Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

2 серпня 2016 року, представник позивачів ТОВ «Південьангарбуд» звернувся до суду з позовом, в якому просив суд, стягнути з відповідачки на їхню користь авансовий платіж в сумі 430000 грн., інфляційні збитки у сумі 21279,19 грн., нараховані проценти за користування коштами в сумі 45072,60 грн. та судовий збір у сумі 7445,26 грн., мотивуючи це невиконанням відповідачкою умов договору оренди будівельної техніки та експлуатації техніки ОО№ 07/09-15 від 07.09.2015 р., укладеного між сторонами, в період якого відповідача була зареєстрована як ФОП та згідно умов договору зобовязалася передати, а позивачі прийняти в тимчасове оплатне користування та володіння профілезгинальну машину арочного профнастилу для виконання робіт з виробництва покриття зі сталі для будівництва безкаркасних арочних споруд, однак після оплати позивачами на банківський рахунок відповідачки авансового платежу в сумі 430000 грн. і надісланням відповідачці заявок на поставку техніки, остання не передала зазначену техніку, порушивши у мови п. 2.1 вказаного договору. В судовому засіданні представник позивачів повністю підтримав свій позов, який просив задовольнити. Представник відповідачки позов не визнав, вважаючи його безпідставним і необґрунтованим з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Заслухавши пояснення представника сторін по справі, дослідивши матеріали справи та додатково надані докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, частиною 3 якої передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Згідно із ст. 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Дво чи багатосторонніми правочинами є погоджена дія двох або більше сторін. Умовами статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 204 ЦК України передбачено правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Частина 1 п. 3 ст. 208 ЦК України зазначають у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Виходячи з приписів ст. 215 ЦК України вбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтями 216-217 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 627 ЦК України передбачено відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до умов статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. У відповідності до ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ст. 546 ЦК України передбачено виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання Частиною 1 статті 570 ЦК України передбачено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 570 ЦК України, видно, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договору. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтями 759-763,765,766 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць, а у разі найму нерухомого майна - за три місяці. Договором або законом може бути встановлений інший строк для попередження про відмову від договору найму, укладеного на невизначений строк. Законом можуть бути встановлені максимальні (граничні) строки договору найму окремих видів майна. Якщо до спливу встановленого законом максимального строку найму жодна із сторін не відмовилася від договору, укладеного на невизначений строк, він припиняється зі спливом максимального строку договору. Договір найму, строк якого перевищує встановлений законом максимальний строк, вважається укладеним на строк, що відповідає максимальному строку. Наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму. Якщо наймодавець не передає наймачеві майно, наймач має право за своїм вибором : 1) вимагати від наймодавця передання майна і відшкодування збитків, завданих затримкою ; 2) відмовитися від договору найму і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Суд встановив, що 07.09.2015 р., між позивачами, як орендарем та ФОП [PERSON], як орендодавцем був укладений, підписаний та скріплений печатками сторін - договір оренди будівельної техніки та експлуатації техніки ОО № 07/09-15, відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.4 якого, остання, зобовязалася надати позивачам у тимчасове володіння та користування профілезгинальну машину арочного профнастилу для виконання робіт з виробництва покриття зі сталі для будівництва безкаркасних арочних споруд на будівельних обєктах позивачів з повним пакетом документів та програмним забезпеченням, б/в, а позивачі, в свою чергу, зобовязалися оплатити надані послуги. При чому, доставку техніки за адресою проведення будівельних робіт здійснює орендодавець [PERSON] Пунктами 2.1, 2.2 вказаного договору передбачено техніка надається у користування позивачів та оформлюється окремими додатковими угодами до вказаного договору оренди, які є невідємними частинами договору, в яких вказуються адреси відповідних будівельних обєктів позивачів, на які повинна бути доставлена техніка, кількість матеріалу, що використовується, марка сталі. Заявка на надання техніки (усно чи письмово) повинна бути адресована виконавцю не менш , як за 3 дні до моменту виїзду техніки за адресою позивачів (орендарів). Обєкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання акту прийому-передачі устаткування (а.с. 8-12). Обовязки відповідачки [PERSON], як орендодавця, передбачені п. 3.1 договору : забезпечити приїзд техніки за адресою проведення робіт (послуг), вказаної в додаткових угодах (відповідній заявці орендаря), в справному стані та придатній для експлуатації зі всіма приладдями і повністю укомплектованій з відповідною документацією, а також, забезпечити нормальну та безпечну експлуатацію і роботу техніки, підтримувати відповідний технічний стан техніки, проводити поточний і капітальний ремонт техніки, забезпечити техніку в необхідних кількостях всіма витратними матеріалами та у випадку суттєвої поломки техніки або виходу техніки з ладу, за попереднім узгодженням з орендарем, на протязі з моменту поломки чи виходу з ладу, забезпечити заміну техніки та аналогічну, виконувати інші обовязки за даним договором. В свою чергу, орендар (позивачі), крім іншого, зобовязані своєчасно оплачувати надані орендодавцем [PERSON] послуги по наданню техніки (п. 3.2.3). Згідно п. 4.1 договору, вартість робіт договірна, ціни за надані послуги оформлюються додатковою угодою до даного договору, яка є невідємною частиною договору. При чому, відповідно до п.п. 4.2, 4.4 договору оренди до початку надання послуг та будівельної техніки на обєкт, орендар (позивачі) здійснюють авансовий платіж по виставленому орендодавцем [PERSON] рахунку. При завершенні виконання робіт (надання послуг), сторони проводять повний взаєморозрахунок за фактично відпрацьованому часу на протязі 3-х календарних днів з моменту передачі документів, інакше, орендар сплачує орендодавцю в розмірі 0,1% від суми несплаченого боргу за кожний день прострочення. Підставою для розрахунку за надані послуги експлуатації техніки є акт виконаних робіт. Відповідальність сторін передбачена розділом 5 договору. Розділом 7 договору, зокрема передбачено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 06.09.2016 р., а в частині невиконаних зобовязань за договором, до моменту повного його виконання сторонами. Додатковою угодою № 1 від 10.12.2015 р. до вищевказаного договору оренди ОО № 07/09/15 від 07.09.2015 р., укладений, підписаний та скріплений печатками сторін, п. 4.1 було викладено в наступній редакції : за користування профілезгинальною машиною арочного профнастилу для виконання робіт з виробництва покриття зі сталі для будівництва безкаркасних арочних споруд, орендар сплачує орендодавцю щомісячну орендну плату у розмірі 300000 грн. та доповнено п. 4.2 договору оренди пропозицією наступного змісту : у випадку ненадання будівельної техніки на обєкт орендаря в строк, вказаний у заявці, орендодавець [PERSON] зобовязана повернути авансовий платіж орендатору на протязі 10 днів, які відраховуються з моменту закінчення строку поставки техніки, вказаної у заявці. Ця додаткова угода - є невідємною частиною договору оренди ОО № 07/09/15 та набирає чинності з моменту її підписання (а.с. 17). Згідно заявки позивачів на поставку техніки від 23.12.2015 р. на адресу відповідачки, яка була отримана відповідачкою ФОП [PERSON] під особистий підпис з печаткою в цей же день 23.12.2015 р., авансовий платіж в сумі 260000 грн. на рахунок ФОП [PERSON] був перерахований позивачами (сплачено 14.12.2015 р. 30000 грн., 15.12.2015 р. 200000 грн., 22.12.2015 р. 30000 грн.). Директор ТОВ «Південьангарбуд» просить [PERSON] забезпечити доставку техніки - профілезгинальної машини арочного профнастилу для виконання робіт з виробництва покриття зі сталі для будівництва безкаркасних арочних споруд за адресою : Одеська область, Тарутинський район, с. Височанське, ПАТ «Зоря» 28 грудня 2015 року (а.с. 18). В заявці на поставку техніки від 30.12.2015 р. на адресу відповідачки, яка була отримана відповідачкою ФОП [PERSON] під особистий підпис з печаткою в цей же день 30.12.2015 р., позивачі вказують, що авансовий платіж в сумі 170000 грн. на рахунок ФОП [PERSON], був перерахований ними 22.12.2015 р. 170000 грн. та проханням про забезпечення доставки вищевказаної техніки за адресою : Кіровоградська область, Добровеличковський район, с. Юрєвка, ТОВ «Діалог» 6 січня 2016 року (а.с. 19). Суд встановив, що відповідачка [PERSON], яка на час спірних правовідносин була зареєстрована у ЄДРВФОП як ФОП 05.04.2012 р. та припинила свою підприємницьку діяльність 09.02.2016 р. згідно витягу є ЄДРПОУ отримала від позивачів авансовий платіж на загальну суму 430000 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, засвідченими печаткою підприємства позивачів з вказанням отримувача [PERSON] (ІПН : [NUMBER], банк отримувача АТ «УкрСиббанк») за № 618 від 22.12.2015 р. на суму 200000 грн., за № 610 від 14.12.2015 р. на суму 200000 грн., за № 612 від 14.12.2015 р.а на суму 30000 грн. (а.с. 74-76,114-116). Тобто, позивачами у повному обсязі були виконані умови договору оренди, додаткової угоди та заяви та поставку техніки, шляхом перерахування авансового платежу на банківський рахунок відповідачки [PERSON] на загальну суму 430000 грн. Однак, як встановив суд, по закінченню строку вказаного в п. 2.1 договору та в порушення вимог п. 1.4 договору, відповідачка [PERSON] не здійснила поставку вищевказаної орендованої техніки за зазначеною адресою позивачами з невідомих підстав. Судом не приймаються до уваги, як безпідставні, необґрунтовані і такі, що суперечать вимогам ст.ст. 57-60 ЦПК України заперечення представника відповідачки про нібито неотримання нею авансового платежу у розмірі 400000 грн., не підписання [PERSON] ні договору оренди, ні додаткових угод до нього, враховуючи що вказані твердження повністю спростовуються зазначеними вище письмовими доказами по справі, і в свою чергу, твердження представника відповідачки не підтверджені жодними допустимими і належними доказами по справі, а безумовний факт отримання [PERSON] авансового платежу у загальному розмірі 400000 грн. підтверджується вищенаведеними платіжними дорученнями, які суд вважає належними та допустимими доказами по справі. Всі інші заперечення представника відповідачки не спростовують вищенаведені докази і є не суттєвими для вирішення справи по суті. Таким чином, суд вважає повністю доведеним факт порушення відповідачкою умов договору оренди і отримання відповідачкою [PERSON] вищевказаної суми авансового платежу у розмірі 400000 грн., яка підлягає стягненню з неї у повному розмірі на користь позивачів. Також, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивачів суму інфляційних витрат (індекс інфляції) у розмірі 21279,19 грн., обґрунтований розрахунок яких був зроблений позивачами у відповідності до чинного законодавства України (а.с. 20). В той же час, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з відповідачки на користь позивачів суми нарахованих процентів за користування коштами в сумі 45072,60 грн., які представник позивачів обґрунтовує з посиланням на ст.ст. 536,1048 ЦК України. Однак, суд звертає увагу на те, що вимоги зазначеної статті 536 ЦК України стосуються процентів за користування чужими коштами, які боржник зобовязаний сплатити, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, в той час, як досліджуваний судом договір оренди, на час виникнення спірних правовідносин був укладений між юридичною особою ТОВ «Південьангардбуд» та ФОП [PERSON] і відповідно вказана норма статті 536 ЦК України до спірних правовідносин не застосовується, як і не може застосовуватися ст. 1048 ЦК України, адже стосується вона процентів за договором позики, який в даному випадку між сторонами процесу не укладався, а має місце договір оренди, вказаний вище і досліджений судом. Будь-якого іншого правового обґрунтування вказаної суми у розмірі 45072,60 грн. представником позивачів не наведено і суду не заявлялось. Також, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачів мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 4512,79 грн. (430000 грн. + 21279,19 грн. = 451279,19 грн. 1% = 4512,79 грн.).

Outcome: partial