Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

31.01.2018 року позивач [PERSON], звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати [PERSON], таким, що втратив право користування жилим будинком, який розташований в м.Олевськ по провулку Б.Хмельницького, 9 Житомирської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва серії НАО № 796635 про право на спадщину за законом від 14.08.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Олевської державної нотаріальної контори, вона є спадкоємцем спадкового майна її покійної матері [PERSON], яка померла 01.11.2014 року та власником житлового будинку в цілому з усіма надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: м.Олевськ по провулок Б.Хмельницького, 9 Житомирської області, загальною площею 28.4 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 42099437 від 11.08.2015 року, технічним паспортом на даний житловий будинок за інвентарним номером 1157, а також відомостями внесеними до будинкової книги. Відповідач по справі [PERSON], зареєстрований, як тимчасовий мешканець, якого зареєстрував попередній власник зазначеного житла, проте фактично не проживає у ньому, натомість не є власником (співвласником вказаного будинку), ні членом сімї власника будинку. На її вимогу щодо зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою відповідач не реагує, тому просить суд захистити її право власності на зазначене нерухоме майно визнавши відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, який розташований в м.Олевську по провулку Б.Хмельницького, 9 Житомирської області. Позивач [PERSON], у судове засідання не зявилася, подавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання відповідач [PERSON], не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою реєстрації та шляхом розміщення відомостей про рух справи на офіційному веб-сайті Олевського районного суду Житомирської області. Заяви щодо відкладення чи розгляду справи у його відсутності до суду не надав. Відзиву на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, які підтверджують його відзив не подав. Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасно існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких підстав, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не зявився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини, не подав відзиву та позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, дослідивши письмові докази по справі, в межах доводів позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], доведені, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON], є власником будинку № 9, що розташований по провулку Б.Хмельницького у м.Олевську Житомирської області, яке вона набула на підставі свідоцтва серії НАО № 796635 про право на спадщину за законом від 14.08.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Олевської державної нотаріальної контори, що підтверджується останнім та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 42099437 від 11.08.2015 року, технічним паспортом на даний житловий будинок за інвентарним номером 1157, а також відомостями внесеними до будинкової книги, (а.с.5-12). У спірному будинку зареєстрований, однак не проживає відповідач [PERSON], що стверджується довідкою Олевської міської ради Житомирської області № 681 від 25.01.2018 року, (а.с.13). Частиною 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого житла. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.47 Конституції України,\~ст.310 ЦК України\~кожен має право на житло і місце проживання. Разом із тим, згідно зі\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст.16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Приписами ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.381 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню. Згідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування. Як встановлено судом позивач у справі [PERSON], є власником будинку № 9 по провулку Б.Хмельницького в м.Олевську Житомирської області. Відповідач у справі [PERSON], не є членом сімї позивача [PERSON], зареєстрований, проте не проживає за вказаною адресою. Оскільки [PERSON], є законним власником будинку № 9 по провулку Б.Хмельницького в м.Олевську Житомирської області, тому її право вільного володіння, користування та розпоряджання майном гарантовано ст.41 Конституції України та ст.ст.317, 319, 381 ЦК України. Проте, відповідач [PERSON], у добровільному порядку відмовляється знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою, не маючи при цьому законних підстав для подальшого використання даного приміщення для проживання, а відтак позовні вимоги [PERSON], підлягають захисту в порядку визначеному ст.ст.386, 391 ЦК України. Відповідно до ст.1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Таким чином наведені вище норми законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України крім того покладено обовязок доказування і подання доказів сторонами. Із зазначеної статті слідує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин та з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON], про визнання відповідача [PERSON], таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком № 9 по провулку Б.Хмельницького в м.Олевську Житомирської області, оскільки відповідач за місцем реєстрації фактично не проживає, обовязків щодо утримання житла не виконує, наміру проживати у вищевказаному помешканні з підстав, що визначені законом не виявив. Крім того та у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, позивачем не заявлялося вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат, а саме судового збору, за таких обставин, і враховуючи приписи ст.13 ЦПК України, суд обмежується лише вирішенням заявлених у позові вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved