Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

8 жовтня 2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна. Вона обґрунтовувала свої вимоги тим, що 10 листопада 1995 року зареєструвала шлюб з відповідачем. У період шлюбу, 28 березня 1997 року між відповідачем та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, за умовами якого [PERSON] передала у власність [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS], а той, у свою чергу, зобов'язався по життєво повністю забезпечувати [PERSON] та проживаючу з нею [PERSON] харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення за договором була визначена в розмірі 10грн. на місяць. Перебуваючи у шлюбі з відповідачем, вона нарівні з ним виконувала умови договору довічного утримання. [INFO] року померла [PERSON], а [INFO] року померла [PERSON], у зв'язку з чим володіння квартирою перейшло до неї та відповідача, який 17 серпня 2012 року зареєстрував своє право власності на цю квартиру у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. У травні 2015 року шлюбні відносини між нею та відповідачем були припинені, у зв'язку з чим вона просить визнати цю квартиру спільною сумісною власністю подружжя та поділити це майно, визнавши за нею та відповідачем право на 1/2 частку квартири [ADDRESS] за кожним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не явився, подав заяву, в якій позов визнав повністю та просив розглянути справу за його відсутності. З'ясувавши у попередньому судовому засіданні вказану позицію сторін, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 10 листопада 1995 року зареєстрували шлюб (а.с.11), а у травні 2015 року шлюбні відносини між ними були припинені. У період шлюбу, 28 березня 1997 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, за умовами якого [PERSON] передала у власність [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS], а той, у свою чергу, зобов'язався по життєво повністю забезпечувати [PERSON] та проживаючу з нею [PERSON] харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою. Вартість матеріального забезпечення за договором була визначена в розмірі 10грн. на місяць (а.с.12). [INFO] року померла [PERSON].(а.с.13), [INFO] року померла [PERSON] (а.с.14), а 17 серпня 2012 року відповідач [PERSON] зареєстрував своє право власності на цю квартиру у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.15). Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969 року, який діяв на час укладення вказаного вище договору довічного утримання, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. За змістом ст.425 ЦК України договір довічного утримання не є безоплатним, оскільки за його умовами набувач майна зобов'язується здійснювати довічне утримання відчужувача майна, і, оскільки всі витрати за договором довічного утримання здійснюються за рахунок спільних доходів подружжя, нерухоме майно, придбане на підставі такого договору, є їхньою спільною власністю. Виходячи з зазначених норм закону і досліджених доказів, суд вважає встановленим, що у спільній сумісній власності сторін знаходиться таке майно, набуте ними під час шлюбу, що підлягає розділу: квартира [ADDRESS], яка складається з двох жилих кімнат загальною площею 48,1кв.м. та жилою площею 36,1кв.м. Відповідно до ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України 1969 року в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Враховуючи те, що поділ у натурі такого нерухомого майна, як квартира у багатоповерховому будинку, неможливий, суд вважає за необхідне поділити майно сторін, визнавши за кожним із сторін (позивачем та відповідачкою) право приватної власності в спільному сумісному майні, придбаному подружжям під час шлюбі, на ідеальну 1/2 частку цієї квартири.

Outcome: approved