Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

30 грудня 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно, мотивуючи свій позов тим, що він є власником частини будинку по [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 09.10.2003 року, який зареєстрований ПП ПБТІ «Інвентаризатор» у реєстрову книгу №6 за реєстровим номером 7. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відлучення об»єктів нерухомого майна від 13.12.2014 року йому стало відомо про наявність заборони на відчуження належного йому нерухомого майна на підставі накладеного арешту на майно. Підставою обтяження визначено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.10.2009 року, винесену державним виконавцем Київського ВДВС Полтавського МУЮ в рамках виконавчого провадження за виконавчим листом №1-153 від 24.09.2009 року. Після звернення до Київського ВДВС Полтавського МУЮ із заявою про надання інформації йому стало відомо, що на виконанні в Київському ВДВС Полтавського МУЮ перебувало виконавче провадження №15277113 з примусового виконання виконавчого листа №1-153, виданого Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 1 000 грн. Державним виконавцем 15.10.2010 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження №15277113 знищено згідно Акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 27.01.2014 року. Наявність арешту на майно за умови відсутності належної підстави для неї через завершення виконавчого провадження обмежують права позивача вільно користуватися і розпоряджатися своїм майном та є підставою для усунення перешкод в здійсненні [PERSON] права користування і розпорядження своїм майном. Просив суд усунути перешкоди у здійсненні права власності на нерухоме майном шляхом скасування арешту та зняття заборони на відчуження всього нерухомого майна, яке належить [PERSON], РНОКПП [NUMBER], зокрема, на 2/10 частини житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала. Просила суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. Представник Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Федотова І.Ю. з позовом не згодна. Просила суд в задоволенні позову відмовити. Представник Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції в судове засідання не з»явився, але надав суду заяву, в якій просив слухати справу у його відсутності. У вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності представника Реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON], представника Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції Федотову І.Ю., вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 09.10.2003 року (а.с.5) [PERSON], [PERSON] в рівних частках кожному належить 2/5 частини жилого будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 722 кв.м. В судовому засіданні встановлено і дану обставину не заперечували сторони по справі, що згідно листа Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції від 23.12.2014 року за №9/35589 (а.с.7) на виконанні в Київському ВДВС Полтавського МУЮ перебувало виконавче провадження №15277113 з примусового виконання виконавчого листа №1-153, виданого 24.09.2009 року Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 1 000 грн. Державним виконавцем 15.10.2010 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження №15277113 знищено згідно Акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 27.01.2014 року. Відповідно до статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що виконавчий лист №1-153, виданий 24.09.2009 року Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 1 000 грн. був повернутий державним виконавцем стягувачу [PERSON], а арешт накладений на майно [PERSON] державним виконавцем не знятий. Судом також встановлено, що вищевказаний виконавчий документ повернуто державним виконавцем, а стягнення по даному виконавчому листу на користь [PERSON] так і не проведено. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] зазначає в якості відповідача Київський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, який є неналежним відповідачем, оскільки ніяким чином не порушує права позивача. Тоді як відповідачем по справі повинна бути [PERSON], яка є стягувачем по виконавчому листу, яка зацікавлена в поверненні боргу в сумі 1 000 грн. та в накладенні арешту на майно [PERSON]. Крім того, у відповідності до вимог частини 2 статті 16 ЦК України спосіб захисту порушеного права позивачем вибрано невірно, предмет та підстави вказаного позову суперечать дійсним обставинам справи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити за безпідставністю. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed