Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

31.08.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] «Про зменшення розміру аліментів» (вхідний № 4407/19-вх), на обґрунтування якої зазначив, що рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 13.02.2008 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку, починаючи з 21.01.2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Він вважає, що розмір аліментів, визначений рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 13.02.2008 року, таким, що підлягає зменшенню оскільки станом на день подання позову він не має постійного місця роботи і є безробітним. Вказана обставина справляє негативний вплив на матеріальний стан та платоспроможність платника аліментів. Більше того, крім сина - [PERSON] , на його утриманні перебуває дві малолітні дочки - [PERSON] , [INFO] (народжена до ухвалення рішення суду про стягнення аліментів з позивача) та [PERSON] , [INFO] (народжена після ухвалення рішення про стягнення аліментів). На його утриманні перебуває його непрацездатна тітка - [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом дитинства І групи, мешкає разом з [PERSON] і щодо якої він є опікуном. Він фактично передав на користь відповідача квартиру [ADDRESS] для забезпечення житлом спільного сина - [PERSON] . Передача нерухомого майна, за наполяганням відповідача, була оформлена договором купівлі-продажу, однак жодних грошових коштів за передачу права власності на зазначену квартиру він не отримував, оскільки це було обумовлено, по-перше, негласною домовленістю, що існувала з [PERSON] , по-друге, тією обставиною, що передача квартири здійснювалась фактично на користь та в інтересах спільної дитини. Зазначений правочин додатково погіршив його матеріальний стан. Просив зменшити розмір стягнутих рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 13.02.2008 року з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/8\~частини його\~заробітку, починаючи з 30.08.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак надав заяву, зареєстровану за вхідним № 2577/19-вх від 11.04.2019 року, з проханням справу розглянути за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує в повному обсязі й просить його задовольнити (а. с. 29). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явилась, про дату, час і місце засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, однак надала заяву, зареєстровану за вхідним № 3839/19-вх від 03.06.2019 року, в якій просила справу розглянути за її відсутності, зазначивши, що з вимогами позивача не згодна, оскільки син [PERSON] потребує матеріальної та моральної підтримки (а. с. 41). Відповідно до змісту частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, а згідно частини 3 статті 211 цього ж кодексу особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання сторонами особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави. Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо. При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів. Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом. Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому справа перебуває на розгляді належного суду. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 цивільного процесуального кодифікованого закону України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, в ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Так, рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 13.02.2008 року з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менш встановленого законодавством мінімального розміру аліментів, починаючи з 21.01.2008 року до його повноліття (а. с. 8). Згідно свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ), виданого 19.11.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, [PERSON] народилась [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 18.01.2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 10, та її батьками зазначені громадяни України: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Згідно свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ), виданого 05.09.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, [PERSON] народилась [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 05.09.2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 111, та її батьками зазначені громадяни України: [PERSON] та [PERSON] (а. с. 10). Таким чином, на підставі зазначених документів судом встановлений факт походження дітей від позивача по справі. Відповідно до рішення Ватутінської сільської ради Нововодолазького району Харківської області № 41 від 18.04.2007 року [PERSON] призначено опікуном одинокої престарілої [PERSON] , 1938 року народження (а. с. 11). Відповідно до довідки Ватутінської сільської ради Нововодолазького району Харківської області № 469 від 16.07.2018 року [PERSON] , 1973 року народження, проживає без реєстраційного обліку за адресом: [ADDRESS] , та має склад сім`ї: тітку [PERSON] , 1938 року народження, дружину [PERSON] , 1979 року народження, дочку [PERSON] , 2006 року народження та дочку [PERSON] , 2009 року народження (а. с. 12). Згідно договору купівлі-продажу квартири від 31.10.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського обласного державного нотаріального округу Остапенко Ю. А., та зареєстрованого в реєстрі за № 1-63, [PERSON] продав [PERSON] квартиру за адресом: [ADDRESS] (а. с. 13). Відповідно до копії трудової книжки [NUMBER] [PERSON] останній раз офіційно працював з 21.11.1995 року по 12.09.1996 року (а. с. 15). Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями частини 1 статті 180 цього ж нормативно-правового акту передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тотожне за своїм правовим змістом роз`яснення міститься також й у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Також суд приймає до уваги, що зазначений обов`язок безпосередньо закріплений нормами Конституції України та відповідно кореспондується з правом будь-якої дитини на отримання аліментів від своїх батьків до досягнення повноліття (стаття 51 Основного Закону нашої держави). У свою чергу, положення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-XІІ від 27.02.1991 року, передбачають, що дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Крім того, частиною 2 статті 27 наведеної Конвенції, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому частиною 1 статтею 18 цієї ж Конвенції визначено, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Отже, з огляду на таке, суд повинен докласти саме таких зусиль, а тому при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, а також обов`язково ураховувати, що згідно зі змістом статті 8 Закону України\~«Про охорону\~дитинства» № 2402-III від 26.04.2001 року (із змінами та доповненнями), кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Натомість, відповідно до положень частини 2 статті 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України). Норми права, які містяться у частині 2 статті 182 зазначеного кодифікованого закону України передбачають, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Зі змісту статті 181 Сімейного кодексу України вбачається, що у випадку ухилення батьків від утримання дитини, за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються в частині від доходу його матері, батька й /або/ у твердій грошовій сумі. При цьому, положення частини 1 статті 183 цього кодексу обумовлюють, що частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Імперативними припасами частин 1 та 2 статті 182\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з положень частини 1 статті 192 сімейного кодифікованого закону України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тотожне за своїм юридичним змістом роз`яснення міститься також у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Враховуючи, що у ході розгляду справи судом було встановлено наявність на утриманні позивача трьох малолітніх дітей та тимчасово непрацездатної дружини, стягнення аліментів на одну дитину за рішенням суду в розмірі 1/3 частини його доходу ставить інших його утриманців в гірше становище щодо матеріального утримання з боку батька. При цьому, суд бере до уваги, що під час ухвалення 13.02.2008 року рішенням Нововодолазьким районним судом Харківської області у справі № 2-83/08 за позовом [PERSON] до [PERSON] «Про стягнення аліментів на утримання дитини» не враховувались та не могли бути враховані обставини утримання позивачем інших малолітніх дітей, а також непрацездатної тітки [PERSON] , яка є інвалідом 1 групи, мешкає разом з відповідачем та який є її опікуном. Вирішуючи ці спірні правовідносини суд керується вказівкою, наданою Пленумом Верховного Суду України у пункті 23 своєї Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до яких після зменшення або збільшення аліментів вони у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, з огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, зокрема, факт утримання позивачем ще двох малолітніх дітей та тимчасово непрацездатної дружини, тому суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] та можливість задоволення його позову повністю шляхом зменшення розміру аліментів, що стягнуті з нього на користь відповідача рішенням, ухваленим Нововодолазьким районним судом Харківської області 13.02.2008 року, на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/8 частини всіх видів доходів та заробітку, але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісяця, починаючи з моменту набрання цим рішенням законної сили, й до досягнення дитиною повноліття. Позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених ним і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved