Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

31 липня 2020 року позивач звернулась до Варвинського районного суду Чернігівської області з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що за рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2019 року з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання дитини. Виконавчий лист за цим судовим рішенням знаходиться на виконанні у Варвинському районному відділі державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Боржник ухиляється від виконання судового рішення, систематично не сплачує аліменти у повному обсязі, внаслідок чого має заборгованість на загальну суму 20 516, 30 грн. Причин затримки виплати аліментів [PERSON] не наводить, а тому заборгованість виникла з його вини. При цьому сума пені за період з 01 вересня 2019 року до 31 липня 2020 року, з урахуванням положень ст. 196 СК України, за її підрахунками становить 18 028, 17 грн. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 06 жовтня 2020 року просить стягнути з [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 вересня 2019 року до 06 жовтня 2020 року у сумі 23 320, 15 грн та покласти на нього судові витрати за отриману правничу допомогу у сумі 3 500 грн. Ухвалою Варвинського районного суду Чернігівської області від 07 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження на 06 жовтня 2020 року. У зв`язку з поданням позивачем заяви про збільшення позовних вимог підготовче судове засідання відкладено на 03 листопада 2020 року. 03 листопада 2020 року представником позивача - адвокатом Ріпкою І.В. через канцелярію суду було подано клопотання про долучення до матеріалів справи документів. Ухвалою від 03 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 листопада 2020 року. Представник позивача - адвокат Ріпка І.В. в судове засідання не зявилась, подала заяву, в якій позов з врахуванням збільшених позовних вимог підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в у підготовче судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого у встановленому законом місяця проживання (а.с. 61), а також через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 56). Відзиву на позов чи заяв з процесуальних питань від відповідача не надійшло. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини своєї неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі ст. 280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що 30 липня 2016 року між сторонами по справі [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб (а.с. 9). Від шлюбних відносин в подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). За виконавчим листом, виданим відповідно до рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2019 року у цивільній справі №731/399/19, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 серпня 2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 11). Згідно зі ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до положень ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем щомісячно. З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем Коротун О.Д., вбачається, що боржник [PERSON] аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини не сплачує, внаслідок чого станом на 30 вересня 2020 року заборгованість по аліментах становить 27 899, 30 грн (а.с. 31). Отже, відповідач [PERSON] свої аліментні зобов`язання не виконує, заборгованість по аліментах постійно збільшується. Положеннями статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Окремо суд вказує, що в даному випадку слід керуватись презумпцією вини платника аліментів, оскільки відповідно до ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Крім того, суд звертає увагу й на те, що за загальним правилом умовою застосування юридичної відповідальності є винна протиправна поведінка особи. Стягнення неустойки можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти, зокрема, у зв`язку з її ухиленням від сплати аліментів. В СК України не визначено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, в даному випадку слід звернутися до норм цивільного законодавства, які визначають підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за його порушення, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Статтею 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач [PERSON] не надав суду доказів поважності причин несплати аліментів, а тому з нього підлягає стягненню неустойка за їх прострочення. У постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року № 759/9457/15-ц викладено обов`язковий для всіх судів України правовий висновок: «Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення». При цьому відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 3 квітня 2019 року № 333/6020/16, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Згідно розрахунком неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 вересня 2019 року до 06 жовтня 2020 року, поданого разом з заявою про збільшення позовних вимог, здійсненим позивачкою, з урахуванням встановленого статтею 196 СК України обмеження, до стягнення підлягає 23 320, 15 грн неустойки (а.с. 32-33). Розрахунок проведено з незначними механічними помилками, при чому за підрахунками суду сума неустойки (пені) становить 23 320,20=(262, 92+905,63 + 2154,50 + 2084 + 2212,75 + 2119,75 + 2135 + 2182,50 + 2174,25 + 2142,50 + 2357,15 + 1593,43 + 853,56 + 142,26)грн. Враховуючи викладений у ст. 13 ЦПК України принцип диспозитивності, позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі у сумі 23320,15 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути судовий збір, оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від його сплати. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, які були понесенні позивачем у сумі 3 500 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонам доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивачем подано до суду витяг з договору про надання правничої допомоги №4 від 20 липня 2020 року (а.с. 47-48), акт виконаних робіт від 31 липня 2020 року до Договору про надання правничої допомоги №4 від 20 липня 2020 року (а.с. 49), в якому наявний детальний опис наданої адвокатом правничої допомоги, в якому передбачено, що на підставі договору про надання правничої допомоги, укладеного між нею та адвокатом Ріпкою І.В., остання виконала наступний обсяг роботи: консультація по справі - 300 грн, складання позовної заяви про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, - 1 400 грн та представництво інтересів клієнта в суді - 1 800 грн. Розділом 4 Договору про надання правничої допомоги №4 від 20 липня 2020 року визначено фіксований розмір оплати вартості правової допомоги у сумі 3 500 грн, також порядок такої оплати (а.с. 48). Крім того, суду також надано розрахункову квитанцію серії ББАП №437603 від 31 липня 2020 року та розписку адвоката - Ріпки І.В. від 31 липня 2020 року, що підтверджують оплату позивачем [PERSON] витрати на правничу допомогу, надану адвокатом Ріпкою І.В., у сумі 3 500 грн (а.с. 50, 51). Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду від 29 жовтня 2018 року №199/2648/15, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, доказ про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. За таких обставин, суд, зважаючи на необхідність задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі, беручи до уваги, що позивачем надано належні докази на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, то необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3 500 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved