Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

29 грудня 2017 року позивач , [PERSON], звернувся до суду з позовною заявою до Дунаєвецької міської ради Хмельницької області про визнання права власності на спадкове майно (ціна позову 140368грн.) посилаючись на те, що 24 травня 2017 року помер його батько [PERSON], і після його смерті залишилось спадкове майно, що складається з житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами , який знаходиться в м. Дунаївці по вул. Київській, 75 Хмельницької області. Позивач є спадкоємцем за законом на майно померлого батька, як єдиний син, який в установлений законом строк звернувся до Дунаєвецької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 22 грудня 2017 р. Дунаєвецької районної нотаріальної контори отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що належав [PERSON], померлому 24 травня 2017 р., позивач не може в звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Дунаївці по вул. Київській,75 Хмельницької області. Батько позивача - [PERSON] являється власником земельних ділянок з кадастровими номерами: 6821810100:01:082:0014, 6821810100:01:082:0015, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0284 га, які розташовані по вул.Київська,75 м. Дунаївці. Однак батько, при житті на належний йому житловий будинок правовстановлюючого документу не оформив, оскільки акт про завершення будівництвом житлового будинку в м. Дунаївці по вул. Київській,75 не складався, свідоцтво про право власності на домоволодіння Дунаєвецькою районною (міською) радою не видавалося, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву про задоволення позову та слухання справи у його відсутності. Представник відповідача [PERSON] міської ради Хмельницької області в судове засідання не зявився, однак подав до суду відзив на позов, в якому просить справу розглядати в його відсутності, позов визнає та не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив проводити розгляд даної справи у відсутності сторін по наявних матеріалах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 травня 2017 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). Відповідно до ст.1261 ЦК України, позивач є спадкоємцем за законом першої черги, після смерті свого батька [PERSON], який прийняв спадщину згідно ст. 1269 ЦК України, оскільки проживав та був зареєстрований разом з померлим в одному будинку, що підтверджується довідкою , виданою виконавчим комітетом відділу реєстрації місця проживання Дунаєвецької міської ради №69 від 30.05.2017 року, та свідоцтвом про народження. У відповідності до Інформаційної довідки із спадкового реєстру №50391244 від 22.12.2017 року та повідомлення приватного нотаріуса за №52/01-16 від 05.02.2018 року, спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 24 травня 2017 року не заводилася. До маси спадкового майна, після смерті [PERSON], входить житловий будинок житловою площею 113,5 кв.м. з належними до нього господарськими будівлями та спорудами: літня кухня, два сараї, сарай, гараж, вбиральня, огорожа, які розташовані за адресою: м.Дунаївці вул.Київській, 75 Хмельницької області вартістю 140368 грн., що підтверджується зведеним актом вартості будівель і споруд, технічним паспортом на житловий будинок, свідоцтвами про право власності на нерухоме майно від 03.12.2015 року, серії СТВ 271479 та серії СТВ 271480 на земельні ділянки розмірами 0,0284 га та 0,1 га, що розташовані в м.Дунаївці по вул.Київська, 75 та призначені для ведення особистого селянського господарства та будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) відповідно. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 грудня 2017 року приватний нотаріус Дунаєвецького районного нотаріального округу [PERSON] не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що належав [PERSON], померлому 24 травня 2017 року в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок з надвірними спорудами, який знаходиться м.Дунаївці по вул.Київська, 75 Хмельницької області. Відповідно до довідки від 20 грудня 2017 року, виданої Дунаєвецьким КП «Інвентарбюро» видно, що акт про завершення будівництва житлового будинку в м.Дунаївці по вул.Київська, 75 Хмельницької області не складався, свідоцтво про право власності на домоволодіння на імя [PERSON] не видавалося Згідно рішення №124 виконавчого комітету Дунаєвецької міської ради від 15 червня 1978 року , акту про відведення земельної ділянки в м.Дунаївці по вул.Київська,75 під будівництво, дозволу на проведення робіт від 11.12.1978р.- будівництво жилого будинку, плану земельної ділянки видно, що [PERSON]відведено під будівництво жилого будинку земельну ділянку по вул.Київській,75 м.Дунаївці і складено 1.02.1988 році Камянець Подільським міжміським «Інвентарбюро» технічний паспорт на житловий будинок та видано домову книгу для прописки громадян, в якій Дунаєвецькою міською радою засвідчено підписом та печаткою, що власником будинку є [PERSON]. В п.5 дозволу на проведення робіт зазначено, що забудовник відповідає за введення в експлуатацію, частково або повністю, обєкта без приймання його приймальною комісією в установленому законом порядку. Виникнення права власності у спадкодавця [PERSON] регулювалось зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року,Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР ,затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті18 лютого 2002 року за № 157/6445 із змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Відповідно до ч.4 ст. 25, п. 11 ч. 4 ст. 346 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті; право власності припиняється у разі смерті власника, у звязку з чим позивач позбавлений можливості іншим чином, ніж у судовому порядку визнати за собою право власності на спадкове майно. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця); до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами гл.7\~закону «Про нотаріат»\~та у відповідності до п. п. 4.15, 4.18\~Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 22 лютого 2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Обовязок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку обєкти нерухомості введено лише з 29.06.1998 року. Саме з цього дня набрала чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 9.06.98 №121. Таким чином, права, набуті (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.1998 року без державної реєстрації, можна вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. В листі Державної реєстраційної служби від 12.03.2013 року №95-06-15-13 «Щодо державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 1992 року» визначено, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05.08.1992, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта, є технічний паспорт на обєкт нерухомого майна. На підставі вищенаведеного та копії інвентарної справи на домоволодіння в м.Дунаївці по вул.Київській,75 збудований [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями вважаються прийнятим в експлуатацію і відповідно обєктом завершеного будівництва з моменту його будівництва, тобто будинок вважається завершений і зданий до експлуатації ще за життя [PERSON] і презюмуються, що він набув на нього право власності як на обєкт завершеного будівництва. Спадкодавець не оформив право власності на будинок за життя, проте факт належності будинку спадкодавцю є доведеним. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, отже позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо, тому суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved