Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

29 березня 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок, посилаючись на наступні обставини. 05 квітня 1995 року батько позивача [PERSON] вчинив заповіт у [PERSON] сільраді Татарбунарського району, яким заповів позивачу свій житловий будинок по вул. Сільській ([PERSON]), 142 в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області і все майно з чого б воно не складалося. 25 липня 1998 року [PERSON] помер в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області. Вищевказаний житловий будинок позивач має право прийняти у спадок як спадкоємець першої черги. [PERSON] звернувся до нотаріуса з приводу прийняття у спадщину житлового будинку, але отримав від нього відмову 05.02.2016 року з причини відсутності правовстановлюючого документу на житловий будинок. Однак, 05.02.2016 року нотаріус видав позивачу свідоцтво про право на спадщину, яка складалася з права на земельну частку (пай) і це право належало спадкодавцю [PERSON] Також, у звязку з розбіжностями написання імені батька у свідоцтві про смерть та у заповіті, рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 31.08.2015 року встановлено факт родинних відносин між позивачем та покійним батьком. За таких обставин [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх майнових прав. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, але надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги. Представник [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, але направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, не заперечуючи проти вимог позову(а.с.25). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Із копії свідоцтва про смерть І-ЖД за №299555 від 27.07.1998 року (а.с.9) вбачається, що [PERSON] помер 25.07.1998 року. Копією заповіту від 05.04.1995 року (а.с.8) підтверджується, що [PERSON] є спадкоємцем по заповіту на все майно спадкодавця [PERSON]. Копією рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 31.08.2015 року (а.с.10-11) встановлено факт родинних відносин між [PERSON], який помер 25.07.1998 року в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області та заявником [PERSON], [INFO], як батьком та сином. Довідками №227 та №226 виданими [PERSON] сільською радою Татарбунарського району Одеської області від 28.03.2016 рр.(а.с.6-7) підтверджується, що [PERSON] був власником житлового будинку по вул.Сільська (Енгельса), 142 в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, проживав разом з сином [PERSON] та вели спільне господарство. Копією свідоцтва про народження серії VI-УP №1162664 від 24.06.1964 року (а.с.5) підтверджується, що батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON]. З копії технічного паспорту на будинок №142 по вул.Сільська в с.Дмитрівка Татарбунарського району, виготовленого 10.03.2016 року (а.с.12-16), вбачається, що власник цього будинку не вказаний, що свідчить про відсутність правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно на імя спадкодавця. Із довідки ТОВ Татарбунарське РБТІ та РОН №45 від 23.03.2016 року вбачається, що вартість спадкового житлового будинку, який розташований по вулиці Сільська,142 в селі Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області складає 77 281 грн. (а.с.17). Листом нотаріуса (а.с.18) підтверджується, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] через відсутність правовстановлюючого документу на спадкову нерухомість. Із витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 42868183 від 05.02.2016 року (а.с.20) вбачається, що після смерті спадкодавця відкрита спадкова справа 17.11.2015 року Саратською районною державною нотаріальною конторою за №352/2015 та видане свідоцтво про право на спадщину [PERSON] на право на земельну частку (пай) (а.с.19). Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Частина перша статті 1223 ЦК України передбачає право на спадкування осіб, визначених у заповіті. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач є сином спадкодавця [PERSON]В.(а.с.5,7,10), спадкоємцем по заповіту останнього (а.с.8) та таким, що прийняв частину спадщини після смерті батька тобто вважається таким, що прийняв всю спадщину. У звязку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючого документу на житловий будинок, належний йому на праві власності, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на іншу частину спадщини, а саме на житловий будинок в установленому законом порядку. Разом з тим, в судовому засіданні знайшов підтвердження факт належності спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності нерухомого майна, а саме житлового будинку по вул.Сільська, 142 в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, про що свідчить довідка сільської ради (а.с.6). За таких обставин, суд вважає, що за [PERSON] має бути визнано право власності на житловий будинок, розташований по вул.Сільська,142 в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, що залишився після смерті його батька [PERSON], померлого 25.07.1998 року.

Outcome: approved