Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

30 жовтня 2020 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яку передано за підсудністю з Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області відповідно до ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2020 року. 25 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25 березня 2011 року у Виконавчому\~комітеті Булавинської\~селищної ради\~м.\~Єнакієве Донецької\~області із\~ [PERSON] , актовий запис № 23. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25 березня 2011 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Проживав з відповідачем до серпня 2013 року. Від цього шлюбу дітей у них не має. Причиною розірвання шлюбу позивач зазначає, що стосунки з дружиною розладилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Тривалий час, понад сім років, кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Позивач стверджує,, що фактично сім`я припинила своє існування, з відповідачем проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить його інтересам. Ухвалою судді від 15 грудня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 29). Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала, просила залишити прізвище « [PERSON] » (а.с. 31). Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 березня 2011 року позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] у Виконавчому комітеті Булавинської селищної ради м. Єнакієве Донецької області, актовий запис № 23 (а.с.32). Від цього шлюбу дітей не мають. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з положенням ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач [PERSON] заявила, що вона бажає після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », тому суд вважає за необхідне залишити відповідачу прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме у розмірі 420,40 грн. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір немайнового характеру на користь позивача в сумі 420 грн. 40 коп.

Outcome: approved