Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

29 червня 2016 року, [PERSON], (далі по тексту Позивач), звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить встановити факт смерті його рідного батька [PERSON], [INFO], уродженця м.Олевськ Житомирської області, яка настала [INFO] в м.Київ та внести до актового запису № 64 від 30 червня 2016 року про смерть [PERSON], [INFO], зміни щодо дати смерті, де в графі: «Дата смерті» замість «[INFO]» - зазначити [INFO]. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення Олевського районного суду Житомирської області від 25.05.2016 року батька позивача - [PERSON], [INFO] за заявою Позивача оголошено померлим від дня набрання законної сили рішення суду, тобто з [INFO]. Покликається на те, що встановивши день смерті його батька [INFO], суд виходив з того, що не встановлено день вірогідної його смерті. Як було встановлено судовим рішенням від 25.05.2016 року його батько 17.09.1998 року виїхав зі свого постійного місця проживання на заробітки до м.Київ і безслідно зник та додому з того часу не повернувся. Згідно повідомлення Коростенського ВП Олевського ВП ГУНП в Житомирській області інформація щодо батька Позивача також відсутня. Після набрання чинності судового рішення до Державного реєстру актів цивільного стану громадян було внесено реєстраційний запис про смерть [PERSON], за № 64 від 30.06.2016 року. Таким чином днем смерті батька Позивача було визнано [INFO], що на думку Позивача не відповідає дійсності, оскільки останньому вірогідно відомо від покійної бабусі [PERSON], що її син, а його батько - [PERSON], помер [INFO] в м.Київ. Зазначена інформація також знайшла своє підтвердження у відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області на звернення [PERSON],- матері Позивача. [INFO] померла баба Позивача (по батьку) [PERSON] і після її смерті залишилося спадкове майно, яке Позивач має намір, у порядку ч.1 ст.1266 ЦК України успадкувати за правом представлення. За таких обставин, і враховуючи те, що спадкодавець померла [INFO], що передує дню оголошення батька Позивача померлим, тобто [INFO], що не відповідає дійсності вважає Позивач, то у відповідності до положень ч.1 ст.1266 ЦК України, він, як внук померлої безпідставно позбавляється права на успадкування спадщини за правом представлення, оскільки як слідує із рішення суду баба Позивача померла раніше за його батька. У судовому засіданні позивач [PERSON], та його представник - адвокат Зарицький А.І., який діє на підставі договору № 17 «Про надання правової допомоги у цивільній справі» від 14.08.2017 року, подану позовну заяву підтримали у повному обсязі, із зазначених у заяві підстав і просять її задовольнити. При цьому Позивач суду пояснив, що про місцезнаходження його батька [PERSON] йому нічого не було відом, оскільки 17.09.1998 року він виїхав з свого постійного місця проживання в [ADDRESS] до м.Київ на заробітки де безслідно зник і додому не повернувся. Однак йому відомо від бабусі і матері, що батько помер у м.Київ і день його смерті є [INFO]. Вони проводили поминальні обіди саме на цю дату ([INFO]). Представник відповідача - Олевської міської ради Житомирської області - Зембра Є.Є., що діє на підставі довіреності № 1488 від 25.07.2017 року у судовому засіданні стосовно заявлених позовних вимог позивача [PERSON], не заперечує та вважає позов підставним. Представник третьої особи - Олевського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про те подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника. Проти внесення змін до актового запису про смерть № 64 від 30.06.2016 року, складеного Олевським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Житомирській області на [PERSON], не заперечують. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача і його представника, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, у їх сукупності приходить до наступного висновку. Частиною 1 статті 179 ЦПК України визначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, позивач звернувся до суду із позовом про встановлення факту смерті особи в певний час та внесення змін до актового запису про смерть, оскільки бажає оформити спадщину у порядку ч.1 ст.1266 ЦК України за правом представлення. За змістом п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз'яснено, що у тому разі, коли встановлення факту пов'язане з вирішенням спору про право справа розглядається не в окремому провадженні, а в позовному провадженні. Таким чином вимоги [PERSON], підлягають розгляду у позовному провадженні. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON], [INFO] являється рідним батьком позивача - [PERSON] (а.с.4). До 17.09.1998 року [PERSON], постійно проживав за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS] (Справа № 287/262/16-ц, а.с.11), а 17.09.1998 року виїхавши до м.Київ на заробітки безслідно зник і додому не повернувся, (зазначена обставина встановлена рішенням суду від 25.05.2016 року). Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 25.05.2016 року [PERSON], [INFO], уродженця м.Олевськ Житомирської області - оголошено померлим від дня набрання законної сили рішенням суду. Зазначене рішення набрало чинності [INFO], (а.с.5-8). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 30.06.2016 року Олевським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області внесено реєстраційний запис про смерть [PERSON], [INFO], за № 64, де у графі: «Дата смерті» зазначено день смерті [PERSON], від дня набрання законної сили рішенням суду, тобто 15 червня 2016 року, (а.с.21). Відповідно до відповіді відділу державної реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції Житомирської області на звернення Позивача до останнього, слідує, що проведеною перевіркою встановлено, що актовий запис про смерть на громадянина [PERSON], який помер [INFO] по відділу ДРАЦС Олевського РУЮ у Житомирській області відсутній. Перевірку проведено за 7 років по первинним актовим записам з 11.10.2000 по 11.10.2006 року, та за 12 років по поновленим актовим записам з 2004 року по теперішній час в архівах відділу державної реєстрації актів цивільного стану Олевського районного управління юстиції не виявлено (а.с.9). Із пояснень позивача [PERSON], встановлено, що про смерть свого батька [PERSON], йому стало відомо від баби [PERSON] - матері [PERSON], та його матері [PERSON], які повідомили йому про те, що батько помер у м.Київ і день його смерті є саме [INFO]. Вони проводили поминальні обіди саме на цю дату ([INFO]), і вважають його померлим на цей день, місяць і рік. [INFO] [PERSON], [INFO] померла про, що свідчить актовий запис про смерть № 14 від 04.02.2015 року (а.с.22), і з того часу відкрилась спадщина на майно останньої. За таких обставин, враховуючи вищенаведене та те, що спадкодавець померла [INFO], що передує дню оголошення батька позивача померлим, тобто [INFO], у відповідності до положень ч.1 ст.1266 ЦК України, позивач, як внук померлої позбавляється права на успадкування спадщини за правом представлення, оскільки як слідує із рішення суду від 25.05.2016 року, баба позивача померла раніше за його батька. Згідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Статтею17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» предбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до роз'ясень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, що встановлення факту смерті можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч. 1 ст.64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що надані докази є достатніми та доводять факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця м.Олевськ Житомирської області, який помер [INFO] в м.Київ. Відповідно до ст.49 ЦК України, актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов'язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб'єктом цивільних прав та обов'язків. Державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Відповідно до ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану складається у двох примірниках. Інформація про персональні дані фізичної особи, що містяться в актовому записі цивільного стану, є конфіденційною і не підлягає розголошенню. Актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його в судовому порядку. Разом із тим, відповідно статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п.1.1. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджені наказом Міністерства юстиції України № 96/5 від 12.01.2011 року «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» (зі змінами), (далі - Правила), слідує, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головних територіальних управлінь юстиції у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку. Пунктом 1.7. Правил визначено, що зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу ІІ цих Правил. У п.1.14. Правил вказано, що внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання щодо померлих проводяться за заявами осіб, які входять до кола спадкоємців за законом або заповітом, згідно з чинним законодавством України. А п.1.15 цих Правил передбачає, що, якщо орган державної реєстрації актів цивільного стану відмовив у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку. Пунктом 2.13. Правил, визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: - рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Приписами п.2.16.7. Правил вказано, що на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт смерті [PERSON], [INFO], уродженця м.Олевськ Житомирської області, і визначає датою його смерті [INFO] та місцем смерті м.Київ. Із статті 1220 ЦК України слідує, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.3 ст.46 цього Кодексу). За змістом ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Приписами п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст.14 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов'язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв'язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки позивачем така вимога не ставилася. На підставі наведеного та

Outcome: approved