Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

30.05.2018 року заявник звернулася із заявою до суду, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] є єдиним опікуном своєї малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], запис про батька якої в Книзі реєстрації народження та Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України проведено за прізвищем матері, а ім»я та по батькові батька дитини вказані за вказівкою матері, з її слів, згідно частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, в тому числі має право визначати місця проживання своєї дитини та має право виїжджати з нею за кордон на постійне місце проживання та отримати громадянство іншої країни. Мотивуючи тим, що [INFO] року народила доньку [PERSON], батьком якої записаний [PERSON]. На час народження дитини вона в шлюбі не перебула, а відомості про батька в свідоцтві про народження записані за її вказівкою, відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. На даний час має намір з дитиною виїхати на постійне місце проживання в Ізраїль, проконсультувавшись в консульстві дізналась, що для отримання дитиною постійного статусу громадянин Ізраїлю недостатньо витягу з державного реєстру актів цивільного стану та її письмового підтвердження факту запису даних про батька з її слів, так як Ізраїль та Україна входять до числа держав, які зв'язані Гаагською конвенцією «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 20 жовтня 1980 року. Для настання правових наслідків у вигляді отримання громадянства, усиновлення та іншого, згідно законодавства Ізраїлю необхідно рішення суду України про встановлення факту, який має юридичне значення, а саме, що вона є матір»ю та законним представником своєї малолітньої дитини. Заявник надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує. Представник заінтересованої особи надала заяву про розгляд справи без її участі, повністю покладається на погляд суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміни чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Ст. 242 ЦК України передбачає, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Заявник [PERSON], уродженка та зареєстрована за адресою: с. Нові Велідники, Овруцький район, Житомирська область, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.15-18). З копії повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Дарницьким районним у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, видно, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], а батьком дитини записаний [PERSON]. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України видно, що відомості про батька дитини внесені відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України за заявою матері дитини від 23.05.2018 року №518/16.4-94. Згідно з частиною першою статті 135 СК України, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька записуються за її вказівкою у разі народження дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], 30.05.2018 року [PERSON] уклала шлюб з громадянином держави Ізраїль [PERSON], який було зареєстровано Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 227, при цьому заявник змінила прізвище на [PERSON] (а.с.25). Відповідно до Гаагської конвенції «Про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей» від 20.10.1980 року, право заявниці одноособово представляти дитину за кордоном в стосунках з іншими особами та державами може бути піддане сумніву без закріплення його судовим рішенням. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, які мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року (із змінами та доповненнями) розяснено, що суд може встановити факти, які за іноземним законодавством несуть за собою правові наслідки для заявника та рішення суду необхідно заявнику для застосування у відношеннях з громадянами інших держав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява обгрунтована і підлягає до задоволення. Встановлення факту заявнику необхідно для виїзду з дитиною за кордон, оформлення постійного проживання дитини в державі Ізраїль. Заявником сплачено судовий збір в сумі 352,40 грн...

Outcome: approved