Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

«31» січня 2017 року [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки всіх видів доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісячно. Свій позов вона обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі та мають спільного сина. Відповідач, який працює, не здійснює добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини, тому позивач й звернулася до суду з цим позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримує, просить задовольнити. Додатково пояснила, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який 23.04.2015 року розірвала, від шлюбу у сторін є спільний неповнолітній син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з позивачем. На час проведення судового засідання неповнолітній син тимчасово проживає та навчається у Російській Федерації у місті Рибінську до закінчення навчального року з спільного дозволу сторін. Відповідач працює та отримує заробітну плату, також він отримує пенсію по інвалідності, тому має можливість надавати грошове утримання сину, але жодної допомоги не сплачує. Позивач наполягала на задоволенні позову. В судовому засіданні відповідач не заперечував проти необхідності сплачувати аліменти, але за умови, що його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] позивач поверне з Російської Федерації до міста Рубіжне Луганської області, він бажає спілкуватися з сином, та приймати участь в його вихованні та утриманні, але дитину у нього забрали. Сплачувати аліменти, поки його син [PERSON], [INFO] проживає в Російській Федерації разом з сестрою позивача [PERSON] він не бажає, оскільки позивач з неповнолітнім сином не проживає. Відповідач просить відмовити в задоволенні позову. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.09.2001 року, який за рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 23.04.2015 року у справі № 425/1108/15-ц було розірвано (а.с. 7). Сторони мають спільного неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 11). Згідно довідки про склад сімї від 25.01.2017 року, в квартирі [ADDRESS], яка належить позивачу, зареєстровані сторони та їх неповнолітній син (а.с. 9). В судовому засіданні встановлено, що відповідач працює у Комунальному підприємстві «Рубіжанське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» на посаді сторожа, ця обставина визнається сторонами в судовому засіданні. Також, відповідач з 01.10.2016 року має 3 групу інвалідності з дитинства безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 03.11.2016 року. В судовому засіданні встановлено, що відповідач отримує пенсію по інвалідності та ці обставини також визнані сторонами у справі (а.с. 61). Згідно спільної заяви сторін від 20.01.2017 року, справжність підписів яких засвідчена нотаріально, вони дають згоду на тимчасові виїзди з України за кордон до Російської Федерації з метою навчання, проживання у період з 20.01.2017 року по 01.07.2019 року неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] разом з уповноваженими особами [PERSON] та [PERSON] (а.с. 55). Згідно повідомлень про прибуття іноземця до місця прибуття Відділення федеральної міграційної служби Росії по Ярославській області в м. Рибінську з 03.03.2017 року по 26.04.2017 року прибув неповнолітній [PERSON] та [PERSON] до Єрмаковської середньої загальноосвітньої школи Адміністрації Рибінського муніципального району Ярославської області (а.с. 59-60). В судовому засіданні сторони визнали обставини щодо навчання їх сина в Єрмаковській середній загальноосвітній школі в Ярославській області Російської Федерації на час розгляду справи. Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відтак, виходячи із норм статті 181 СК України будь-які витрати на дітей мають визначатися за домовленістю між їх батьками або за рішенням суду за відсутності такої домовленості. В ході розгляду справи судом встановлено, що жодної домовленості між батьками дитини щодо участі кожного з них в утриманні син не було. В судовому засіданні відповідач не оспорює сам факт стягнення з нього аліментів, однак заперечує проти їх стягнення за рішенням суду поки син сторін навчається в Росії, при цьому позивач наполягає на необхідності такого стягнення за рішенням суду, тому суд дійшов висновку, що між сторонами наявний спір щодо стягнення витрат на утримання дитини за відсутності домовленості між сторонами. Суд не погоджується з позицією відповідача, що оскільки їх син проживає в Росії, а позивач в місті Рубіжне, то ніякі аліменти він не повинен сплачувати, поки сина не повернуть до міста Рубіжне та не нададуть відповідачу з ним спілкуватися. На час розгляду справи відповідач заперечує проти виїзду сина за кордон, бажає відкликати раніше надану згоду на тимчасові виїзди за межі України до Російської Федерації їх спільного з позивачем сина. Судом з пояснень відповідача встановлено, що він не звертався до суду з позовом щодо місця проживання неповнолітнього сина за ст. 161 Сімейного кодексу України та з позовом щодо участі у вихованні дитини батька за ст. 159 Сімейного кодексу України. Суд вважає, що заяви відповідача про наміри скасування його згоди на виїзд дитини за межі України в майбутньому не є підставами для несплати грошового утримання неповнолітній дитині. Також, не є підставою, що звільнює батька від обовязку сплачувати аліменти факт тимчасового проживання та навчання дитини в іншій країні. Разом з цим, сам відповідач в судовому засіданні визнав, що ніякої матеріальної допомоги неповнолітньому сину не сплачує, при цьому причину такої поведінки зазначив тимчасове перебування сина на навчанні в Росії. Суд встановив, що сторони та їх неповнолітній син зареєстровані в одній квартирі, однак в цій квартирі відповідач не проживає та на час розгляду справи винаймає іншу квартиру, про це пояснив сам відповідач в судовому засіданні. Отже, суд вважає, що реєстрація сторін та їх дитини в одній квартирі та проживання в ній зовсім не є тотожним поняттю спільне проживання, тобто сторони будучи зареєстрованими та проживаючими в одній квартирі по своїй суті проживають окремо. Таким чином, суд вказує, що позивач як особа з якою постійно, а не тимчасово, проживає неповнолітній син сторін, з урахуванням відсутності між батьками домовленості про сплату аліментів, має право звернутися до суду з відповідним позовом. Також, суд вважає за необхідне вказати, що наявність у відповідача інвалідності 3 групи з дитинства не є підставою для звільнення від обовязку сплачувати аліменти, оскільки у нього є певні обмеження в роботі, але повністю непрацездатним він не визнаний. Також відповідач як батько відповідальний за належне матеріальне забезпечення свого неповнолітнього сина, за його фізичний і духовний розвиток. Разом з цим, суд зазначає, що стягнення аліментів на неповнолітнього сина з батька жодним чином не позбавляє обовязку матір дітей їх утримувати, оскільки за статтею 180 СК України обовязок батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття є безумовним. Враховуючи, що відповідач зобовязаний та може надавати допомогу, отримує стабільний дохід у вигляді заробітної плати та пенсії по інвалідності, відповідно до ст. 180 СК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на дітей. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2)стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3)відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) й матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Обовязок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначені розміру стягуваних аліментів. З огляду на обовязок обох батьків утримувати дитину до повноліття та забезпечення дитині необхідного рівня життя, враховуючи, що неповнолітній син постійно проживає з матірю та з урахуванням зазначених вище обставин за ст. 182 СК України, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у ? частці заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Підсумовуючи наведене, враховуючи, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю та стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки усіх видів заробітку (доходу), але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 31.01.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на задоволення позову, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved