Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

31 серпня 2018 року представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом в якому просить: встановити факт перебування [PERSON], яка померла [INFO], на утриманні [PERSON], який помер [INFO]; встановити факт прийняття спадщини [PERSON], [INFO], після смерті її матері [PERSON], яка померла [INFO]; визнати за [PERSON], [INFO], право на земельну частку (пай) розміром 7,20 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частки в натурі, що перебувала в колективній власності КСП «Інгулець», підтвердженого сертифікатом серія [NUMBER] виданого головою Великоолександрівської районної державної адміністрації 28 серпня 1998 року на ім'я [PERSON], в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], після якої відкрилась спадщина у виді житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], в тому числі речей особистого вжитку, господарства, предметів побуту тощо та майнове право у виді права на земельну частку (пай) розміром 7,20 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частки в натурі, що перебувала у колективній власності КСП «Інгулець», підтвердженого сертифікатом серія [NUMBER] виданого Головою Великоолександрівської районної державної адміністрації від 28 серпня 1998 року на ім'я [PERSON]. Спадщину в виді особистих речей та предметів побуту позивач прийняла шляхом вступу в управління ними, так як вони з матір'ю проживали за однією адресою більше року внаслідок чого позивач розпорядилась останніми на власний розсуд. Зважаючи на те, що позивач прийняла спадщину після смерті матері в частині майна вона вважається такою, що прийняла її в цілому, тобто і щодо іншого майна, яким є майнове право на вказану земельну частку (пай), що була набута останньою в порядку прийняття спадщини після смерті [PERSON], як утриманцем, що в свою чергу було обумовлено незадовільним станом здоров'я [PERSON] Оскільки у позасудовому порядку дане питання вирішене не може бути позивач звернувся до суду із відповідними вимогами. Відзив на позов не подано. На судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив позовні вимоги задовольнити. На судове засідання представник відповідача не з'явився, надав заяву про проведення розгляду справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позову. Допитаний на судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що він проживає в будинку [ADDRESS], тобто був сусідом [PERSON], який проживав по тій самій вулиці в будинку [ADDRESS]. Останній постійно за життя проживав разом з [PERSON], яку утримував з причини її хворобливого стану. Після смерті діда [PERSON] забрала проживати до себе в м. Кривий Ріг її донька [PERSON] Будинком по колгоспній книзі та усіма речами після смерті її матері вона розпорядилась на власний розсуд. Допитана на судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] проживала разом з дідом в [ADDRESS]. [PERSON] з 1996 року фактично знаходилась на повному утримуванні діда [PERSON], який займався домашнім господарством та забезпечував бабу усім необхідним. Утримування здійснювалось з причини сильної хвороби [PERSON] від якої та померла. Однак до її смерті, у 1998 році помер [PERSON], у зв'язку з чим донька забрала мати до себе в м. Кривий Ріг де та і померла. Донька її похоронила та розпорядилась усім наявним майном. Заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши письмові докази, перевіривши наведені сторонами обставини, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується актовим записом № 10 зробленим 12 вересня 1998 року Новодмитрівською сільською радою Великоолександрівського району Херсонської області. На момент смерті йому належало право на земельну частку (пай) розміром 7,20 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частки в натурі, що перебувала в колективній власності КСП «Інгулець», підтвердженого сертифікатом серія [NUMBER] виданого головою Великоолександрівської районної державної адміністрації 28 серпня 1998 року. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується актовим записом № 1545 зробленим 13 листопада 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Центрально-Міської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Відповідно до актового запису про народження № 519 складеного 09 вересня 1949 року Високопільським районним ЗАГСом [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] Відповідно до відомостей зазначених в особовому рахунку [NUMBER] погосподарської книги щодо будинку [ADDRESS] за вказаною адресою проживали [PERSON] (голова господарства) та [PERSON] (чоловік), які були зняті з обліку з причини смерті. Відповідно до довідки Новодмитрівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 17 жовтня 2018 року № 592 [PERSON] постійно проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Наведені докази є належними та допустимими, оскільки отримані у встановленому законом порядку, містять інформацію щодо предмету доказування, узгоджуються між собою, не заперечуються сторонами та не викликають сумніву щодо їх достовірності. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до пунктів чотири та п'ять Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки, відповідно до пункту першого Прикінцевих та перехідних положень ЦК цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року, а спадщина після [PERSON] та [PERSON] відкрилася до вказаної дати та до 01 липня 2003 року спірні правовідносини врегульовані нормами ЦК УРСР. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до частини першої статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до статті 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать також непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Відповідно до статті 533 ЦК УРСР предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку переходять до спадкоємців за законом, які проживали спільно з спадкодавцем, незалежно від їх черги і спадкової частки, якщо вони проживали з спадкодавцем до його смерті не менше одного року. Відповідно до статті 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). Відповідно до статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що особа може набути право на спадкове майно за таких умов: вона відноситься до кола спадкоємців визначених законом; нею прийнято спадщину у встановленому законом порядку; спадкодавець на момент смерті мав власність або права, які не припинилися у зв'язку зі смертю. Крім того, у разі перебування особи у статусі утриманця він вважається таким, що прийняв спадщину за самим фактом смерті спадкодавця - утримувача, за умови, якщо не відмовився від спадщини у визначений законом строк. Суд встановив, що [PERSON] перебувала на утриманні [PERSON], а отже перша є спадкоємцем за законом після смерті другого, а значить, за умови відсутності спадкоємців першої та другої черги, а також інших осіб, які мають право на спадкування, прийняла спадщину після смерті [PERSON] у виді права на вказану земельну частку (пай), що свідчить про віднесення вказаного права до спадкової маси, яка залишилась після смерті матері позивача. Вказані обставини щодо утримування підтверджуються: фактом постійного проживання вказаних осіб як членів сім'ї за однією адресою в будинку, який знаходився у повному господарському віданні [PERSON] (витяг з особового рахунку, покази свідків), фактом смерті останньої від ішемічної хвороби серця (свідоцтво про її смерть), нездатності [PERSON] самостійно себе забезпечувати (покази свідків), та здатності на таке забезпечення з боку [PERSON] (покази свідків). Покази свідків та наведені докази узгоджуються між собою, адже з них видно, що [PERSON] помер у с. Новопавлівка, тобто за місцем спільного проживання з [PERSON], остання померла в м. Кривий Ріг, тобто за місцем проживання її доньки (позивача). В особовому рахунку вказані особи по відношенню один до одного визначені як сім'я. В свою чергу, позивач, як спадкоємець першої черги за законом прийняла спадщину після смерті матері шляхом вступу в управління вказаним будинком, який за погосподарською книгою належав померлій та предметами звичайної домашньої обстановки і вжитку, які знаходились за місцем проживання матері, яка проживала разом з донькою в м. Кривий Ріг. Оскільки спадщина може бути прийнята лише в цілому, а до складу спадщини належить також заявлене позивачем право, яке є предметом спору, слід визнати факт прийняття останньою спадщини у виді права на земельну частку (пай) в порядку прийняття спадщини за законом, врахувавши при цьому також, що позивач не відмовилась від спадщини у встановлені законом строки та інші спадкоємці першої черги за законом відсутні. Слід також зазначити, що заявлений факт перебування померлої на утриманні та прийняття спадщини донькою після смерті матері не заперечуються відповідачем, що в силу частини першої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України) не підлягає доказуванню. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Увалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, яка прийняла спадщину у виді майнового права, що належало її матері, так і відповідача, який не набув таке право на спірне майнове право у порядку встановленому законом. Отже, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю, оскільки позивач будучи спадкоємцем за законом прийняв спадщину у встановленому законом порядку після смерті спадкодавця, у виді права на земельну частку (пай), яка належала останньому на момент смерті. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до компетенції органу місцевого самоврядування, представником відповідача позовні вимоги не заперечувалися та учать відповідного органу обумовлена встановленими законом повноваженнями та особливістю порядку вирішення спорів подібної категорії. На підставі викладеного,

Outcome: approved