Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

30 серпня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору дарування від 06.09.1995 р. йому на праві приватної власності належить будинок № 23, який розташований по вул. Жовтневій с. Червона Камянка Олександрійського району Кіровоградської області. 17 квітня 2012 року позивач надав відповідачу у користування вказаний вище будинок та отримав від відповідача 1500 гривень, 21.04.2016 р. відповідач за чотири роки користування будинком передав позивачу гроші у сумі 10000 грн., що підтверджується розпискою [PERSON] про отримання цих коштів. Позивач зазначає, дії відповідача порушують права позивача як власника, оскільки він змінив замок у будинку і не впускає позивача, відповідач не є членем родини позивача та те, вказаний вище будинок був переданий виключно у користування, відповідач для позбавляє позивача можливості користуватися своїм майном, позивач просить усунути йому перешкоди у користуванні його житловим приміщенням та виселити [PERSON] 28 листопада 2017 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області було зупинено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом виселення до набрання законної сили рішенням суду у справі за позовом [PERSON] Зіновієвича до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. 21 березня 2018 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області було винесено рішення, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. 10 липня 2018 року Апеляційним судом Кіровоградської області було винесено постанову за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.03.2018 року у складі судді Крімченко С.А. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, якою вказане вище рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області було залишено без змін. 16 серпня 2018 року ухвалою суду відновлено провадження у справі. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позов із зазначених у ньому підстав та просили його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву, заяв і клопотань до суду не подав. За відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 6 вересня 1995 року, посвідченого державним нотаріусом, будинок № 23, який розташований по вул. Жовтневій с. Червона Камянка Олександрійського району Кіровоградської області на праві власності належить [PERSON]. Це право зареєстроване в Олександрійському МБТІ 3 січня 2003 року за № 744/3. З огляду на те, що 10 липня 2018 року Апеляційним судом Кіровоградської області було винесено постанову за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 21.03.2018 року у складі судді Крімченко С.А. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, якою вказане вище рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області було залишено без змін, суд відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які були встановлені вказаним вище рішеннями суду у цивільній справі, що набрали законної сили, вважає такими, що не доказуються при розгляді справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, відповідно до положень ст. 391 ЦК України позивач [PERSON] як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідач добровільно не погоджується усувати такі перешкоди та виселятися з будинку. [PERSON] не є членом сімї [PERSON] і не був членом сімї на момент вселення. Також, як встановлено зазначеними рішеннями судів, у [PERSON] відсутні будь-які інші правові підстави користування зазначеним вище будинком, зокрема відсутній договір найму. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Таке тлумачення законодавства відповідає правовому висновку Верховного суду України, викладеному у постанові від 16 листопада 2016 р. № 6-709цс16. Оскільки відповідач [PERSON] не є членом сімї позивач та чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням, не має права користування будинком, зокрема договору найму, позовні вимоги відповідають закону, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved