Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

29.07.2016 року позивач звернувся до суду з позовом, де просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за договором «Автопакет» № 860118/МБ/840 від 24.07.2008 року у розмірі 103 261,38 грн. В обґрунтування позову зазначив, що між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 є ПАТ «КБ «Надра» та відповідачами був укладений договір «Автопакет» № 860118/МБ/840 від 24.07.2008 року згідно з умовами якого [PERSON] з метою придбання автотранспортного засобу отримала кредит на загальну суму 15 559,30 доларів США строком до 20.07.2015 року. 29.07.2010 між ВАТ КБ «Надра» та відповідачами було укладено Додаткову угоду № 1 до кредитного договору про реструктуризацію кредитної заборгованості зі встановленням нового Графіку погашення кредитної заборгованості, який передбачав надання пільгового періоду оплати заборгованості по основному боргу з 27.08.2010 по 27.01.2011 року включно. 15.01.2013 року між ПАТ КБ «Надра» та відповідачами було укладено Додаткову угоду № 2 до кредитного договору, про реструктуризацію кредитної заборгованості, конвертацію заборгованості по кредиту в національну валюту України, встановлення нової процентної ставки в розмірі 20,00% річних та встановлення нового Графіку погашення кредитної заборгованості з кінцевим терміном повернення кредиту - 20.08.2015 року. Відповідно до розділу 3.2 «Порука» кредитного договору відповідачі зобов'язалися відповідати перед позивачем як солідарні боржники. Пунктом 3.2.1 розділу 3.2 кредитного договору передбачено, що [PERSON] як поручитель за договором зобов'язався безвідзивно та безспірно відповідати перед позивачем за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору № 860118/МБ/840 від 24.07.2008. Відповідно до умов п. 2.4 кредитного договору [PERSON] зобов'язалася повертати кредит та сплачувати нараховані відсотки щомісячно, до 18 числа поточного місяця. [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в зв'язку з чим станом на 22.06.2015 за [PERSON] наявна заборгованість по кредитному договору в сумі 103 261,38 грн, в тому числі: основний борг - 64 314,55 грн; відсотки за користування - 16 600,09; пеня за неповернення кредиту - 19131,01 грн; штраф за порушення умов кредитного договору - 3 215,73 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В п. 3 прохальній частини позовної заяви зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглянути позовну заяву без його участі, надав до суду заяву аналогічного змісту. Також представник позивача надав до суду додаткові письмові пояснення щодо стягнення штрафу за неналежне виконання умов кредитного договорі, в яких зазначив, що стягнення одночасно пені та штрафу за невиконання зобов'язань за кредитним договором не є подвійним стягненням в розумінні ст.. 63 Конституції України, тому що це цивільна-правова відповідальність відповідачів за порушення різних зобов'язань за договором. Відповідачі та представник відповідачів позовні вимоги визнають частково. Представник відповідача [PERSON] оголосив та надав до суду письмові заперечення, в яких просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову відносно [PERSON] з підстав пропуску позивачем шестимісячного строку для пред'явлення вимог до [PERSON] як до поручителя, через не направлення відповідачу у встановленому п. п. 3.2.8 п. 3. 2 порядку повідомлення. А саме, рекомендованим листом, повідомлення з вимогою виконати зобов'язання в порушення приписів п. 3.2.8 та зазначив, що стягнення одночасно пені та штрафу за невиконання зобов'язань за кредитним договором є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення, що суперечить Конституції України. Представник відповідача [PERSON] оголосив та надав до суду письмові заперечення, в яких просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову відносно [PERSON] в зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] на цей час знаходиться у скрутному матеріальному становищі та зазначила, що стягнення одночасно пені та штрафу за невиконання зобов'язань за кредитним договором є подвійною цивільно-правовою відповідальністю, що суперечить Конституції України. 13.05.2017 року сторони та їх представники не з'явилися, подавали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність даних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, повно, всебічно, об'єктивно оцінивши досліджені в судовому засіданні докази у їх сукупності, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що 24.07.2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель) було укладено договір «Автопакет» № 860118/МБ/840, відповідно до умов якого позичальнику було надано кредит на придбання автотранспортного засобу в сумі 15559,30 доларів США зі сплатою 15,2 % річних, з кінцевим терміном повернення - 20.07.2015 року (а.с. 10-15). Пунктами 3.2.1, 3.2.2 вказаного договору передбачено, що поручитель безвідривно та безспірно зобов`язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають із цього договору. Поручитель відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і позичальник. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. По справі встановлено та вбачається з розрахунку заборгованості, що позичальник [PERSON] належним чином не виконувала умови договору. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов'язань за договором «Автопакет» № 860118/МБ/840 від 24.07.2008 року станом на 22.06.2015 року наявна заборгованість в сумі 103 261,38 грн., в тому числі: основний борг - 64 314,55 грн; відсотки за користування - 16 600,09; пеня за неповернення кредиту - 19 131,01 грн; штраф за порушення умов кредитного договору - 3215,73 грн. 29.07.2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за вказаним договором «Автопакет». Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з пунктом 2.2.2 договору, позичальник повертає кредит та сплачує банку відсотки безготівковим перерахуванням або внесенням готівкових коштів шляхом сплати суми мінімального щомісячного необхідного платежу. Позичальник вносить чергові мінімальні платежі по кредиту щомісячно до 18 числа поточного місяця (пункт 2.2.3 договору). Пунктом 5.1 вказаного договору сторони погодили, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з пунктом 7.2 кредитного договору сторони дійшли згоди збільшити строк позовної давності до десяти років. Таким чином, строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, встановлений у пункті 7.2 договору, позивачем не пропущений. Згідно п.п.3.2 п. 3.2 вказаного договору в якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, комісії, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених кредитним договором, [PERSON] поручився солідарно та в повному обсязі відповідати перед позивачем за неналежне виконання [PERSON] взятих на себе зобов'язань, що витікають з умов кредитного договору. Тобто, позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники (п.п.3.2.2 п. 3.2 договору). Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно з ч.1 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. 29 липня 2010 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель) була укладена додаткова угода №1 до договору «Автопакет» № 860118/МБ/840 від 24.07.2008 року, де у п.п.1.1.1 договору зазначено, що [PERSON] (позичальнику) надається відстрочення по сплаті кредиту на строк з 27.08.2010 року по 27.01.2011 року з щомісячною сумою необхідного платежу, встановленого Графіком повернення кредиту та сплати відсотків. (а.с.21-31). В подальшому, 15 січня 2013 року між ПАТ «КБ «Надра та [PERSON] (позичальник) та [PERSON] (поручитель) була укладена додаткова угода №2 до договору «Автопакет» №860118/МБ/840 від 24.07.2008 року, де сторони здійснили конвертацію заборгованості по кредиту в національну валюту України, встановили нову процентну ставку в розмірі 20,00% річних та новий Графік погашення кредитної заборгованості (а.с. 33-43) Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Наслідки порушення договору позичальником визначені ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, якими передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Пунктом 4.2.3 договору (в редакції від 15.01.2013 року ) передбачено право банку вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, комісій та можливих штрафних санкцій у випадках, передбачених п.п.4.2.1-4.2.3.13 цього договору. Відповідно до п. 3.2.6 договору позичальник зобов'язаний не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання повідомлення від Банку, виконати взяті на себе зобов'язання по цьому договору. Банк набуває право вимагати від поручителя виконання зобов'язання, що виникає з цього договору за умови, якщо в установлений договором строк виконання позичальником зобов'язання в цілому чи в будь-якій його частині вони не будуть виконані, а також за умови обов'язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов'язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій частині). (Поручитель зобов'язаний виконати взяті на себе зобов'язання за цим договором не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання повідомлення від банку. У повідомленні повинно бути визначено розмір невиконаних позичальником зобов'язань, а також розрахунок суми штрафних санкцій, що необхідно сплатити. Повідомлення, що направляється банком поручителю, повинно бути здійснено в письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи надано особисто поручителю (п.п.3.2.5, 3.2.6, 3.2.7, 3.2.8 договору). Отже, сторони в договорі визначили порядок, за умов якого у позичальника та поручителя виникає обов'язок дострокового повернення залишку неповернутої суми кредиту. Можливість врегулювання на власний розсуд своїх відносин в цій частині відповідає положенням ст.6 ЦК України. Посилання представника відповідачів на той факт, що в порушення вимог п. 3.2.8 п. 3. 2 договору позивач не направив відповідачам повідомлення з вимогою виконати зобов'язання рекомендованим листом спростовується наявними в матеріалах справи копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення на ім'я [PERSON] та [PERSON] від 18.07.2015, отримані останніми 22.07.2015 року. Посилання представника відповідача [PERSON] про пропуск позивачем шестимісячного строку для пред'явлення вимог до [PERSON] як до поручителя суд не приймає до уваги з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно з п.п. 3.2.2, 3.2.3 п. 3 договору (в редакції від 15.01.2013 року) поручитель відповідає перед банком у тому ж об'ємі, що і позичальник. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов'язань, та і при невиконанні позичальником зобов'язань в цілому, що кореспондується з приписами ч.1, 2 ст. 554 ЦК України. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. У кредитному договорі «Автопакет» № 860118/МБ/840 від 24.07.2008 року строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - до 20 липня 2015 року (а.с.10). Із вказаними позовними вимогами до суду банк звернувся у липні 2015 року, тобто у межах строку Отже, в даному випадку кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання пред'явив вимоги до поручителя [PERSON], а тому порука не є припиненою. Статтею 1049 ЦК передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивач належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором та здійснив видачу кредитних коштів в сумі 15 559,30 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки №157 від 24.07.2008 ( а.с.16). Суд, а також відповідачі не піддають сумніву розрахунок заборгованості, а тому суд вважає його вірним. Відповідно до п.5.1 договору (в редакції від 15.01.2013 року), у випадку не виконання позичальником зобов'язань щодо строків та неповноти сплати кредиту та процентів відповідно до умов цього договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення. Згідно з п.5.2 (в редакції від 15.01.2013 року) договору у випадку порушення вимог п.п. 4.3.2-4.3.5, 4.3.8-4.3.17 договору (крім п.п. 4.3.6, 4.3.7 договору) позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 5 (п'ять) процентів від суми залишку по кредиту, розрахованої на день порушення умов цього договору, за кожен випадок. Представник відповідачів заперечує проти стягнення одночасно пені та штрафу, посилаючись на заборону подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а також просить зменшити розмір пені. Частина 3 статті 551 ЦК України визначає умови, за яких розмір пені може бути зменшений, судом таких умов не встановлено, а тому суд стягує пеню в повному обсязі в межах одного року відповідно до наданого розрахунку. Суд погоджується з доводами представника відповідачів щодо відмови в частині стягнення штрафу, виходячи з таких підстав. За приписами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом або пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 5.1 кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за даним договором, унаслідок чого нарахування пені відбувається за кожен день прострочення. Згідно із п. 5.2 договору штраф застосовується за порушення п. п. 4.3.1 (забезпечення банку всіма необхідними документами для здійснення ним дій, передбачених п. 2.1 договору), п. п. 4.3.7 (повідомлення банку протягом двох робочих днів про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов'язань за договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують), п. п. 4.3.9 (на вимогу банку надавати документи, що підтверджують поточний фінансовий стан позивальника), п. п. 4.3.10 (надати додатково забезпечення виконання зобов'язань за цим договором у разі суттєвого погіршення фінансового стану позичальника, зниження вартості забезпечення за ним договором). Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення відповідачкою указаних умов кредитного договору як підстави для застосування до неї штрафів, що є його обов'язком відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а тому в позовних вимогах щодо стягнення штрафу в сумі 3215,73 грн. - слід відмовити. А тому суд стягує заборгованість за вищевказаним кредитним договором, яка виникла станом на 22.06.2015 року в сумі 100 045,65 грн., в тому числі: основний борг - 64 314,55 грн.; відсотки за користування - 16 600,09; пеня за неповернення кредиту - 19131,01 грн. На підставі постанови Правління НБУ від 05.02.2015 року №83 «Про віднесення ПАТ «КБ «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015р. №26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра», згідно з яким з 06.02.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Надра». Відповідно до п. 22 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а відтак, з відповідачів на користь держави слід стягнути з кожного по 500,82 грн.

Outcome: partial