Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

29 травня 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що неповнолітня дитина - [PERSON] на даний час проживає з нею, однак між сторонами не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини. Позивач, вважаючи, що проживання дитини саме з нею буде найкращим чином відповідати її інтересам, звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 03.06.2020 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу в триденний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки. 12.06.2020, на виконання вимог ухвали судді від 03.06.2020 про залишення позовної заяви без руху, позивачем надано виправлену позовну заяву. Ухвалою судді від 28.07.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.08.2020. 17.08.2020 підготовче засідання відкладено на 21.09.2020, у зв`язку з клопотанням представника позивача. У підготовче засідання 21.09.2020 учасники судового процесу не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщалися у встановленому законом порядку. Представник позивача у поданій через канцелярію суду письмовій заяві просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача. Відповідач [PERSON] подав письмову заяву, в якій позов визнав та просив провести розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи причин неявки суду не повідомив. У відповідності до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до частини шостої статті 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 11-12). На даний час, неповнолітня дитина - [PERSON] , проживає з позивачем, однак між сторонами не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини. Позивач, вважаючи, що проживання дитини саме з нею буде найкращим чином відповідати її інтересам, звернулася з даним позовом до суду. Як убачається з інформації Комунального некомерційного підприємства «Дитяча поліклініка № 2» Чернігівської міської ради від 17.04.2020, виключно [PERSON] бере участь у медичному догляді дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с. 16). З листа Чернігівського дошкільного навчального закладу Чернігівської міської ради Чернігівської області № 60 від 01.04.2020, убачається, що у період з 01.07.2014 по 30.08.2018, [PERSON] відвідувала їх заклад, куди влаштувала її мати - [PERSON] , яка займалася усіма питаннями, пов`язаними із перебуванням дитини в даному закладі (а.с. 13). Також, за заявою [PERSON] , її донька - [PERSON] , [INFO] , була зарахована до 1-Г класу Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 33, що підтверджується довідкою № 01-24/94 від 30.03.2020 (а.с. 14). З вересня 2019 року, за заявою [PERSON] , [PERSON] була зарахована до Спеціалізованої загальноосвітньої школи № 2 І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням іноземних мов Чернігівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується листом № 63 від 03.04.2020 (а.с. 15). За місцем роботи позивач характеризується позитивно, має стабільний постійний дохід, що підтверджується характеристикою та довідкою про доходи № 22 від 12.03.2020 (а.с. 17-18). Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно з частиною першою статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи обставини справи та визнання відповідачем позовних вимог, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне в інтересах неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , визначити місце її проживання разом з матір`ю - [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З квитанції № 353950723 від 27.05.2020 вбачається, що позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. Оскільки відповідач позов визнав до початку розгляду справи по суті, враховуючи положення частини першої статті 142 ЦПК України, суд вважає за можливе повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, а саме 420 грн 40 коп., стягнувши, відповідно до вимого статті 141 ЦПК України, з відповідача на її користь 420 грн 40 коп. у відшкодування сплаченого судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved