Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

29.12.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві зазначає, що 07.01.2018 року [PERSON] під розписку позичив у нього гроші у розмірі 50 000 грн., (п`ятдесят тисяч гривень) строком до 30.01.2018 року. Оригінал розписки [PERSON] написано власноручно 07.01.2018 року. У строк зазначений у розписці [PERSON] борг не повернув, чим порушив взяті на себезобов`язання, на неодноразові нагадування, щодо сплати боргу останній не реагував, а навпаки уникав зустрічі з позивачем. 09.12.2020 року [PERSON] поштою на адресу [PERSON] , була направлена вимога, щодо необхідності сплати останнім суми боргу, вказаний лист був отриманий особисто [PERSON] , але ніяких дій щодо повернення боргу останній так і прийняв, і до теперішнього часу борг не повернув. З врахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 50 000 гривень. Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та про підтримку позовних вимог. Відповідач також до суду не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Від [PERSON] на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечив існування у нього грошового боргу перед позивачем. Так на його думку між ним та позивачем ніколи не укладався договір позики, і відповідно коштів від нього [PERSON] не отримував, а тому і повертати не зобов`язувався. Тобто відповідач взагалі не визнає, що надана позивачем розписка надає право [PERSON] вимагати повернення боргу. Проте доказів відсутності зобов`язань з повернення боргу [PERSON] не надав, як і не довів недійсності наданої розписки, шляхом проведення експертизи або в інший спосіб. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 50000,00 грн. та зобов`язалася їх повернути до 30.01.2018 року, згідно розписки від 07.01.2018 року де міститься особистий підпис відповідача (а.с. 7). [PERSON] в порушення умов договору зазначений борг не повернув. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В даному випадку відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК). Відповідно до ч. 2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує укладений між сторонами правочин щодо передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своє суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постановах від 08 червня 2016 року (справа № 1103 цс), від 12 квітня 2017 року (справа № 442/8157/15-ц). Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховною Суду України від 18 вересня 2013 року (№ 6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (№ 6-50цс16). Зокрема Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи № 6-79цс14, відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт утримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З матеріалів справи, зокрема розписки від 07.01.2018 року вбачається, що 07.01.2018 року [PERSON] , громадянин України, паспорт серії [NUMBER] , виданий Великоновосілківським PC ГУДМС України в Донецькій області, ідентифікаційний код: [NUMBER] , що зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] , позичив у [PERSON] , громадянина України, паспорт серії [NUMBER] , виданий Великоновосілківським РВ УМВС України в Донецькій області 12.01.2006 року, гроші у розмірі 50 000, 00 грн., (п`ятдесят тисяч гривень) строком до 30.01.2018 року. Оригінал розписки написано власноручно відповідачем 07.01.2018 року, а отже сторони дотримались письмової форми договору. Недійсність розписки в судовому засіданні не доведена. Згідно копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого Великоновосілківським PC ГУДМС України в Донецькій області, [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Шахтарське, Великоновосілківського району Донецької області, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушень, визначених змістом зобов`язання . Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Направлену на адресу відповідача вимогу про повернення позичених коштів від 09.12.2020 року [PERSON] залишив без відповіді та виконання (а.с. 9-10). Відтак [PERSON] своє зобов`язання по поверненню позичених коштів у визначений строк не виконав, заборгувавши позивачеві станом на час розгляду справи в суді 50000,00 грн. за розпискою. Доказів на підтвердження іншого, у т.ч. повернення позичених коштів, відповідачем не представлено. А тому, позовні вимоги про стягнення в сумі 50000,00 грн. основного боргу є обґрунтованими, відповідачем не заперечені та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений судовий збір відшкодовується позивачу за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved