Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

31 жовтня 2018 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року. Мотивує вимоги тим, що в період з 09 вересня 1987 року по 22 квітня 1992 рік постійно проживав на території України, а саме в місті Одесі, що підтверджується копією паспорта громадянина СРСР серії [NUMBER] . В подальшому, [PERSON] переїхав проживати до Російської Федерації, де пізніше отримав громадянство Російської Федерації та паспорт громадянина СРСР було замінено на внутрішній паспорт громадянина Російської Федерації. Зі сплином часу, [PERSON] повернувся проживати в Україну та 05.08.2005 року зареєстрував місце свого проживання в м. Одесі, де продовжує проживати по теперішній час. 08.10.2013 року [PERSON] було видано посвідку на постійне проживання в Україні. [PERSON] має бажання постійно проживати в Україні та має намір отримати громадянство України на підставі постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). При зверненні до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, [PERSON] було роз`яснено про необхідність встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року в судовому порядку і подання міграційній службі відповідного судового рішення. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року, цивільну справу № 523/15253/18 за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси. Ухвалою суду від 06 грудня 2018 року справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження за заявою [PERSON] , заінтересована особа Головного управління Державної міграційної служби України про встановлення факту, що має юридичне значення. 15 липня 2020 року Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області надало відзив на заяву в якому зазначають про наявність спору про право, оскільки встановлення факту необхідно для оформлення громадянства України, а тому просили заяву залишити без розгляду. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник заявника адвокат Дмітрієв Р.Б. надав заяву про слухання справи за ого відсутності. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , уродженець Російської Федерації, [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] , має посвідку на постійне проживання ГУ ДМС України в Одеській області від 08.10.2013 року дійсна безстроково (а.с. 17-19). З паспорту громадянина СРСР серії [NUMBER] вбачається, що 30.11.1983 року місце проживання [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (з позначкою на навчання до 01.09.1988 року). 09 вересня 1987 року місце проживання [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (з позначкою на навчання до 01.08.1991 року). 23 жовтня 1989 року місце проживання [PERSON] було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (з позначкою до 01.08.1991 року). 22 квітня 1992 року [PERSON] було знято з місця реєстрації за вищевказаною адресою. З посвідки на постійне проживання № [NUMBER] , виданої 08 жовтня 2013 року, вбачається, що [PERSON] є громадянином Російської Федерації, місце проживання 05.08.2005 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Отже, факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на час набрання чинності Законом України «Про громадянство України» від 08 жовтня 1991 року № 1636-XII року з 13 листопада 1991 року підтверджується вищевказаними доказами, так як заявник у вказаний період навчався у навчальному закладі м. Одеси та відповідно постійно проживав у даному місті, доказів протилежного матеріали справи не містять. При цьому, вирішуючи вимогу заявника про встановлення факту проживання на території України, суд виходить із наступного. Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України». За змістом ст. 6 Закону України «Про громадянство України», громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України. Листом Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Окрім того, згідно з відмітками, які містяться в копії паспорту громадянина СРСР серії [NUMBER] , 04 липня 1987 року [PERSON] одружився з [PERSON] . [INFO] народилась [PERSON] 30 жовтня 1991 року шлюб з [PERSON] розірвано. 30 листопада 1991 року [PERSON] одружився з [PERSON] [INFO] народилась [PERSON] . Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року за № 5 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, від встановлення факту проживання заявника на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року та набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року залежить можливість реалізувати передбачене Законом його право звернутись до міграційної служби з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України». Суд сприймає досліджені у судовому засіданні докази як носії конкретної інформації факту постійного проживання [PERSON] на території України як у період до, так і на встановлені дати - 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, і вказані докази ніким не спростовані. За таких обставин, проаналізувавши надані заявником документи, що містяться в матеріалах справи, суд доходить висновку, що в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт має юридичне значення заявником, який останньому необхідний для оформлення громадянства України за територіальним походженням, тому суд вважає, що вимоги заявника є обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved