Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

30 березня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що 20 серпня 2015 року помер його батько [PERSON]. Після смерті батька залишилася спадщина, яка складається з житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 22,4 кв.м, загальною площею 49,4 кв.м, та господарських будівель, а саме: вбиральні літ. «Б», літньої кухні літ. «В», погреба літ. «в1», сараїв літ. «Г», «Д», «д1», навісів літ. «г», «д», колодязю питного № 1, огорожі № 2, 3, що розташовані за адресою: с. Лелюхівка, вул. Зарічна, 13, Новосанжарського району Полтавської області, та земельної ділянки загальною площею 0,39 га в межах згідно з планом, що розташована на території с. Лелюхівка Новосанжарського району Полтавської області і призначена для обслуговування житлового будинку 0,24 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,15 га. Спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON] є позивач [PERSON] Постановою в.о. завідувача Новосанжарською державною нотаріальною конторою Полтавської області від 16.03.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на вказані житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, тому він звернувся до суду з цим позовом. Позивач в судове засідання не зявився, в матеріалах справи є заява, в якій він просить позов задовольнити повністю, справу розглянути без його участі. Представник відповідача Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської областів судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав заяву № 219/09-07 від 12.04.2016 року про розгляд справи у його відсутність. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», по вул. Зарічній, 13, в с. Лелюхівка Новосанжарського району Полтавської області знаходяться житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 22,4 кв.м, загальною площею 49,4 кв.м, та господарські будівлі, а саме: вбиральня літ. «Б», літня кухня літ. «В», погріб літ. «в1», сараї літ. «Г», «Д», «д1», навіси літ. «г», «д», колодязь питний № 1, огорожа № 2, 3 (а.с. 9-11). Згідно витягу з погосподарської книги № 6, облікова картка обєкта погосподарського обліку № 0469-1, головою домогосподарства, що розташоване за адресою: с. Лелюхівка, вул. Зарічна, 13, Новосанжарського району Полтавської області є [PERSON] (а.с. 12). При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У власності [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ПЛ № 032472, виданого Лелюхівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 20.03.1997 року, перебувала земельна ділянка площею 0,39 га в межах згідно з планом, що розташована на території Лелюхівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області і призначена для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства (а.с. 14). З витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок станом на 2015 рік вбачається, що площі земельних ділянок, належних [PERSON], що розташовані на території с. Лелюхівка Новосанжарського району Полтавської області і призначені для обслуговування житлового будинку становлять 0,24 га, ведення особистого підсобного господарства 0,15 га (а.с. 15). Згідно заповіту від 08 травня 2015 року [PERSON] заповів все своє майно сину [PERSON] (а.с. 7). Згідно свідоцтва про смерть серії І-КЕ № 297640, виданого Лелюхівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області 21.08.2015 року, [PERSON] помер 20 серпня 2015 року (а.с. 5). Відповідно до свідоцтва про народження серії ЯЕ № 988245 від 23.03.1954 року [PERSON] є батьком [PERSON] (а.с. 6). В повідомленні в.о. завідувача Новосанжарською державною нотаріальною конторою Полтавської області № 614/01-16 від 05.04.2016 року вказано, що після померлого 20.08.2015 року [PERSON] заведена спадкова справа № 319/2015 від 21.10.2015 року. Спадкоємцем згідно поданої заяви про прийняття спадщини є [PERSON] (а.с. 25, 26). Стаття 1218 Цивільного кодексу України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пункт 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Абзаци 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, передбачають, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання права власності в порядку спадкування, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved