Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

31 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до свого батька [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання, як такої, що продовжує навчатися після досягнення повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що є донькою відповідача [PERSON], який після розірвання шлюбу з матірю позивача сплачував аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття. На даний час позивач навчається на комерційній основі в Полтавському базовому медичному коледжі в звязку з чим не працює. Крім оплати за навчання необхідні кошти на харчування та проїзд до міста Полтави. В добровільному порядку батько кошти не надає, інших утриманців не має. На підставі вищевикладеного, посилаючись на норми Сімейного кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача, аліменти на своє утримання у сумі 500 грн. щомісячно до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2017 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, уповноважила на представлення власних інтересів свою матір [PERSON]. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не прибула, надала до суду письмову заяву про розгляді справи у її відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, є безумовним, а тому позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, позивач [PERSON], [INFO] є донькою відповідача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження І-КЕ № 311562, виданим 05 березня 1997 року Ставківською сільською радою Зіньківського району Полтавської області (а.с.6). Згідно довідки Полтавського базового медичного коледжу від 02 вересня 2015 року № 102 [PERSON] навчається на 3 курсі, відділення лікувальної справи. Термін навчання з 01.09.2014 по 30.06.2017 (а.с.17). Плата за навчання за місяць складає 800 грн., що встановлено судом із змісту п. 4.2 договору, укладеного між начальним закладом та позивачем. Згідно з вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ч. 3 вказаної статті право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу тобто враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Визнавши позов, відповідач погодився з наявністю у нього обовязку та можливості надавати позивачу щомісячну фінансову допомогу у розмір 500 грн. до закінчення нею навчання, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України, ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» та покладає їх на відповідача. Враховуючи те, що позивач при подачі до суду позову була звільнена від сплати судового збору, а позовна заява подана до суду 25 серпня 2015 року, тобто до набрання чинності останньою редакцією Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved