Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

29 вересня 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТзОВ «Фінансова компанія «Аланд» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявленого позову позивачем зазначено, що відповідно до виконавчого напису Приватного нотаріуса 15.07.20 року запропоновано звернути стягнення з неї на користь відповідача, а саме заборгованість за кредитним договором №005-02504-240214 від 24.02.2014 року укладеного із ПАТ «Дельта Банк». Сума стягнення складає 18104.07 гривні з яких: - прострочена заборгованість за сумою кредиту - 11016.87 гривні; - прострочена заборгованість за процентами - 7087.20 гривень; - плата за вчинення виконавчого напису -300 гривень. Вказано, що стягнення проводиться за період 15.12.2019 року по 25.05.2020 року. Вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав. - виконавчий напис вчинено на не посвідченому нотаріально кредитному договорі, - нотаріусу надано не кредитних договір який між сторонами не укладався, а заяву №005-02504-240214 від 24.02.2014 року про намір укласти кредитний договір з ПАТ «Дельта Банк», - із заявою до нотаріуса за вчинення виконавчого напису звернувся не кредитор, а інша юридична особа, яка набула статусу кредитодавця, - заява не є нотаріально посвідченим кредитним договором необхідним для вчинення виконавчого напису. Вона не містить всіх істотних умов встановлених законом і які узгоджені сторонами, - їй не було відомо про факт відступлення прав вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Аланд», - відповідачем надано нотаріусу завідомо неправдиву інформацію щодо стягнення заборгованості з 15.12.2019 року по 25.05.2020 року, тобто після спливу 3-х річного терміну з часу виникнення права на вимогу про стягнення заборгованості. В цьому випадку, враховуючи період стягнення річна процентна ставка не може становити 144.84 % річних, а відтак сума заборгованості не є безспірною, тобто існує спір, що унеможливлювало в такому випадку вчинення нотаріусом виконавчого напису. Ухвалою від 28 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позов, третім особам для надання пояснень. Зобов`язано Приватного нотаріуса надати суду належним чином завірені копії матеріалів щодо вчинення виконавчого напису, а приватного виконавця копії матеріалів виконавчого провадження. В судове засідання призначене на 21 жовтня 2020 року представник відповідача не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку був повідомлений, отримавши повістку про що свідчить поштове відправлення повернуте до суду. Відзиву чи будь-яких інших клопотань ним не подано. Приватний нотаріус в судове засідання також не з`явився. Із поштового відправлення слідує, що він «вибув» і його не розшукано. Після відкладення розгляду справи на 11 листопада 2020 року представник відповідача, отримавши судову повістку повторно не з`явився, будь-яких клопотань, заперечень ним подано не було. Треті особи і зокрема Приватний нотаріус з місця раніше визначеної адреси вибув, про що свідчить поштове відправлення з відповідною відмітною. Вимоги суду щодо надання документів не виконано. Приватний виконавець також в судове засідання не з`явився та не надіслав матеріали виконавчого провадження, при цьому будь-яких клопотань ним заявлено не було. Представник позивача звернувся до суду з письмовою заявою про проведення судового розгляду без участі його та позивача. Позов підтримують з підстав викладених у ньому. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку про можливість ухвалення судового рішення за наявними у справі матеріалами. Дослідивши надані письмові докази суд приходить до висновку про під ставність позову, виходячи з наступного. Так в судовому засіданні встановлено, що 15.07.2020 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу видано виконавчий напис про стягнення заборгованості у безспірному порядку за кредитним договором №005-02504-240214 від 24.02.2014 року, укладеного із ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за яким перейшло до ТзОВ «Фінансова компанія «Аланд». Стягнення заборгованості проведено за період з 15.12.2019 року по 25.05.2020 року в сумі 18104.07 гривні, тобто суму простроченої заборгованості за сумою кредиту та процентами. На підставі даного виконавчого напису було відкрито виконавче провадження про стягнення з позивача вказаної суми заборгованості . Заявою №005-02504-240214 від 24.02.2014 року підтверджено факт укладення кредитного договору з відповідним лімітом 24.02.2014 року. Будь-яких інших документів, доказів, тощо суду не надано. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Частиною 7 вказаної статті зазначено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотеко держателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Аналіз підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, дає підстави дійти висновку про те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника -це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і необґрунтованість вимог до боржника. Отже, на підставі належних оцінених доказів, суд приходить до однозначного висновку про задоволення позову та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідачем не надано суду документів, які б спростували вимоги позивача та свідчили про надання нотаріусу визначених вище документів для вчинення виконавчого напису в т.ч. повідомлення боржника про порушення зобов`язання, згоди з наявністю заборгованості та її розміром і т.п. Питання щодо судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved