Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

30.06.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» звернулося з позовом до відповідача, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 61203 грн 37 коп. та судові витрати в сумі 2102 грн 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач за укладеним з позивачем договором позики № 192236 від 20.05.2017 отримав позику у розмірі 1500 грн 00 коп. строком на 30 днів зі сплатою: 0,95% від суми позики за перший день користування, 0,95% від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики. Внаслідок порушення [PERSON] зобов`язань за договором позики в нього перед ТОВ «Веллфін» утворилася вищевказана заборгованість, яка підлягає примусовому стягненню. Ухвалою суду від 09.07.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, у зв`язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 20.05.2017 між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] в електронній формі укладено договір позики № 192236. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч. 1 ст. З Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є CMC повідомлення з кодом. Входячи з вищезазначеного, договір позики № 192236 від 20 травня 2017 року є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст.ст. 207,208,1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджується досягнення всіх істотних умов договору. На виконання цього договору ТОВ «Веллфін» надало відповідачу кошти в сумі 1500 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності: на 30 днів зі сплатою 0,95% від суми позики за перший день користування, 0,95% від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, а [PERSON] зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування нею (а.с. 20-26). ТОВ «Веллфін» перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 1500 грн 00 коп., що підтверджується повідомленням від 18.05.2016 ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ». Ця сума перерахована на підставі договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з наданої ТОВ «ВЕЛЛФІН» довідки щодо заборгованості (а.с.32), станом на 19.06.2019 року [PERSON] має заборгованість за договором позики № 192236 від 20.05.2017 року у розмірі 61203 грн. 37 коп., яка складається з 1500 грн. - заборгованість за основною сумою позики; 15029 грн. 62 коп. - заборгованість по відсоткам згідно договору; 44673 грн. 75 коп. заборгованість за простроченими відсотками. Розрахунку заборгованості по зазначеному договори позики позивачем надано не було. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, слід стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 192236 від 20.05.2017 року в сумі 16529,62 грн, з них: 1500,00 грн. - заборгованість за позикою, 15029,62 грн. - заборгованість по відсоткам за користування позикою. Щодо заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам в іншій частині суд виходить з наступного. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, однак з цієї підстави позивач вимог не пред`являв. Указаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі № 444/9510/12. З огляду на викладене, суд вважає вимоги ТОВ «ВЕЛЛФІН» в частині стягнення процентів за межами строку кредитування безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов був заявлений на загальну суму 61203,37 грн., а задоволений на 16529,62 грн., що складає 27% від ціни заявленого позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 567,54 грн. - пропорційно задоволених позовних вимог (27 % від 2102 грн. судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви).

Outcome: partial