Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

31 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дітей. Позов мотивований тим, що з 29 квітня 2003 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя мають двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Вказуючи, що відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей і домовленості з ним щодо розміру та добровільної сплати аліментів досягнути не вдалося, позивач просила ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на дітей в розмірі по 800 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття, та витрати на правову допомогу. Заочним рішенням Турійського районного суду від 15 вересня 2015 року позов [PERSON] задоволено повністю. За результатами перегляду вказане заочне рішення ухвалою суду від 29 жовтня 2015 року було скасовано і справу призначено до розгляду в загальному порядку. Позивач та її представник у судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Представник позивача подала до суду клопотання, в якому уточнила позовні вимоги і просила змінити спосіб стягнення аліментів з твердої суми на частку від заробітку відповідача стягувати в користь позивача аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки щомісячно від усіх доходів відповідача у зв'язку з тим, що він працює, а справу розглядати за її відсутності та без участі позивача (а.с. 66, 69). Відповідач та його представник у судове засідання не зявилися, хоча в контексті положень ст.ст. 74-77 ЦПК України належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками про отримання судових повісток представником особисто і для передачі відповідачу (а.с. 62-63), що відповідає вимогам ч. 5 ст. 76 ЦПК України. Про причини неявки, зміну свого місця проживання суд не повідомляли, заяву про розгляд справи за їхньої відсутності чи відкладення судового засідання не подавали. Враховуючи, що в судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. За змістом положень ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Обовязок батьків щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям та способи й порядок його виконання врегульовано у главі 15 Сімейного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками свого обовязку по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду із відповідним позовом і в такому разі аліменти на дитину відповідно до вимог ст. 183 СК України можуть бути присуджені у частці від доходу. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6), від якого вони мають двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження, батьком в яких записаний відповідач [PERSON] (а.с. 7-8). З довідки № ТК000000018 від 25 вересня 2015 року вбачається, що відповідач працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Кріплення» на посаді начальника виробництва з 12 травня 2014 року та отримує заробітну плату близько 1400-1700 гривень щомісячно (а.с. 41). Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження наявності між сторонами домовленості про розмір і порядок сплати аліментів в матеріалах справи немає. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд відповідно до вимог ст.ст. 180, 182 СК України бере до уваги те, що обовязок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, відповідач є здоровою працездатною особою, працює і отримує заробітну плату, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має, частково надає кошти на утримання дітей, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 53-58), а тому, виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, і з урахуванням клопотання позивача про зміну способу присудження аліментів, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для задоволення позову і вважає за доцільне та достатнім стягувати із відповідача аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 серпня 2015 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, що відповідає вимогам ст.ст. 183, 191 СК України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 1.1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір (у редакції, чинній на момент подання позовної заяви) за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Враховуючи, що позивач при подачі даного позову була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до вимог зазначеного Закону, ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 243 грн 60 коп. судового збору. Крім цього відповідно до положень ст.ст. 79, 84, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею і документально підтверджені витрати на правову допомогу адвоката (а.с. 9-12), розмір яких в даному випадку не перевищує граничного розміру компенсації витрат, встановленого Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (а.с. 11). На підставі викладеного, ст.ст. 180-183, 191 СК України та

Outcome: approved