Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

31.01.2011 року Департамент комунальної власності ОМР звернувся до суду із позовом, який 25.04.2019 року був уточнений, по якому просив суд: - Визнати недійсним свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 01.12.2008 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради від 29.10.2008 року № 1684 замість рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2005 року, ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2006 року. - Скасувати запис реєстрації нерухомого майна № 14850837 на нежитлове приміщення № 409, площею 78,0 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] . - Визнати за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради від імені якої діє департамент комунальної власності Одеської міської ради, право власності на нежитлове підвальне приміщення № 409, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що нежитлове приміщення № 409, площею 78,0 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, які Приморською районною адміністрацією ОМР було передане приватному підприємству « Інта Плюс» за договором оренди від 08.04.2005 року. Право власності на спірне нежитлове приміщення на підставі свідоцтва про право власності було зареєстроване за [PERSON] , при цьому в подальшому, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі за позовом [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності на підвальне приміщення та зустрічним позовом приватного підприємства « Інта Плюс» до [PERSON] про усунення перешкоди у користуванні майном та виселення закрито. Таким чином [PERSON] не набув право власності на спірні приміщення у встановленому законом порядку, з огляду на що позивач вважає, що його право як законного власника майна порушено, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Турецького О.С. відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. 27.10.2011 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, де зазначив, що спірне приміщення належить мешканцям будинку в якому воно знаходиться, а не є комунальною власністю м. Одеси. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.12.2012 року ( суддя Турецький О.С.) провадження у справі за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до [PERSON] , Виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову на стороні позивача, Одеська міська рада, про скасування свідоцтва про право власності та витребування нерухомого майна від добросовісного набувача зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по касаційній скарзі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення апеляційного суду Одеської області від 15 серпня 2012 року. Ухвалою від 26.07.2013 року провадження у справі відновлено. [INFO] [PERSON] помер ( свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 806), у зв`язку із чим ухвалою суду від 11.06.2014 року провадження у справі зупинено до визначення кола правонаступників після смерті [PERSON] .. Справа надійшла у провадження судді Абухіна Р.Д. 13.07.2018 року на підставі Розпорядження в.о. керівника апарату суду № 4563/18 щодо повторного автоматизованого розподілу справи, ухвалою від 17.07.2018 року відновлено провадження у справі, прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.10.2018 року витребувано з Приморської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи заведену після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 04.12.2018 року витребувано з Київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи заведену після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , яка надійшла на адресу суду 02.01.2019 року, з якої вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку із чим позивачем було уточнено позовні вимоги та залучено їх до участі у справі в якості третіх осіб. У зв`язку із тим, що третя особа - [PERSON] постійно проживає на території Російської Федерації, ухвалою суду від 21.10.2019 року провадження у справі зупинено до виконання судового доручення про з`ясування її правової позиції щодо предмету спору по даній справі. Ухвалою суду від 09.04.2020 року провадження у справі відновлено, судове доручення виконано, [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вирішення спору залишила на розсуд суду. 12.07.2021 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду по суті. Сторони по справі до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення якої повідомлені належним чином. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. В клопотанні представник позивача зазначив, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач до судового засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином у встановленому порядку. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Треті особи про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, матеріали справи містять заяву [PERSON] про розгляд справи за її відсутності. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 1жовтня 2020року усправі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Враховуючи наведені вище обставини суд дійшов висновку, що у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін по справі, вважає позов підлягаючим задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 78,0 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, так як, відповідно до ст. 142 Конституції України, ч.3 ст. 16, ст. 60 Закону України « про місцеве самоврядування в Україні» на підставі рішення одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 р. № 226- XXI « Про розпорядження державним майном між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області» у комунальній власності територіальної громади м. Одеси був переданий весь житловий фонд місцевих рад, розташований у територіальних межах міста в тому числі і домоволодіння по [ADDRESS] . Дані приміщення Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради були передані приватному підприємству « Інта Плюс» за договором оренди від 08.04.2005 року №709/ж/7, яке ним користувалось, сплачувало орендну плату та утримувало його. Відповідно до ч.5 ст. 16 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до Положення про Департамент комунальної власності Одеської міської ради, яке затверджене рішенням одеської міської ради від 19.03.2013 року № 2752- VI, департамент комунальної власності Одеської міської ради є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради. Згідно до п.2.2.1.1 Положення одним із основних завдань Департаменту у сфері управління комунальною власністю проведення єдиної політики управління комунальним майном територіальної громади м. Одеси. Відповідно до п. 5.2 Положення майно Департаменту є комунальною власністю та закріплюється за ним на праві оперативного управління. Спірне нежитлове приміщення, загальною площею 78,0 кв.м., яке розташовано за адресою: [ADDRESS] належало на праві приватної власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 01.12.2008 року виданою виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.10.2008 року № 1684, виданого на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2005 року по справі № 2-5434 та ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2006 року. В подальшому рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.09.2005 року по справі № 2-5434, яке стало підставою для реєстрації права власності на спірні приміщення за [PERSON] , скасовано ухвалою апеляційного суду від 23.10.2008 року по справі № 143-КС-08, як суду касаційної інстанції та справа направлена на новий розгляд. Також, 29.10.2008 року Приморською районною адміністрацією одеської міської ради прийнято розпорядження № 1684 « Про затвердження технічного висновку про можливість збереження виконаної реконструкції нежитлового підвального приміщення № 409, розташованого за адресою: [ADDRESS] з улаштуванням фасадного входу», яке 16.04.2010 року було скасовано Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради. При новому розгляді справи рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.07.2009 року у справі № 2-629/09 за позовом [PERSON] до Одеської міської ради, за участю третьої особи Представництва по управління Комунальною власністю Одеської міської ради про визнання права власності та за зустрічним позовом ПП « Інта Плюс» до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення, скасування державної реєстрації на нежитлове приміщення у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, позов ПП « Інта Плюс» задоволено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.08.2012 року вищезазначене рішення скасовано та ухвалено нове, яким позов [PERSON] задоволено в задоволенні зустрічного позову ПП « Інта Плюс» відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.04.2013 року касаційну скаргу департаменту комунальної власності Одеської міської ради задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.07.2009 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 15.08.2012 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.02.2015 року провадження у справі № 2-629/09 за позовом [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності на підвальне приміщення та за зустрічним позовом приватного підприємства « Інта Плюс» до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном, виселення закрито. З наведеного вище слідує, що [PERSON] не було набуто право власності на спірне приміщення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] помер [INFO] про що було здійснено актовий запис про смерть №806 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі, внаслідок чого відкрилась спадщина із заявами про прийняття якої звернулись до третьої одеської держаної нотаріальної контори [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які не набули право власності на спірне приміщення оскільки [PERSON] не був його власником на момент смерті, а отже дане майно не увійшло до складу спадщини. З огляду на те, що спірне майно вибуло із володіння власника на підставі рішення суду яке в подальшому було скасовано, позивач вважає що його права порушені та звернувся до суду із даним позовом. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 41 Конституції України держава гарантує належне забезпечення захисту права власності на нерухоме майно, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно), яке воно здійснює відповідно до закону України за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У частині першій ст. 21 ЦК України закріплено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або орган6ом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актами цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відновленням становища, яке існувало до порушення, є також визнання недійсним свідоцтв про право власності. Свідоцтво про право власності є правовстановлюючий документ, на підставі якого здійснена державна реєстрація права власності ( пунктом 3 частина перша статті 19 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень),а тому, як окремий спосіб захисту поновлення порушених прав у судовому порядку, може бути предметом розгляду. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 30.09.2015 року у справі № 911/3396/14. Враховуючи те, що розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.10.2008 року № 1684 скасовано 16.04.2010 року приморською районною адміністрацією Одеської міської ради, рішення суду на підставі якого у [PERSON] виникло право власності також скасовано, свідоцтво про право власності підлягає визнанню недійсним. Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Наведене вище свідчить про те, що вимога про визнання права власності є законною та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасувати записів про проведену державну реєстрацію, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону до державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, рішення суду про скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію таких прав є підставою для внесення запису у державному реєстрі таких прав. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved