Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

30.08.2015 р. позивачка звернулась у суд з указаними позовними вимогами, які обґрунтовано так. Позивачка і відповідач проживали в зареєстрованому шлюбі, який розірвали 28.02.2006 р. Від шлюбу мають двоє неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] - 1999 р.н., дочку [PERSON] - 2001 р.н. Під час шлюбу сторони збудували житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 147,19 кв.м (житловою - 76,18 кв.м). Право власності на цей житловий будинок оформлено за сторонами і за позивачкою зареєстровано ? частку. Відповідач не бажає добровільно поділити будинок у натурі і не дозволяє користуватись будинком та перешкоджає вселенню в будинок позивачці і їх дітям. Позивачка, покликаючись на норми ст.ст. 364 ч. 1 і 391 ЦК України, вимагає виділити їй у власність відповідно до розміру її частки в будинку другий поверх загальною площею 70,17 кв.м, а відповідачу перший поверх загальною площею 77,02 кв.м, а також зобов'язати відповідача не чинити перешкод у вселенні в будинок з дітьми та в користуванні і розпорядженні будинком. Позивачка позов підтримала і пояснила додатково, що будинок має два входи і виходи на першому поверсі з виходом на другий поверх через сходову клітку, тому можливо поділити будинок або користуватись ним окремими сім'ями на кожному поверсі. Відповідач у судове засідання три рази поспіль не з'явився, будучи належно і своєчасно повідомленим про час і місце розгляду справи. Письмових заяв про позицію у справі, а також про причини неявки в судові засідання відповідач не подав. Суд ухвалив за згодою позивачки про заочне провадження в справі. Оцінивши зміст позову, доводи позивачки, подані нею докази, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, з огляду на таке. Згідно рішення апеляційного суду Закарпатської області від 30.01.2014 р. позивачка визнана власником ? частки житлового будинку [ADDRESS], а свідоцтво про право власності [NUMBER] від 15.02.2007 р., видане Колочавською сільською радою про право власності на вказаний будинок в одній цілій частині за [PERSON], - визнано недійсним. Отже, сторони є зареєстрованими співвласниками житлового будинку, вказаного в позові. Ці права на нерухоме майно зареєстровані в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і зафіксовані в реєстрах КП «Міжгірське БТІ». З показів свідків [PERSON] і [PERSON], які є рідними до сторін ([PERSON] - рідна сестра відповідача, [PERSON] - мати позивачки) відповідач утворив нову сім'ю і не допускає в будинок позивачку (колишню дружину) і їх дітей. Виходячи з матеріально-побутових умов проживання одна дитина мешкає у [PERSON] з мамою (позивачкою) в смт. Міжгір'ї, друга дитина проживає з [PERSON] (сестрою відповідача) у с.Колочава. Ст. 364 ч. 1 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Позивачка не подала доказів про те, що житловий будинок, який належить їй і відповідачу в рівних ідеальних частках можливо поділити відповідно до цих часток (по ? частині) чи з відхиленням від цих часток. Зокрема, позивачка не подала висновок спеціаліста, що має спеціальні будівельно-технічні знання про можливість такого поділу будинку. Позивачка також не заявила клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи на предмет можливості поділу будинку за ідеальними частками, не зважаючи на те, що суд роз'яснив позивачці під час судового засідання про таке процесуальне право позивачки. Посилання позивачки на поданий нею звіт оцінювача про оцінку житлового будинку суд відхиляє, бо цей документ не містить висновків про поділ будинку, а стверджує тільки його вартість станом на час розгляду справи. Отже, позивачкою не виконано процесуального обов'язку, передбаченого ст. 60 ч. 1 ЦПК України. Тому ці вимоги позивачки підлягають відхиленню. Натомість інші вимоги позивачки підлягають задоволенню, з огляду на таке. Позивачка як співвласник будинку має право на володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.ст. 317-319 ЦК України). Здійснення права спільної часткової власності передбачено ст. 358 ЦК України, зокрема за домовленістю між співвласниками майна. Згідно з ст. 383 ч. 1 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Отже, права позивачки як співвласника будинку на користування будинком, проживання в ньому позивачки та її неповнолітніх дітей підлягає захисту згідно з ст.ст. 15, 16, 386, 391 ЦК України, а саме способом забезпечення вселення у житловий будинок, надання вільного доступу до житла, вільного користування цим майном за цільовим призначенням. Судові витрати у виді судового збору згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України пропорційно задовольненим позовним вимогам, що є немайновими за ставкою, передбаченою законом «Про судовий збір» для фізичної особи слід стягнути з відповідача в користь позивачки у сумі 487 грн. 20 коп. Решта сплаченого судового збору за подання позову поверненню не підлягає.

Outcome: partial