Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

29.09.2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , свідоцтва про право особистої приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] , виданого 10.06.1981 року. Визнати за нею право власності на 2/3 частки житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що 02.09.2005 року її прабабуся [PERSON] , зробила заповідальне розпорядження яким на випадок своєї смерті все своє майно, що буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось заповідала їй, як своїй правнучці. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 0,4377 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6810500000:03:002:0407, площею 1,3360 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6810500000:01:001:0134, площею 0,6273 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6810500000:03:002:0406 та житлового будинку [ADDRESS] . Позивачка прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви у встановлений законом строк до Нетішинської державної нотаріальної контори. 05.11.2019 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 0,4377 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6810500000:03:002:0407, площею 1,3360 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6810500000:01:001:0134, площею 0,6273 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6810500000:03:002:0406. Оригіналу документу який підтверджував би право власності спадкодавця на житловий будинок [ADDRESS] де [PERSON] проживала на день смерті позивачка не знайшла. З метою з`ясування наявності документу який підтверджував би право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] позивачка, через представника, звернулась до Фонду комунального майна м. Нетішина, де отримала належним чином посвідчену копію свідоцтва про право особистої приватної власності на житловий будинок від 10.06.1981 року. Згідно даного свідоцтва, в цілому житловий будинок, з приналежними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого являється є [PERSON] . Проте, листом від 03.06.2020 року за №154/01-16 нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу, що є перешкодою для оформлення нею спадкових прав на частку у вищезазначеному житловому будинку. Окрім того, у свідоцтві про право особистої приватної власності на житловий будинок від 10.06.1981 року головою колгоспного двору зазначено [PERSON] , а не [PERSON] . Як зазначає позивачка на її прабабусю в селі казали [PERSON] , а не [PERSON] а тому, особа яка видавала свідоцтво, не перевіривши правильності зазначення імені у паспорті написала так, як знала її прабабцю. Таким чином, з метою прийняття спадщини та оформлення своїх прав на спадкове майно позивачці необхідно встановити факт належності Свідоцтва про право особистої приватної власності на житловий будинок від 10.06.1981 року на житловий будинок [ADDRESS] для [PERSON] та визнати за нею право власності на 2/3 частки житлового будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 01.10.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Волков С.В. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась. 20.10.2020 року до суду надійшла заява відповідачки [PERSON] в якій вона зазначила, що позовні вимоги визнає, не заперечує щодо ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні та розгляду справи у її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] , зробила заповідальне розпорядження яким на випадок своєї смерті все своє майно, що буде їй належати на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось заповіла своїй правнучці - [PERSON] , [INFO] . Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Івтушком В.М. та зареєстровано в реєстрі за №4076. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області 30.09.2005 року. Відповідно до інформації наданої виконавчим комітетом Нетішинської міської ради від 16.09.2020 року на день смерті [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS] . Згідно з поквартирною карткою, окрім неї за вказаною адресою були зареєстровані [PERSON]. , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказані особи були зареєстровані за зазначеною адресою і в період з квітня 1988 року по квітень 1991 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 0,4377 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6810500000:03:002:0407, площею 1,3360 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6810500000:01:001:0134, площею 0,6273 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6810500000:03:002:0406 та житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00027857321 від 19.09.2020 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07.02.2014 року у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №56. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Нетішинською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу за №35/2015. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом всього майна [PERSON] , інших спадкоємців немає. 05.11.2019 року [PERSON] , як спадкоємцю зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,4377 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6810500000:03:002:0407, земельну ділянку площею 1,3360 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6810500000:01:001:0134, земельну ділянку площею 0,6273 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 6810500000:03:002:0406. Згідно листа завідувача Нетішинської державної нотаріальної контори Мельника А.П. №154/01-16 від 03.06.2020 року видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] неможливо, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно копії свідоцтва про право особистої приватної власності на житловий будинок від 10 червня 1981 року, житловий будинок, з приналежними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] в цілому належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] . Відповідно до копії домової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] були зареєстрованими у вказаному будинку в період 1986 року. Згідно архівного витягу з рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради №487 від 25.10.2007 року для [ADDRESS] , яка існувала до 21.08.1997 року присвоєно нову адресу - [ADDRESS] . Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з частинами першою та третьою статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до пункту 4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Статті 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону. До правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Згідно з частинами першої, другої статті 120 ЦК Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу) колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (частина друга статті 123 ЦК Української РСР). Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Судом встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року та протягом трьох років, які передували вказаній даті у житловому будинку [ADDRESS] були зареєстровані та постійно проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Аналіз досліджених доказів свідчить про те, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності для [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частки кожному. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивачка та відповідачка зареєструвати право власності на житловий будинок [ADDRESS] , не мають можливості, оскільки право власності на домоволодіння оформлено на колгоспний двір, а померла [PERSON] вважалась тільки головою колгоспного двору. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п.п. «г» своєї постанови №20, за правилами ст.563 ЦК України 1963 року, спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , нотаріус відмовив в зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч.4 ст. 25, ст. 331, 346 ЦК України, право власності припиняється зі смертю власника; право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту такої і не може бути оформлено на померлого. У відповідності із ч.1 ст.1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Зважаючи на вказане та відповідно до ст.1261 ЦК України позивачка будучи єдиним спадкоємцем за заповітом який прийняв спадщину, має право на оформлення спадщини та відповідне право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] . Підсумовуючи усе вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 2/3 частки житлового будинку [ADDRESS] . Згідно з вимогами п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як встановлено судом, згідно копії свідоцтва про право особистої приватної власності на житловий будинок від 10 червня 1981 року, житловий будинок, з приналежними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] в цілому належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо, показали, що позивачка є їх сусідкою, яка проживає в будинку [ADDRESS] . Домоволодіння в якому вона на даний час проживає разом з матір`ю [PERSON] належало її прабабі [PERSON] . Померлу усі називали [PERSON] , а не [PERSON] . Отже, аналізуючи вищевикладені докази, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині встановлення факту належності [PERSON] , яка померла [INFO] , свідоцтва про право особистої приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] , виданого 10.06.1981 року, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення даного факту і позивачкою надано достатньо доказів для підтвердження останнього.

Outcome: approved