Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

30 грудня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.11.2014 року між сторонами та Рівненським вищим професійним училищем Департаменту ДСО при МВС України було укладено договір, за умовами якого позивач переказав навчальному закладу кошти для організації навчання відповідача, а останній зобовязався після закінчення навчання відпрацювати у позивача не менше трьох років. Відповідач не виконав свої зобовязання за договором, звільнившись до закінчення вказаного строку, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача витрачених коштів у сумі 18\~889,38 грн., а також компенсації судових витрат (а.с.а.с. 2 5, 38). Представниця позивача у судовому засіданні підтримала заявлений позов. Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини четвертої статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК). Заслухавши пояснення представниці позивача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.11.2014 року між Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС України в Дніпропетровській області (правонаступником якого є позивач), відповідачем та Вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України було укладено договір №1601 на навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони з кандидатом на службу в органи внутрішніх справ України, Вищим професійним училищем Департаменту ДСО при МВС України та підрозділом Державної служби охорони, за умовами якого позивач зобовязався оплатити навчання відповідача у навчальному закладі, а відповідач відпрацювати у позивача після закінчення навчання не менше трьох років. При цьому відповідно до пункту 2.4 договору у разі звільнення за власним бажанням до закінчення визначеного договором строку відповідач зобовязаний компенсувати позивачеві всі витрати, що здійснено на його навчання (а.с.а.с. 5 18). 12 березня 2015 року відповідач закінчив курс навчання, отримав свідоцтво про початкову підготовку за програмою первинної професійної підготовки кандидатів в ОВС. Витрати позивача на навчання відповідача склали 18\~889,38 грн. (а.с. 21, 24 37). 10 березня 2015 року позивачем було видано наказ №20 о/с, за яким відповідача від 13.03.2015 року було призначено міліціонером взводу №1 роти охорони обєктів (а.с. 22). 29 лютого 2016 року відповідача було звільнено за власним бажанням у запас Збройних сил (наказ №25 о/с) (а.с. 23). Відповідач дотепер не виконав свої зобовязання з компенсації витрат позивача, повязаних з організацією його навчання. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори й інші правочини. Згідно зі статтею 610 ЦК порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Ураховуючи той факт, що відповідач дотепер не виконав свої обовязки з повернення витрачених на його навчання коштів, таке невиконання є порушенням його зобовязань у розумінні приведеної норми. У відповідності з частиною першою статті 14 ЦК цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. За правилами, встановленими статтею 526 ЦК, зобовязання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно предявляються. Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити у повному обсязі. У порядку статті 88 ЦПК суд вважає за необхідне також стягнути з відповідача компенсацію понесених позивачем судових витрат у сумі 1 600,00 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved