Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

31 січня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до селянського фермерського господарства «Долина», третя особа: відділ Держгеокадастру в Межівському районі Дніпропетровської області про припинення договору шляхом його розірвання. В обґрунтування заявлених вимого позивач зазначив, що після смерті його матері він успадкував земельну ділянку розміром 6,265га, однак не має можливості володіти нею, оскільки вона знаходиться у незаконному володіння відповідача. Умовами договору оренди землі передбачено, що однією з умов припинення його дії є перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи. За таких обставин договір оренди підлягає припиненню шляхом його розірвання. [PERSON] звертався до суду з вимогою про витребування земельної ділянки із чужого володіння, стягнення втраченої вигоди і моральної шкоди, де питання припинення договору шляхом його розірвання не ставилося. Позивач просить припинити договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON] та СФГ «Долина», зареєстрований у відділі Держкомзему в Межівському районі Дніпропетровської області 02 серпня 2011 року за №122260004000243 шляхом його розірвання. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та доповнили позовні вимоги, за якими просять зобовязати відповідача передати [PERSON] зазначену вище земельну ділянку. Доповнені позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти заочного розгляду та ухвалення рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та викликом в суд через оголошення у пресі, і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав. У разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.9 ст.74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. В звязку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник відділу Держгеокадастру в Межівському районі Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладався на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ДП, виданого на підставі рішення 22 сесії XXIII скликання Демуринської селищної ради народних депутатів №120 від 03 квітня 2001 року [PERSON] передано у приватні власність земельну ділянку площею 6,265га, яка розташована на території Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай№361). Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності за землю за №422. Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори 20 листопада 2009 року, зареєстрованого в реєстрі - №1207, підтверджується, що спадкоємцем, зазначеного в заповіті всього майна [PERSON], померлої 10 лютого 2009 року, є її син [PERSON]. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 22924584, сформованого 12 червня 2014 року, власником земельної ділянки площею 6,265га, яка розташована на території Демуринської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1222655400:01:002:0340, являється [PERSON] Згідно висновку відділу Держкомзему в Межівському районі Дніпропетровської області про державну реєстрацію, договір оренди земельної ділянки [PERSON] та СФГ «Долина» в особі голови [PERSON] підлягає державній реєстрації. Договором оренди земельної ділянки, укладеним 01 серпня 2007 року, між [PERSON], як орендодавцем, та СФГ «Долина» в особі голови [PERSON]М.», як орендарем, зареєстрованим у відділі Держкомзему в Межівському районі Дніпропетровської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 02 серпня 2011 року за №122260004000243, підтверджується, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 6,265га у тому числі рілля 6,265га. Договір укладено на 10 років. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 1,5% вартості земельної ділянки на рік, у томі числі у грошовій формі, або сільськогосподарською продукцією на цю суму. П.40 зазначеного договору передбачено, що у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Заявою позивача, адресованої відповідачу 15 серпня 2016 року підтверджується, що [PERSON]АВ. наполягає на розірванні договору на підставі п.40 умов договору оренди земельної ділянки, відповідно до п.14 вимагає нарахування пені у розмірі 0,02% до несплаченої суми орендної плати за кожен рік та повернення належних йому коштів за оренду паю. Одночасно ставить до відома про початок обробітку належного йому паю з 01 вересня 2016 року одноосібно. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст.ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини та мають право самостійно господарювати на землі (п. «г» ч. 1 ст. 81, п «б» ч. 1 ст. 90 ЗК України). За приписами ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яким в розумінні цього Закону є - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, - право власності на нерухоме майно. При цьому ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прямо передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Частиною 2 ст. 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, який регулює відносини щодо оренди землі є Закон України «Про оренду землі», за яким оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положеннями ст. ст. 30, 31 Закону України «Про оренду землі» визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі: закінчення строку, на який його було укладено; договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Відповідно до змісту ст. 32 Закону України «Про оренду землі», яка регулює питання щодо припинення договору оренди землі шляхом його розірвання, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Згідно пункту 39 спірного договору оренди земельної ділянки передбачено, що розірвання договору в односторонньому порядку не допускається. Одночасно, у пункті 40 спірного договору оренди землі сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Зазначений пункт Договору ніким з учасників правочину не оспорювався й у встановленому законом порядку не дійсним не визнавався. Таким чином, оскільки сторони спірного договору оренди землі дійшли згоди щодо усіх його істотних умов, зокрема, п. 40 передбачено можливість розірвання цього договору у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, при цьому, що цей пункт договору узгоджується із положеннями ЦК України та ст. 32 Закону України «Про оренду землі». Позивач, який набув право власності на орендовану земельну ділянку після смерті орендодавця, як новий власник, має право в односторонньому порядку розірвати договір оренди з підстав, визначених договором. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтями 3, 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути припинення правовідношення. За таких обставин суд вважає зазначений позов обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved