Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

31 березня 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою та просив зобовязати відповідача по справі стягнути на його користь збитки в розмірі 131\~418 гривень та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 03 квітня 2009 року між ним та відповідачем був підписаний та нотаріально посвідчений Попередній договір до Договору купівлі-продажу автомобіля, згідно якого відповідач зобовязався в обумовлений сторонами строк укласти [PERSON] купівлі-продажу легкового автомобіля. На момент укладення Попереднього договору автомобіль знаходився у заставі у Відкритого акціонерного товариства «Астра Банк» згідно кредитного договору № 310000004475003 від 24.11.2008 року. На підставі п. 2 Попереднього договору позивачем по справі було сплачено відповідачу завдаток. Відповідно до п. 3 Попереднього договору [PERSON] зобовязався сплачувати кредитні платежі згідно графіка погашення по кредитному договору, що виконувалося ним до моменту, поки в листопаді 2009 року відповідач, скориставшись другим комплектом ключів до автомобіля, не вилучив автомобіль. Таким чином, Основний договір у строк підписано не було і автомобіль переданий у власність не був. Позивач також зазначав, що відповідно до п. 6 Попереднього договору, у випадку неможливості укладення Основного договору з вини відповідача по справі [PERSON], останній повинен сплатити позивачу подвійну суму завдатку, а саме 114\~800,00 гривень. Отже, позивач просить суд стягнути з відповідача 16\~618,00 гривень (сплачені кредитні платежі), а також 114\~800,00 гривень (подвійна сума завдатку). Заочним рішенням Шевченківського району Харківської області від 09 червня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми завдатку та збитків задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] подвійну суму завдатку 114 тисяч 800 гривень. 24 червня 2016 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 27 липня 2016 року заочне рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 09 червня 2015 року було скасовано, а справа призначена до нового розгляду (а.с.69). Представник позивача за дорученням в суді в обґрунтування позовних вимог посилається на обставини, викладені у позовній заяві і просив суд позов задовольнити в частині подвійної суми завдатку. Відповідач проти позову в судовому засіданні заперечував, просив суд застосувати строки позовної давності, пояснював, що позивач сам відмовився від укладення основного договору. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, повязані з укладанням договору купівлі- продажу. 03 квітня 2009 року між позивачем та відповідачем був підписаний та нотаріально посвідчений Попередній договір до Договору купівлі-продажу автомобіля, копія якого мається в матеріалах справи (а.с.4). Згідно Попереднього договору відповідач зобовязався у майбутньому в строк до 20 березня 2012 року укласти з позивачем [PERSON] купівлі-продажу легкового автомобіля марки Mitsubishi модель Pajero Wagon, 2008 року випуску, номер шасі (кузова,рами) JMYLRV93W8J726801, колір чорний, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АХС 152062, виданого ВРЕВ № 1 ГУМВС України Харків 21.11.2008 року. На момент укладення Попереднього договору автомобіль знаходився у заставі у Відкритого акціонерного товариства «Астра Банк» згідно кредитного договору № 310000004475003 від 24.11.2008 року. На підставі п. 2 Попереднього договору позивачем по справі було сплачено відповідачу завдаток у сумі 57\~400,00 гривень, що на день укладення зазначеного договору згідно курсу НБУ складало 7\~000,00 доларів США в еквіваленті. Завдаток був наданий двома частинами: перша частина згідно розписки від 20.03.2009 року у сумі 16\~400 гривень; друга частина на день укладення Попереднього договору 03 квітня 2009 року у сумі 41\~000,00 гривень. В наданих представником суду квитанціях зазначено, що платежі Банку сплачував платник [PERSON], відповідач по справі : № 12705 від 07.07.2009 року 4\~328,00 гривень (а.с.6); квитанції № 2075 від 03.08.2009 року 4\~290,00 гривень (а.с.6); квитанції № 48613 від 16.10.2009 року 4\~000,00 гривень (а.с.7); квитанції № 86536 від 29.10.2009 року 4\~000,00 гривень (а.с.7), загальна сума, становить 16\~618,00 гривень. На підставі Попереднього договору відповідач по справі передав позивачеві автомобіль у користування. Але в подальшому, як зазначає позивач у позові, у листопаді 2009 року відповідач скориставшись другим комплектом ключів до автомобіля, автомобіль з його користування вилучив. В подальшому Основний договір у строк підписано не було, автомобіль переданий у власність також не був. Відповідно до п. 6 Попереднього договору між сторонами по справі, у випадку неможливості укладення Основного договору з вини відповідача по справі [PERSON], останній повинен сплатити позивачу подвійну суму завдатку, а саме 114\~800,00 гривень. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, повинна сплатити подвійну суму завдатку, що передбачено п.6 попереднього договору купівлі продажу автомобіля , який був підписаний сторонами і посвідчений нотаріально 03.04.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1118 (а.с.4). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно п. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином і встановлений термін, відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства України. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). На підставі ч. 3 ст. 612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржником виконання, зобовязання втратило інтерес для кредитора, що має місце, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Спір щодо стягнення з [PERSON] сплачених позивачем кредитних платежів письмовими доказами не підтверджується і суд вважає вказані вимоги не доведеними. В звязку з вищевикладеним суд погоджується з вимогами позивача в частині щодо стягнення з [PERSON] подвійної суми завдатку, а саме 114\~800,00 гривень, що передбачено п. 6 попереднього договору, який відповідно до ст. 657 ЦК України, був нотаріально посвідчений. В договорі було визначено, що у випадку відмови [PERSON] від основного договору від продажу автомобіля після отримання завдатку, він зобов'язаний буде сплатити [PERSON] завдаток у подвійному розмірі. Умова договору не суперечить ст. 570 ЦК України, згідно з якою завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу, і способом забезпечення виконання зобов'язання і безспірно засвідчує факт укладення у встановленому порядку певного виду договору. За змістом вищезазначених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов'язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов'язання. Представникком позивача в суді доведено про порушення права позивача. Натомість відповідачем заявлено клопотання про застосування до даних правовідносин позовної давності . Між сторонами було підписано нотаріально посвідчений Попередній договір до Договору купівлі-продажу автомобіля 03 квітня 2009 року, у якому сторони зобовязалися в строк до 20.03.2012 року укласти договір купівлі-продажу автомобіля. Тобто право позивача [PERSON] було порушено саме з 21 березня 2012 року, оскільки статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Із позовними вимогами про стягнення суми завдатку та збитків [PERSON] звернувся до суду лише 25 березня 2015 року, тобто після спливу позовної давності, що підтверджується штемпелем на конверті. (а.с. 10). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст.259 ЦК України. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст.252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Правила про позовну давність повинні застосовуватися судом тільки тоді, коли буде доведено про присутність самого порушеного права. В разі відсутності такого права або встановлення, що воно ніким не порушено, в позові повинно бути відмовлено не в звязку зі спливом позовної давності, а в звязку з безпідставністю самого позову. Відповідно до статті 267 ЦК України, особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Outcome: dismissed