Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

31 серпня 2021 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивач в особі представника, уточнивши назву відповідача, посилаючись на Конституцію України, ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 1, 39, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», просить: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 26255, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 30.04.2021 року, щодо стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 27977 гривень 84 копійки на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал»; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.04.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. було вчинено виконавчий напис № 26255 про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у розмірі 27977 гривень 84 копійки. На підставі виконавчого напису за заявою представника відповідача від 01.07.2021 року про примусове виконання рішення, з метою стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 27977 гривень 84 копійки, 12.07.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66057821. Виконавчий напис вчинений з грубим порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за №296/5 ( далі - Порядок). Всупереч п.п.2.3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України позивач жодного повідомлення та/або вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором №2520042 від 10.09.2020 року не отримував, а тому порушено процедуру вчинення виконавчого напису. Підпунктом 3.1. пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що нотаріус має право вчиняти виконавчі написи виключно, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованоісті або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що відповідачем приватному нотаріусу не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження безспірної заборгованості позивача, а тому він є незаконним. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено,що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі-Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання (пункт1 Переліку документів). З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що кредитний договір нотаріально не посвідчений, документи, що підтверджують безспірність заборгованості відсутні, а тому приватним нотаріусом також грубо порушено пункт 1 Переліку документів. З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що при вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та на п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Відповідно до пункту 2 Переліку ( із змінами, внесеними постановою КМУ від 26.11.2014 року №662) для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подається: а) оригінал кредтного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал крединого договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, нотаріус у день вчинення виконавчого напису- 30.04.2021 року керувався пунктом Переліку, який був незаконним та нечинним. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості в її розрахунку, а також відсутність будь - яких суперечностей у поданих документах. Документом, що підтверджує такий факт, є саме отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, штрафних санкцій у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає у повному обсязі дійсності. Таким чином, приватним нотаріусом при видачі виконавчого напису було порушено процедуру видачі виконавчого напису, яка полягає у не повідомленні позивача та порушенні перевірки безспірної заборгованості. Крім того, в порушення вимог ст. 516 ЦК України, боржник не був повідомлений про зміну кредитора у зобов`язанні, а тому ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» не має законного права стягувати грошові кошти за Кредитним договором № 2520042 від 10.09.2020 року, використовувавши при цьому виконавчий напис як інструмент стягнення заборгованості. Ухвалою судді від 06 вересня 2021 року було відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в викликом сторін та призначено судовий розгляд на 05 жовтня 2021 року. 20 вересня 2021 року від представника відповідача за довіреністю надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що 10.09.2020 року ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали Кредитний договір №2520042, за умовами якого позивачу були надані кредитні кошти у сумі 7000 гривень строком на 30 днів з 10.09.2020 року по 10.10.2020 року зі сплатою комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання виконало, надавши позивачу відповідно до п.2.1. кредитного договору кредитні кошти шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки, зареєстрованої позичальником для цієї цілі у особистому кабінеті на сайті miloan.ua. Позичальник своїх зобов`язань перед позикодавцем не виконав, відповідно до умов кредитного договору мав повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку, строки та терміни, передбачені п.п.1.1.-1.6., п.2.4. кредитного договору. Відповідно до п.7.1 кредитного договору він набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті Товариства miloan.ua, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника, і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. 12.01.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено Договір відступлення прав вимоги № 59-МЛ від 12.01.2021 року, за умовами якого відповідач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги до боржників ТОВ «Мілоан», в тому числі і позичальника за Кредитним договором №2520042 від 10.09.2020 року. Відповідно до виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 2520042 від 10.09.2020 року, загальна сума боргу становить 27047,84 гривень. Після набуття статусу нового кредитора відповідачем не нараховувалася пеня або будь - які штрафи. Відповідачем були дотримані вимоги щодо подання заяви для вчинення виконавчого напису нотаріуса, адже відповідно до чинного законодавства для нотаріуса не передбачено звертатися до боржника чи повідомляти його про вчинення виконавчого напису, проте для кредитора ця умова є обов`язковою, що ним було і зроблено, шляхом надсилання вимоги. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1990 року №1172, п.2 частини «Стягнення заборгованості з підстав, що виплавають з кредитних відносин» відповідачем при поданні заяви про вчинення виконавчого напису нотаріусу було подано оригінал Кредитного договору №2520042 від 10.09.2020 року та надано виписку з особового рахунку за цим кредитним договором виключно з грошовими сумами простроченої заборгованості та заборгованості за процентами, оскільки ці платежі мають безспірний характер та є обов`язковими. Тому заборгованість позивача за кредитним договором перед відповідачем станом на 28.04.2021 року (включно) складає: 27047,84 гривень, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту 6111,00 гривень; прострочена заборгованість за комісією 350,00 гривень; прострочена заборгованість за процентами 20586,84 гривень. Сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 2520042 від 10.09.2020 року були передані відповідачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан», тобто після отримання права вимоги до позивача. Щодо безспірності Верховним Судом у постанові від 14.08.2019 року у справі № 569/8884/17 вказано, що відповідне право стягувача, про захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. На адресу позивача надсилалася письмова претензія про погашення кредитної заборгованості за вих. № 20332319/1, що підтверджується реєстром поштових відправлень, та надано позивачу термін для добровільного врегулювання зобов`язання. Також позивача було належним чином було повідомлено про заміну кредитора у зобов`язанні, що підтверджується копією повідомлення - вимоги по кредитному договору № 2520042 від 10.09.2020 року, яка надсилалася за адресою позивача. Ухвалою суду від 05 жовтня 2021 року судовий розгляд справи було відкладено на підставі ч.5 ст.223 ЦПК України. У призначене судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. На електронну адресу суду від представника позивача - адвоката Клімова А.Ю. надійшло клопотання, в якому він просив проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» свого представника в судове засідання не направило, про дату, час і місце судового засідання повідомлене належним чином. У поданому відзиві представник відповідача просив проводити розгляд справи без його участі. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України, проте конверт із судовою повісткою повернуто до суду з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Пояснення по суті позовних вимог не подав. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Київської області Канцедал О.О. в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Пояснення по суті позовних вимог не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено з матеріалів справи, що 10 вересня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», в особі генерального директора Вініченка Олексія Віталійовича, та [PERSON] було укладено Кредитний договір №2520042 (а.с. 86-88, 112-117). Відповідно до п. 1.1. кредитного договору позикодавець зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, на строк, визначений п. 1.3. Договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. В пункті 1.2. Договору зазначено, що сума кредиту становить 7000.00 гривень у валюті: Українські гривні. З пунктів 1.3. -1.4. кредитного договору вбачається, що кредит надається строком на 30 днів з 10.09.2020 року. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 10.10.2020. Пунктом 1.5.1. кредитного договору визначено, що комісія за надання кредиту: 350.00 гривень, яка нараховується за ставкою 5.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно з п. 1.5.2. кредитного договору проценти за користування кредитом: 1323.00 гривні, які нараховуються за ставкою 0.63 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Відповідно до п. 1.6. кредитного договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 цього Договору. В пункті 2.2.1. кредитного договору зазначено, що позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1. -1.5.2. , 1.6. Договору відповідно. Пунктом 2.2.3. кредитного договору визначено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4., якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п. 1.5.2. процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6. Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Згідно з п. 2.4.1. кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. Договору. Як вбачається з Графіку розрахунків, що є Додатком № 1 до Кредитного договору №2520042 від 10.09.2020 року, дата платежу по кредиту 10.10.2020 року, до сплати разом 8673 гривні, а саме: 7000 гривень - кредит, 350 гривень - комісія за надання кредиту, 1323 гривні - проценти (а.с. 89, 118). 12 січня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги № 59-МЛ, відповідно до п. п. 1.1-1.2 якого, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржником (портфель заборгованості). Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог кредитора за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами (а.с. 90-94). З Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 59-МЛ від 12 січня 2021 року вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло права вимоги за Кредитним договором № 2520042 від 10.09.2020 року, укладеним з боржником [PERSON] (а.с.95). 28 квітня 2021 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Донець В.В. звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М. із заявою за вих. № б/н від 28.04.2021 року, в якій просив вчинити виконавчий напис на Кредитному договорі №2520042 від 10.09.2020 року про стягнення заборгованості у розмірі 27047,84 гривень на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» з боржника [PERSON] на підставі договору № 2520042 від 10.09.2020 року між ТОВ «Мілоан», який був відступлений ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за договором відступлення прав вимоги № 59-МЛ від 12.01.2021 року, та боржником [PERSON] , в зв`язку з порушенням останім положень вищезазначеного договору щодо сплати заборгованості ( а.с. 98). При цьому, суд зазначає, що у заяві за вих. №б/н від 28.04.2021 року не вказаний перелік документів, що додаються до неї. Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором №2520042, укладеним 10.09.2020 року з [PERSON] , заборгованість перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» станом на 12.01.2021 року (включно) складає 27047,84 гривні, зокрема: за тілом кредиту - 6111,00 гривень, за відсотками - 20586,84 гривень, за комісією - 350 гривень. Станом на 28 квітня 2021 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» повідомляє, що заборгованість за кредитним договором № 252004 від 20.10.2020 року не погашена, залишок заборгованості складає 27047,84 гривень (а.с. 99, 111). Згідно з виконавчим написом, зареєстрованим в реєстрі за № 26255, вчиненим 30 квітня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. на підставі ст.87 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, запропоновано стягнути з [PERSON] , який народився [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , не виплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Кредит-Капітал», ідентифікаційний код 35234236, якому Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан», код ЄДРПОУ 40484607, відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення права вимоги № 59-МЛ від 12.01.2021 року за Кредитним договором № 2520042 від 10.09.2020 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Стягнення проводиться за період з 11.01.2021 року по 28.04.2021 року включно у розмірі: 6111,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 20586,84 гривень - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 350,00 гривень - заборгованість за нарахованою комісією за надання кредиту. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна заборгованість [PERSON] становить 27977,84 гривень. Виконавчий напис набирає чинності з дня його вчинення і може бути предявлений до примусового виконання протягом трьох років з дня його вчинення ( а.с.32, 119). 12 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом Олександром Олександровичем на підставі вказаного виконавчого напису було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66057821 та постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди ( а.с.19-21, 22-24, 25-27, 123-125, 127-129, 131-133). 20 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом Олександром Олександровичем було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, про арешт коштів боржника ( а.с. 28-30,141-143). Вирішуючи спір згідно встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з такого. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадах. Водночас, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно із статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. За змістом ч. 2 вказаної статті якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц. В обґрунтування позову представник позивача послався на те, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису, передбаченої пунктом 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій. Крім того, представник позивача зазначив, що приватний нотаріус Остапенко Є.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису застосував не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі. Представником позивача також зазначено, що з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що кредитний договір нотаріально не посвідчений, документи, які підтверджують безспірність заборгованості відсутні, а розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, штрафних санкцій у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсності. Аналізуючи наведені доводи представника позивача, суд виходить з такого. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) зроблено висновок, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». Проте, докази отримання [PERSON] вимоги кредитора про усунення порушень відповідачем не надані. Копія повідомлення-вимоги по Кредитному договору №2520042 про усунення порушень та копія претензії №20332319/1 від 26.04.2021 року, надані представником відповідача з відзивом, не можуть вважатися беззаперечними доказами їх отримання позивачем, оскільки містять лише вимоги відповідача щодо усунення порушень за вказаним кредитним договором та в них відсутні будь-які відмітки про отримання зазначених повідомлення-вимоги та претензії позивачем. Також суд зазначає, що у відзиві представник відповідача як на доказ надіслання позивачу претензії №20332319/1 від 26.04.2021 року посилається на реєстр поштових відправлень, проте такого реєстру до відзиву не додано. Як вбачається зі змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, з [PERSON] стягнуто заборгованість в розмірі 27977,84 гривень, яка складається: з заборгованості за тілом кредиту - 6111,00 гривень; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 20586,84 гривень; заборгованості за нарахованою комісією за надання кредиту -350,00 гривень. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню - 27977,84 гривень. Згідно з п. 1.5.2.кредитного договору проценти за користування кредитом - 1323.00 гривні, які нараховуються за ставкою 0.63 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Відповідно до п. 1.6.кредитного договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п. 2.2.3 цього Договору. В пункті 2.2.1.кредитного договору зазначено, що позичальник сплачує, зокрема, проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.2. Договору. Пунктом 2.2.3. кредитного договору визначено, що проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4., якщо позичальник всупереч умовам цього договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли визначена в п. 1.5.2. процентна ставка є нижчою за стандартну (базову) ставку, встановлену п. 1.6. Договору (за умовами акцій, програм лояльності, тощо). Таким чином, відповідно до умов кредитного договору сторони погодили процентну ставку за користування кредитом та порядок її нарахування. В оспорюваному виконавчому написі нотаріуса зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 11 січня 2021 року по 28 квітня 2021 року, тобто фактично за 98 днів користування кредитом. Сума заборгованості за вказаний період становить 27977,84 гривні, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 6111,00 гривень; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсоткам за користування кредитом в розмірі 20586,84 гривень. Враховуючи суму кредиту у розмірі 6111,00 гривень, розмір процентної ставки за користування кредитом, що становить 0.63 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, яка встановлена п. 1.5.2. кредитного договору та порядок її нарахування, передбачений п.2.2.3. кредитного договору, виникає обґрунтований сумнів, що вказана в оспорюваному виконавчому написі прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом в розмірі 20586,84 гривень виникла в період часу з 11 січня 2021 року по 28 квітня 2021 року, а також чи взагалі існувала вказана заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом в такому розмірі на період часу, що вказаний у виконавчому написі. Крім того, в пунктах 1.3, 1.4 договору зазначено, що кредит надається на 30 днів з 10.09.2020 року, а термін ( дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 10.10.2020 року. Таким чином, строк користування кредитом сплив 10 жовтня 2020 року. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Таким чином, визначена відповідачем у спірному виконавчому написі до стягнення заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 20586,84 гривні, здійснена поза межами строку кредитування, оскільки розрахована за період з 11 січня 2021 року по 28 квітня 2021 року, який перевищує встановлений кредитним договором строк кредитування (10 жовтня 2020 року). Також в оспорюваному виконавчому написі зазначено, що з [PERSON] стягнуто заборгованість за комісією за надання кредиту в розмірі 350,00 гривень. Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Пунктом 1.5.1.кредитного договору визначено, що комісія за надання кредиту- 350.00 гривень, яка нараховується за ставкою 5.00 відсотків від суми кредиту одноразово. В пункті 2.2.1.кредитного договору зазначено, що позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1. -1.5.2., 1.6. Договору відповідно. Згідно з п. 2.4.1.кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. Договору. Як вбачається з Графіку розрахунків, що є Додатком № 1 до Кредитного договору №2520042 від 10.09.2020 року, дата платежу по кредиту 10.10.2020 року, до сплати разом 8673,00 гривень, а саме: 7000,00 гривень - кредит, 350,00 гривень - комісія за надання кредиту, проценти - 1323,00 гривень. Положення пункту 1.5.1. Кредитного договору № 2520042 від 10.09.2020 року про сплату позичальником на користь банку комісії за надання кредиту є нікчемними, оскільки вказаний платіж є платою за послуги, що супроводжують кредит, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», що діяв на момент укладення вказаного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Як зазначено у статті 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15-ц. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитом 27047 гривень 84 копійки, яка вказана у виконавчому написі нотаріуса, є спірною. Щодо тверджень представника позивача про неповідомлення відповідачем письмово [PERSON] про заміну кредитора у зобов`язанні та відсутність у зв`язку з цим в ТОВ «ФК «Кредит -Капітал» права стягувати грошові кошти за Кредитним договором №2520042 від 10.09.2020 року на підставі виконавчого напису нотаріуса, суд робить такі висновки. Зі змісту ст.ст. 512, 513 ЦК України слідує, що зміна кредитора у зобов`язанні здійснюється шляхом оформлення між первісним кредитором та новим кредитором відповідного договору в тій же самій формі, що і угода, за якою права відступаються. При цьому боржник не приймає ніякої участі в підписанні договору про відступлення та не є його стороною. Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 516 ЦК України встановлено, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За правилом ч.2 ст. 518 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання Отже, неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні за викладених обставин тягне за собою ризик настання для нового кредитора несприятливих наслідків, зокрема визначених частиною 2 статті 516 ЦК України та частиною 2 статті 518 ЦК України. Таким чином, позивач, поки він не був письмово повідомлений про заміну кредитора, хоча і не звільняється від виконання зобов`язання, але мав право висунути проти нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором. Зазначені обставини також підтверджують спірність заборгованості позивача перед відповідачем, оскільки надана представником відповідача копія повідомлення про відступлення права вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги №59-МЛ між ТОВ «Мілоан» та ТОВ « Фінансова компанія «Кредит-Капітал» від 12 січня 2021 року, адресована [PERSON] , не підтверджує факт її отримання позивачем. Інших доказів, які б свідчили про отримання вказаного повідомлення позивачем, матеріали справи не містять. Крім того, суд враховує, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14 від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. у виконавчому написі від 30 квітня 2021 року № 26255 послався на пункт постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, який є не чинним. В той же час підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Установлені обставини свідчать, що серед документів наданих відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній. Наданий нотаріусу Кредитний договір № 2520042 від 10.09.2020 року не посвідчений нотаріально, тому не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц. Аналізуючи заперечення представника відповідача проти позову, викладені у відзиві, суд не приймає до уваги доводи про те, що на адресу [PERSON] було направлено у встановленому порядку повідомлення про відступлення права вимоги, повідомлення - вимога по кредитному договору № 2520042 та претензія №20332319/1 від 26.04.2021 року, оскільки суду не надано доказів їх отримання позивачем як і не надано доказів їх відправлення у встановленому порядку на адресу позивача. Також суд не приймає доводи представника відповідача щодо безспірності заборгованості позивача на момент звернення представника відповідача до нотаріуса із заявою про видачу оспорюваного виконавчого напису, оскільки такі доводи спростовуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. Посилання представника відповідача на постанову Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 569/8884/17 не спростовує висновків суду щодо спірності загальної суми заборгованості позивача, зазначеної в оспорюваному виконавчому написі. Крім того, у вказаній постанові Верховним Судом зроблені висновки про застосування норм матеріального права, які є аналогічні висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, які суд застосовує при вирішенні даної справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, зареєстрований в реєстрі за № 26255 від 30.04.2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за Кредитним договором № 2520042 від 10 вересня 2020 року у розмірі 27047 гривень 84 копійки та за вчинення виконавчого напису 930 гривень, всього на суму 27977 гривень 84 копійки, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 908 гривень, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог, які становлять 908 гривень. У попередньому (орієнтовному ) розрахунку суми судових витрат представник позивача зазначає суму судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454 гривні, проте докази понесення позивачем судових витрат на вказану суму матеріали справи не містять, а тому судові витрати у зазначеному розмірі не підлягають стягненню з відповідача. За змістом п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі протягом п`яти днів після ухвалення рішення за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку заява залишається без розгляду. Зі змісту наведеної норми вбачається, що заяву про стягнення судових витрат особа має подати до прийняття судового рішення, однак докази, що підтверджують конкретний розмір судових витрат, можуть бути подані особою протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Як вбачається з позовної заяви, позивач в особі його представника, просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу, проте в якому розмірі не зазначив. Водночас, вказуючи у попередньому (орієнтовному) розрахунку розмір таких витрат в сумі 5000 гривень, представник позивача у позовній заяві посилається на ч.8 ст.141 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що розгляд даної справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження, а тому судові дебати не проводились. За таких обставин, зазначена у позовній заяві вимога про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу може вважатися за вказаних умов дотриманням вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, а тому може бути вирішена відповідно до ст.270 ЦПК України шляхом ухвалення додаткового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved