Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

31.1.2019 позивач звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «КС Володар», про захист прав споживача та відшкодування матеріальної шкоди, в якому просив стягнути з Кредитної спілки «КС «Володар» на його користь: - відсотки за весь час користування внеском (вкладом) з 31.01.2016 по 09.04.2018 та з 31.01.2016 по 17.04.2018 у сумі 76 884,04 грн.; - інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми у сумі 58 613,51 грн.; - недоплату у сумі 779,91 грн.; - пеню від суми простроченого платежу на рівні подвійної облікової ставнки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня у сумі 103 697,33 грн.; - розмір упущеної вигоди у сумі 18 270,53 грн.; - отримані відповідачем доходи за користування внеском (вкладом) за періоди починаючи з 31.01.2016 і по 09.04.2018, 17.04.2018 включно у сумі 105 741,14 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 30.07.2012 року між ним та кредитною спілкою «КС «Володар» було укладено Договір № ДВ - 142.1 «Гарант» по залученню внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Відповідно до п. 1.1 Договору відповідач зобов`язувався після використання внеску в цілях передбачених статутом Кредитної спілки та даним Договором повернути внесок разом з нарахованими на нього відсотками позивачу не пізніше 30.01.2016. В подальшому сторонами було укладено додатковий договір, згідно із яким відповідач зобов`язувався після використання внеску в цілях передбачених статутом Кредитної спілки та даним Договором, повернути внесок разом з нарахованими на нього відсотками позивачу не раніше 30.06.2018. Згідно п.2.2. Договору, на внесений членом Кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 28% річних. Вказує, що після закінчення терміну дії договору позивачу не було повернуто внесок та нараховані на нього відсотки. В подальшому після багаторазових звернень позивача до відповідача та різних державних органів, [PERSON] було частково повернуто вклад, а саме: 10.04.2018 - 132 332,29 грн. та 18.04.2018 - 22 469,60 грн., а також 0,2 відсотки на вклад у 400,71 грн. та 0,81 грн. З урахуванням наведеного просить задовольнити позовні вимоги. 31.01.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04.02.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків. 29.05.2019 позивачем на виконання вимог ухвали суду від 04.02.2020 подано позовну заяву у новій редакції. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали про відкриття провадження направлено сторонам, відповідачу направлено копію позовної заяви із додатками. Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 30.07.2019 (а.с. 41). Відзив на позовну заяву відповідачем подано не було. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 28.12.219 розгляд справи призначено у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.ст. 3, 6, 11, 525, 627, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Судом встановлено, що між сторонами 30.07.2012 року було укладено договір , що за своєю природою є договором банківського внеску. Відповідно до ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Відповідно до ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Відповідно до ст.23 Закону України «Про кредитні спілки», внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. 01.08.2012 позивач вніс на депозитний рахунок вклад у сумі 3 000,00 грн., 01.08.2012 - 143 500,00 грн., 13.12.2012 - 5 000,00 грн. та 16.12.2012 - 1 500,00 грн., а загалом 153 000,00 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 17). Згідно п.2.2. Договору, на внесений членом Кредитної спілки внесок щомісячно нараховується 28 % річних. Відповідно до п. 1.1. Договору № ДВ-142.2 «Гарант» відповідач зобов`язувався після використання внеску в цілях, передбачених статутом Кредитної спілки та даним Договором, повернути внесок разом з нарахованими на нього відсотками позивачу не пізніше 30.01.2016, що становить 42 місяці. В подальшому 31.01.2016 між [PERSON] та Кредитною спілкою «КС Володар» було укладено Додатковий договір № 2 до Договору № ДВ-142.2 «Гарант» від 30.07.2012 відповідно до якого п. 1.1 Договору № ДВ-142.2 «Гарант» від 30.07.2012 по внеску (вкладу) члена Кредитної спілки на депозитний рахунок викладено в наступній редакції: «1.1 За даним Договором член Кредитної спілки вніс внесок з урахуванням положень п. 2.1.3 Договору, а Кредитна спілка після його використання внеску в цілях, передбачених статутом Кредитної спілки та даним Договором, зобов`язується повернути його члену Кредитної спілки разом з нарахованими на нього відсотками не раніше 30.06.2018» (а.с. 16). Тобто, термін повернення вкладу було продовжено до 30.06.2018. Відповідно до п. 2.7. договору від 30 липня 2012 року № ДВ - 142.2 «Гарант» Кредитна спілка зобов`язується достроково повернути члену Кредитної спілки внесений останнім внесок повністю на першу вимогу протягом місяця з дати заявлення відповідної вимоги. При цьому, одночасно з достроковим поверненням члену Кредитної спілки зробленого останнім внеску, йому виплачуються відсотки, нараховані Кредитною спілкою на внесок за весь період використання залученого внеску умовах внеску (вкладу) до запитання (на вимогу). Згідно доводів позову [PERSON] неодноразово звертався до Кредитної спілки з вимогою про повернення належних йому коштів, внаслідок чого Кредитною спілкою 10.04.2018 повернула розмір внеску в сумі 132 997,28 грн., що після вирахування комісії банку склало 132 332,29 грн. та відсотки в розмірі 402,72 грн., що після вирахування комісії банку склало 400,71 грн., а також 18.04.2018 повернула розмір внеску в сумі 22 582,51 грн., що після вирахування комісії банку склало 22 469,6 грн. та відсотки в розмірі 0,81 грн. Зазначені суми були перераховані позивачу на картковий рахунок. Такі дії Кредитної спілки підтверджують факт визнання останньою свого обов`язку, передбаченого п. 2.7. договору внаслідок звернення [PERSON] з вимогою про повернення вкладу та нарахованих на нього відсотків. Позивач просить суд стягнути з відповідача недоплату в сумі 779,91 грн. Зазначена недоплата утворилась в результаті утримання банком комісії під час перерахування кредитною спілкою коштів на рахунок позивача. Суд вважає, що зазначена сума підлягає стягненню з відповідача, оскільки умовами договору не передбачено стягнення з вкладника комісії банку. Позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування вкладом за період з 31.01.2016 по 09.04.2018 та із 31.01.2016 по 17.04.2018 у сумі 76 884,04 грн. Відповідно до п. 4.1. договору у випадку порушення зобов`язання, що виникає з даного Договору (надалі - «порушення договору»), винна Сторона несе відповідальність, визначену даним Договором та чинним в Україні законодавством. Порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом Договору. З п. 4.2. договору вбачається, що у випадку порушення Кредитною спілкою вимог п.п.1.1. та 2.7. Договору остання несе відповідальність згідно вимог чинного законодавства України. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Частиною 3 цієї статті передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування вкладом за період з 31.01.2016 по 09.04.2018 та із 31.01.2016 по 17.04.2018, недоплати, пені за прострочення повернення внеску, три проценти річних та інфляційні втрати за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання щодо повернення вкладу та сплати відсотків, є обґрунтованими. Позивач просить стягнути з відповідача відсотки за користування вкладом за період з 31.01.2016 по 09.04.2018 та із 31.01.2016 по 17.04.2018 у сумі 76 884,04 грн., інфляцію за час прострочення та три проценти річних у сумі 58 613,51 грн. та пеню в розмірі 103 697,33 грн. Суд приймає до уваги розрахунок вказаних сум наданий суду позивачем, оскільки відповідачем свого розрахунку для спростування розрахунку позивача не надано. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають нараховані відсотки в сумі 76 884,04 грн., три проценти річних та інфляція за час прострочення у сумі 58 613,51 грн., а також пеня в розмірі 103 697,33 грн. [PERSON] також просить стягнути з відповідача упущену вигоду в розмірі 18 270,33 грн. та отримані кредитною спілкою доходи за час користування внеском за період з 31.01.2016 по 09.04.2018 та 17.04.2018. Зазначає, що він є постійним депозитним вкладником в комерційних банківських установах. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Суд не вбачає підстав для задоволення вимог про стягнення упущеної вигоди та доходу за час користування внеском. Позивачем не надано доказів на підтвердження можливості отримання ним доходу та на підтвердження саме такої суми упущеної вигоди. Доказів на підтвердження отримання кредитною спілкою доходів у зв`язку з користуванням його внеском позивачем суду також не надано. З урахуванням частково задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 2 399,75 грн.

Outcome: partial