Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

31 липня 2020 року до Золочівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] , в якій позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування належним позивачу житловим будинком [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 25.07.2019 належить житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному будинку значаться зареєстрованими [PERSON] та [PERSON] , які після продажу будинку в ньому не проживають. Під час укладення договору з відповідачами було досягнуто згоди про те, що останні знімуться з реєстрації. Однак відповідачі цього не зробили, лише зібрали свої речі і вибули в невідомому напрямку. Тобто, більше ніж три роки в будинку не проживають, їх особисті речі у будинку позивача відсутні, допомоги на утримання житла вони не надають, комунальні платежі не сплачують, у зв`язку з чим позивач була змушена звернутися зі вказаним позовом до суду, сплативши судовий збір. 14.12.2020 ухвалою судді Квітки О.О. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду. Ухвалою суду від 12.01.2021 витребувано відомості із Золочівського ВП Дергачівського ГУНП України в Харківські області, КНП ЗРР «Золочівська ЦРЛ», КНП «ЦПМД Золочівської селищної ради» та Золочівського відділення поштового зв`язку щодо [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично за вказаною адресою не проживають. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник за довіреністю адвокат Смаль В.В. не з`явилися, через канцелярію суду останній надав письмову заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов, розгляд справи здійснювати без його участі та участі позивача, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з`явилися, про дату, час та місце судових засідань повідомлялися у встановленому законом порядку, а саме: за останнім відомим місцем проживання та реєстрації і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим суд вважав за можливе ухвалити за згодою представника позивача заочне рішення у справі. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Ухвалою суду від 25.02.2021 постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку відповідно до вимог ч.1 ст.280 та ч.1 ст.281 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно житловий будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку від 25.07.2019, посвідченого приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Харківської області Єрмаковою Л.С, зареєстрованого в реєстрі за № 475, що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 175138290 від 25.07.2019. (а.с. 8-9, 10). Відповідно до інформації від 11.06.2020 № 14.3-01-06/141 виконавчого комітету Золочівської селищної ради [PERSON] та [PERSON] , дійсно зареєстровані у будинку [ADDRESS] , проте фактично не проживають. Аналогічну інформацію містять відповіді на запит суду щодо місця реєстрації відповідачів, згідно з якої [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за зазначеною адресою.(а.с. 11, 22, 23) . З акту обстеження про встановлення факту проживання, складеного за участі депутата Золочівської селищної ради Шильніка В.М. та сусідів [PERSON] , [PERSON] ,. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають у будинку [ADDRESS] з серпня 2016 року (а.с. 15). З інформації заступника начальника Золочівського ВП Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області Мірошник С., направленого до суду 22.01.2021 за вих. № 381/119-80/03/20-2021 від [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , заяв з приводу перешкоджання проживання за вказаною адресою не надходило (а.с. 38 ). Як вбачається з повідомлення голови комісії [PERSON] від 29.01.2021 № 122, [PERSON] та [PERSON] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , за медичною допомогою в КНП Золочівської селищної ради «Золочівська ЦРЛ» не зверталися (а.с. 39). Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 12, 13, 89 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Крім того, основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Згідно з положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено в ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Статтею 405 ЦК України окреслено право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Так, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 47 Конституції України, якою гарантується право на житло і встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В ст. 71 ЖК УРСР зазначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК УРСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки [PERSON] та [PERSON] відсутні за місцем своєї реєстрації понад шість місяців, їх відсутність не пов`язана з поважними причинами, передбаченими статтею 71 ЖК УРСР, тому суд вважає, що є підстави визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку, який належить позивачу. Стосовно судових витрат по справі суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в даній справі з відповідачів на користь позивача солідарно слід стягнути суму сплачену позивачем при зверненні до суду у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved