Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

30 липня 2021 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь аліментів на утримання їх спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, шлюб між ним та [PERSON] розірвано у 2007 році, сторони спільно не проживають з грудня 2020 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, які проживають з ним та перебувають на його утриманні, у добровільному порядку відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дітей у недостатньому розмірі, домовленості між сторонами не досягнуто. Зазначив, що [PERSON] спроможна надавати допомогу, оскільки працює та має доходи, її матеріальне становище не перешкоджає виконанню обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей. Ухвалою судді від 09.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження на 20.09.2021. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала повністю. Частиною ч. 3 ст. 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що шлюб між сторонами по справі розірвано, що підтверджується рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 13.06.2007 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 6, 17). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 7, 8). Згідно довідки Теплицької селищної ради № 1669 від 28.07.2021, до складу сім`ї [PERSON] входять син [PERSON] та дочка [PERSON] , які проживають разом із батьком - позивачем у справі та перебувають на його утриманні, що не спростовано відповідачем з огляду на положення ст. ст. 76-81 ЦПК України (а.с. 9). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1-3 статті 183 згаданого закону встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідач, будучи матір`ю неповнолітніх дітей, зобов`язана здійснювати їх утримання до досягнення ними повноліття, що відповідає положенням ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Беручи до уваги те, що діти проживають з позивачем та перебувають на його утриманні, оскільки у матеріалах справи відсутні докази незадовільного стану здоров`я або непрацездатності [PERSON] , відомості про перебування на її утриманні інших осіб, її тяжкого матеріального становища, докази на підтвердження інших обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, суд вважає, що з відповідача на користь позивача стягненню підлягають аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дітей в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений при зверненні до суду.

Outcome: approved