Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

29 березня 2018 року [PERSON] звернулась до Волноваського районного суду з позовом до [PERSON] про визнання правочину удаваним, мотивуючи свої вимоги тим, що в 2017року її чоловік [PERSON] пообіцяв подарувати їй автомобіль PORSHE CAYENNE, 2008 року випуску, належний йому на праві власності. У березні 2017року у сервісному центрі № [NUMBER] МВС м. Києва їм з чоловіком пояснили, що оформити договір дарування не можливо, треба оформляти договір купівлі продажу транспортного засобу. Вони погодились і між нею та чоловіком було укладено договір купівлі - продажу транспортного засобу № 8046/2017/2017/351537 від 01.03.2017року, і вона стала власником автомобіля PORSHE CAYENNE, 2008 року випуску, нібито сплативши чоловіку 856948,01грн. На сьогодні може стати питання про розділ сумісно нажитого майна, тому просить суд визнати договір купівлі продажу удаваним правочином, укладеним з метою приховування договору дарування автомобіля. Позивач просить слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження, надала заяву слухати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій визнав позовні вимоги. Відповідно до ч. 5ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами ( ч.8 ст.178 ЦПК України). Оскільки, відповідно до вимогст.279 ЦПК України, справа в порядку спрощеного позовного провадження розглядається без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Перешкод для розгляду справи немає. Суд, дослідивши та розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що між подружжям [PERSON] та [PERSON] в сервісному центрі № [NUMBER] МВС м. Києва було укладено договір купівлі - продажу транспортного засобу PORSHE CAYENNE, 2008 року випуску № 8046/2017/2017/351537 від 01.03.2017року. Згідно договору купівлі продажу [PERSON] стала власником вищевказаного автомобіля, сплативши чоловіку [PERSON] 856948,01грн. за даним договором. Позивач вказує, що договір купівлі - продажу автомобіля від 01.03.2017 року є удаваним правочином, оскільки вона не платила кошти за придбання автомобіля, він перейшов у її власність фактично шляхом дарування його чоловіком. Відповідач [PERSON] з позовними вимогами згоден. Вирішуючи спір по суті суд приходить до наступного. Відповідно до ст.\~6,\~11\~та\~12 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1\~ст. 627 ЦК України). У сенсі положень\~статті 202 ЦК України\~під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У відповідності до\~ст. 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року передбачено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі\~статті 235 ЦК\~має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Узагальненням Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2009 року, удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали).\~Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. Спільною ознакою фіктивного та удаваного правочинів є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них. Різниця полягає в тому, що за удаваного правочину настають інші права та обовязки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1ст.655 ЦК). Враховуючи викладене вище, зважаючи на те, що позивачем по справі наведено суду належні докази того, що оспорюваний договір містить ознаки удаваного правочину, тому вимоги позову є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 гривень

Outcome: approved