Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

30.10.2017 року до суду звернулась позивач [PERSON]В, з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини до відповідача [PERSON]П 14.11.2017 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача-фізичної особи. Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 21 грудня 2017 року. 21.12.2017 року розгляд справи відкладений в зв'язку з неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином не повідомлений про час та міс це розгляду справи. Справу призначено до розгляду на 21.02.2018 року Справа розглядалась без участі сторін. Згідно поданої позовної заяви просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки аліменти в твердій грошовій сумі 2000 грн., до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: в період з 2003 року по 2007 рік вона позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем В період шлюбу у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з відповідачем між ними була домовленість про те, що він переоформить належний йому житловий будинок на дитину в рахунок аліментів. Але минуло більше 10 років, а в відповідач так і не виконав свого зобов'язання Матеріальної допомоги на утримання доньки відповідач також не надає, хоч є особою працездатного віку та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, що й стало причиною звернення до суду. В судове засідання позивач не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не подав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб'єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2003 року по 2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. В період шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, в якому батьком дитини записаний відповідач. Судом встановлено, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Відповідач будь-яких доказів на спростування цього факту не надав. Тому суд вважає, що існують підстави для захисту прав позивача, шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Даний спосіб захисту прав дитини передбачений нормами Сімейного кодексу України та з яким погоджується суд. Так як відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1. 2 ст. 182 СК України - При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України - Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відомостей про те, чи сторони працевлаштовані, чи мають на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, суду не надано. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд виходячи із розміру заявлених позовних вимог, а також враховує, що і відповідач і позивач є особами працездатного віку, а також віку дитини вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі 1500 грн.. з наступною індексацією відповідно до закону, щомісячно, до повноліття дитини.. Стягнення аліментів в даній сумі з урахуванням необхідності утримання дитини і зі сторони матері, на думку суду буде достатньою для задоволення необхідних потреб дитини відповідного віку та гармонійного її розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до реєстраційного номеру позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів 30.10.2017 року. Тому аліменти на утримання дитини суд вважає за потрібне стягнути саме з цієї дати, так як відповідачем не надано відомостей про надання коштів на утримання за попередній період Відповідно п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України - Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. Тому суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів в межах платежу за один місяць Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 704.80 грн., так як позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ЗУ «Про судовий збір». На основі ст. 180, 182, 183 СК України.

Outcome: partial