Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

29 червня 2016 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будовами і спорудами, що знаходяться за адресою: м.Дніпро, вулиця Павелецька будинок № 125 в порядку забудови та капітально-відновлюваного ремонту, ринковою вартістю 2792934грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 03 березня 1982р. за договором купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної конторою 03.03.1982р. за реєстровим № 2-823, батько позивача [PERSON] придбав будинок №125 по вул.Павелецька в м.Дніпро. Житлової будинок розташовано на земельної ділянки держфонду площею 910 кв.м. Дані обєкти були придбані з метою будівництва нового будинку взамін старого. Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів № 659 від 10.09.1982р. дозволено [PERSON] будівництво житлового будинку, взамін старого і літній кухні-сараю по вул.Павелецька, 125. Цим рішенням [PERSON] зобовязаний після завершення будівельних робіт оформити технічну і юридичну документацію в Міськінвентарьбюро. Схема приміщення нового будинку і літньої кухні, сараю по вул.Павелецькій, 125 в м.Дніпро, посвідченого управлінням головного архітектора міста від 21.06.82 р. Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів № 191/9 від 22.07.1994р. визнано право особистої власності на житлової будинок літ.А-2, веранду а-1, гараж-літню кухню літ. Б-2, теплицю літ. Г по вул. Павелецькій, № 125 за [PERSON] прийнято житловий будинок в експлуатацію з кількістю житлових кімнат - 4; житловою площею 79,4 кв.м.; загальною площею - 187,8 кв.м. Цим рішенням закріплено за домоволодінням № 125 по вул.Павелецька земельну ділянку площею 1134 кв.м. (з яких 1000 кв.м. в постійне користування та 134 кв.м. в тимчасове користування також виділено [PERSON] в тимчасове користування на 3 роки земельну ділянку під город пл. 681 кв.м. Відповідно до цього рішення місцевої ради розроблено технічний паспорт на житлової будинок, станом на 03.05.1993 року. При будівництві будинку позивачем спільно з батьком було вкладено грошові кошти на придбання будівельних матеріалів, оплату виконаних робіт у розмірі 5532 руб. та здійснено особистий трудовий внесок в будівництво будинку, фундаменту, стін, даху, усі його внутрішнє обладнання, господарських споруд та будов. Так, відповідно до кошторису на будівництво будинку було використано будівельні матеріали на: будівництво фундаменту під будинок: бетон м.400, арматура д.22, сітка товщ. 10 мм., проволока д.3 мм., пісок, шлак, щебінь, цемент, металевий кут 25X25, лист опалубки 2 мм., електроди, арматура д.22, д.18, д.8, д.10, цегла, смола; - 1-ого поверху: бетон армування Д.22, смола, цегла червона, суміш зі шлаку, ізвести, цемент, суміш для кладки, плити, бетон, арматура д.22, проволока вязальна д.3 мм; сходи: бетон, армування д.22, стяжної пояс: бетон, арматура д.22, рамка д.8 мм.; - 2-поверх: цегла біла, суміш для кладки, шлак, ізвести, плити перекриття, плити монолітні: бетон, арматура д.22, д.8, проволока вязальна, кріпильні болти, утеплювальна суміш (глина, вапно, пінопласт, тирса; дах металевий: кроква, труба жорсткості, металевий кут 45,30,25, металеві пластини для кріплення; внутрішні роботи: штукатурка, цемент, кахель, штукатурна суміш, вікна, двері; - Теплиця, котельна, навіси: бетон, швелер 160 мм., метал. Листи, рифлені листи, швелер 40 X 60 і 40 X 80, арматура д. 22, листовий метал 2,5 на 1,25, вартістю 555,64 руб.; - Літня кухня, гараж: котлован, бетон, арматура д.22, арматура д. 18, проволока вязальна, цегла, суміш для кладки, блоки армуванні (бетон і керамзит), швелер, штукатурка, пісок, цемент, метал.лист, шифер, дошка підшивальня, кабель, розетки, світильники; внутрішні роботи: вирівняння стін, штукатурка вапну сумішшю, будова сходів: встановлення 3-х опор, прута з рамками, перили сходів з металевих труб, білий цемент, мармурова крихта с декорацією з охри, двері, вікна. Позивачем особисто було виконане реконструкція даху з наступних матеріалів: труба металева азбест лист, лист оцинкований, металочерепиця на суму близько 63480грн.95коп. Позивач вважає, що в результаті його участі у будівництві будинку, господарських будов і споруд виникло право спільної сумісної власності позивача спільно з батьком на будинок № 125 по вулиці Павелецької в м.Дніпро, ринковою вартістю 2792934грн. 26.07.2015 р. батько позивача помер. Спадкоємцем за заповітом після смерті батька є його донька (сестра позивача): [PERSON], відповідачка по справі. Позивач вважаю, що спадковим майном після смерті батька є лише 1/2 частина будинку з господарськими будовами і спорудами, решта 1/2 частини будинку з господарськими будовами і спорудами належить позивачу в порядку забудови. Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили задовольнити позов. Представник відповідача позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, посилався також на застосування строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, свідків, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 03 березня 1982 року на підставі договору купівлі-продажу посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрованим в реєстрі за №2-823 [PERSON] придбав житловий будинок, який розміщений за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Павелецька 125 (а.с.28-29). Рішенням Красногвардійської районної ради народних депутатів Виконавчого комітету №659 від 10.09.1982р. дозволено [PERSON] будівництво житлового будинку взамін старого і літньої кухні-сараю по вул.Павелецькій, 125 та зобовязано [PERSON] після закінчення будівних робіт оформити технічну та юридичну документацію через Міськінвентарбюро (а.с.42). Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів №191/9 від 22.07.1994р. визнано право особистої власності на житловий будинок літ А-2, веранду літ а-1, гараж-літню кухню літ Б-2, теплицю літ-Г по вул.Павелецька 125 за [PERSON], прийнято жилий будинок в експлуатацію з кількістю жилих кімнат - 4, житловою площею 79, 4 кв. м., загальною 187,8 кв.м., закріплено за домоволодінням земельну ділянку площею 1134кв.м., із яких 1000кв.м. в постійне користування та 134кв.м. в тимчасове користування, зобовязано [PERSON] переоформити правові документи через бюро технічної інвентаризації (а.с.43-44). 19 травня 1963 р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.107). Отже [PERSON] та [PERSON] на підставі ст.22 Кодексу про шлюб та сімю та ст.16 ЗУ «Про власність», у редакції чинної на момент набуття у власність спірного будинку, набули як подружжя у спільну сумісну власність будинок за адресою: вул.Павелецькій, 125 у м.Дніпропетровськ. 17 квітня 2014 року [PERSON] померла (а.с.108). 10 червня 2014 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за законом Державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] заведено спадкову справу №359/2014 на майно спадкодавця. 02 липня 2014 року приватним нотаріусом [PERSON] було посвідчено та зареєстровано у реєстрі за № 590 Заповіт, відповідно до якого батько позивача - [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, згідно з яким все своє майно заповів [PERSON] (а.с.103). 14 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до Державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] з заявою про відмову від прийняття частки спадщини на користь [PERSON] (а.с.106). 26 липня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.30), якому на праві спільної сумісної власності подружжя належав спірний будинок за адресою: вул.Павелецькій, 125 у м.Дніпропетровськ. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 лютого 2016р. державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою м.Дніпропетровськ, вул.Павелецька 125, у звязку з ненаданням правовстановлюючих документів (а.с.109). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що [PERSON] дійсно допомагав батькові у будівництві спірного будинку, однак, свідки не змогли назвати точної дати початку та закінчення будівництва. Таким чином, дійсно встановлено, що [PERSON] брав участь у будівництві та постійно займався благоустроєм спірного будинку. Згідно із ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. В силу ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів у справі, відповідно до статті 137 ЦПК, міг би скористатись своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів, але цього зроблено не було. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки\~ст. 60 ЦПК\~\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.27,\~46 ЦПК України). Таким чином, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участь у зборі доказового матеріалу. Представник відповідача надав суду заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З матеріалів справи вбачається, що позивач дійсно брав участь у будівництві спірного будинку, право власності на будинок за адресою: вул.Павелецька, 125 у м.Дніпропетровську, згідно з рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів №191/9 від 22.07.1994р. було визнано ще у 1994 році, а отже, оскільки позивач постійно проживав у спірному будинку, то він дізнався (або міг дізнатись) про своє порушене право ще у 1994 році, тоді як із цим позовом він звернувся до суду лише 29 червня 2016р. тобто із пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1,5 ст.261 ЦК України). Враховуючи викладене, зважаючи на пропуск позивачем строку позовної давності, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed