Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

29.10.2014 позивач [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить : визнати незаконною самочинно проведену [PERSON] реконструкцію житлового будинку [ADDRESS], якою житловий будинок та господарська споруда (сарай) поєднані в одну споруду, дах якої нависає над суміжною земельною ділянкою за адресою [ADDRESS]; зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні [PERSON] земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] шляхом відновлення конструкції господарської споруди (сараю), по стіні якого йде межа між земельними ділянками №56 та №58 по [ADDRESS], що існувала до початку реконструкції. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить домоволодіння та земельна ділянка по [ADDRESS]. Відповідач є співвласником сусіднього домоволодіння, і межа, що розділяє належну позивачу земельну ділянку з ділянкою, яка знаходиться в користуванні відповідача проходить по стіні належного відповідачу сараю. З початку літа відповідач розпочала здійснювати реконструкцію належної їй частини житлового будинку та сараю, збудувавши добудову, якою об'єднала житловий будинок із сараєм в одну будівлю здійснивши добудову другого поверху сараю. При цьому дах сараю майже на метр надвисає над земельною ділянкою та дахом належного позивачу одноповерхового сараю. На звернення позивача [PERSON] містобудування та архітектури Бориспільської міської ради спільно з Відділом контролю за благоустроєм управління капітального будівництва виконавчого комітету Бориспільської міської ради, а в подальшому і Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області було встановлено, що будівельні роботи виконуються відповідачем без будівельного паспорту та за відсутності документів, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою. Позивача стверджує, що не зважаючи на притягнення до адміністративної відповідальності та припис Інспекції держбудконтролю на зупинення будівельних робіт, відповідачка продовжує будівельні роботи з незаконної реконструкції сараю та будинку, порушуючи її право на земельну ділянку (а.с.2-6). В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, просили суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, підтримали надані суду письмові заперечення, відповідно до яких відповідач не здійснювала реконструкцію житлового будинку, а лише побудували прибудову з двох стін, які поєднали будинок та сарай, а також лише здійснила ремонт господарської будівлі сараю, який залишився окремою спорудою. На їх думку позивач не надала жодного доказу, який би підтверджував, що порушені права позивача на земельну ділянку, а також, що існує реальна небезпека порушення права власності (а.с.63-65). Третя особа [PERSON] в судовому проти задоволення позовних вимог не заперечував, підтвердив викладені в позовній заві обставини та пояснив, що разом із відповідачем є співваласником домоволодіння [ADDRESS] та власником частини земельної ділянки за вказаною адресою. Після смерті їх позивачкою батьків відбувся фактичний розподіл будинку та надвірних споруд належного батькам на праві власності домоволодіння №58: він успадкував одну частину, а іншу частину успадкувала друга дружина батька, яка продала іншу частину відповідачу. Сарай, перебудову другого поверху якого здійснила відповідач належить відповідачу та знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває в її користуванні. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS], кадастровий номер 3210500000:11:039:0006, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯА №600235, виданим та зареєстрованим 30.08.2005 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 1010533700618-а. а також житловий будинок з надвірними будівлями: сарай, погреб, сарай-літня кухня, туалет, колодязь, огорожа, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.04.1991 року, зареєстрованого у Бориспільському міжміському бюро технічної інвентаризації 18 квітня 1991 року за №23 стор.147 (а.с.7,8). Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.09.2014 року та кадастрового плану земельної ділянки (а.с.10,11) та описом меж до кадастрового плану земельної ділянки (а.с.11-зворот), від межової точки Б до межової точки В земельна ділянка позивача [PERSON] межує з земельною ділянкою [PERSON], а від межової точки В до межової точки Г - значаться землі Бориспільської міської ради. З дослідженої в судовому засіданні топографо-геодезичної зйомки земельної ділянки [PERSON], складеної ПП «Автотранс ЛЛС» встановлено, що частина даху сусідньої будівлі виступає за межу та накладається на земельну ділянку позивача на відстань 0,42 м, загальна площа даху, який нависає над земельною ділянкою позивача становить 4,14 кв.м (а.с.36,37). При порівнянні кадастрових планів належної позивачу земельної ділянки в Державному акті на право власності на земельну ділянку, в Додатку до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.09.2014 року та топографо-геодезичну зйомку (а.с.8-зворот, а.с. 11, 36) встановлено, що спірна будівля, розташована на межі земельної ділянки позивача на ділянці від межової точки В до межової точки Г, де в державному акті на право власності значились землі [PERSON], а в додатку до витягу з Державного земельного кадастру значаться землі Бориспільської міської ради, що перебувають у фактичному користуванні відповідача [PERSON] Це також підтверджується описом меж земельної ділянки площею 0,0456 га, з кадастровим номером 3210500000:11:039:00007, яка розташована в м.Борисполі по [ADDRESS] та згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД №937560 належить третій особі [PERSON] (а.с.75). Так, зазначена земельна ділянка, що належить [PERSON] від межової точки А до межової точки Б межує з земельною ділянкою відповідача [PERSON], а від межової точки Б до межової точки В - значаться землі позивача [PERSON] Згідно з даними технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду [ADDRESS], він належить на праві спільної часткової власності відповідачу [PERSON] в розмірі 43/100 частки та третій особі [PERSON], який успадкував належну [PERSON] 57/100 частин домоволодіння (а.с.67-73). Ця обставина визнана сторонами, третьою особою, та ніким не оспорюється. Також сторонами та третьою особою визнано, що спірна будівля сараю відповідача [PERSON] позначена на Плані забудови земельної ділянки [ADDRESS] в наданому відповідачем [PERSON] паспорті під літерой «Б», а саме: будівля розмірами 9,11м на 4,46 м. (а.с.73). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, відповідно до частини 1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно з вимогами частини 4 вказаної статті постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Постановою Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю №А-1609/2 від 16.09.2014 року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1,5 ст.96 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 4250 гривень (а.с.54). Зазначеною постановою встановлено, що на земельні ділянці по [ADDRESS] в м.Бориспіль Київської області [PERSON] виконує будівельні роботи з реконструкції житлового будинку, який перебуває у спільній частковій власності [PERSON] 43/1000 та [PERSON] (57/100) згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого 18.12.2006 року №12933605(, а саме побудовано прибудову розмірами 4,83х 2,45 м із піноблоків та покрівлю, чим поєднано житловий будинок разом із господарською будівлею (сараєм). Згідно наданих письмових пояснень, виконано капітальний ремонт господарської будівлі (сараю), а саме, замінено огороджуючи конструкції - стіни другого поверху будівлі обшито листами ДСП та замінено покрівлю із азбестоцементних хвилястих листів на метало черепицю. Будівельні роботи виконуються самочинно - без документу, який дає право на виконання будівельних робіт (без повідомлення про початок виконання будівельних робіт) та без будівельного паспорта, чим порушено ст.ст.27,34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Документи, що посвідчують права власності або користування земельною ділянкою відсутні. Та обставини, що відповідач здійснила перебудову належної їй на праві власності сараю також підтверджується дослідженими в судовому засіданні зробленими позивачем фотознімками присадибних ділянок домоволодіння №56 та №56 по [ADDRESS] (а.с.13-20, 76-82). За змістом ч.1 та 2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч.3, 4 ст.373 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. При цьому, відповідно до вимог ч.5 вказаної статті власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст.103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). За змістом ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів. Крім того, суд враховує що за змістом ч.1 та 2 ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч.4 вказаної статті якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Так, відповідно до вимог п.2.1 Державних будівельних норм України ДБН 79-92, затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування та архітектури від 24.03.1992 року №37, протипожежні відстані між житловими, громадськими та допоміжними будівлями промислових підприємств різних ступенів вогнетривкості мають становити від 6 до 15 метрів. В судовому засіданні встановлено, що відповідні протипожежні відстані між належними сторонам господарськими будівлями не дотримано, що підтверджується як Планом забудови земельної ділянки відповідача так і планом топографо-геодезичної зйомки належної позивачу земельної ділянки. Крім того дах реконструйованого відповідачем сараю нависає над земельною ділянкою позивача (а.с.36,37,73). З урахуванням усього вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що відповідач, яка своїми діями, самочинним будівництвом, реконструкцією житлового будинку та господарської будівлі (сараю) порушила право власності позивача на земельну ділянку, створивши перешкоди у її використанні, в зв'язку з чим зобов'язана усунути за власний рахунок зазначені перешкоди, у спосіб, визначений позивачем: шляхом відновлення конструкції господарської споруди (сараю), по стіні якого йде межа між земельними ділянками №56 та №57 по [ADDRESS] Київської області, що існувала до початку реконструкції. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок, понесені позивачем, що підтверджується квитанцією (а.с.1), підлягають стягненню на її користь з відповідача, а сплачені надміру кошти в сумі 243 гривні 60 копійок - підлягають поверненню відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved