Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

30.09.2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що 22.12.2010 року між сторонами зареєстровано шлюб, від шлюбу мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. До шлюбу сторони довгий час знали один одного, але після укладення шлюбу у них почались суперечки відносно поглядів на життя, непорозуміння. Не знаходили спільної мови, в питаннях подружнього життя, ведення господарства, та вихованні дитини. Відповідач нехтував сімейними цінностями, в кінцевому результаті це призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне господарство сторони не ведуть, та припинено спільне проживання. Ухвалою судді від 20.11.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою суду від 17.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про поважність неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечила проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 22.12.2010 року між сторонами відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб, актовий запис № 1048 (а.с.4) Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] [INFO] . Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Також на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 704,80 гривень. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved