Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

30.10.2020 року позивач звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником ј частини квартири за адресою [ADDRESS] , де зареєстрований та проживає по теперішній час. 23.07.2020 року при спробі його сестрою зареєструвати неповнолітню дитину (племінника) в вищевказаній квартирі, стало відомо, що на частку, яка належить позивачу на праві приватної власності, накладено арешт Державною виконавчою службою у Печерському районі м. Києва. З відкритих джерел позивач отримав інформацію, що арешт на майно накладено на підставі постанови Державної виконавчої служби у Печерському районі м. Києва АА№190932 від 02.06.2006 року та зареєстровано реєстратором Першою київською державною нотаріальною конторою, при цьому позивач не є боржником за жодним виконавчим провадженням, жодних постанов про арешт майна від виконавчої служби він не отримував. 08.08.2020 року позивачем було отримано відповідь від нотаріальної контори, згідно якої отримано копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої при примусовому виконанні виконавчого напису №3310 виданого 16.11.2005 року приватним нотаріусом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 367 420,80 грн., постановлено накласти арешт на все майно, що належить [PERSON] , а саме: 62/400 частини квартири [ADDRESS] та &#188; частини квартири [ADDRESS] . Вказана постанова винесена 02.06.2006 року. Позивач зазначає, що 62/400 частини квартири [ADDRESS] не належить йому та він ніколи не був власником такої нерухомості. Згідно листа КП «Київське Бюро технічної інвентаризації» від 03.09.2020 року право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] зареєстровано в рівних долях за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло та згідно даного Свідоцтва всі згадані особи є членами однієї сім`ї та не мають жодного відношення до нього. Як зазначає позивач, у м. Києві проживають два різних [PERSON] з різними ідентифікаційними даними, різними адресами реєстрації та проживання (один зареєстрований в Святошинському районі, а інший в Печерському районі). Враховуючи вищевикладене, просить суд зняти арешт з ј частини квартири за адресою [ADDRESS] , який було накладено на підставі постанови Державної виконавчої служби у Печерському районі м. Києва серії АА №190932 від 02.06.2006 (реєстраційний номер обтяження 3391315) та яка належить на праві приватної власності [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER] ). Судові витрати покласти на відповідача. Відзив на позовну заяву від відповідача не надійшов. 04.11.2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку загального провадження (а.с. 44). У судове засіданні, яке було призначено на 23.02.2021 року відповідач не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином (а.с. 47), про причини своєї неявки суд не повідомив (а.с. 48). У судове засіданні, яке було призначено на 19.04.2021 року відповідач не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином (а.с. 50), про причини своєї неявки суд не повідомив (а.с. 51). Від представника позивача надійшла заява про проведення розгляду справи без його участі (а.с. 52). Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] на праві власності належить ј частини квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 26.05.1998 року, виданого Ленінградською районною державної адміністрацією, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 13) Окрім цього, судом встановлено, згідно відповіді Печерського районного відділу ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 30076 від 05.08.2020 року, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по реєстраційному номеру обтяження №3391315, яке зареєстровано на підставі постанови АА №190932 від 02.06.2006 року видана Державною виконавчою службою у Печерському районі м. Києва, об`єкт обтяження ј частини квартири, за адресою [ADDRESS] власник [PERSON] . Відповідно до даних автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у Відділі не перебувало виконавчого провадження відносно стягнення з [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02.06.2006 року винесеної державним виконавцем Бурлакою Д.П. відділу державної виконавчої служби у Печерському районі м. Києва, стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] боргу в сумі 367420,80 грн., накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , а саме 62/400 частини квартири [ADDRESS] та &#188; частини квартири [ADDRESS] (а.с. 22). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло видане відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району від 24.12.1998 року квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , що становить 62/100 частин квартири ІІ дійсно належать на праві приватної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних долях (а.с. 26), проте зазначені особи є членами однієї сім`ї та не мають жодного відношення до [PERSON] [INFO] . Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1,2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Частиною 4,5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У судовому засіданні встановлено, що у позивача відсутні виконавчі провадження та він відсутній є реєстрі боржників та накладення арешту на ј частини квартири, за адресою [ADDRESS] разом із накладенням арешту на 62/400 частини квартири [ADDRESS] , яка належить іншому [PERSON] відбулось помилково, а тому позов підлягає задоволенню. Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 1,2,3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. За таких обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, так як позивачем за змістом заявленого позову доведено та відповідачами в силу принципу змагальності сторін не спростовано обґрунтованості позовних вимог, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно дост.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved