Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

2 лютого 2021 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] у якій просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Починаючи з 2009 року у її квартирі зареєстрована вона та її сини: [PERSON] та [PERSON] . Проте, відповідач [PERSON] з моменту реєстрації у 2009 році і до теперішнього часу фактично не проживає у вказаній квартирі, не бере участі в утриманні квартири та оплаті комунальних послуг, особистих речей та майна у квартирі не має. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 березня 2021 року відкрито провадження у цій цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників розгляду справи та призначено до розгляду на 8 квітня 2021 року. У призначене судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, проте у зв`язку із відсутністю доказів вручення їм судових повісток, розгляд справи відкладено на 6 травня 2021 року, про що повідомлено сторін. У призначене на 6 травня 2021 року судове засідання з`явилася позивач. Відповідач повторно не з`явився, причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву, відповідно до статті 178 ЦПК України, не подав, із заявами клопотаннями до суду не звертався. При цьому, відповідач був викликаний до суду шляхом розміщення на офіційному вебсайті Вишгородського районного суду Київської області, а також направлення смс-повідомлення про його виклик до суду на 6 травня 2021 року, яке йому було доставлено 8 квітня 2021 року. Згідно із пунктами 2 та 7 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною третьою статті 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Позивач не заперечувала проти розгляду справи у відсутності відповідача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила про їх задоволення. Крім цього заявила клопотання про допит свідків, яке судом було задоволено та з метою забезпечення їх явки до суду, у судовому засіданні було оголошено перерву до 23 червня 2021 року, про що також повідомлено відповідача. У судове засідання з`явилася позивач та свідки, відповідач не з`явився, причини неявки не повідомив. Свідок [PERSON] , [INFO] , пояснила суду, що знає сім`ю [PERSON] з 2009 року, з часу, коли заселилися у будинок. Знає лише позивача та її син [PERSON] , які проживають у квартирі, проте [PERSON] , другого сина позивача, вона наглядно знає, оскільки бачила його приблизно у 20102011 роках, коли він декілька разів приїздив до матері в гості. Зі слів позивачки їй відомо, що [PERSON] проживає у селі Лютіж. Свідок зазначила, що постійно спілкується з позивачкою, разом святкую дні народження, проте на день народження позивачки її син [PERSON] не приходив, також, дватри роки тому, [PERSON] не було на похоронах вітчима. Минулого року, коли захворіла позивачка, її син [PERSON] провідав її у лікарні. [PERSON] матеріально матері не допомагає, особистих речей у квартирі не має, за комунальні послуги не сплачу, а позивач інколи позичає кошти у свідка на сплату комунальних послуг, на лікування чи харчі, оскільки «живе не багато». Свідок [PERSON] , [INFO] , пояснила суду, що з позивачем має сусідські відносини та знає її давно. Меншого сина [PERSON] знає, а старшого [PERSON] ніколи не бачила та не знає як він виглядає. Речей відповідача у квартирі не бачила. Зазначила, що позивач зверталася до неї з проханням позичити кошти на комунальні послуги, ліки після операції. Свідок [PERSON] , [INFO] , допитаний у судовому засіданні у якості свідка, син позивача, пояснив суду, що матір та його старший брат перебувають у родинних стосунках. З якої дати зареєстрований його брат у квартирі він не пам`ятає, при цьому знає, що брат мав намір тимчасово зареєструватися та після оформлення власного будинку пообіцяв знятися з реєстрації. Брат проживав у квартирі лише у 2009 році протягом одного-двох тижнів разом із собакою. Свідок зазначив, що він, як учасник АТО, має пільги щодо сплати комунальних послуг, проте у зв`язку із реєстрацією у кварті брата, він не може скористатися цим правом. Відповідач участі в утриманні квартири не бере, матеріально матері не допомагає. З братом не спілкується протягом року півтора. Обіцянки знятися з реєстрації брат не виконує, обґрунтовуючи це тим, що й нього немає часу. Частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності від 5 жовтня 2015 року, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Вказаний факт також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, виданим 5 жовтня 2015 року Реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області. Згідно довідки форми № 3 місця проживання, виданої ТОВ «Житлобуд-2007» від 18 грудня 2015 року № 46, у квартирі [ADDRESS] з 22 жовтня 2009 року проживають та зареєстровані три чоловіки: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як убачається актів від 16 березня 2020 року, від 4 лютого та 7 травня 2021 року про обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території села, складених депутатами Новопетрівської сільської ради у присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , не проживає з 2009 року. Відповідно до довідки Новопетрівської сільської ради Вишгородсього району Київської області від 15 червня 2020 року, [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2009 року по даний час. Таким чином, судом достеменно встановлено, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , не проживає з 2009 року, він лише формально є зареєстрованим у вказаній квартирі, при цьому має інше місце проживання. Факт того, що відповідач [PERSON] забезпечений іншим житловим приміщенням позивач підтверджує тим, що на прохання сина 4 квітня 2017 року між нею та АТ «Перший Український міжнародний банк» був укладений кредитний договір № 300799477001 для придбання холодильника, який 4 квітня 2017 було доставлено [PERSON] в [ADDRESS] . Крім цього позивачем надано копію заяви від 7 серпня 2020 року про її звернення до начальника ЦСЕК-2007 про припинення нарахування комунальних послуг на [PERSON] , який у квартирі не проживає, проте як убачається із долучених квитанцій про сплату комунальних послуг, заява залишилася без задоволення. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Частинами першою та другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР (далі ЖК УРСР) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина друга статті 386 ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК УРСР, з урахуванням положень частини першої статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки інше не встановлено чинним законом, договором, на підставі якого встановлено сервітут, відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім`ї права користування помешканням на підставі статті 405 ЦК України. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. Згідно із частиною першою статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що відповідач з 2009 року без поважних причин не проживає у помешканні за адресою: [ADDRESS] , тому підстави збереження цього жилого приміщення за [PERSON] відсутні, що є підставою для задоволення позову [PERSON] .

Outcome: approved