Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

30.09.2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19.05.2002 року. Від даного шлюбу вона та відповідач мають двох неповнолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. [PERSON] просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через різні характери та погляди на сімейне життя. Відповідач вживає спиртні напої і вчиняє сварки, застосовує до неї фізичне насильство. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, так як це суперечить її інтересам та інтересам неповнолітніх дітей. Шлюб існує лише формально, на примирення з відповідачем вона не згодна. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на ті самі обставини. Суду пояснила, що має стійке волевиявлення, спрямоване на розірвання шлюбу, так як перебування в шлюбі суперечить її інтересам, шкодить здоров'ю через моральні переживання, а також шкодить інтересам неповнолітніх дітей, в присутності яких відповідач вчиняє сварки та бійки. Розлад в її з відповідачем сім'ї носить тривалий характер. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився двічі, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується зворотними повідомленнями про вручення судової повістки (а.с.15,16), про причини неявки в суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у його відсутності від відповідача не надходило. Заперечень щодо позову від відповідача не надходило, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження у справі від 30.09.2014 року (а.с.9). Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи та не з'явився до суду без поважних причин. Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з'явився до суду без поважних причин, не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав, а позивачка не заперечує щодо ухвалення заочного рішення, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.05.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-АМ № 078893 (а.с.4). Від даного шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). Позивачка не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сім'ї стали різні характери та погляди на сімейне життя, суперечки та непорозуміння між сторонами. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивачки і її неповнолітніх дітей. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивачка наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивачки та її неповнолітніх дітей, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved