Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

29 січня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням сімейних відносин і неможливістю збереження сім'ї. Позивач [PERSON] не використав наданого законом права на участь в судовому засіданні, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, довіряє представляти свої інтереси адвокату [PERSON] У судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких посилався на обставини, викладені у позовній заяві, та зазначив, що позивач [PERSON] з 01 серпня 1998 року перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя подружжя [PERSON] виявило, що вони різні за характером люди, у зв'язку з цими обставинами між ними стали постійно відбуватися сварки на побутовому ґрунті, яки зробили їх життя нестерпним, це привело до втрати порозуміння, поваги і любові один до одного. За цих підстав вони у 2003 році припинили шлюбні відносини, мешкають окремо за різними адресами, не ведуть спільне господарство, фактично не спілкуються між собою. За час окремого проживання він дійшов висновку, що примирення між ними та подальше спільне проживання неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них. Посилаючись на наведені обставини, представник позивача просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнала повністю та пояснила, що у зв'язку з погіршенням стосунків вона та позивач у 2003 році припинили шлюбні відносини і проживання однією сім'єю, з цього часу вони мешкають окремо, майже не зустрічаються між собою. Погоджується з обставинами, викладеними позивачем. Вважає, що сім'я існує формально, вони втратили порозуміння, тому збереження сімейних відносин є неможливим. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив наступне. За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] громадяни України [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01 серпня 1998 року, актовий запис № 260 в книзі реєстрації шлюбів відділу реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції м. Донецька. Подружжя має неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з відповідачкою. Для кожного з подружжя цей шлюб перший. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] у 2003 році припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання у даному випадку подружжю строку для примирення суперечить моральним засадам суспільства. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, категоричне небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] і [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливим та суперечить їх інтересам. У разі визнання відповідачем позову, як визначено в частині 4 статті 174 ЦПК України, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин заява позивачки відповідає дійсній волі подружжя, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. Відповідачкою заявлено клопотання про залишення теперішнього прізвища - [PERSON]. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved