Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

30.07.14 року представник позивача ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 07.12.06 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 8303,96 дол. США з виплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 10% річних зі строком повернення кредиту до 06.12.11 року. Відповідач вказані кошти отримав, що підтверджується заявою на видачу готівки, проте зобов'язання з повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 15.04.14 року виникла заборгованість у сумі 10627,84 дол. США та 606363,69 грн.. Тому просив суд позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача вказану заборгованість, судові витрати. За заявами представників позивача справу розглянуто у їх відсутності (а.с.25, 53). У судовому засіданні відповідач [PERSON], його представник [PERSON] проти позову заперечували, просили відмовити з підстав пропуску строку звернення до суду після спливу строку позовної давності, наслідки якої просили застосувати (а.с.48-49). Суд, вислухавши відповідача, його представника, дослідивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07.12.06 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 8303,96 дол. США з виплатою відсоткової ставки за користування кредитом у розмірі 10% річних зі строком повернення кредиту до 06.12.11 року. (а.с.4-5). Відповідач кредитні кошти отримав, що підтверджується заявою на видачу готівки (а.с.6). Згідно п.п. 3.3.2, 3.3.1, кредитного договору, позичальник зобов'язався повертати кредит та сплачувати передбачені договором платежі шляхом здійснення перерахування мінімально-необхідного платежу щомісячно у розмірі 199,0 дол.США. Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору у разі прострочення Позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Пункт 5.2 Кредитного договору передбачає, що у разі порушення Позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього договору позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10% відсотків від суми Кредиту, визначеної у п.1.1. цього Договору, за кожен випадок. Свої зобов'язання за кредитним договором, відповідач виконав не в повному обсязі, 23.05.08 року здійснив останнє погашення заборгованості, після чого маючи заборгованість за тілом кредиту, відсоткам, комісії, припинив внесення коштів на погашення заборгованості, і мав прострочку платежів що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7-11). Станом на 15.04.14 року відповідач має заборгованість 57 353,51 дол. США., а саме - 6620,54 дол. США по тілу кредиту, 4007,30 дол США по відсоткам, 1946,61 дол. США по комісії, 43948,66 дол. США по пені, 830,00 дол. США - штраф, що підтверджується розрахунком заборгованості(а.с.7-11). При вирішенню спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 631 ЦК України строком договору саме є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. За ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 5 ст.261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Норми ст. 256 Цивільного кодексу України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. На це звернув увагу Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014 №6-20цс14, яка для суду є обов'язковою. Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як кінцевий строк повернення кредиту - до 06.12.11 року (пп.3.3.4 кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 20 числа кожного календарного місяця (п.3.3.3 кредитного договору). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч.1 ст.611, чч.2-4 ст.612 ЦК які передбачають відповідальність боржника. При вирішенні питання про застосування норм закону щодо позовної давності, згідно заяви відповідача, суд виходить з наступного. Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 06.12.11 року. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст.253 ЦК). Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252-255 ЦК. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору (пп.3.1, 3.3) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальником частинами до 20 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Як встановлено судом відповідач припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом 23.05.08 року, у зв'язку із чим з 23.06.2008 року у нього утворилася заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до нього 30.07.14 року. Тому строк позовної давності щодо першого простроченого платежу почав спливати з 23.06.2008 року, а щодо останнього - 06.01.2014 року. З наданого представником позивача розрахунку заборгованості не можливо встановити розмір заборгованості щодо якого строк позовної давності не пропущено. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з вказаних підстав. Оскільки в задоволенні позову слід відмовити, не підлягають стягненню понесені судові витрати.

Outcome: dismissed