Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

9 квітня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Радехівської міської ради Львівської області про визнання рішення Радехівської міської ради №25 від 24.09.2014 року незаконним. В позовній заяві зазначає, що 13 травня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою від 13 травня 2014 року про передачу у власність земельної ділянки площею 0,065 га під садівництво. Свою заяву мотивував тим, що дана сусідня земельна ділянка належить по праву його матері [PERSON]. При тому та земельна ділянка, яку позивач просив передати у власність, була вільною, адже його сусіди [PERSON], [PERSON] та інші проживають у будинку навіть не прийнятому в експлуатацію, та не проведено відповідної реєстрації права на такий будинок у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Така ж ситуація із земельною ділянкою, на якій даний будинок розташований, оскільки у його сусідів немає жодного правовстановлюючого документу. Проте, відповідач своїм листом № 463 від 30 травня 2014 року повідомив про те, що заява позивача розглянута на засіданні комісії з питань землекористування 14 травня 2014 року. Даним листом [PERSON] було роз'яснено, що земельна ділянка в [ADDRESS], яку позивач просив надати для садівництва, відноситься до земель житлової та громадської забудови і що на ній знаходиться житловий будинок, в якому проживає сім'я [PERSON]. При цьому рішення Радехівською міською радою з даного приводу не приймалося. Непогоджуючись з таким висновком, позивачем дії відповідача були оскарженні до Радехівського районного суду. За результати розгляду судової справи рішенням Радехівського районного суду від 19 вересня 2014 року позов було задоволено та визнано незаконною бездіяльність Радехівської міської ради щодо неприйняття рішення та зобов'язано відповідача розглянути заяву позивача про передачу у власність земельної ділянки. Однак, рішення Радехівської міської ради Львівської області від 24 вересня 2014 року за №25 «Про розгляд звернення [PERSON].» позивачу було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,065 га у власність для ведення садівництва по [ADDRESS] у м. Радехів, у зв'язку з невідповідністю місця розташування даної земельної ділянки до генерального плану міста Радехова (розробленого в 1983 році), згідно якого вона належить до земель житлової та громадської забудови. Такі дії відповідача вважає незаконними виходячи із наступного. На думку позивача у відповідача відсутній генеральний план, який би був затвердженим і у відповідності до якого, земельна ділянка на яку претендує [PERSON]., належала б до земель житлової та громадської забудови. Відповідач відмовив у надані земельної ділянки із тих підстав, що на спірній земельній ділянці знаходиться житловий будинок сусідів. Проте, дане нерухоме майно є таким, що не прийняте в експлуатацію, і знаходиться на земельній ділянці без відповідного рішення органу місцевого самоврядування, а на думку позивача є самочинним. Будівельні матеріали, в яких проживають сусіди позивача, будинком назвати не можна. Крім того, без відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, право на ці будівельні матеріали не підлягають захисту. Тим більше не підлягає захисту право на такі будівельні матеріали механізмом, встановленим законодавцем для права на нерухоме майно. Просив визнати незаконним рішення Радехівської міської ради Львівської області від 24 вересня 2014 року за №25 «Про розгляд звернення [PERSON].». В процесі розгляду справи в якості третіх осіб судом залучено третіх осіб головного архітектора Радехівської райадмінстрації Парійчука Я.М. та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, які викладені у позовній заяві просила постановити рішення про задоволення позовних вимог, яким визнати незаконним рішення міськради та передати [PERSON] земельну ділянку під садівництво. Звертала увагу суду, що вся документації у сусідів - третьої особи [PERSON] є підробленою, її син - позивач по справі має право на 10 сотих земельної ділянку під садівництво, яка була під розбивку кварталу станом на 1968 рік. Також просила врахувати, що в даний час у [PERSON] відсутні документи на будинок та на земельну ділянку, на якій він розташований, тому є всі підстави передати її сину - позивачу земельну ділянку під садівництво. Представник відповідача проти позовних вимог заперечив та суду пояснив, що на земельній ділянці на яку претендує позивач знаходиться житловий будинок. В даному житловому будинку проживає [PERSON] із сім»єю, якій будинок залишився у спадок після смерті батька. Жодних підробок документів, як посилається представник позивача, не було. Просив постановити рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа - Головний архітектор Радехівської райадмінстрації Парійчук Я.М., проти позовних вимог заперечив, в судовому засіданні 13 липня 2015 року представив суду Генеральний план, який затверджений рішенням Обласної ради №186 від 21.04.1983 року та пояснив, що на цей час у 1983 році на ньому були позначені як житловий будинок на [ADDRESS] так і на [ADDRESS], де в даний час проживає [PERSON]. Третя особа [PERSON] проти позовних вимог заперечила та суду пояснила, що вона проживає у будинку, який розташований за адресою в [ADDRESS]. Жодних документів підроблених по даному будинку немає. Будинок в даний час не переоформлений, але це на її думку не є підставою для задоволення позовних вимог. Просила постановити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача та третьої особи, перевіривши матеріали справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд робить висновки про те, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень ст.11 та ст.60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до вимог ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд встановив, що рішенням Радехівської міської ради №25 від 24.09.2014 року [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею, 0,065 га у власність для ведення садівництва на [ADDRESS] у м.Радехові, у зв»язку з невідповідністю місця розташування даної земельної ділянки до генерального плану міста Радехів ( розробленого у 1983 році), згідно якого вона належить до земель житлової та громадської забудови (а.с.10). 16 червня 1973 року [PERSON] (представник та матір позивача) купила у [PERSON] житловий будинок з погосподарськими спорудами, який розташований у м.Радехові на [ADDRESS], що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу Радехівської державної нотаріальної контори, за реєстром 1434/73 (а.с.40-41). 20 липня 1973 року [PERSON] провела реєстрацію житлового будинку [ADDRESS] що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Червоноградським бюро технічної інвентаризації (а.с.72). Платіжне повідомлення за №332 від 27.06.1994 року, з якого вбачається, що [PERSON] сплачувала земельний податок за земельні ділянки під рілля і багаторічні насадження, площею 0,10 га та під будівлями та спорудами, площею, 0,07 га, яке представник позивача представила суду як доказ та вважає, що її син має право на земельну ділянку, площею 0,10 га під садівництво, яка була під розбивку кварталу станом на 1968 рік, спростовується відповідю архівного відділу Радехівської рай адміністрації, із змісту якої видно, що у документах Радехівської міської ради за 1973-1999 роки не виявлено інформації за яку площу земельної ділянки, що розташована на [ADDRESS] у м.Радехові та якому розмірі нараховувався земельний податок [PERSON] Якщо позивач і оплачувала земельний податок, то такий нею сплачувався за 0,07 га для обслуговування будинком та 0,10 га за земельну ділянку під город [ADDRESS] що підстверджується списком жителів м.Радехів, які у 1992 році отримали земельні ділянки та записами із погосподарської книги (а.с.88-91). Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 29 листопада 1999 року позов [PERSON] задоволено. Встановлено межу суміжного землекористування між господарствами [PERSON], що на [ADDRESS] у м.Радехові та господарством [PERSON], [PERSON] (після одруження присвоїла собі прізвище [PERSON]), [PERSON], що на [ADDRESS] у м.Радехові у відповідносні до плану робивки кварталу під індивідуальне будівництво, затвердженого рішенням виконкому Радехівської міської Ради від 19.011968 року №2, а саме межа між господарствами згаходиться на віддалі 1 метра від цегляної господарської будівлі [PERSON]. Зобов»язано [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не винити перешкод в користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за її цегляною господарською спорудою (а.с.42-44,67-69). Вказане рішення набрало законної сили. 25 жовтня 2000 року [PERSON] отримала державний акт серії [NUMBER] на право приватної власності за земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0,065 гектарів, яка розташована за адресою м.Радехів [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Радехівської міської Ради народних депутатів від 16.05.2000 року №122 (а.с.39). Рішенням виконавчого комітету Радехівської міської ради №149 від 13 серпня 2002 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво літньої кухні, господарської будівлі та гаража в межах присадибної земельної ділянки на [ADDRESS] із дозволу [PERSON], в даний час [PERSON] (а.с.57, 58-59). Як вбачається із матеріалів справи представник позивача 17.06.2011 року, 3.08.2012 року зверталася до міської ради із заявами спочатку про надання безоплатно у приватну власність додаткової земельної ділянки для обслуговування новобудови, яка знаходиться за адресою м.Радехів [ADDRESS] та потім про надання їй у власність земельної ділянки, площею 0,10 га для садівництва за її новобудовою літньої кухні, яка розташована в м.Радехові на [ADDRESS], однак їй було відмовлено, так як на цій земельній ділянці розташований житловий будинок (а.с.69,70). У серпні 2013 року позивач по справі [PERSON] звертався до міської ради про повернення земельної ділянки під садівництво або городництво, однак йому також було відмовлено, оскільки на ній розташований житловий будинок і дана земельна ділянка відносить до земель житлової та громадської забудови (а.с.82). Суд встановив, що згідно плану розбивки кварталу під індивідуальне будівництво, затвердженого рішенням виконкому Радехівської міської ради від 19.01.1968 року №2, господарство [PERSON] користувалося земельною ділянкою 0,063 га (35,3х30,5х19,6х19) і межа земельної ділянки проходила на віддалі 1 метра від його господарської будівлі до межі земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок [PERSON] (а.с.19). Вказане свідчить про те, що [PERSON]- матір позивача у 1973 році, коли придбала житловий будинок їй і перейшла в користування земельна ділянка, площею 0,063 га на [ADDRESS] ( що була у користуванні [PERSON]) на яку остання й отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,065 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель від 25 жовтня 2000 року №526 (а.с.39). Вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою, що розташована на [ADDRESS] в м.Радехові, на якій розташований житловий будинок в якому проживає [PERSON] (дівоче [PERSON]) із сім»єю. Житловий будинок на [ADDRESS] у м.Радехів належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на будинок, виданого Радехівською міськрадою від 20 березня 1953 року (а.с.106 зворот). [PERSON] [INFO] року помер. Після його смерті, Радехівською нотконторою від 8.08.1970 року видано свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям [PERSON] в розмірі 2/3 частинах та [PERSON] у розмірі 1/3 частини, на підставі заповіту, посвідченого Радехівською нотаріальною конторою 31.07.1969 року (а.с.106-106 зворот). [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 2/3 частки та [PERSON] у розмірі 1/3 частки, що підтверджується довідкою - характеристикою №1102, виданою Червоноградським ТБТІ від 17.08.1999 року(а.с.109-110). [PERSON] 2/3 частини житлового було [ADDRESS] зареєстрував у Червоноградському бюро технічної інвентаризації та отримав реєстраційне посвідчення від 29 жовтня 1970 року, яке видане на підставі свідоцтво про право на спадщину, що посвідчене Радехівською нотконторою від 8.08.1970 року (а.с.104). [INFO] року померла [PERSON] та [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про смерть від 9.10.1996 року та від 5.ІІ.1998 року (а.с.111,113). 18 лютого 2000 року [PERSON] відмовилась від спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с.116). Третя особа [PERSON], після смерті батька [PERSON] успадкувала його 2/3 частину будинку, прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, так як постійно проживає за адресою [ADDRESS] разом із чоловіком, дітьми та онуками, однак на сьогоднішній день не переоформила спадщину та не виготовила державного акту на земельну ділянку. Узагальнюючи наведене суд робить висновки про те, що земельна ділянка на яку претендує позивач, та житловий будинок, який на ній розташований, перебуває у користуванні на законних підставах у спадкоємців, тому рішення Радехівської міської ради №25 від 24.09.2014 року є законним, а відтак немає підстав для передачі земельної ділянки на [ADDRESS] у м.Радехів під садівництво позивачу, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: dismissed