Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

8 січня 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 18 червня 1994 року він уклав шлюб з відповідачкою, від якого мають вже повнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припиненні з червня 2013 року через те, що він перестав її кохати та пішов з сім'ї проживати у своїх батьків. Подальше сумісне життя вважає неможливим та недоцільним, оскільки відповідач не намагається зберігати стосунки, а тому просить суд розірвати між ним шлюб. 18 березня 2014 року ухвалою суду сторонам було надано строк для примирення (а.с.20). В судовому засіданні позивач просив задовольнити позовні вимоги. Відповідача заперечувала проти позовних вимог, вказуючи про те, що об'єктивних причин для розірвання шлюбу не існує. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 18 червня 1994 року, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб (а.с.7). Від шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей, а їх повнолітня донька - [PERSON], [INFO], проживає окремо від кожного з них. В судовому засіданні сторони визнали, що шлюбні відносини між ними фактично припиненні з червня 2013 року через відсутність почуттів, з приводу чого виникали постій сварки, а тому позивач у червні місяці 2013 року пішов від відповідачки та став проживати у своїх батьків. Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. В силу ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, приймає до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інших обставин життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило би інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають суттєве значення. Згідно п. 10 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У відповідності до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд застосовував передбачені ч. 1 ст. 111 СК України заходи щодо примирення подружжя. 18 березня 2014 року суд своєю ухвалою надавав сторонам строк для примирення (а.с.20). Позивач та відповідач після спливу строку на примирення в судовому засіданні наголосили на тому, що весь цей час вони жодного разу не зустрічалися та заходів для примирення жодних не вживали, кожен з них проживає окремо майже рік. У пункті 10 вказаної Постанови зазначається, що якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Враховуючи зміст наведених вище норм права та встановлених в судовому засіданні обставини справи, зокрема те, що сторони не мають неповнолітніх дітей і відповідач сама не бажає примирятися, а своє не бажання розривати шлюб пов'язує виключно зі зручними для неї стосунками, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити, оскільки подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу - не можливе.

Outcome: approved