Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

31.10.2019 року Донецький юридичний інститут МВС України подав до суду вказану позовну заяву, в обґрунтування якої вказує, що між Донецьким юридичним інститутом МВС України та [PERSON] було укладено договір № 36/15-КР про надання освітніх послуг. Відповідно до договору вартість освітньої послуги за період з 01.09.2015 року до 01.06.2018 року становить 15300 грн. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань по оплаті за навчання виникла заборгованість у розмірі 4100 грн, на яку нараховані 797,45 грн. інфляційних втрат, 3% річних у розмірі 254,42 грн. Ухвалою судді від 10.12.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено перше судове засідання для розгляду справи по суті на 14.01.2020 року. 14.01.2020 року розгляд справи було відкладено на 10.03.2020 року в зв`язку з неявкою сторін. 10.03.2020 року розгляд справи було відкладено на 08.04.2020 року у зв`язку з неявкою відповідача, судова повістка повернулася до суду із відміткою: адресат відсутній. 08.04.2020 року відповідач повторно в судове засідання не з`явився, судова повістка повернулася до суду із відміткою: адресат відсутній. Відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи за адресою його реєстрації, проте повторно у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив, про зміну місця проживання суд не повідомляв. Згідно з ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. 21.01.2020 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує та надала згоду на заочний розгляд справи (а.с. 34). Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, без поважних причин або без повідомлення причин, за відсутності у справі поданого ним відзиву, і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів (ухвалює заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що наказом Донецького юридичного інституту МВС України від 22.08.2015 року [PERSON] було зараховано студентом першого курсу заочної форми навчання та між сторонами у справі було укладено договір № 36/15-КР про надання освітніх послуг (а.с. 9,10). Відповідно до умов розділу 1 зазначеного договору, позивач Донецький юридичний інститут МВС України (за договором Виконавець) прийняв на себе зобов`язання за рахунок коштів Замовника (відповідача [PERSON] ) здійснювати навчання останнього на заочній формі навчання, за освітньо-кваліфікаційним рівнем «бакалавр», галузь знань «Право», напрям підготовки «Правознавство» в строк з 01.09.2015 року до 01.06.2018 року. За умовами п. 3.1 договору відповідач прийняв на себе зобов`язання своєчасно вносити плату за отриману освітню послугу в розмірах та в порядку, що встановлені договором (а.с. 9). Розділом 4 Договору сторонами узгоджено, що загальна вартість освітньої послуги на час його укладення становить 15300 грн., оплата має здійснюватись Замовником у десятиденний термін з початку кожного семестру (а.с. 9, зворот). Відповідно до Витягу з наказу Донецького юридичного інституту МВС України №214 о/с від 31.08.2017 року відповідача було відраховано зі складу студентів університету за порушення умов договору про платне навчання (а.с. 14). Відповідачем не було сплачено 4100 грн. 00 коп. за отримані освітні послуги, що підтверджено наявною у матеріалах справи довідкою (а.с.15). В матеріалах справи містяться копії Претензії № 290 від 04.02.2019 року, надісланої відповідачу на адресу його проживання (реєстрації), у якій його повідомлено про суму заборгованості та запропоновано сплатити її у добровільному порядку у встановлений строк. Факт надсилання претензії підтверджується реєстром поштового відправлення (а.с.20). Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Виходячи з положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з обставин, викладених у позовній заяві та наданих суду доказах, відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання по оплаті наданих послуг, в зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у сумі 4100 грн. 00 коп. Статтею 615 ЦК України передбачено у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. За змістом ч.1 ст. 901, ч.1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання свого грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,а також три проценти від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Як вбачається з розрахунку збитків від інфляції та 3% річних їх розмір складає 797 грн. 45 коп. та 254 грн. 42 коп. відповідно (а.с.5,6). Отже, відповідно до розрахунків, що міститься в матеріалах справи, стягненню з відповідача підлягають: 4100 грн. 00 коп. - основного боргу; 797 грн. 45 коп. - інфляційних втрат, 254 грн. 42 коп. - 3% річних. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача, тому слід стягнути з відповідача 1921 грн судового збору, який сплачений позивачем при поданні позову. На підставі викладеного, ст. ст. 15, 509, 525, 526, 530, 536, 610, 625, 629, 901, 903 ЦК України,

Outcome: approved