введені до експлуатації затверджені виконкомом, та 23 листопада 1986 року зареєстровані в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстрову книгу 243 сторінка №168, запис №56938. Оскільки будинок з господарчими спорудами збудований на спільні кошти то він є спільним майном подружжя з рівними частками по 1/4 частині кожному із подружжя. [INFO] помер [PERSON] . За життя він заповіт не складав, спадкоємцями першої черги були: [PERSON] , як дружина спадкодавця та [PERSON] , як донька спадкодавця та [PERSON] , як донька спадкодавця. [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу [NUMBER] виданий Новгрод-Северським РАЦМ Черніговської області, від 25 травня 1983 року, актовий запис №58; онука - [PERSON] , [INFO] . Згідно до свідоцтва про народження [NUMBER] видане 17 березня 1983 року Центрально-Міським РАЦЦм. Кривого Рогу, актовий запис № 263, матір`ю зазначена [PERSON] , а батьком - [PERSON] . Прізвище онуки було [PERSON] , а не [PERSON] в свідоцтві про народження було указано, тому що її матір [PERSON] уклала шлюб з батьком [PERSON] , майже через рік після народження доньки, а саме [INFO] . Тому актовий запис про прізвище батька був зроблений зі слів матері. Вказана обставина буде підтверджена після того, як судом буде витребувано копія актового запису про народження. Таким чином лише [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину в рівних частках, по ј частини будинку кожна. Однак останні до нотаріуса про отримання свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не зверталися та такого свідоцтва не отримували. [INFO] померла [PERSON] . За життя вона заповіт не складала. Спадкоємцями першої черги за законом, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , були: [PERSON] , як матір спадкодавця, [PERSON] , як донька спадкодавця, [PERSON] , як син спадкодавця, [PERSON] , як донька спадкодавця. Чоловік [PERSON] , помер за три роки до її смерті, а саме [INFO] . На час відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з нею в будинку [ADDRESS] були зареєстровані та проживали матір [PERSON] та донька [PERSON] . Вони обидві й прийняли спадщину, так як у встановлений ст. 1270 ЦК України, 6-ти місячний строк не відмовилися від спадщини. Спадкоємці першої черги [PERSON] та [PERSON] , спадщину не прийняли, оскільки зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не мешкали та заяв про прийняття спадщини не подавали. Таким чином кожна із спадкоємців прийняли у спадщину по 1/8 частини спадкового майна, будинку [ADDRESS] та фактично стали власниками [PERSON] - 7/8 частини будинку (1/2 - спільне майно подружжя, 1/4 частина - спадщина після смерті чоловіка та 1/8 - після смерті доньки) та донька [PERSON] - 1/8 частина будинку. Коли вони звернулися до нотаріуса для отримання свідоцтва на спадщину то нотаріус своєю постановою від 05 грудня 2017 року відмовив їм у видачі свідоцтва на спадщину за законом, оскільки відсутні право установчі документи, які були загублені. У судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. 22.08.2019 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій остання просила розглянути справу за її відсутності та зазначила, що виконком покладається на думку суду, просить винести законне рішення за умови наявності усіх необхідних документів. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, заявлені позовні вимоги визнають в повному обсязі і просить їх задовольнити. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне. Так, матеріалами справи підтверджено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.10.2000 серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Виконкому Центрально-Міської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.19). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 23 листопада 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. [PERSON] та [PERSON] вважаючи, що їх право на спадщину не може бути здійснено іншим шляхом, оскільки їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом постановою нотаріуса від 05.12.2017, звернулись до суду з вимогами про визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування за законом. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Оскільки позивачі звернулася до суду у зв`язку з неможливістю оформлення ними права на спадщину через пропущення строку прийняття спадщини, тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК України, що регулюють питання захисту права власності, а також спадкування та виникнення права на спадщину і його здійснення. Частиною 4 статті 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 16 ЦК України та нормами глави 23 ЦК України визначені основні способи захисту порушених прав, в тому числі права власності. Так, відповідно до ч.1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути вимоги про припинення дії, яка порушує право. Відповідно до положення ст. 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно до ст. 328 ЦК України та п.5,37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на майно, яке вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог діючого законодавства спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (статті 1216-1218 ЦК України). Крім того порядок здійснення спадкоємцями права на спадщину визначено нормами глави 87 книги VI Цивільного кодексу України. Згідно ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Також за приписами ч. ч. 1, 3 ст. 1296 та ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований та проживав в будинку [ADDRESS] , що підтверджується домовою книгою. [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, що підтверджується: реєстраційним посвідченням КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 04.01.1987 (а.с.12); актом про виділ в натурі земельної ділянки [PERSON] від 06.02.1961 (а.с.13), договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для побудови індивідуального житлового будинку на праві особистої власності житловою площею до 60 кв.м від 20.02.1961; актом про прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння будинку [ADDRESS] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Центрально-Міської ради народних депутатів від 28.11.1986. [PERSON] та [PERSON] 21.08.1959 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] видане 21.08.1959 року Центрально-Міським РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис №881 від 26.08.1959 року (а.с.4). Відповідно до ч.1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч.1 та 2 ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. На час смерті [PERSON] , померлого [INFO] , у відповідності до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року), спадкоємцями першої черги були: [PERSON] , як дружина спадкодавця, [PERSON] , як донька спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] видане Центральним РАЦМ с. Кривого Рогу, 20.11.1960 року, актовий запис № 2518 (а.с.20) та свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] виданий Новгрод-Северським РАЦМ Чернігівської області, від 25 травня 1983 року, актовий запис №58 (а.с.21), а також [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.05.1972, актовий запис № 736, видане Центрально-Міським районним бюро ЗАГС (а.с.22) та свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] , виданим Центрально-Міським РАЦС м. Кривого Рогу 23.06.1990 року, актовий запис № 413 (а.с.23). [INFO] померла [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 249, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 19.02.2009 Центрально-Міським відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області (а.с.26), а її чоловік [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 795, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 03.06.2006 Центрально-Міським відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області (а.с.27) Згідно зі ст. 1261 ЦК України, У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином спадкоємцями першої черги за законом, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , були: - [PERSON] , як матір спадкодавця; - [PERSON] , як донька спадкодавця; - [PERSON] , як син спадкодавця, - [PERSON] , як донька спадкодавця. На час відкриття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , з нею в будинку [ADDRESS] були зареєстровані та проживали матір [PERSON] та донька [PERSON] , що підтверджується копією домової книги. Частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до заяви [PERSON] та [PERSON] 23 листопада 2017 року вони звернулись до державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Уколової Н.М. із заявою про прийняття спадщини після [PERSON] , померлого [INFO] [PERSON] 01 грудня 2017 року звернулась до державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Уколової Н.М. із заявою про відмову від прийняття спадщини після [PERSON] , померлого [INFO] . Постановою від 05.12.2017 державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Уколової Н.М. позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] , померлого [INFO] на житловий будинок із господарчими побудовами за вищезазначеною адресою, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. Так, відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності ст. 392 ЦК. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає позовні вимоги позивачів обґрунтованими та такими, що узгоджуються з нормами цивільного законодавства, через що такі вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved