Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

31 січня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві зазначає, що відповідно до укладеного договору № К2Н0АЕ00006176 від 26.05.2006 року АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 15980,00 доларів США на термін до 25.05.2011 року, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, [PERSON] сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 15980,00 доларів США [PERSON] свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором [PERSON] станом на 31.10.2019 року має заборгованість у розмірі 33937,51 доларів США, яка складається з 7148,71 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 26021,76 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 767,04 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором №К2Н0АЕ00006176 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договори поруки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором [PERSON] . Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на їх користь згадану вище заборгованість у розмірі - 33937,51 доларів США та стягнути солідарно судові витрати. 31 січня 2020 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Медведського М.М. та передано справу для розгляду. 27 квітня 2020 року у зв`язку із закінченням строку відрядження як тимчасового переведеного судді Медведського М.М. протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Пінкевич Н.С. 04 травня 2020 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 12 червня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - адвоката Коротенко Є.О. Не погоджуючись з позовом представник відповідача зазначив, що позивач додає до матеріалів справи відомості з єдиного державного реєстру підприємств та організацій України з датою останньої реєстрації дії від 12.02.2018 року, що не може бути прийнято судом до уваги, оскільки кредитний договір був укладений 26.05.2006 року. Позивач додає до матеріалів справи банківську ліцензію №22 від 05 жовтня 2011 року на право надання банківських послуг, проте не надає жодних підтверджень того, що дана ліцензія діяла на момент укладення кредитного договору з відповідачем, таким чином не доводиться законність укладення кредитного договору у іноземній валюті. Позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки відповідно до укладеного кредитного договору №К2Н0АЕ00006176 кінцевий термін повернення коштів - 25.05.2011 року. У березні 2015 року позивач звертався до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про звернення стягнення у справі №369/2638/15-ц. Рішення суду від 18.05.2015 року у вищевказаній справі позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення - залишено без задоволення, у зв`язку із спливом строків позовної давності. Зазначене рішення набрало законної сили. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами. Просив відмовити в задоволенні позову. 17 червня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвоката Соколовської О.В. Не погоджуючись з позовом представник відповідачів зазначив, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.05.2015 року у справі №369/2638/15-ц позовну заяву АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на майно залишено без задоволення, у зв`язку із спливом строків позовної давності. Рішення суду набрало законної сили 29.05.2015 року. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до пункту 12 Договорів поруки встановлено, що порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором у строк до 25.05.2011 року. Отже, всі договори поруки були припинені 25.05.2016 року після спливу п`ятирічного строку. Натомість, позивач звернувся до суду лише у січні 2020 року, тобто з порушенням трирічного строку позовної давності. Просив відмовити в задоволенні позову. 17 червня 2020 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області провадження по цивільній справі за позовом Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості - в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. 17 червня 2020 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче судове засідання у справі. 06 липня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача. Зазначив, що зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному держаному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. Надання коштів боржнику підтверджується меморіальним ордером. На момент укладення кредитного договору наявність для банку генеральної ліцензії та ліцензії на вчинення валютних операцій не вимагалась. Розрахунок заборгованості не є первинним документом за своє природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Посилання відповідачів на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.05.2015 року у справі №369/2638/15-ц є безпідставним, оскільки наразі предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за кредитним договором. Щодо строків позовної давності, представник позивача зазначає, що згідно п. 5.1 Договору, договір діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання зобов`язання за цим Договором. Отже, позивачем дотримано строків позовної давності при звернення до суду. Просив задовольнити позов в повному обсязі. 24 липня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача. Додатково зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором, а отже порука не припинена. Крім того, відповідачем не заявлено вимоги щодо припинення договору поруки, а лише надано заперечення щодо позову банку. Порука вважається дійсною до моменту, коли судом не буде встановлено факт припинення договору. Просив задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Коротенко Є.О. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовної заяви. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - адвокат Соколовської О.В. заперечувала щодо задоволення позовної заяви. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Дубенська О.В. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовної заяви. Дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд встановив, що 26.05.2006 року між сторонами укладено договір № К2Н0АЕ00006176, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 15980,00 доларів США. 26.05.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , було укладено договір поруки № К2Н0АЕ00006176/4, згідно якого [PERSON] (Поручитель) поручився перед позивачем за належне виконання [PERSON] обов`язків (зобов`язань), що виникають із кредитного договору № К2Н0АЕ00006176 від 26.05.2006 року. 26.05.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , було укладено договір поруки № К2Н0АЕ00006176/3, згідно якого [PERSON] (Поручитель) поручився перед позивачем за належне виконання [PERSON] обов`язків (зобов`язань), що виникають із кредитного договору № К2Н0АЕ00006176 від 26.05.2006 року. 26.05.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , було укладено договір поруки № К2Н0АЕ00006176/2, згідно якого [PERSON] (Поручитель) поручився перед позивачем за належне виконання [PERSON] обов`язків (зобов`язань), що виникають із кредитного договору № К2Н0АЕ00006176 від 26.05.2006 року. 26.05.2006 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , було укладено договір поруки № К2Н0АЕ00006176/1, згідно якого [PERSON] (Поручитель) поручився перед позивачем за належне виконання [PERSON] обов`язків (зобов`язань), що виникають із кредитного договору № К2Н0АЕ00006176 від 26.05.2006 року. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість станом на 31.10.2019 року становить у розмірі 33937,51 доларів США, яка складається з 7148,71 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 26021,76 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 767,04 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом. Відповідно до повідомлення в погашенні заборгованості за кредитним договором за № 30.1.0.0/2 від 05.11.2019 року, АТ КБ «ПриватБанк» зверталося до боржника - [PERSON] та поручителів - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з вимогами щодо необхідності дотримання умов кредитного договору та договору поруки, та погашення простроченої заборгованості. 18 травня 2015 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/2638/15-ц, яке набрало законної сили 29.05.2015 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення залишено без задоволення у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Судом встановлено обґрунтованість заяви представників відповідачів щодо спливу строку позовної давності для звернення позивача до суду за захистом його порушених прав. Так, згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов`язки виникають у кожного контрагента. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Кредитний Договір було підписано 26.05.2006 року. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Сторонами - відповідачами у спорі заявлено вимогу про застосування позовної давності. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п.1.1 Кредитного договору Банк надав кредит Позичальнику у розмірі 15980 доларів США на строк до 25.05.2011 року включно. В матеріалах справи відсутній договір про збільшення строку позовної давності за домовленістю сторін в якому наявні підписи відповідачів. 18 травня 2015 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі №369/2638/15-ц, яке набрало законної сили 29.05.2015 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення за кредитним договором №К2Н0АЕ00006176 від 26.05.2006 року залишено без задоволення у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Щодо пред`явлення позивачем вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за договорами поруки, суд зазначає наступне. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Відповідно до умов Договорів поруки (п.4), у випадку невиконання чи неналежного виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, поручителі разом із позичальником солідарно відповідають перед Кредитором у повному обсязі зобов`язань, передбачених кредитним договором, як солідарні боржники. Згідно з пунктом 12 договору поруки зобов`язання за цим договором припиняються після п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. У зв`язку з порушенням боржником виконання зобов`язання за кредитним договором позивач надіслав 05 листопада 2019 року (згідно з реєстром рекомендованих листів та касового чека Укрпошти) повідомлення (вимогу) про усунення порушень за вказаним договором, однак така залишилася без реагування, у зв`язку з чим Позивач 31 січня 2020 року звернувся із даною позовною заявою до суду. Порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, що підлягає застосуванню до вказаних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій щодо реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов`язання полягає не в змісті кредитного договору, а в реально існуючих правовідносинах, які складаються з прав та обов`язків. Отже, враховуючи, що строк виконання основного зобов`язання за Кредитним договором № К2Н0АЕ00006176 від 26.05.2006 року був встановлений між сторонами щомісячно по 25.05.2011 року включно, тобто останній щомісячний платіж на погашення кредиту повинен був бути внесений Позичальником не пізніше 25.05.2011, банк пред`явив вимоги до поручителів більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, тому відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України порука [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором припинилася. Посилання представника позивача на те, що Відповідачами не заявлено вимоги щодо припинення договору поруки, суд вважає безпідставним, оскільки дія договору припинилася відповідно до умов договору, що визначений п.12, тому окремого пред`явлення позову про визнання договору поруки в такому випадку не вимагається. Відтак підстави для солідарного стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за кредитним договором відсутні. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем, не підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed