Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

6 червня 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поновлення батьківських прав відносно дитини [PERSON], 5 березня 2005 року. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 січня 2016 року її було позбавлення батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. На підставі розпорядження Жовтневої (тепер Вітовської) районної державної адміністрації від 25 лютого 2016 року № 85-р опікуном [PERSON] призначено відповідачку [PERSON]. На сьогоднішній день повністю змінились обставини, за яких її було позбавлено батьківських прав. Вона працює, здійснила ремонт в будинку, облаштувала його для нормального проживання разом з дитиною, та здійснює піклування про дівчинку. Також, зазначила, що повністю погасила заборгованість зі сплати аліментів. Вказуючи, що має постійне місце проживання та роботу, створила всі їй належні умови для існування та розвитку, не притягувалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності, тому просила поновити її батьківські права відносно [PERSON]. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали свої позовні вимоги та просили про задоволення позову. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, вказавши, що позивачка, яка є її сусідкою в теперішній час створила всі умови для дитини і вони спілкуються та перебувають у добрих відносинах. Представник третьої особи - служба у справах дітей Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області в судовому засіданні позов підтримали, та просили його задовольнити, зазначила, що дійсно, повністю змінились обставини, з яких [PERSON] було позбавлено батьківських прав, на теперішній час вона працює, здійснила ремонт в будинку, облаштувала його, погасила борг зі сплати аліментів. Суд, заслухавши доводи та пояснення сторін та їх представників, думку представника третьої особи, дослідивши докази у справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 14 січня 2016 року позивачку [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно її дитини [PERSON], [INFO]. На підставі розпорядження Жовтневої (тепер Вітовської) районної державної адміністрації від 25 лютого 2016 року № 85-р опікуном [PERSON] призначено відповідачку [PERSON]. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, навчання, створити належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини. Частинами 1, 2, 3, 4, 5, 6 ст. 169 СК України встановлено, що мати, батько, які позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановлює рішення відповідно до інтересів дитини. На сьогоднішній день [PERSON] є приватним підприємцем, має постійний та офіційний заробіток, вживає всіх можливих заходів для того, щоб повернути дитину, повністю погасила заборгованість зі сплати аліментів. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» становлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Згідно ст. 11 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. ст. 8, 11, 15 того ж Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральності та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Виходячи з аналізу вказаних правових норм, для розлучення малолітньої дитини з матірю мають бути встановлені виняткові обставини, які визначені у ч. 2 ст. 161 СК України. Наявні у справі докази дозволяють встановити, що мати [PERSON] має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерела існування, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дитини. В судовому засіданні було опитано саму неповнолітню [PERSON], яка підтвердила позитивні зміни у відношенні матері до неї і вона підтвердила бажання повернутися до неї. За такого,

Outcome: approved