Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

30.09.2016 року [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог (а.с.8-10) просить : визнати за ним право власності на: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №2 по вул. Нова, в с. Курортне, Білгород-Дністровського району Одеської області, а також на земельну ділянку, площею 0,2000 га., кадастровий № 5120885600:04:001:0120, що розташована за вказаною вище адресою. Обґрунтовуючи свій позов [PERSON] зазначив, що він є власником житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Курортне, вул. Нова, 2. На теперішній час має намір продати вказане нерухоме майно, але державний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу відмовляє йому у вчинені зазначеної нотаріальної дії, мотивуючи тим, що вказане нерухоме майно придбано ним у період шлюбу, а оскільки його дружина померла, то необхідна згода на відчуження майна її спадкоємців. В судовому засіданні позивача підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити. При цьому позивач звертається до суду з позовом, в прядку ст. 392 ЦК України, вказуючи, що на теперішній час не в змозі скористатися своїм правом на відчуження зазначеного вище нерухомого. Представник відповідача в судове засідання не зявився, натомість на адресу суду, 18.10.2016 року надійшов лист за підписом голови [PERSON] сільської ради, в якій він просить справу розглядати без участі представника сільської ради, за наявними у справі матеріалами. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так в судовому засіданні встановлено, а також підтверджено матеріалами справи, що відповідно до договорів купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку позивач є власником житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Курортне, вул. Нова, 2. (а.с.15-27) Як вже було зазначено вище, звертаючись до суду, позивач зазначив, що на теперішній час бажає продати належне йому нерухоме майно, але нотаріус відмовляє йому у вчиненні відповідної нотаріальної дії, посилаючи на те, що це нерухоме майно придбано ним у шлюбі. При цьому в якості відповідача позивач зазначив [PERSON] сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області. У відповідності до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідності до положень ст. 3 ЦК Українизагальними засадами цивільногозаконодавства у тому числісправедливість, добросовісність на розумність. Як випливає з приписів ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право, в порядку встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Суд не погоджується доводами позивача, якими він обґрунтовує свою позовну заяву, з тих підстав, що право позивача на володіння, користування та розпорядження належним йому на праві приватної власності нерухомим майном, у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Курортне, вул. Нова, 2, відповідачем, а саме [PERSON] сільською радою взагалі не оспорюється чи не визнається в розумінні ст.ст. 3, 15 ЦПК України, що б давало йому право звертатися до суду саме з цим позовом, обравши саме такий спосіб захисту права. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що в судовому засіданні позивач пояснив, що на теперішній час не має можливості відчужувати належне йому нерухоме майно, у звязку з тим, що воно було придбано у шлюбі, а його дружина на теперішній час є померлою. Дійсно, як вбачається з свідоцтва про смерть [PERSON] померла 26.02.2015 року. (а.с.12) При цьому, відмовляючи у задоволенні позову, суд звертає увагу позивача на існуючий порядок, встановлений Цивільним Кодексом України прийняття спадщини, після смерті спадкодавця, або визнання в судовому порядку права власності на належне спадкодавцю майно, якщо таке право оспорюється або не визнається будь-якою особою, обравши відповідний спосіб захисту свого права. Під час розгляду справи , позивач, в порушення вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України, не надав суду жодн их доказів того, що його право як спадкоємця померлої [PERSON] оспорюється або не визнається будь-якою особою, тим паче, відповідачем [PERSON] сільською радою. Слід також зазначити, що під час розгляду справи, позивач взагалі не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів, що відповідачем або будь-якою іншою особою порушується його право, як він зазначає у позові, на відчуження належного йому на праві приватної власності житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, с. Курортне, вул. Нова, 2, в розумінні ст. 392 ЦК України. Саме з урахуванням викладених обставин, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed