Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

31 травня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до ВАТ «Содовий завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та індексації заробітної плати, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем її трудових прав. У позовній заяві позивачкою було зазначено про те, що вона працювала у відповідача з 01 жовтня 2001 року по 02 грудня 2002 року. При її звільненні з підприємства відповідач зобов'язаний був провести з нею повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи це скрутним фінансовим становищем. Згідно із довідкою ВАТ «Содовий завод», заборгованість відповідача перед позивачкою по заробітній платі становить 1450,73 грн. Індексація заробітної плати також не нарахована та не виплачена. Посилаючись на положення ст. ст.115, 116, 117, 221, 232, 233, 237-1, 241-1 КЗпП України,Закону України «Про оплату праці» та Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 1450,73 грн. та індексацію заробітної плати за період з 01 січня 2003 року по 30 травня 2017 року в сумі 6 942,76 грн. Позивачка [PERSON], була належним чином сповіщена про дату, час та місце судового розгляду, але не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, подала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу у її відсутність. Представник відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не використав наданого законом права на безпосередню участю у судовому засіданні. 12 червня 2017 року до суду було подано заяву за № 01-23/320 ліквідатора ВАТ «Содовий завод» з клопотанням про проведення розгляду справи у відсутність представника відповідача. Заявлені позовні вимоги [PERSON], визнані лише в частині стягнення заборгованості по заробітній платі. На обґрунтування заперечень на позов було зазначено про те, що відносно підприємства відкрито процедуру банкрутства, внаслідок чого ВАТ «Содовий завод» не має можливості визнати позовні вимоги окрім суми основної заборгованості з заробітної плати, яка на момент відкриття ліквідаційної процедури була нарахована за даними бухгалтерського обліку. Ліквідатор не може збільшити реєстр кредиторів, котрий з часу затвердження господарським судом є незмінним. З урахуванням поданих письмових клопотань про проведення розгляду у відсутність сторін, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи у відсутність позивача та представника відповідача. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані сторонами по справі докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. [PERSON], [INFO], працювала у ВАТ «Содовий завод» контролером на контрольно-пропускному пункті сторожової охорони з 01 жовтня 2001 року по 02 грудня 2002 року включно (а.с. 6). Згідно із довідкою ВАТ «Содовий завод» №01-23/296а від 23 травня 2017 року, сума невиплаченої заробітної плати [PERSON] складає 1450,73 грн. (а.с. 7). Як встановлено у судовому засіданні і не оспорюється сторонами, заборгованість по заробітній платі у сумі 1450,73 грн. не виплачена [PERSON] до теперішнього часу. Право на своєчасне одержання винагороди за працю (ст. 43 Конституції України) захищається законом. Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що передбачає, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Матеріалами справи встановлено, що при звільненні [PERSON] між сторонами по справі був відсутній спір про розміри належних позивачці сум. Ухвалою Господарського суду Донецької області від 03 січня 2001 року порушена справа про банкрутство ВАТ « Содовий завод», постановою Господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року відкрита ліквідаційна процедура. Станом на 28 березня 2017 року зазначена справа про банкрутство відповідача не розглянута по суті. На зазначені обставини було також зроблено посилання ліквідатора ВАТ «Содовий завод» у заяві від 12 червня 2017 року. Та обставина, що відносно відповідача порушена справа про банкрутство не може безумовно свідчити про відсутність його вини у виплаті працівникові належних при розрахункові коштів, як і сама по собі їх відсутність у роботодавця не виключає його відповідальність. Враховуючи наведені дані та визнання відповідачем суми заборгованості по заробітній платі, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі в сумі 1450,73 грн., оскільки саме ця сума була зазначена відповідачем у Довідці № 01-23/296а від 23 травня 2017 року. Суд приймає до уваги вказану довідку щодо розміру заборгованості по заробітній платі, оскільки в ній прямо вказана сума, яка підлягає до сплати позивачці. Вирішуючи спір в частині стягнення індексації заробітної плати у зв'язку із невиконанням рішення суду, суд виходить з таких міркувань. Частиною 4 статті 12 Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання та неналежне виконання грошових зобов'язань і зобов'язань, щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів. У трудових правовідносинах такі поняття як зобов'язання, неустойка чи інша санкція за невиконання зобов'язання не застосовується. Такі терміни використовуються у низці статей Цивільного та Господарського кодексів України. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу порушення ВАТ «Содовий завод» законодавства про оплату праці з передбачених статтею 116 КЗпП України підстав. Згідно із положенням ч.1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру , зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713, до фонду оплати праці входить фонд основної заробітної плати та фонд додаткової заробітної плати, який включає у тому числі суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників та суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. Таким чином, належна позивачу заробітна плата 1450,73 грн. підлягає індексації. Згідно із представленим позивачкою розрахунком індексації, сума індексації за період з 01 січня 2003 року по 30 травня 2017 року, становить 6 942 грн. 76 коп., виходячи із такого розрахунку. Приріст індексу споживчих цін за період з 01 січня 2003 року по 30 травня 2017 року (згідно із межами заявлених та підтриманих позовних вимог) становить 478,57%, тому розмір індексації за цей період складає 6 942 грн. 76 коп. (1450 грн. 73 коп. заборгованість по заробітній платі Х 478,57%/100% = 6 942 грн. 76 коп.). Суд приймає до уваги, вказані розрахунки індексації заробітної плати, оскільки вони перевірені судом. Проаналізувавши всі обставини справи, враховуючи, що [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі та індексацію заробітної плати за період з 01 січня 2003 року по 30 травня 2017 року, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог. При зверненні до суду за захистом порушеного права судові витрати не понесені. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні із даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави на підставі статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI та роз'яснень, викладених у пункті 35 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підлягає стягненню судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. за вимоги майнового характеру (1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Outcome: approved