Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

31 травня 2019 року акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] ..\~Свої вимоги\~позивач обґрунтовував\~тим,\~що 22\~квітня 2016\~року між\~ним та\~відповідачем було\~укладено кредитний\~договір,\~відповідно до\~якого АТ\~КБ «ПРИВАТБАНК»\~надало відповідачеві\~кредит в\~розмірі 14500\~грн у\~вигляді встановленого\~кредитного ліміту\~на картковий\~рахунок,\~а останній\~був зобов`язаний\~щомісячно сплачувати\~платіж в\~рахунок погашення\~кредиту та\~відсотків за\~його користування.\~Відповідач не\~виконував своїх\~зобов`язань зі\~сплати обов`язкового\~щомісячного платежу\~в рахунок\~повернення кредиту.\~Його заборгованість\~за вказаним\~договором станом\~на 14\~травня 2019\~року складає\~21\~531\~грн 27 коп.. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися. Позивач надав\~до суду\~заяву про\~розгляд справи\~за відсутності\~його представника,\~в якій,\~крім цього,\~зазначив,\~що повністю\~підтримує позовні\~вимоги та\~не заперечує\~проти заочного\~розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 130 ЦПК України, до суду не з`явився, про причини своєї неявки не повідомив. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. 22 квітня 2016 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір, що складається з анкети-заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку, викладених на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/. Вказане підтверджується змістом заяви позичальника, в якій вказано, що він із вищезазначеними документами ознайомлений та погоджується, що ці документи разом із заявою складають кредитний договір (а. с. 5). За змістом наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором від 22 квітня 2016 року, станом на 14 травня 2019 року за [PERSON] обліковується заборгованість у розмірі 21\~531\~грн 27 коп.,\~з яких:\~6\~905\~грн 48\~коп.\~ заборгованість\~за тілом\~кредиту,\~5\~379\~грн 63 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 7 156 грн 52 коп. заборгованість з пені за прострочене зобов`язання, 588 грн 15 коп. заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також суми штрафів 500 грн (фіксована частина) та 1001 грн 49 коп. (процентна складова) (а. с. 22-23). Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина 2 статті 1055 ЦК України). За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ч. 1 ст. 207 ЦК України) З дослідженої судом заяви позивальника вбачається, що відповідачем підписано лише заяву на отримання кредиту. При цьому, підписаний сторонами договір не містить умов щодо сплати пені та штрафу. В той же час, долучений до позовної заяви витяг з умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містить підпису відповідача, а отже не може визнаватися кредитним договором. При цьому суд зазначає, що підписана відповідачем заява на кредитування, що містить посилання на умови та правила надання банківським послуг, не містить прив`язки до редакції умов та правил, а тому не дозволяє встановити, які саме умови мали на увазі сторони у 2016 році (рік укладення договору). Отже, матеріали справи не містять доказу, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також того, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів) і саме в таких розмірах. Відтак, за відсутності письмового договору про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг та відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічну позицію висловила Велика палата Верховного суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, зазначивши, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання до запропонованого договору. З урахуванням викладеного, а також того факту, що суду не надано письмового договору, підписаного відповідачем, про те, що він приймає умови щодо нарахуванням пені, а також зміну умов кредитування, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту у сумі 6 905 грн 48 коп.. Позивачем сплачено в рахунок судового збору за звернення до суду із цим позовом 1 921 грн, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до суми задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 616 грн 10 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial