Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

31.05.2017 року позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд захистити її права як споживача фінансових послуг шляхом визнання дій відповідача незаконними щодо ненадання їй інформації по її картковому рахунку з відповідними роздруківками та зобовязати відповідача надати їй усі наявні документи по особовому рахунку позивача, документи, які стали підставою для укладання між позивачем та відповідачем відповідного договору на банківське обслуговування, перерахувати платіж за червень 2016 року, який відповідач незаконно не провів, та компенсувати позивачу моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 15.01.2015 року між нею та приватним акціонерним товариством «СК «Інгострах» було укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків №HAU1NS-150F4T8. З метою перерахування страхових внесків між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг, за яким банк зобовязувався перераховувати щомісячно кошти на виплату страхового платежу у розмірі 10,00 грн. У липні 2016 року з позивачем стався страховий випадок, за яким йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки ще з травня місяця 2016 року на картковому рахунку позивача було недостатньо коштів для сплати щомісячного страхового платежу. Поповнення карткового рахунку відбулося вже після настання страхового випадку, однак на думку позивача, кошти на рахунку позивача повинні були бути в необхідному розмірі ще у травні 2016 року, оскільки саме на картковий рахунок позивача було повернуто кошти за не отриманий позивачем товар в травні 2013 року та квітні 2015 року, що відповідачем зроблено не було, оскільки вказані кошти були повернуті на бонусний рахунок, відкритий ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON] без її згоди та інформування про таке перерахування. В той же час в подальшому, що вказує на неправомірність дій відповідача, вказані кошти були повернуті позивачу у вигляді процентів у завуальованій графі «Редактування обороту» у сумі 45,26 грн. З моменту виникнення вказаної ситуації позивач намагалася добитися у відповідача детальної роздруківки по її картковому рахунку та надання відповідних пояснень щодо дій відповідача, однак станом на день подання позову цього зробити не змогла, оскільки відповідач заперечував надання позивачу вказаної інформації, посилаючись на банківську таємницю, та не в повній мірі надаючи зазначену інформацію. Таким чином, позивач вважала свої права як щодо руху коштів по своєму картковому рахунку, так і щодо не надання їй інформації по її картковому рахунку (включаючи бонусний, відкритий без її згоди) відповідачем неправомірними, у звязку з чим звернулася до суду. З цих же підстав вважала, що їй діями відповідача спричинена моральна шкода. У судовому засіданні 30.08.2017 року позивач заявлені нею вимоги підтримала у повному обсязі, додатково пояснивши, що вона взагалі вбачає в діях посадових осіб відповідача шахрайські дії, оскільки не перерахування страхового платежу було здійснено всупереч вимогам діючого законодавства, їй неодноразово в телефонному режимі повідомляли, що її ситуація вирішиться на користь позивачки, однак жодних дій зроблено не було, розрахунок по картковому рахунку, відкритий на ім`я позивача, наданий відповідачем не відповідає дійсності, як і надані відповідачем заперечення на її позовну заяву. Крім того, те, що відповідач у листопаді 2016 року зарахував на картковий рахунок позивача кошти у розмірі 45,26 грн. вказує на те, що відповідач визнав свої неправомірні дії, повернувши кошти позивачу як проценти на суму 250,00 грн. неправомірно зараховано на бонусний рахунок позивача у 2013 році. Представник позивача за довіреністю заявлені її довірителькою вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання двічі повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, своїми правами у судовому засіданні користуватися не побажав. Засобами поштового звязку надав суду заперечення на позовну заяву разом з додатками, які суд отримав 08.08.2017 року, та в яких з викладених в запереченні підстав просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с.74-109). Позивач у судовому засіданні 30.08.2017 року своєї згоди на заочний розгляд справи у порядку ст.224 ЦПК України через повторну неявку представника відповідача, повідомленого належним чином згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК України не надала, а тому суд розглядає справу у загальному порядку. Вислухавши позивача, її представника за довіреністю, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та діюче законодавство, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. 13.04.2013 року позивач та відповідач уклали у формі публічної оферти договір про надання банківських послуг, що підтверджується копією підписаної заяви-анкети [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої позивач погодилася, що вказана заява разом з памяткою клієнта та Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку, а також Тарифами банку є договором про надання банківських послуг, при цьому позивач ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку, а також Тарифами банку, які були надані позивачу у письмовому вигляді для ознайомлення. Також позивач погодилася із вказаними Умовами та Правилами надання банківських послуг, зобовязувалася їх виконувати, а також регулярно знайомитися на сайті Приватбанку з їх змінами (а.с.92-93). Таким чином, озвучені позивачем у судовому засіданні посилання на те, що вона вказані Умови та Правила надання банківських послуг не підписувала, не зобовязана слідкувати за ними на сайті відповідача, суд до уваги не приймає, оскільки докази примушування або тиску з боку відповідача на позивача для підписання вказаної заяви-анкети суду надані не були. В іншому сторони користуються свободою договору, передбаченою ч.1 ст.203 Цивільного кодексу України, тобто позивач сама виявила бажання користуватися послугами відповідача на умовах, яких визначив відповідач у зазначених ним Умовах та Правилах надання банківських послуг. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 15.01.2015 року між позивачем та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Інгосстрах» був укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків HAU1NS-150F4TB строком дії до 16.01.2016 року із лімітом страхової суми у розмірі 25000,00 грн. та щорічним платежем у розмірі 120,00 грн. розбитим рівними частинами на 12 місяців по 10,00 грн., які позивач зобов`язувалася сплачювати на користь вказаної страхової компанії (а.с.10). Вказаний договір за мовчазної згоди між позивачем та страхувальником був продовжений після його закінчення на новий строк відповідно до п.7, оскільки жодний з учасників не заявив про бажання його припинити. Відповідно до п.п.11.5 даного договору у разі несплати або не повної сплати відповідної частини страхового платежу вказаний договір не набуває сили. У разі сплати наступної частини страхового платежу цей договір поновлює свою дію з моменту фактичного надходження коштів на рахунок страхувальника. 09.07.2017 року з позивачем стався нещасний випадок, а саме їй була спричинена травма у вигляді рубця нижньої щелепи 2 см, що підтверджується довідками КЗОЗ «Первомайська ЦРЛ» від 08.09.2016 року та КЗОЗ «Первомайський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 13.09.2016 року та 15.09.2016 року (а.с.113-115). За вказаним випадком, який відноситься до страхових, позивач звернулася до ПрАТ «СК «Інгосстрах» з метою отримання страхового відшкодування, однак їй листом від 14.09.2016 року у виплаті такого відшкодування було відмолено через відсутність чергового страхового платежу станом на 09.07.2017 року на підставі п.11.5 подовженого договору добровільного страхування між позивачем та ПрАТ «СК «Інгострах» (а.с.11, 25). З метою з`ясування обставин відсутності коштів на відкритому позивачеві відповідачем картковому рахунку позивачем було зясовано, що її договір ідентифікується у відповідача як угода №SAMDN30000081996491 від 13.04.2013 року, по якій позивачу була видана кредитна картка «Універсальна» №5211537335489493 та окремий технічний рахунок без видачі кредитної картки №9992222225336156998 (так званий рахунок «Бонус-Плюс»), для використання в мережі партнерів відповідача в разі придбання у них товарів та послуг. Як встановлено судом по картці №5211537335489493 в період з 24.05.2016 року до 25.07.2016 року обліковувалося 8,30 грн., тобто у період настання страхового випадку 09.07.2016 року на картковому рахунку позивача було менше 10,00 грн. необхідних для сплати страхового платежу ПрАТ «СК Інгострах» для дії вищевказаного договору добровільного страхування від нещасних випадків від 15.01.2015 року, продовженого за мовчазної згоди сторін 16.01.2016 року на наступний річний термін (а.с.45, 81). Позивач у своїх поясненнях вказувала, що в цей час на рахунку по картці №5211537335489493 повинно було бути 474,51 (250,00 + 216,21 + 8,30) грн., оскільки відповідач помилково зарахував повернуті кошти позивачу відповідними торговими організаціями за неотриманні товари 250,00 грн. 08.05.2013 року (а.с.47, 83) та 216,21 грн. 09.04.2015 року (а.с. 53, 84) на технічний рахунок Бонус-Плюс №9992222225336156998, при цьому не маючи на це права. Суд з такими доводами позивача не погоджується та рахує дії відповідача вірними саме щодо зарахування і 250,00 грн. і 216,21 грн. на бонусний рахунок, оскільки відповідно до п.2.1.1.2.14 Умов та Правил надання банківських послуг бонусний рахунок це спеціальний рахунок, що відкривається банком для обліку в електронному вигляді бонусів клієнта. Бонуси клієнт отримує від партнерів відповідача, які беруть участь в даній мережі. Відповідно до п.2.1.1.10.6 якщо оплачений товар по карті повернено або не отримано, держатель картки повинен отримати від працівника торгової фірми поворотний рахунок (розрахунковий документ), який містить номер карти і суму, що підлягає поверненню. В іншому випадку вказані кошти обліковуються банком як бонуси торгової фірми партнера для конкретної особи, яка придбала товар. Повернення вартості товару здійснюється торговою фірмою шляхом зарахування суми на картковий рахунок держателя протягом 45 днів після оформлення зворотного рахунку. Позивач суду доказів як отримання нею розрахункового документу від торгових організацій, так і подання його до відповідача не надала, тому її доводи в частині порушення порядку зарахування коштів на її картковий рахунок не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а дії відповідача відповідали погодженим сторонами Умовам та Правилам надання банківських послуг. Стосовно вимог позивача щодо надання їй інформації по руху коштів по її картці №5211537335489493 та технічному рахунку Бонус-Плюс №9992222225336156998, зокрема станом на 01.06.2016 року то відповідач надав позивачу усю наявну у нього інформацію стосовно руху коштів, що підтвердила сама позивач, надавши суду 13.07.2017 року виписки по вказаним від 13.07.2017 року (а.с.41-61), які є ідентичними випискам, які надав відповідач як додаток до свого заперечення від 08.08.2017 року (а.с.79-84). Яке відношення до предмету спору має виписка по картці №5168755528513738 суду встановити у позивача не вдалося, тому ця вимога також не підлягає задоволенню. Щодо зарахування відповідачем позивачу 45,26 грн. 05.11.2016 року під назвою «Редактування обороту», яку позивач вважала визнанням відповідачем своїх неправомірних дій після її скарг та письмових звернень до відповідача, то тут суд приймає позицію відповідача, який в своїх запереченнях зазначив, що вказана сума є відсотками, які нараховувалися на бонусний рахунок позивача, і які відповідач через похилий вік позивача та те, що позивач не змогла вчасно проконтролювати роботу торговельної організації, були переховані відповідачем з бонусного (технічного) рахунку на основний рахунок позивача, і що було доброю волею відповідача, хоча суперечило Умовам та Правилам надання банківських послуг (п.2.1.1.10.7). Вимоги про стягнення моральної шкоди та перерахування коштів на страхову виплату за липень 2016 року (хоча позивачем вказаний червень 2016 року з невідомих суду причин), є похідними від зазначених вище судом вимог, в задоволенні яких суд позивачу відмовив. Відповідно до ч.4 ст.88 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави, оскільки відповідач була звільнена від їх сплати при зверненні до суду. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed