Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

31.03.2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось в Івано-Франківський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.09.2016 року на підставі п.2 ч.1 ст.116 ЦПК України (відповідач проживає за адресою: [ADDRESS]) справу було передано до Тлумацького районного суду Івано-Франківської області для розгляду по суті. Ухвалою Тлумацького районного суду цивільну справу за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було прийняти до свого провадження суддею Луковкіною У.Ю. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 500283912 від 14.06.2012 року, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит у сумі 9999,0 грн. Відповідач одержав кредитні кошти, але прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення не виконував, допустив виникнення заборгованості станом на 19.02.2016 року в розмірі 7567,49 грн., яка складається з наступного: 5373,31 грн. - заборгованість за кредитом; 916,91 грн. - заборгованість по відсотках; 1277,27 грн. - заборгованість по комісії. Просить стягнути з відповідача загальну суму боргу за договором кредиту в розмірі 7567,49 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду клопотання, в якому просить справу розглянути без його участі. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений шляхом подання оголошення в газету «Галичина». Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з врахуванням того, що відповідач про причини неявки не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд постановив про проведення заочного розгляду справи. Судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушеного права на належне виконання умов кредитного договору шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Дослідивши та оцінивши дані, що містяться в письмових доказах по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що на підставі анкети-заяви [PERSON] на отримання кредиту по продукту «Меморіальні гроші» (а.с. 10), між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500283912 від 14.06.2012 року, відповідно до умов якого позивачем надано [PERSON] кредит у сумі 9999,00 грн. на строк до 15.06.2015 року (п. 2.3. Розділу № 1 Кредитного договору) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,00 % річних (п. 2.2. Розділу № 1 Кредитного договору), комісійної винагороди: за послуги «Альфа-Сервіс» 150,00 грн. за кожний місяць користування кредитом по дату остаточного повернення кредиту зазначену в п. 2.3 (п. 2.8.1. Розділу № 1 Кредитного договору); за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування агентів банку у розмірі 1,8 % від суми переказу, без ПДВ (п. 2.8.2. Розділу № 1 Кредитного договору); за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку - 35,0 грн. (п. 2.8.3. Розділу № 1 Кредитного договору) (а.с. 3-8). Для виконання зобов'язань банк відкрив позичальнику рахунок № 29092500283912 у ПАТ «Альфа-Банк», для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за Кредитним договором (п. 2.5. Розділу № 1 Кредитного договору). Відповідно до п. 2.6. Розділу № 1 Кредитного договору порядок повернення кредиту, сплата процентів за його користування та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до Графіка платежів, який є Додатком № 1 до цього договору та його невід'ємною частиною. Відповідно до п. 5 Розділу № 1 Кредитного договору підписанням цього договору позичальник (відповідачка) підтвердив, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту (а.с. 3), в т.ч. вартістю кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожання кредиту, вартості видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, він отримав свій примірник цього договору, що складається з першого та другого розділів та додатків до нього в дату його укладення, що він в письмовій формі ознайомлений з Загальними умовами кредитування (рефінансування) фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», затвердженими розпорядженням ПАТ «Альфа-Банк» № 327 від 01.02.2012 року. Ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 4 Розділу № 1 Кредитного договору позичальник зобов'язався у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом № 1 цього договору та/або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим договором, сплатити банку штраф у розмірі - якщо сума кредиту становить суму грошових коштів у розмірі до 19999,99 грн. - 150,00 грн. за перший прострочений платіж, та 350,00 грн. - за кожний наступний прострочений поспіль платіж. Всі інші умови сплати штрафних санкцій за цим договором, визначені сторонами у Розділі № 2 цього договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 2.4. Розділу № 1 Кредитного договору кредит надається відповідачу для власних потреб, шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника № 2625900611604, що відкритий позичальнику в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346, суми грошових коштів, що дорівнює сумі кредиту. [PERSON] одержав кредитні кошти, про що свідчить виписка по особовим рахункам за період з 14.06.2012 року по 19.02.2016 року (а.с. 14). Відповідач прийняті на себе за договором кредиту зобов'язання щодо своєчасного його погашення не виконував та відповідно до розрахунку позивача допустив виникнення заборгованості станом на 19.02.2016 року в розмірі 7567,49 грн., яка складається з наступного: 5373,31 грн. - заборгованість за кредитом; 916,91 грн. - заборгованість по відсотках; 1277,27 грн. - заборгованість по комісії (а.с. 13). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду не представлено. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до п. 15 Розділу № 2 Кредитного договору банк має право в будь-якому разі вимагати, в тому числі у судовому порядку, дострокового виконання всіх зобов'язань позичальника за договором у випадку прострочення більш ніж на один місяць терміну сплати обов'язкового платежу за кредитом, а також у випадках вчинення позичальником інших істотних порушень умов цього договору. Згідно п. 24 Розділу № 2 Кредитного договору сторони домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають із договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 3 роки. Вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності. Оскільки [PERSON] (відповідач) належним чином не виконував своїх зобов'язань за Кредитним договором, позивачем, у відповідності до п. 15 Розділу № 2 Кредитного договору та до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, 11.03.2016 року відповідачу було надіслано письмову вимогу № 21822-102 б/б про дострокове повернення загальної суми заборгованості по кредиту в сумі 10167,49, у тому числі штрафних нарахувань 2600,00 грн., в якій банк вимагав від позичальника у строк до 30 днів з дати відправлення цієї вимоги, але не пізніше 3 днів з дати отримання, достроково повернути заборгованість за кредитним договором (а.с. 15-16). Однак, відповідачем не була погашена заборгованість по кредитному договору у вказані у вимозі строки. Згідно з статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін та про наявність заборгованості за кредитним договором № 500283912 від 14.06.2012 року, та те, що відповідач не подав суду жодних доказів, які би спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за вищевказаним кредитним договором є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати за подання до суду позовної заяви. На підставі викладеного, відповідно 261, 526, 530, 549, 611, 612, 629, 631, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 61, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved