Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

29 червня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він працює на ПАТ «БМФ «Азовстальбуд», на посаді електрозварювальника ручної зварки. Станом на травень 2016 року розмір заборгованості по заробітній платі складає 14844,97 гривень. На підставі викладеного та посилаючись на діюче законодавство позивач звертається до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітні платі у розмірі 14844,97 та моральну шкоду в розмірі 5000 гривень. Позивач до судового засідання не прибув, надав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає просить задовольнити. Представник відповідача ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» до судового засідання не зявився по невідомим суду причинам, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Згідно до довідки, відповідач не заперечує проти наявності заборгованості по заробітній платі та вказує на суму у розмірі 14844,97 грн.. За таких обставин суд на підставі ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України провів заочний розгляд справи, в результаті якого дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно дост. 233 КзПП Україниу разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь яким строком. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Як вбачається з трудової книжки та табелів обліку використання робочого часу та заробітної плати позивач [PERSON], [INFO], працював у ПАТ «БМФ «Азовстальбуд», електрозварювальника ручної зварки з 30.03.2014 року по 05 липня 2016 року. Згідно довідки ПАТ «БМФ «Азовстальбуд» № 07/135 від 12 грудня 2016 року, заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] становить 14844,97 гривень. Таким чином, суд вважає позов в частині стягнення заробітної плати обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню та стягує з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 14844,97 гривень, яка розрахована відповідачем з врахуванням утриманих податків та зборів. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода, враховуючи конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, суд приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 551,20 грн. за вимоги майнового характеру та пропорційно до задоволених вимог 55,12 грн. за вимоги немайнового характеру, а всього 606,32 грн.

Outcome: partial