Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

30 серпня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належав житловий будинок з господарчими спорудами по [ADDRESS], який 29.10.2013 року вона подарувала своїй матері [PERSON] Однак цей правочин було вчинено всупереч інтересам малолітнього сина, який є дитиною-інвалідом, та проживав і проживає у даному житловому будинку. В даний час [PERSON] подала до суду заяву про виселення позивача та її сина із будинку, без надання іншого житлового приміщення. Крім того, вчиняючи договір дарування від 29.10.2013 року, позивач не мала наміру позбавлятися прав на своє домоволодіння, а погодилася на умовляння своєї матері [PERSON], яка таким чином бажала підтримати матеріальний стан позивачки, отримавши субсидію на оплату комунальних послуг. В зв'язку з чим, просить визнати недійсним договір дарування домоволодіння по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити. Позивач пояснила, що у спірному будинку постійно мешкає і була зареєстрована з 2005 року. Спочатку вона мала у власності ? частину житлового будинку, потім їй ? частину подарував у 1999 році батько, а у 2012 році вона викупила ? частину будинку у матері і брата. Брату [PERSON] батьки у 2003 році купили житловий будинок по [ADDRESS]. Після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], вона 28.09.2012 року знялася з реєстрації у спірному житловому будинку, щоб зменшити розмір платежів за комунальні послуги і уникнути штрафів з боку підприємства водоканалу, і зареєструвалася у житловому будинку по [ADDRESS], що належить її брату [PERSON] Фактично з 2005 року весь час проживала у будинку по [ADDRESS] із своєю дитиною [PERSON] 2009 року народження та матір'ю [PERSON] та із будинку не виселялася. Будинок вимагав значних коштів на опалення в зимовий період, тому на зиму вони утрьох (позивач із сином та матір [PERSON].) перебиралися у будинок брата по [ADDRESS], оскільки брат топив дров'яним котлом, таким чином економили кошти. У 2012 році матір [PERSON] почала вести розмови про те, щоб дочка подарувала їй будинок по [ADDRESS], посилаючись на те, що тоді вона зможе отримати субсидію на оплату комунальних послуг у будинку. Також мати вказувала на те, що у позивачки хворе серце, всіляке може трапитися, а чоловік позивачки може претендувати на будинок та викине її (матір) на вулицю. З метою отримання субсидії на оплату комунальних послуг та на прохання своєї матері позивач у 2013 році підписала договір і подарувала матері будинок по [ADDRESS], не думаючи при цьому, що позбавляє свою дитину єдиного житла. Після укладення договору дарування позивач з дитиною продовжували проживати у подарованому матері будинку, а за тиждень до 01.01.2014 року і по березень 2014 року, коли було дуже холодно, стали ночувати у брата, хоча вдень перебували вдома по [ADDRESS], поралися по господарству, оскільки тримали підсобне господарство. Потім в результаті виниклих сварок із братом [PERSON] та нестерпних умов для сумісного проживання позивач з дитиною переїхали на зйомну квартиру, де тимчасово проживали з грудня 2014 року по березень 2015 року, а з березня 2015 року знову повернулися і проживали до 20.09.2016 року вдома по [ADDRESS]. З березня 2015 року мати оформила на будинок субсидію із комунальних витрат. 20.09.2016 року в результаті численних сварок з матір`ю [PERSON] позивач з дитиною переїхали на квартиру по [ADDRESS], яку винаймала у свого знайомого. В цей час [PERSON] подала до суду позов про її виселення із будинку по [ADDRESS]. Отримавши повістку до суду, позивач зрозуміла, що накоїла, подарувавши матері свій будинок, оскільки свою дитину фактично позбавила житла. Відповідач та її представник позов не визнали. Відповідач відмовилася надавати суду пояснення та відповідати на будь-які запитання, а її представник адвокат Собина П.М. пояснив, що на момент укладення спірного договору та після цього позивач із дитиною проживали за місцем своєї реєстрації по [ADDRESS] у будинку, що належить [PERSON] Проживаючи за цією адресою, вона надавала необхідні довідки брату для отримання субсидії по оплаті комунальних витрат, чим фактично визнавала своє проживання за цією адресою. Свій будинок їй був не потрібен, оскільки вимагав значних затрат на утримання, тому вона діючи за власною волею, подарувала його матері. В зв'язку з чим просили відмовити в задоволенні позову. Представник служби у справах дітей виконкому Охтирської міської ради послався на розсуд суду при вирішенні справи. Вислухавши пояснення сторін, свідків, проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Судом з огляду інвентарної справи №10 встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] за рішенням виконкому Охтирської міської ради народних депутатів від 16.08.1995 року переданий у спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 05.10.1995 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON].(а.с.54). Згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 12.02.1999 року, [PERSON] подарував [PERSON] ? частину вказаного житлового будинку (арк.20 інвентарної справи). [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] 20.06.2009 року змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.55). Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 22.12.2009 року, [PERSON] придбала у [PERSON], [PERSON] ? частку вказаного житлового будинку (арк.31 інвентарної справи), внаслідок чого стала одноосібним власником усього житлового будинку. 29.10.2013 року [PERSON] подарувала свій житловий будинок по [ADDRESS] [PERSON], що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу, реєстрований номер 2314. У п.1.4 договору вказано: дарувальник стверджує, що внаслідок продажу будинку не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних дітей та інших осіб, яких Дарувальник зобов'язується утримувати за законом чи договором. Однак судом встановлено, що на час укладення договору дарування від 29.10.2013 року [PERSON] мала дитину [PERSON] [INFO], що має статус дитини - інваліда (а.с.9-10). З пояснень свідків та матеріалів справи вбачається, що до укладення договору дарування від 29.10.2013 року та після цього [PERSON] із сином періодично проживали у вказаному будинку, хоча з 28.09.2012 року по даний час зареєстровані у будинку [PERSON] по [ADDRESS]. Так, свідок [PERSON]. пояснив, що є сусідом позивачки і протягом 2012-2015 років майже кожен день бачив, що у будинку по [ADDRESS] мешкали [PERSON] із сином, малий грався у піску біля двора, [PERSON] виходила з будинку і заходила. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою з огороду, і їй видно, як [PERSON] та її мама ходять по двору, пораються по господарству, бігає [PERSON], неодноразово чула з їх двору сварки. По 2015 рік бачила їх майже кожен день у теплу пору року, а взимку - іноді. Свідок [PERSON] пояснила, що до 2014 року працювала у лікарні з [PERSON], з розповідей останньої свідок зрозуміла, що протягом 2012-2013 року сім`я ([PERSON], її дочка [PERSON] з онуком, зять) жила у будинку по [ADDRESS], також [PERSON] розповідала, що дорого платити за опалення будинку, тому у зимовий період [PERSON] з сином перебиралися до [PERSON] У грудні 2014 року [PERSON] звільнилася з роботи, а на її посаду взяли [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що є однокласницею позивачки, почали тісно спілкуватися з 2009 року, і знає, що та до 2016 року проживала по [ADDRESS] у двоповерховому будинку. Так, у серпні-вересні 2013 року свідок завозила [PERSON] на цю адресу деякі речі, у липні 2015 року підвозили [PERSON] додому після зустрічі випускників, у 2015 році за цією адресою святкували день народження [PERSON], і запрошували свідка із сином, але вони не поїхали, бо дитина свідка захворіла. На новий рік з 2015 року по 2016 рік [PERSON] вже не жила у цьому будинку через сварки із мамою, а жила на квартирі. Свідок [PERSON]. пояснила, що з 2011 по вересень 2014 року 2 - 3 рази на тиждень носила у будинок по [ADDRESS] молоко для [PERSON], остання виходила з дому і брала банку з молоком. Інколи [PERSON] не було вдома, свідок телефонувала, і [PERSON] просила зачекати, через приблизно 20 хвилин прибігала з магазину, в якому працювала, і забирала молоко. У січні 2013 року взимку було дуже холодно, тому [PERSON] із сином місяць жили у будинку брата по [ADDRESS], тому свідок їм молоко возила за цією адресою. Одночасно у 2012 - 2013 роках свідок возила молоко також і для брата [PERSON] - [PERSON] на [ADDRESS], за цією адресою виходила мати [PERSON] і забирала молоко. Свідок [PERSON] пояснила, що знайома з [PERSON] з часу її вагітності. У період як її дитині виповнилося близько 10 місяців (2010 рік) і до минулого року свідок періодично бувала в неї у гостях у будинку по [ADDRESS], в тому числі і взимку. У 2013 році свідок з чоловіком приїжджали туди ремонтували кран. Кожен рік, крім 2016 року, свідок на запрошення [PERSON] влітку рвала у цьому домоволодінні вишні. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає по [ADDRESS] в ста метрах від будинку по [ADDRESS]. І хоча вона до них не ходила, протягом 2011 - 2014 років було видно, що у цьому будинку ніхто не проживає (на снігу не було слідів, люди з двору не виходили). З 2015 року хата стала приводитися у порядок, замінили вікна, паркан, там стала проживати [PERSON] Свідки [PERSON] (брат [PERSON].) і [PERSON] (син [PERSON].) пояснили, що протягом 2012-2014 років [PERSON] із сином проживали по [ADDRESS], бо так було дешевше, а до домоволодіння по [ADDRESS], влітку приходили поратися по господарству, там вирощували курей, нутрій, доглядали за садком і городом. День народження дитини у 2012 та 2013 року святкували по [ADDRESS]. У 2015 році [PERSON] із сином переїхала на квартиру до свого знайомого. Свідок [PERSON] у червні 2016 року забрав їх з речами із квартири і одвіз у будинок по [ADDRESS]. Свідки [PERSON]., [PERSON] пояснили, що є сусідами [PERSON] і протягом 2012 - 2014 років бачили що у нього живе мама і сестра з дитиною. Так [PERSON]. їздила на роботу і іноді зранку бачила, як [PERSON] везе на маршрутці дитину у дитячий садок, а вечором - назад. Свідок [PERSON] у 2012 -2013 році 3 рази, а у 2014 році 5 разів одводила свою дочку гратися до доньки [PERSON] на його запрошення, там був також і син [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що у 2015 - 2016 роках [PERSON] проживала у багатоквартирному будинку по [ADDRESS]. Йому це відомо, так як він проживає у сусідньому під'їзді цього будинку і декілька разів бачив, як [PERSON] повертається додому, син [PERSON] катається у дворі на велосипеді, ходить до магазину, що розташований поряд. На спростування показань свідка [PERSON] за клопотанням представника відповідача допитаний свідок [PERSON] та додатково допитаний свідок [PERSON], які пояснили, що [PERSON] за словами її співмешканця протягом останніх чотирьох років проживає за іншою адресою, а не тією, яку повідомила суду. Однак суд не приймає цих пояснень, так як вони надані з чужих слів невідомої особи. Крім того, проживання за іншою адресою свідка не є доказом того, що вона не може перебувати кожного дня у своєму домогосподарстві по [ADDRESS], та зі свого городу частково бачити двір домогосподарства по [ADDRESS]. Слід зазначити, що будинки по [ADDRESS] та по [ADDRESS] розташовані в одному районі міста, неподалік одне від одного, що не заперечується сторонами. Також проживання позивачки у спірному будинку до, під час і після укладення договору дарування підтверджується: абонементом [PERSON] про виписку журналу «Мамине сонечко», «Маленький розумник» на адресу [ADDRESS] на 2013 та 2014 рік; оформленим на позивачку особовим рахунком Охтирського УЕГГ ПАТ «Сумигаз» згідно квитанцій за період жовтень 2014 - лютий 2015 року, квитанціями про сплату за газ (а.с.87 - 88), замовленням [PERSON] від 16.10.2009 року на встановлення склопакетів на вікна будинку по [ADDRESS] на суму 3785 грн. (а.с.89-90), випискою історії хвороби дитини [PERSON], мешканця [ADDRESS], який лікувався з 04.03.2013 р. по 12.03.2013 року, з 30.11.2015 р. по 11.12.2015 року, з 06.06.2016 року по 22.06.2016 року у Сумській обласній дитячий клінічній лікарні, формами індивідуальної програми реабілітації дитини - інваліда від 22.10.2013 року, 26.11.2015 року, актом технічного обслуговування аварійно-експлуатаційної служби газу від 20.05.2014 року, складеного у присутності [PERSON], податковими повідомленнями від 08.05.2013 р., 28.05.2014 року, які направлялися [PERSON] на адресу [ADDRESS], листом Охтирського центру зайнятості [PERSON] направленим 20.05.2015 року на цю адресу, договором надання послуг підключення до інтернету ВАТ «Укртелеком» від 21.06.2011 року, який пролонговувася кожен рік, заявою [PERSON] до ВАТ «Укртелеком» про припинення надання послуг від 28.07.2016 року, прийнятої адресатом, квитанціями про оплату послуг ВАТ «Укртелеком» у період з січня 2013 року по червень 2016 року. Листом КЗ «Охтирська ЦРЛ» від 09.11.2016 року підтверджується виклик лікарів дитячої поліклініки на адресу [ADDRESS] до дитини [PERSON] [INFO] у період з 2012 - 2014 роки два рази - 11.06.2012 року та 14.09.2014 року. Встановлено, що позивач має у власності також житловий будинок у [ADDRESS], який вона отримала на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.12.2009 року (а.с.109). Однак у цьому будинку згідно акту обстеження від 01.09.2016 року, затвердженим селищним головою, система опалення та відсутня, відсутні освітлювальні прилади, пічне опалення частково зруйноване, у будинку ніхто не проживає (а.с.94). Житловий будинок по [ADDRESS] знаходиться у власності [PERSON] з 16.07.2003 року (а.с.105). З будинкової книги на житловий будинок по [ADDRESS] вбачається, що позивач [PERSON] була зареєстрована у будинку у періоди: з 07.07.1999 року по 23.12.2003 року, з 01.02.2005 року по 28.09.2012 року. [PERSON] зареєстрована у вказаному будинку з 15.05.1992 року по 23.09.2008 року, з 17.03.2015 року і по даний час. Отже, на момент укладення договору дарування та до 17.03.2015 року у житловому будинку по [ADDRESS] ніхто не був зареєстрований. 1 січня 2006 року набрав чинності Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», відповідно до статті 12 якого неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Отже, при укладені договорів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування. Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Таким чином, місцем проживання неповнолітньої або малолітньої особи є фактичне місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона дійсно проживає. Однак місце проживання дитини за фактичним місцем проживання батьків не вважається безумовним, якщо суд установить інше постійне місце проживання дитини. Відповідно до частини другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Частиною першою статті 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За таких обставин, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. У даній справі судом встановлено, що на час укладення договору дарування житловий будинок по [ADDRESS], хоча і не був єдиним місцем проживання позивачки та її неповнолітнього сина [PERSON], проте позивач підтримувала з будинком тісний зв'язок, вважаючи його своїм постійним житлом, а проживання її у будинку брата та на квартирі було тимчасовим і таким, що пов'язано із об'єктивними обставинами, а саме, фінансовою неспроможністю утримувати великий двоповерховий будинок. Сторони визнали той факт, що на оплату комунальних витрат у будинку по [ADDRESS] [PERSON] з березня 2015 року отримує субсидію. Дані обставини відповідно до ст.61 ч.1 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Також, поясненнями позивачки та свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджується, що проживання позивачки із сином у будинку [PERSON] по [ADDRESS] було викликано економією коштів на газове опалення будинку по [ADDRESS]. Отже, вчиняючи спірний договір дарування будинку своїй матері, [PERSON] не мала реального наміру позбавлятися своєї власності, таким чином намагаючись зменшити витрати на утримання будинку, враховуючи, що з матір'ю [PERSON] вони на той час проживали однією сім'єю. Зареєстроване місце проживання дитини - житловий будинок по [ADDRESS], який належить брату позивачки [PERSON], - не свідчить про те, що дитина [PERSON] має право постійного користування вказаним житлом, оскільки дитина [PERSON] не є членом сім`ї власника цього житла, а є членом сім`ї [PERSON], яка внаслідок укладення договору дарування позбавила себе і свою дитину власного житла. Про той факт, що у період спільного проживання по [ADDRESS] у 2013 році [PERSON] та [PERSON] не мали спільного бюджету, не були членами однієї сім`ї, також свідчать додаткові пояснення у суді свідка [PERSON], який повідомив, що [PERSON], проживаючи у нього, у молочниці замовляла дві банки молока, одну для себе, а одну для [PERSON], при цьому на оплату своєї банки він давав гроші сестрі. У п.15 постанови Пленуму ВСУ від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснено, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Встановлено, що в провадженні Охтирського міськрайонного суду перебуває цивільна справа №583/2555/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Охтирської міської ради, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення, провадження у справі зупинено до вирішення іншої цивільної справи № 583/2711/16-ц. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що відчуження (дарування) вказаного будинку з боку матері дитини іншій особі призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітнього [PERSON] на користування житлом. Також при вирішенні справи суд враховує, що відповідач [PERSON], подавши 11.08.2016 року позов до суду про виселення [PERSON], таким чином фактично визнала місце проживання [PERSON] у житловому будинку по [ADDRESS], куди остання зрештою повернулася після тимчасового проживання у будинку брата та на квартирі. Згідно із ст.215 ЦК України, підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5,6 ст.203 цього Кодексу. Згідно ч.6 ст.203 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Оскільки у справі встановлено, що договір дарування від 29.10.2013 року суперечить правам малолітньої дитини, суд дійшов до висновку про задоволення позову. В судових дебатах представник відповідача заявив про застосування позовної давності один рік, встановленої для вимог про розірвання договору дарування, проте підстав для застосування строків позовної давності до вимоги про визнання недійсним договору дарування суд не вбачає, оскільки строк загальної позовної давності позивачем не пропущений. На підставі викладеного,

Outcome: approved