Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

31.07.2017 року [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 13.05.2006 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON] у Надвірнянському відділі РАЦС Івано-Франківської області, актовий запис № 45. Від шлюбу у них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.09.2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Зазначає, що діти проживають разом з нею, знаходиться на її утриманні та вихованні. Вона присадибної ділянки немає, підсобного господарства не веде, а тому не в змозі забезпечувати всім необхідним дітей, у звязку з чим зазнає матеріальні труднощі. Відповідач [PERSON] працює у НГВУ «Надвірнанафтогаз» на посаді оператора, отримує заробітну плату, однак на утримання неповнолітніх дітей не виділяє ніяких грошових коштів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю з підстав, які викладені в позовній заяві. Просить позов задоволити та стягувати з відповідача в її користь аліменти в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку щомісячно, на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] та судові витрати згідно долучених квитанцій. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина. Однак просить зменшити йому їх розмір та стягувати по 1/4 частки щомісячно зі всіх видів його заробітку. Суд, вислухавши пояснення сторін і дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх вимог та зясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні встановлено, що 13.05.2006 року сторони по справі уклали шлюб у Надвірнянському відділі РАЦС Івано-Франківської області, актовий запис № 45. Зясовано також, що у позивача з відповідачем за час перебування в шлюбі народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], копії свідоцтв про їх народження долучені до матеріалів справи. 30.09.2016 року рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області шлюб між сторонами по справі розірвано. На даний час неповнолітні діти проживають з позивачем по справі [PERSON], знаходяться на її утриманні та вихованні, що стверджується актом обстеження матеріаль-побутових умов проживання депутата Надвірнянської міської ради від 19.07.2017 року, який долучений до матеріалів справи. Доведено також ту обставину, що відповідач по справі [PERSON] має стабільний заробіток, оскільки працює в НГВУ «Надвірнанафтогаз» на посаді оператора зневоднювальної та знесолювальної установки. Даний факт підтверджується довідкою про доходи №7-27/762 від 09.10.2017 року, яка долучена до матеріалів справи. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст. 2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Згідно ст.ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 1777 гривень. Відповідач по справі [PERSON], як встановлено в судовому засіданні є фізично здоровою людиною, не має інших утриманців, має постійне місце праці, оскільки працює, має регулярний заробіток, з врахуванням того, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, та враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років, матеріальне становище сторін, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, а отже, на думку суду, в змозі сплачувати аліменти в частці, тобто в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 640 грн. 00 коп. судового збору та в користь позивача 400 грн. судових витрат. На підставі ст.ст. 180-184 СК України,

Outcome: approved