overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

30 березня 2017 року позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом. На підтвердження позовних вимог зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 05 серпня 2005 року. Для них обох це перший шлюб. Від даного шлюбу у подружжя є син [PERSON], [INFO]. [PERSON] в позовній заяві зазначила, що спільне життя між нею та [PERSON] не склалося у звязку із втратою почуттів. Спору майнового характеру між сторонами немає. Спільне господарство не ведеться. Шлюбні відносини між сторонами припинено з березня 2017 року. Позивач, [PERSON], в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Сухина». Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій розгляд справи просив провести у його відсутність. Позовні вимоги визнав, на розірвання шлюбу згоден. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2005 року. Шлюб зареєстровано Ярмаківською сільською радою Миргородського району Полтавської області, актовий запис - № 2 (а.с.3). Від даного шлюбу у подружжя є син [PERSON], [INFO] (а.с.4). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони наполягали на розірванні шлюбу позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

30 березня 2017 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом. На підтвердження позовних вимог зазначила, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23 липня 2005 року. Для них обох це перший шлюб. Від даного шлюбу у подружжя є дочка - [PERSON], [INFO]. [PERSON] в позовній заяві зазначила, що спільне життя між нею та [PERSON] не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння, несумісністю характерів. Спору майнового характеру між сторонами немає. Спільне господарство не ведеться. Шлюбні відносини між сторонами припинено з серпня 2010 року. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]» (а.с.17). Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій розгляд справи просив провести у його відсутність. Позовні вимоги визнав, на розірвання шлюбу згоден (а.с.18). Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2005 року. Шлюб зареєстровано у відділі РАЦС по м. Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, актовий запис - № 183 (а.с.3). Від даного шлюбу у подружжя є дочка - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечило б інтересам сторін. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки сторони наполягали на розірванні шлюбу позов підлягає до задоволення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

30 березня 2017 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначала, що їх з відповідачем неповнолітні доньки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, але відповідач, який є їх батьком, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча зобовязаний це робити і працездатний, тому просила стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання дітей в загальному розмірі 2000 грн., тобто на кожну дитину по 1000 грн., до досягнення ними повноліття. В судове засідання сторони не з`явились, про дату та час слухання справи судом були повідомлені своєчасно та належним чином. Позивачка надала суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, та позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд справи без участі сторін, дослідивши письмові докази в ній, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони з 3 листопада 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народились доньки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідач є їх батьком, що не оспорюється. Рішенням Жовтневого районного суду миколаївської області від 21 вересня 2016 року шлюб між сторонами розірваний, діти залишилися проживати з матір`ю і перебувають на її утриманні. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 та ч. 1 ст. 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач працює неофіційно і має нерегулярний (мінливий) характер доходів, тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи обовязок батька утримувати своїх дітей до їх повноліття, передбачений ст. 180 СК України, вимоги ст. 182 СК України, в тому числі матеріальне становище дітей, стан їх здоровя та стан здоровя і матеріальне становище платника аліментів, суд прийшов до висновку, що відповідач зобовязаний та має можливість сплачувати аліменти в загальному розмірі 2000 грн., тобто по 1000 грн. на кожну дитину, щомісячно. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

30 березня 2017 року позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона з відповідачем з 18 березня 1998 року перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Фактично шлюбні стосунки між ними припинені більше 1 місяця тому через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Просила позов задовольнити, шлюб розірвати. У судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила шлюб розірвати. Відповідач до судового засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечувавІ проти задоволення позовних вимог. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-НО № 009452, виданого 18 березня 1998 року відділом державної реєстрації актів громадянського стану м.Костянтинівки Донецької області, [PERSON] та [PERSON] 18 березня 1998 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №89. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. Аналізуючи вищевикладене та з урахуванням обставин, передбачених ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому задовольняє позов. Згідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу прізвище відповідачки залишити без змін «Ніколашкіна».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

30 березня 2017 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що відповідно до договору від 03.07.2009 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 3800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором не виконала. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 23.03.2017 року має заборгованість 78258,19 грн., що складається з: 3688,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 66866,43 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 3500 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи у розмірі 4202,77 грн. Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 78258,19 грн. та судові витрати по справі, що складаються із судового збору у сумі 1600 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома, у звязку з чим суд вважає можливим застосувати положення ст.224 ЦПК України та розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору від 03.07.2009 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 5-11). Однак, відповідач зобовязань за договором по погашенню кредиту, сплати процентів за користування кредитом не виконує, в результаті чого станом на 23.03.2017 року має заборгованість 78258,19 грн., що складається з: 3688,99 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 66866,43 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 3500 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи у розмірі 4202,77 грн. (а.с. 3-4). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 78258,19 грн., а також судовий збір в сумі 1600 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

30 березня 2017 року судом розглянуто справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Поряд з тим, при винесенні рішення судом не вирішено зустрічний позов про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення. Сторони, належним чином повідомлені про дату та місце судового засідання, в судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду питання про винесення додаткового рішення за їх відсутності. Судом встановлено, що 19.12.2016 [PERSON] звернулася із зустрічними позовними вимогами до [PERSON] та просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до її повноліття. Зустрічний позов ухвалою суду від 21.12.2016 прийнято до спільного розгляду з первісним. Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що відповідач працює і має регулярний дохід отримуючи пенсію. В добровільному порядку допомоги на утримання дитини не надає. У судовому засіданні 21.12.2016 позивачка свій позов підтримала, відповідач зустрічний позов визнавав. \~Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. \~Частинами другою та третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. Між сторонами не досягнуто згоди щодо участі батька в утриманні дитини. А тому аліменти слід стягувати за рішенням суду. Зважаючи, що відповідач зустрічний позов визнав та його дохід є регулярним, суд стягує аліменти в розмірі 1/3 частки його доходу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Слід допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України. Судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена при зверненні до суду, в сумі 551,2 гривень, слід стягнути з відповідача в дохід держави (частина третя статті 88 ЦПК України).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

30 березня 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовано тим, що 10 серпня 2013 року в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою. За час шлюбу в них народився син [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів сторін, різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння та довіри. З січня 2018 року подружжя проживають окремо. Шлюбні відносини припинились і відновлені бути не можуть, через що дальше збереження сімї стало неможливим. Посилаючись на зазначені обставини, просить шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з мотивів, викладених в заяві, підтримав повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю, крім того, просить залишити їй шлюбне прізвище [PERSON]. Оскільки відповідач визнає позов повністю суд на підставі ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не бажають зберегти сімю і для цього не приймають ніяких заходів, що в даний час вони проживають окремо та не підтримують сімейних відносин, відмовилися від надання строку для примирення, позивач просить шлюб розірвати, вважаючи, що сімя розпалась, відповідач проти цього не заперечує, що свідчить про її небажання зберегти сімю, а тому суд вважає, що дальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам дитини, а тому є всі підстави шлюб розірвати. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За вибором відповідача суд залишає їй шлюбне прізвище [PERSON]. Суд не стягує з відповідача понесених позивачем судових витрат на сплату судового збору, оскільки останній від такої вимоги відмовився.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

30 березня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 26 листопада 2005 року між сторонами зареєстровано шлюб, проте спільне життя у неї з Відповідачем не склалося. Позивач та Відповідач разом не проживають, не ведуть спільного господарства, від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] яку Позивач утримує самостійно. 01 березня 2017 року Позивач подала заяву про залишення без розгляду позову в частині стягнення аліментів. 01 березня 2017 року судом задоволено клопотання Позивача та вимоги в частині стягнення аліментів залишені без розгляду. Позивач у судове засідання не з'явилась, проте надала суду заяву, у якій вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, у якій просив слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 26 листопада 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим 26 листопада 2005 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції (актовий запис №1775) (а.с.3). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 24 травня 2006 року Червоногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Макіївського міського управління юстиції Донецької області (актовий запис №246) (а.с.4). З матеріалів справи вбачається, що на даний час сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають окремо та на примирення не згодні. З матеріалів справи вбачається, що спори про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дитини між Позивачем та Відповідачем відсутні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

30 березня 2018 року [PERSON] звернулась із позовом до суду, в якому вказує, що 11 липня 2015 року померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 4,21 умовних кадастрових гектари, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розміщена на території Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно. Прохає суд визнати за нею право власності на вище вказану земельну ділянку. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, однак від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала. Представник відповідача, Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, в судове засідання не з'явився, однак сільський голова подав до суду заяву, в якій прохав розглянути справу у відсутність представника сільської ради. Щодо задоволення позову не заперечує. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 11 липня 2015 року померла [PERSON] (а.с. 4), на випадок своєї смерті залишила заповіт, яким все своє майно заповіла своїй дочці [PERSON] (а.с. 9). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, до складу якого входить право на земельну частку (пай), розміром 4,21 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (а.с. 7). [PERSON] у встановлений законом строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовлено у звязку із відсутністю належних правовстановлюючих документів, які б посвідчували право спадкодавця на земельну частку (пай) (а.с. 13). У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Таким чином, оскільки позивач [PERSON] на даний час не має змоги отримати сертифікат на право на земельну частку (пай), що належала [PERSON], яка померла 11 липня 2015 року, право на дане майно не оспорюється іншими особами, то за [PERSON] слід визнати право на земельну частку (пай) розміром 4,21 ум.кад.га., із земель колективної власності КСП «Росія» розташованих на території Комендантівської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, яка належала [PERSON], яка померла 11 липня 2015 року.

Outcome: approved