Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

30 червня 2016 року до суду через свого представника [PERSON] звернувся [PERSON] з позовом, в якому просив стягнути з Державного казначейства України шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України відшкодування моральної шкоди в розмірі 100\~000 грн. 00 коп. На обґрунтування позову вказав, що 22 липня 2014 року слідчим СВ Варвинського РВ УМВС України в Чернігівській області [PERSON] йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України. Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 вересня 2014 року до [PERSON] було застосовано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 40000,00 грн. 03 лютого 2015 року згідно постанови старшого прокурора відділу прокуратури області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №12014270100000090 від 24.04.2014 року щодо [PERSON] було закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у звязку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді за ч.4 ст. 185 КК України і вичерпанням можливості їх отримати. Позивач зазначає, що оскільки він незаконно перебував під слідством з 22 липня 2014 року (отримання повідомлення про підозру) до 03 лютого 2015 року (моменту винесення ухвали про закриття кримінального провадження), йому було завдано моральну шкоду. Цей період виявився найважчим у його житті, внаслідок незаконного кримінального переслідування порушено нормальні життєві звязки, позивача змушено до вжиття додаткових заходів для організації свого життя, що в сукупності призвело до моральних страждань. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, забезпечивши участь в судовому засіданні свого представника. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Додатково пояснив, що моральна шкода позивачу була завдана в наслідок перебування під слідством, і оскільки кримінальне провадження щодо позивача закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, тобто з реабілітуючи підстав, він має право на відшкодування моральної шкоди. Більш того, моральна шкода була спричинена і обранням щодо позивача запобіжного заходу у вигляді застави та покладенням на нього відповідних обовязків, що в свою чергу змусило [PERSON] вживати додаткових заходів для організації свого життя. Крім того, на час розгляду справи стороні позивача не зрозуміло, який статус має позивач у кримінальному провадженні, оскільки органом досудового слідства продовжується розслідування кримінального правопорушення, і цілком імовірно, що статус підозрюваного за позивачем зберігся. В судове засідання 29.07.2016 року представник позивача не зявився, позовні вимоги підтримав, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В ході розгляду справи судом представнику позивача було розяснено право на залучення до участі у справі в якості співвідповідачів державних органів, що здійснювали досудове слідство та нагляд у кримінальному провадженні, втім відповідних клопотань до суду не надійшло. Після чого, зважаючи на положення ст. 33, 35 ЦПК України та постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від N 4 від 31.03.95 судом було залучено третіх осіб по справі. Представник Державної Казначейської служби України в судове засідання не зявився, про день місце та час розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або заперечень на позов не подав. Представник третьої особи Прокуратури Чернігівської області [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, надав письмові пояснення, згідно до яких вважає, що позивачем не доведено у чому полягає моральна шкода, не вказано конкретних і суттєвих обставин в чому моральна шкода виражалась та не надано доказів на підтвердження цього факту; кримінальне провадження №12014270100000090 від 23.04.2014 року за фактом крадіжки не закрито, слідчі дії тривають. Необґрунтованим вважає і суму моральної шкоди. Крім того вказав, що на даний час позивач не має статусу підозрюваного, оскільки кримінальне провадження щодо нього закрито. В судове засідання 29.07.2016 року третя особа Прокуратура Чернігівської області, участь свого представника не забезпечила, оскільки працівник прокуратури [PERSON] зявилась в судове засідання, втім, оригіналу доручення на підтвердження своїх повноважень не надала, представник третьої особи [PERSON] в судове засідання також не зявився, та про причини неявки суду не повідомив. Через канцелярію суду подав клопотання про залишення позову без руху, оскільки на його думку у позові вказано невірну адресу позивача. Вказане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки представництво сторони позивача в суді здійснюється представником. Представник Головного управління Національної поліції в Чернігівській області в судове засідання не зявився, про день місце та час розгляду справи повідомлявся судовими повістками. Представник Варвинського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області в судове засідання не зявився, надавши заяву, в якій вважав, що вказане відділення не може бути третьою особою по справі, адже не є самостійною юридичною особою. Зважаючи на згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Судом встановлено, що слідчим відділенням Варвинського РВ УМВС України в Чернігівській області 24.04.2014 року внесені відомості до ЄРДР за №12014270100000090 за фактом нестачі станом на 02.04.2014 року зерна кукурудзи на складі зернотоку «Нива» в с.Озеряни Варвинського району Чернігівської області, що належать СТОВ «Дружба-Нова» в кількості 265 кг, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191 КК України. 22.07.2014 року [PERSON] був повідомлений слідчим СВ Варвинського РВ УМВС України в Чернігівській області [PERSON], за погодженням з прокурором прокуратури Варвинського району [PERSON] про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за №12014270100000090. Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області Гумен\~В.М. відносно [PERSON] при досудовому розслідуванні вказаного кримінального правопорушення було обрано запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 40000 грн., та покладено обовязки прибувати до слідчого в ОВС СУ УМВС України в Чернігівській області [PERSON] із встановленою періодичністю; не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає, повідомляти слідчого чи суд про зміну свого місця проживання, здати на зберігання слідчому, в провадженні якого перебуває кримінальна справи паспорт громадянина України та закордонний паспорт (у разі наявності). Постановою старшого прокурора відділу прокуратури області радника юстиції [PERSON] від 26.22.2014 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №12014270100000090 від 24.04.2014 року щодо [PERSON] закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, у звязку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді за ч.4 ст. 185 КК України і вичерпання можливості їх отримати (а.с. 45-48). Слідчим суддею Новозаводського районного суду м.\~Чернігова 20 січня 2015 року було розглянуто скаргу на постанову старшого прокурора відділу прокуратури Чернігівської області [PERSON] від 26.12.2014 року у кримінальному провадженні за №12014270100000090., та винесено ухвалу, якою скаргу потерпілого було задоволено, оскаржувану постанову скасовано, а матеріали кримінального провадження направлено прокурору для організації та проведення досудового розслідування (а.с. 42-43). Постановою старшого прокурора відділу прокуратури області радника юстиції [PERSON] від 03.02.2015 року кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №12014270100000090 від 24.04.2014 року щодо [PERSON] закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, у звязку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді за ч.4 ст. 185 КК України і вичерпання можливості їх отримати (а.с. 3-4). У відповідності до витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №12014270100000090 (а.с. 44) [PERSON] повідомлявся про підозру і 03.02.2015 року провадження щодо підозрюваного було закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України (а.с. 44). Згідно п. 3 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Вказана підстава для закриття кримінального провадження є реабілітуючою. Як вбачається із положень ч. 4 ст.284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Прокурор приймає постанову про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного з підстав, передбачених частиною першою цієї статті. У відповідності до ч.5 ст. 284 КПК України рішення прокурора про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного не є перешкодою для продовження досудового розслідування щодо відповідного кримінального правопорушення. Частиною 1 ст. 2 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування; їх посадових і службових осіб. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що позивач [PERSON] був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності, підозрювався у вчиненні тяжкого злочину, підданий дії запобіжного заходу, оскільки кримінальне провадження щодо нього було закрито з реабілітуючи підстав. Визначаючи період протягом якого позивача було піддано кримінальному переслідуванню суд зазначає наступне. У відповідності з п.14 ч.1 ст. 3 КПК України початок притягнення до відповідальності слід відраховувати з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, кримінальне переслідування позивача розпочато 22 липня 2014 року. Датою припинення кримінального переслідування відповідача суд визначає 03 лютого 2015 року, як дату винесення постанови про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного. При цьому, суд не вбачає підстав для сприйняття датою закінчення кримінального переслідування позивача 26 грудня 2014 року, оскільки вказана постанова була скасована, а витяг з ЄРДР, наданий представником третьої особи свідчить, що остаточне закриття провадження відносно [PERSON] на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК відбулось 03 лютого 2015 року. З 22 липня 2014 року по 03 лютого 2015 року пройшло 6 місяців та 12 днів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до положень ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів Державного бюджету у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих звязків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд вважає, що факт кримінального переслідування позивача спричинив йому страждання морального характеру, призвів до порушень його нормальних життєвих звязків та обмежив у можливості реалізувати свої права та інтереси, змусив докладати зусилля для організації свого життя як у наслідок проведення незвичних для буденного життя процесуальних дій, виконанням ним обовязків, покладених при обранні запобіжного заходу. Отже, суд вважає доведеним, що позивач був змушений вживати додаткові заходи щодо організації свого життя, виконувати покладені на нього обовязки, і відповідно змінити спосіб свого життя, що спричинило моральну шкоду. Доказами, які прямо та опосередковано підтверджують наявність моральної шкоди суд розцінює досліджені в судовому засіданні документи про повідомлення позивача про підозру у вчиненні тяжкого злочину, обрання щодо нього запобіжного заходу, постанов про закриття кримінального провадження, і сприймає ці документи як такі, що самі по собі впливали на емоційний та психологічний стан, вимагали від позивача вжиття додаткових зусиль для організації свого життя, порушили нормальні життєві звязки. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться відповідно до розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. В п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року розяснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Згідно ст.8 Закону України Про державний бюджет України на 2016 рік встановлено, що мінімальна заробітна плата у місячному розмірі на час розгляду справи становить 1450 гривень. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди на думку суду має становити (1450*6+ (1450/30*12) 9280 грн. 00 коп. Визначаючи цей розмір у відповідності до мінімального показника, суд зважає на той факт, що моральна шкода спричинена незаконним перебуванням під слідством та обранням запобіжного заходу повинна бути відшкодована, а розмір відшкодування, встановлений у кратному відношенні до мінімальної заробітної плати для визначення розміру моральної шкоди є прийнятним, з огляду на обставини справи, засади розумності та виваженості у прийняття судового рішення. Зважаючи на що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial