Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

31 липня 2020 року адвокат Демчишин М.В. звернувся до суду в інтересах заявниці [PERSON] із заявою, в якій просив видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого по [ADDRESS] . В обґрунтування заяви представник вказав, що заявниця тривалий час проживає із [PERSON] без реєстрації шлюбу у будинку [ADDRESS] . Однак останній часом внаслідок надмірного вживання алкоголю [PERSON] почав вести себе агресивно, ображати заявницю нецензурними словами, погрожувати їй та постійно створювати конфлікті ситуації, що негативно впливає на неї та дітей. З метою уникнення знущань та психологічного насильства заявниця 12 травня 2020 року звернулася до Деражнянського відділення поліції, внаслідок чого відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та згідно з постановою Деражнянського районного суду від 30 червня 2020 року останнього було визнано винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення із накладенням на нього відповідного адміністративного стягнення у виді штрафу. Із урахуванням наведеного, представник просив застосувати до [PERSON] обмежувальний припис строком на шість місяців, яким встановити обмеження його прав у вигляді заборони перебувати в місці їх спільного проживання, а також наближатися на відстань 200 метрів до вказаного місця проживання. Ухвалою судді від 31 липня 2020 року провадження по вказаній заяві відкрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник Демчишин М.В. не з`явився, однак 12 жовтня 2020 року він подав до суду заяву, в якій повідомив про припинення ним надання правової допомоги заявниці [PERSON] у зв`язку із розірванням ним контракту з Хмельницьким міським центром безоплатної вторинної правової допомоги. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні вказала на можливість здійснення захисту своїх інтересів самостійно і підтримала заявлені вимоги, вказавши, що конфліктні ситуації у них із [PERSON] виникають через наявність спільного місця проживання та, здебільшого, на ґрунті вживання останнім алкогольних напоїв. Заінтересована особа [PERSON] щодо задоволення заяви заперечив, підтвердивши при цьому, що між ним та заявницею дійсно виникають сварки та конфлікти, проте вони є тимчасовими та носять побутовий характер. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи із наступного. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Відповідно до ст. 1 Закону домашнім насильством є діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно із п.1 ч.2 ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, у тому числі, на подружжя. Відповідно до ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно із ч.2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. У відповідності до ч. 3, 4 цієї статті рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У відповідності до п.9 ч.1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Як встановлено судом із пояснень сторін, вони спільно проживають без реєстрації шлюбу у будинку [ADDRESS] . Згідно з постановою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 30 червня 2020 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, що мало проявом вчинення 12 травня 2020 року дій психологічного характеру у вигляді нецензурної лайки, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілої [PERSON] , із накладенням на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн. Суд враховує, що [PERSON] згідно означеної постанови суду був визнаний винним у вчиненні правопорушення, пов`язаного із застосуванням домашнього насильства відносно [PERSON] . Разом із цим, судом приймається до уваги, що з часу настання обставин, які стали підставою для винесення вказаної постанови - 12 травня 2020 року пройшов тривалий час, а жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що [PERSON] протягом цього періоду продовжував вчиняти відносно заявниці домашнє насильство, матеріали справи не містять. Не навела таких обставин і заявниця [PERSON] в судовому засіданні. При цьому, як встановлено судом зі змісту поданої заяви та із її пояснень заявниці, підставою для звернення її до суду із даною заявою слугував саме факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, який мав місце 12 травня 2020 року. Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що належних і достатніх доказів з метою оцінки ризиків вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, заявниця суду не надала, а тому підстави для задоволення заяви [PERSON] відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed