Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

31 січня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08 квітня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міськвиконкому Київської області, актовий запис № 34. Сімейні стосунки сторін не склались в силу психологічної несумісності характерів і відсутності взаєморозуміння. Шлюб існує лише формально. Ухвалою судді від 13 лютого 2020 року, після виконання вимог, передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до судового засідання на 03 березня 2020 року. У судове засідання позивач та відповідач не з`явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутністю та розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, підстави позовних вимог вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження, виданого 08 квітня 1999 року відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міськвиконкому Київської області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 08 квітня 1999 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис № 34. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: [PERSON] У сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , яка є вже повнолітньою. Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення з даною позовною заявою є те, що в силу психологічної несумісності характерів та відсутності взаєморозуміння у сторін не склалися нормальні сімейні стосунки. Як виявилося з часом, в кожного різні погляди на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. В результаті таких непорозумінь між позивачем та відповідачем часто виникають сварки. Зазначені обставини призвели до того, що почуття любові та поваги один до одного втрачено, сім`я розпалася. Шлюбні стосунки припинені приблизно півроку тому. Спільне господарство не ведеться. В кожного окремий бюджет. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище [PERSON] . Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок, від сплати якого звільнена позивач. На підставі викладеного,

Outcome: approved