Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

29.08.2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що на підставі рішення народного суду м. Ізмаїл Одеської області від 03.05.1975 року вона є власницею 1/3 частини будинку [ADDRESS] В зазначеній частині житлового будинку зареєстрований колишній чоловік її доньки [PERSON], який з травня 2010 року у зазначеній частині будинку не мешкає та його місцезнаходження не відомо. Зазначає, що протягом тривалого часу відповідач житлом не користується, обов'язки по оплаті житлово-комунальних послуг не виконує. Через реєстрацію відповідача позивач несе додаткові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та обмежена у праві розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. У судове засідання відповідач повторно не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причину неявки не повідомив, заперечень на позов не надав, заяв про розгляд справ у його відсутність не надходило, тому суд відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за відсутності заперечень до того представника позивача. У судове засідання представник третьої особи не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Вислухавши представника позивача, допитавши свідків, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб тощо. За змістом ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» №1382-ІV від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності та житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть тощо. За ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі рішення Народного суду м. Ізмаїл від 13.05.1975 року належить 1/3 частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 24.05.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 10.02.1992 року, що підтверджено довідкою, наданою Ізмаїльським РВ ГУ ДМС України в Одеській області. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] з 2010 року не проживає. Де мешкає на даний час не відомо. Оцінивши вищенаведені зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач втратив право на користування жилою площею в будинку [ADDRESS] а тому позов підлягає задоволенню. На підставі встановленого,

Outcome: approved