Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

30.04.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення збитків. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що рішенням Господарського суду м. Києва від 09.06.2006 року по справі №21/217 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Поляріс Компані» до фірми Westcoast AS (Норвегія) та SAB DEW LTD (Великобританія) стягнуто в тому числі з фірми Westcoast AS на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Поляріс Компані» грошові кошти в сумі 1710000,00 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ складає 8635500,00 грн., як суму основного боргу, та штрафні санкції в сумі 122715,00 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ складає 619710,75 гривень, що загалом дорівнює 9255210,75 гривень, 12750,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Борг Westcoast AS виник в результаті того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Поляріс Компані» перерахувало Westcoast AS в якості передоплати за товар, яка перераховувалась з 22.12.2005 року по 24.02.2006 року декількома платіжними дорученнями. Господарський суд Бергена 04.04.2008 року по справі 07-0846655TVI-BBYR/02 виніс судове рішення, відповідно до якого компанія Westcoast AS зобов'язана виплатити компанії Поляріс 1710000,00 доларів США разом з пенею, передбаченою законом, починаючи з 15 березня 2006 до дати перерахунку коштів. Компанія Westcoast AS оскаржила рішення Господарського суду Бергена від 04.04.2008 року по справі 07-0846655TVI-BBYR/02 до Окружного суд першої інстанції м. Гюлатінг. За рішенням Окружного суду першої інстанції м. Гюлатінг по справі 08-088860 ASD-GULA/ADV1 від 7.02.2009 року компанія Westcoast AS звільняється від сплати компанії Поляріс 1710000,00 доларів а також встановлених законодавством відсотків, нарахованих з 15 березня 2006 року до моменту виконання платежу. Вказаним рішенням Окружного суду першої інстанції м. Гюлатінг по справі 08-088860 ASD-GULA/ADV1 від 27.02.2009 року зокрема було встановлено, що найімовірніше ТОВ «Поляріс Компані» одержувала ту рибну продукцію, за яку вносила платежі від Поляріс свідчить про те, що мала місце навмисна вказівка на заниження цін. Суми, які Поляріс повинен був виплачувати Укрфішком не покривали закупівельну ціну на рибну продукцію плюс митні збори, видатки, пов'язані з завантаженням/вивантаженням, транспортуванням, складуванням, що звичайно суму авансу. Платежі, здійснені Поляріс на адресу компанії Westcoast AS розраховувались так, щоб закрити різницю між дійсною ціною і цінами, зазначеними в рахунках-фактурах. Це було зроблено з метою звести до мінімуму видатки, пов'язані з митними і іншими витратами. Окружний суд першої інстанції м. Гюлатінг дійшов висновку, що Поляріс здійснювала платежі на адресу Westcoast AS для задоволення потреб компанії Укрфішком. Суд першої інстанції м. Гюлатінг зазначив, що при продажі яких-небудь товарів клієнтам у багатьох державах, включаючи країни колишнього Радянського Союзу, є звичайною практикою повна або часткова оплата товару не клієнтом, якому направляється рахунок-фактура, а іншими особами. Компанія, яка оплатила товар, може бути кредитором цього клієнта, його компанії або, як у даній справі, кредитором клієнта свого клієнта. Відповідно до висновків окружного суду першої інстанції м. Гюлатінг здійснення платежів відбувалось згідно повідомленнями, які надходили від [PERSON], який був представником Укрфішком перед Westcoast AS. [PERSON] в 2005-2006 роках була бухгалтером та керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфішком». Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, оскільки рішення Господарського суду м. Києва від 09.06.2006 року по справі №21/217 не скасоване, факти, встановлені даним судовим рішенням не доказуються при розгляді інших справ щодо ТОВ «Поляріс Компані» як особи, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Таким письмовим доказом є рішення Окружного суду першої інстанції м. Гюлатінг по справі 08-088860 ASD-GULA/ADV1 від 27.02.2009 року, в якому зазначені перераховані вище обставини, які мають значення для справи. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками; вини. [PERSON] в 2005-2006 роках була бухгалтером та керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфішком». ТОВ «Укрфішком» в особі керівника відповідача [PERSON], навмисне занижувала ціни та вчиняла інші дії, які призвели до того, що Окружний суд першої інстанції м. Гюлатінг в рішенні по справі 08-088860 ASD-GULA/ADV1 від 27.02.2009 року прийшов до висновку, що вказані виплати ТОВ «Поляріс Компані» здійснені на адресу Westcoast AS насправді були здійснені як оплата за ТОВ «Укрфішком». [PERSON], як директор ТОВ «Укрфішком» не надала належні документи, які б свідчили про те, що ТОВ «Укрфішком» реалізовував продукцію як ТОВ «Поляріс компані» так і іншим підприємствам за звичайними цінами та позивач не мав ніякої домовленості здійснювати оплати замість ТОВ «Укрфішком» на рахунки Westcoast AS. Вказаним відповідач [PERSON] призвела до вищевказаних висновків Окружного суду першої інстанції м. Гюлатінг та спричинення збитків позивачеві у сумі 1710000,00 доларів США. Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Позивач вважає, що викладеним вище підтверджується наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, на підтвердження того що відповідач [PERSON] своєю протиправною поведінкою наніс позивачеві збитки в сумі 1710000,00 доларів США. Таким чином, на думку позивача, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в повному обсязі збитки у розмірі 1710000,00 доларів США. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності. Згідно з ч. 1,2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. На думку позивача, таким чином, відповідно до наведеного вище позивач правомірно звертається до відповідача [PERSON] з позовом про стягнення збитків у сумі 1710000,00 доларів США. Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною 1 ст. 548 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. 03.10.2005 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки. У відповідності до п. 1.1. Договору поруки поручитель зобов'язується в повному обсязі в межах 100000,00 грн. відповідати перед Кредитором за виконання зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрфішком» за Договором №17 від 03.10.2005р, укладеним між Кредитором та Боржником. П. 3.1. Договору поруки передбачено, що Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання Боржником зобов'язання за Основним договором щодо поставки товару (або продукції) на суму не більше ніж 100000,00 гривень. Згідно з п. 6.1. договору поруки Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором. Відповідач [PERSON] поручився за виконання зобов'язань ТОВ «Укрфішком», директором якого є відповідач [PERSON] Таким чином, на думку позивача, він правомірно звертається з позовом до відповідача [PERSON] про солідарне стягнення в сумі 100000,00 грн. За наведених обставин позивач просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Поляріс Компані» збитки у розмірі 1710000,00 доларів США, що еквівалентно 39128220 грн. 00 коп., а також відшкодувати за рахунок відповідачів понесені позивачем судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до суду надійшло клопотання представника про розгляд справи за його відсутності. При цьому, в судовому засіданні в якому представник позивача був присутній особисто, він підтримав вимоги позовної заяви з підстав викладених у ній, просив позов задовольнити і додатково пояснив суду, що подібні ситуації в судовій практиці вже траплялись і позов має бути задоволений, оскільки діями [PERSON] підприємству завдані збитки у зв'язку з наданням нею вказівок про заниження цін. Також в матеріалах справи містяться письмові пояснення представника зі змісту яких вбачається, що представник підтримує вимоги позовної заяви посилаючись на те, що відповідач [PERSON] є керівником ТОВ «Укрфішком». Позовні вимоги ґрунтуються, зокрема, на рішенні Окружного суду першої інстанції м. Гюлатінг по справі 08-088860 ASD-GULA/ADV1 від 27.02.2009р. та стосуються діяльності відповідача [PERSON] на посаді керівника ТОВ «Укрфішком». Як зазначалось в позовній заяві, Окружний суд першої інстанції м. Гюлатінг зазначив, що при продажі яких-небудь товарів клієнтам у багатьох державах, включаючи країни колишнього Радянського Союзу, є звичайною практикою повна або часткова оплата товару не клієнтом, якому направляється рахунок-фактура, а іншими особами. Компанія, яка оплатила товар може бути кредитором цього клієнта, його компанії або, як у даній справі, кредитором клієнта свого клієнта. Відповідно до висновків Окружного суду першої інстанції м. Гюлатінг здійснення платежів відбувалось згідно з повідомленнями, які надходили від [PERSON], який був представником Укрфішком перед Westcoast AS. Тобто, [PERSON] мав безпосередній вплив на відносини вказаних вище осіб. В Єдиному державному реєстрі судових рішень позивач знайшов постанову Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.02.2012р., винесену у справі за результатами розгляду адміністративних матеріалів по справі №0814/2203/2012 за фактом порушення митних правил громадянином Латвії. При розгляді справи №0814/2203/2012 та винесені постанови судом встановлені обставини, пов'язані з компанією Westcoast AS. Позивач має підстави вважати, що громадянином Латвії є п. Юрій Шабалін, який давав свідчення в Окружному суді першої інстанції м. Гюлатінг. Постановою встановлено, що щодо [PERSON] порушена кримінальна справа №441 по обвинуваченню його у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України. Зазначена справа була порушена в рамках кримінальних справ по факту вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 201 КК України, порушених 17.04.2007р. та 06.06.2007р. прокуратурою Запорізької області та Бердянською митницею відповідно та об'єднаних в одне провадження 22.06.2007р. управлінням СБУ в Запорізькій області. У постанові згадується про те, що [PERSON] був засновником ТОВ «Скандинавія плюс» та ТОВ «Азов-фіш», а також про його домовленості з Westcoast AS. Також встановлено, що зовнішньоекономічні контракти на поставку рибної продукції нібито укладені від імені Westcoast AS, насправді були отримані саме від [PERSON]. Представники Westcoast AS заперечували наявність цього контракту та факт його підписання ними. Між тим, Ленінським районним судом м. Запоріжжя встановлено, що саме [PERSON] керував діяльністю ТОВ «Скандинавія плюс» та ТОВ «Азов-фіш». Під час розгляду справи встановлено, що з відома [PERSON] для митного оформлення товару надавалися підроблені документи, в яких ціни на товар були значно занижені. Це було зроблено з метою зведення до мінімуму видатків, пов'язаних з митним оформлення рибної продукції. Тобто дії, направлені на зменшення видатків шляхом навмисного заниження цін на рибну продукцію підтверджуються, фактами встановленими у Постанові. При розгляді справи №0814/2203/2012 та винесені постанови судом встановлено, що з боку [PERSON] мало місце надання вказівок щодо умисного заниження цін у відносинах між ТОВ «Скандинавія плюс» та ТОВ «Азов-фіш». На думку представника, постанова, яку витребував суд за клопотанням позивача, додатково обґрунтовує позицію позивача у даній справі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях, які приєднано до матеріалів справи, і зі змісту яких вбачається, що відповідачка не визнає позову посилаючись на те, що вважає позовні вимоги не обґрунтованими. На думку відповідачки, вона не є належним відповідачем по справі, оскільки позивач пред'являє до неї позовні вимоги як до фізичної особи, незважаючи на те, що спірні договірні відносини виникли між ТОВ «Пляріс компані» з однієї сторони та фірмою Westcoast АS (Норвегія) та SAВ DEW LTD (Великобританія) - з іншої сторони. Відповідачка стверджує, що ніколи не займала ніяких посад у цих фірмах і не укладала ніяких договорів з позивачем ні як посадова особа, ні я фізична, тому не могла нанести позивачу ніяких збитків. Доказом цього є копія трудової книжки. Крім того, перебуваючи на посаді директора ТОВ «Укрфішком» з 01.09.2005 року по 28.08.2006 року відповідачка не укладала ніяких договорів з зазначеними контрагентами, а вела господарську діяльність згідно раніше укладених договорів попереднім директором [PERSON], в яких було визначено і ціну продукції і умови її поставки. У ст. 20 Господарського кодексу України зазначається, що права та законні інтереси суб'єктів господарювання захищаються в тому числі і шляхом відшкодування збитків. Відшкодування збитків є способом відновлення майнового стану суб'єкта господарського права за рахунок іншого суб'єкта-правопорушника, тобто цей спосіб має передусім компенсаційну функцію. Під збитками розуміють витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 ГК України). Відшкодування збитків є видом відповідальності, господарською санкцією (ч. 2 ст. 217 ГК України) за порушення як господарсько-правових зобов'язань (договірна відповідальність), так і за порушення встановлених вимог щодо здійснення господарської діяльності (позадоговірна відповідальність). У свою чергу, порушення цих зобов'язань та встановлених вимог є підставою для відшкодування збитків суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Позивач, вимагаючи відшкодування збитків, не надав належно оформлених доказів цих збитків та обґрунтування їх суми, як того вимагає ст. 80 ЦПК України. Крім того, відповідно до оглядового листа Вищого господарського суду від 14.01.2014 року, безпідставне перерахування коштів не є втратами, які мають компенсуватися шляхом відшкодування збитків. Відповідно до частини другої статті 22 цього Кодексу збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом. Проте Позивач не зазначає, що мало місце у відносинах сторін знищення або пошкодження майна, чи зроблені або мають бути зроблені позивачем витрати, які пов'язуються з відновленням порушеного права (реальні збитки), також не встановлено, що заявлена до стягнення сума є упущеною вигодою чи вартістю додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів. Отже, безпідставне перерахування коштів не є такими втратами позивача, які мають компенсуватися шляхом відшкодування збитків. Позивач у 2006 році звертався до Господарського суду міста Києва з таким же предметом позову на підставі тих же самих договорів (№1 від 01.12.2005 року та №2 від 05.12.2005 році про стягнення цих же грошових коштів у сумі 1710000,00 доларів США (на той момент еквівалент 8686000,00 грн.) до фірми Westcoast АS (Норвегія) та SAВ DEW LТD (Великобританія). Відповідно до рішення Господарського суду м. Києва по справі №21/217 від 09.06.2006 року позов було задоволено повністю і з контрагентів позивача фірми Westcoast АS (Норвегія) було стягнуто на користь позивача грошові в сумі 1710000,00 доларів США як суму основного боргу та штрафні санкції в сумі 122715,00 доларів США, а з фірми SAВ DEW LTD (Великобританія) було стягнуто основного боргу - 220000,00 доларів США, штрафних санкцій в сумі - 20760,00 доларів C1llA, а також всі судові витрати. Вказане рішення суду вступило в силу, і, наскільки відомо відповідачу, не було оскаржене. Тому, на думку відповідача, позивач міг і може на сьогоднішній день звернутися до Державної виконавчої служби. Рішення Господарського суду Бергена від 04.04.2008 року по справі 07-6655TVI-BBYR/02 та рішення Окружного суду першої інстанції м. Гюлатінг по справі 08-088860АSD-GULА/ADVl від 27/02/2009 року на які посилається позивач, не переведені на українську мову належним чином, переклад нотаріально не завірений, не легалізовані та не апостильовані, а тому не можуть бути доказами у справі. Відповідно, до ст. 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні у разі їх легалізації. Як зазначено в позовній заяві позивачем, рішення Окружного суд першої інстанції м. Гюлатінг по справі 08-088860АSD-GULА/ADV1 від 27/02/2009 року базується на твердженні, «…що при продажі яких-небудь товарів клієнтам багатьох держав, включаючи країни колишнього Радянського союзу, є звичайною практикою повна або часткова оплата товару не клієнтом, якому направляється рахунок-фактура, а іншими особами ... ». Це твердження є хибним для України. Законодавством України не передбачена можливість здійснювати платежі за договірними зобов'язаннями інших осіб без оформлення договору переуступки боргу. Якщо, позивач вчинив такі дії, вони можуть кваліфікуватися як мінімум як порушення фінансової дисципліни на підприємстві, а як максимум - можна констатувати ознаки такого злочину, як ухилення від оподаткування. Крім того, в рішенні Окружного суду першої інстанції, було зазначено, що ТОВ «Поляріс Компані» здійснювало платежі за повідомленнями, які надходили від [PERSON], який був представником ТОВ «Укрфішком» перед фірмою Westcoast АS (Норвегія). Відповідачка стверджує, що вона будучи директором ТОВ «Укрфішком» з 18.l2.2005 року, не видавала [PERSON] ніяких доручень на представлення інтересів товариства, крім того, в тих документах товариства, які відповідачці передав попередній директор, також не було ніякого доручення на цю особу, а також ніде не згадувалося ні в наказах, ні в протоколах, ні в договорах, що ця особа коли-небудь мала таке доручення. Згідно ЦК України, особа може представляти інтереси іншої особи лише на підставі належно оформленого доручення та у межах, визначених цим дорученням. Стаття 244 ЦК України говорить про те, що довіреність є письмовим документом, який видається для представництва інтересів перед третіми особами і в якому фіксуються повноваження по здійсненню угод або інших правомірних дій. Таким чином, на підставі вказаного документу одна особа має право здійснювати юридично значущі дії від імені іншої особи. Також відповідачка зазначає, що незрозуміло чому позивач кардинально змінив свою позицію, адже у 2006 році, подаючи позов до Господарського суду м, Києва, позивач стверджував, що він здійснив вищевказані платежі як авансові платежі згідно контрактів №1 від 01.12.2005 року та №2 від 05.12.2005 року з фірмою SAB DEW LTD (Великобританія) та фірмою Westcoast АS (Норвегія) на поставку свіжомороженої риби. Позивач, як вбачається з рішення Господарського суду м. Києва по справі №21/217 від 09.06.2006 року, надав як докази копії вищевказаних контрактів і платіжні доручення згідно цих контрактів, тому Господарський суд м. Києва встановив той факт, що ці контракти існували і платежі позивач здійснював згідно цих контрактів як авансові платежі за поставку свіжомороженої риби. В Окружному суді першої інстанції м. Гюлатінг по справі 08-088860АSD-GULA/ADVl від 27.02.2009 року, позивач, як вбачається з рішення суду, вже погоджується з твердженням, що контракти з фірмою SAB DEW LTD (Великобританія) та фірмою Westcoast АS (Норвегія) на поставку свіжомороженої риби були фіктивними, а справжнє їх цільове призначення - це покриття начебто боргів ТОВ «Укрфішком» перед іноземними компаніями. В цьому питанні відповідачка зазначає, що за той період, коли директором ТОВ «Укрфішком» була вона, у ТОВ «Укрфішком» не було боргів перед фірмою SAВ DEW LТD (Великобританія) та фірмою Westcoast АS (Норвегія). Усі поставки вчасно оплачувались на підставі виставлених рахунків-фактур і здійснювались за тою ціною та на тих умовах, що були зазначені в договорах, які були укладені попереднім директором ТОВ «Укрфішком», а в позовній заяві до відповідача від 30 квітня 2015року в Дніпровській районний суд м. Києва, позивач висуває свої обвинувачення, базуючись на твердженні, що вищевказані платежі були здійснені не як авансовий платіж, а як покриття боргів ТОВ «Укрфішком» перед іноземними компаніями. Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що протиправна поведінка [PERSON], яка призвела до збитків позивача, заключалась в тому, що вона навмисно занижувала ціни при оплаті поставок свіжомороженої риби від фірми SAВ DEW LТD (Великобританія) та фірми Westcoast АS (Норвегія) на поставку свіжомороженої риби. Це твердження, на думку відповідачки, є хибним, оскільки на момент укладення договорів з вищевказаними фірмами, вона не була директором ТОВ «Укрфішком» і не підписувала цих контрактів, тому не могла впливати ні на ціну, ні на інші умови контрактів. Далі в позовній заяві Позивач зазначає, що вина відповідачки полягала в тому, що вона як директор ТОВ «Укрфішком» не надала належні документи, які б свідчили про те, що ТОВ «Укрфішком» реалізовував продукцію як ТОВ «Поляріс Компані» так і іншим підприємствам за звичайними цінами і тому Окружний суд першої інстанції м. Гюлатінг по справі 08-088860АSD-GULA/ADV1 від 27.02.2009 року прийняв рішення, яке спричинило збитки позивачеві. Але, за твердженням відповідача, на момент слухання справи Окружним судом першої інстанції м. Гюлатінг, які проходили у 2009 році, відповідачка вже як понад два роки не була директором ТОВ «Укрфішком», оскільки звільнилася 28.08.2006 року, про що свідчить запис в трудовій книжці, наказ про звільнення, та прийому-передачі документації. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На думку відповідача, позивач не надав жодних доказів ні її вини, ні її протиправної поведінки. Також, відповідачка вказує, що позивач пропустив строк позовної давності. Рішення Окружний суд першої інстанції м. Гюлатінг по справі 08-088860ASD-GULA/ADVl прийняв 27.02.2009 року, а позов позивач подав лише 30.04.2015 року. Крім того, я вбачається з матеріалів справи, позивач не подавав клопотання про продовження строків позовної давності і ніяким чином не пояснив пропущення строку в позовній заяві. За наведених обставин відповідачка просить відмовити у задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не заявилась, до суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи за її відсутності, а також письмові заперечення на позову заяву, які приєднано до матеріалів справи, і зі змісту яких вбачається, що відповідачка не визнає позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що за змістом договору поруки вбачається, що договір поруки був укладений щодо вимог ТОВ «Поляріс компані» на виконання зобов'язань ТОВ «Укрфішком» і аж ніяк не стосується вимог, вказаних у позовній заяві та директора ТОВ «Укрфішком». Таким чином, відповідачка вважає вимоги до неї ц даній позовній заяві безпідставними. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових поясненнях, які приєднано до матеріалів справи, і зі змісту яких вбачається, що третя особа вважає вимоги позивача необґрунтованими. Так, третя особа зазначає, що [PERSON] в 2005-2006 р.р. дійсно була бухгалтером та керівником ТОВ «Укрфішком» і Товариством з ТОВ «Поляріс Компані» здійснювалась господарська діяльність та укладались між собою низка договорів щодо рибної продукції в 2005 та на початку 2006 року. Так, між сторонами був укладений договір купівлі-продажу №17 від 03.10.2005 року відповідно до п. 1.1. продавець протягом строку цього договору зобов'язується поставляти, а покупець приймати і оплачувати рибу свіжоморожену в порядку та на умовах, визначених цим договором. Окрім того, між сторонами укладався договір доручення на придбання товару №1/10 від 24.10.2005 року, за яким ТОВ «Укрфішком» взяв на себе зобов'язання закупити рибну продукцію для ТОВ «Поляріс Компані» шляхом укладення від імені та за рахунок довірителя одного або декількох договорів купівлі-продажу з третіми особами та передати продукцію та відповідну документацію до неї ТОВ «Поляріс Компані». Відповідно до додатку №1 до договору доручення повірений повинен знайти постачальника та укласти угоду від імені довірителя на поставку рибної продукції на суму 2493000,00 грн. Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вказаних договорів позивач отримав від Товариства 3746,5524 тон риби. Вказане підтверджується копіями накладних. Товариство підтверджує, що позивач виконав умови договорів в частині оплати вартості товару в повному обсязі. Вказана вартість у накладних є значно нижчою ніж 1710000,00 доларів США, яку позивач оплатив Товариству, тому у позивача немає підстав стверджувати, що вказані договори між Позивачем та Товариством якимось чином пов'язані із зобов'язанням Позивача здійснити сплату вказаних коштів замість Товариства. На час здійснення виконання умов перерахованих вище договорів Позивач не мав жодних претензій щодо кількості та якості вказаної продукції, як і до її вартості. Ці факти також доводяться і актами здачі-прийомки робіт №1 від 30.11.2005 року, №4 від 01.12.2005 року та №5 від 18.01.2006 року. ТОВ «Укрфішком» здійснював продаж продукції за середніми цінами, встановленими на час продажу. Вказане підтверджується прайс-листами та комерційними пропозиціями компаній, які здійснювали в цей час продаж риби на ринку, а саме: ТОВ «Міжнародна група морепродуктів», ТОВ «Скандинавія-Фіш», Пелікан, Компанія Рікон, ТОВ «Морепродукт», ТОВ «Рондо Трейдинг». Ч. 1 статті 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Третя особа зазначає, що товар, який продавало Товариство Позивачеві був походженням не тільки з Королівства Норвегія, оскільки Товариство співпрацювало і з іншими компаніями постачальниками риби та морепродуктів. Вказане підтверджується копіями контракту №02/2004 від 12.10.2004 року між Товариством та ADLAN EXSPORT LLC та контракту №7 від 07.03.2005 раку між Товариством та GORDON TRADE & LOGISТICS LIMLТED. Окрім того, жодних претензій щодо оплати податків та будь-яких інших податкових зобов'язань з боку фіскальних органів щодо відносин сторін згідно договору №17 від 03.10.2005 року не надходило. Таким чином, Позивачем не доведено, що з боку Товариства мало місце заниження цін та, зокрема, ціни на продукцію, яку отримував Позивач від Товариства. Відповідно до витягу є Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців основним видом діяльності ТОВ «Укрфішком» є оптова торгівля рибою, морепродуктами та молюсками. Відповідно даних цього ж реєстру юридична адреса ТОВ «Укрфішком»: 02002, м. Київ, вул. Сагайдака, будинок 114-А, та саме за цією адресою проводить господарську діяльність Укрфішком. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; збитків; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками; вини. Виходячи з наданих документів та позовних вимог товариство вважає, що у Позивача відсутні правові підстави для стягнення матеріальної шкоди оскільки Позивачем не доведено у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України факту заподіяння шкоди та не доведено наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків. Окрім того, відповідач [PERSON], як працівник ТОВ «Укрфішком», є матеріально відповідальною особою за заподіяні збитки виключно підприємству, установі, організації з якою знаходяться/знаходились в трудових відносинах в силу приписів Кодексу законів про працю і тому вимоги для стягнення шкоди з відповідача [PERSON] є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що рішенням Господарського суду м. Києва від 09.06.2006 року було стягнуто з фірми Westcoast АS (Норвегія) на користь ТОВ «Поляріс Компані» грошові кошти в сумі 1710000,00 доларів США (еквівалент 8635500,00 грн.), як суму основного боргу, та штрафні санкції в сумі 122715,00 доларів США (еквівалент 619710,75 грн.), 12750,00 грн. витрат по сплаті державного мита та 59,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. За змістом рішення Господарського суду Бергена від 04.04.2008 року по справі 07-0846655TVI-BBYR/02, компанія Westcoast AS зобов'язана виплатити компанії «Поляріс» 1710000,00 доларів США разом із пенею, передбаченою законом, починаючи з 15.03.2006 року до дати перерахунку коштів. Компанія Westcoast AS звільняється від виплати відшкодування у розмірі 202080,00 грн. Рішенням Окружного суду першої інстанції м. Гюлатінг від 27.02.2009 року, компанія Westcoast AS звільнена від сплати компанії ТОВ «Поляріс Компані» 1710000,00 доларів США, а також встановлених законодавством відсотків, нарахованих з 15.03.2006 року до моменту виконання платежу. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] з 01.09.2005 року по 28.08.2006 року займала посаду бухгалтера та директора ТОВ «Укфішком», що підтверджується копією трудової книжки відповідачки, протоколм загальних зборів учасників ТОВ «Укрфішком» №28/2006 від 15.08.2006 року, актом приймання-передачі документації від 28.08.2006 року та наказом №14-к від 28.08.2006 року про складання повноважень директора. Згідно рішення Окружного суду першої інстанції м. Гюлатінг від 27.02.2009 року, найімовірніше ТОВ «Попяріс Компані» одержувала ту рибну продукцію, за яку вносила платежі. Компанії Westcoast AS не відомо, яку кількість риби Поляріс одержала від ТОВ «Укрфішком». Вивчення рахунків-фактур, що виставлялись компанією ТОВ «Укрфішком» компанія Поляріс свідчить про те, що мало місце навмисна вказівка на заниження цін. Суми, які Поляріс повинна була виплачувати ТОВ «Укрфішком» не покривали закупівельну ціну на рибну продукцію плюс митні збори, видатки, пов'язані з завантаженням/вивантаженням, транспортуванням, складуванням, і звичайну суму авансу. Платежі, здійснені Поляріс на адресу компанії WestcoastAS розраховувались так, щоб закрити дірку між дійсною ціною і цінами, зазначеними в рахунках-фактурах. Це було зроблено з метою звести до мінімуму видатки, пов'язані з митними і іншими витратами. Окружний суд першої інстанції м. Гюлатінг дійшов висновку, що Поляріс здійснювала платежі на адресу Westcoast AS для задоволення потреб компанії ТОВ «Укрфішком». Матеріалами справи підтверджується та сторонами у справі не заперечується, що ТОВ «Попяріс Компані» та ТОВ «Укрфішком» дійсно здійснювали господарську діяльність та укладали між собою низку договорів щодо рибної продукції в 2005 та на початку 2006 року. За змістом даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, місце знаходженням ТОВ «Укрфішком» є: 02002, м. Київ, вул. Сагайдака, буд. 114-А, а основним видом діяльності - оптова торгівля рибою, морепродуктами та молюсками. За твердженням відповідачки [PERSON] та третьою особою у справі, саме за вказаною адресою товариство проводило свою господарську діяльність. Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2005 року між ТОВ «Укрфішком» як продавцем товару та ТОВ «Поляріс Компані» як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу №17 за яким продавець зобов'язався протягом строку даного договору поставляти, а покупець приймати і оплачувати рибу свіжоморожену (далі по тексту - товар) в порядку та на умовах, визначених цим договором. Окрім того, між ТОВ «Укрфішком» та ТОВ «Поляріс Компані» був укладений договір доручення на придбання товару №1/10 від 24.10.2005 року, за яким ТОВ «Укрфішком» взяв на себе зобов'язання закупити рибну продукцію для ТОВ «Поляріс Компані» та передати її ТОВ «Поляріс Компані». Відповідно до наявних в матеріалах справи копій накладних та актів здачі-приймання виконаних робіт ТОВ «Поляріс Компані» отримало від ТОВ «Укрфішком» всього 3746,8224 тони риби. Аналіз наданих суду третьою особою прайс-листів і комерційних пропозицій (ТОВ «Міжнародна група морепродуктів», ТОВ «Скандинавія-фіш», Пелікан, Компанія Рекон, ТОВ «Морепродукт», ТОВ «Рондо Трейдинг»), а також договорів укладених ТОВ «Укрфішком» з іншими компаніями (контракт №02/2004 від 12.10.2004 року, контракт №7 від 07.03.2005 року) свідчить, що ТОВ «Укрфішком» здійснював продаж продукції за середніми цінами, встановленими на час продажу. Товар, який продавав ТОВ «Укрфішком» ТОВ «Поляріс Компані» був походженням як з Королівства Норвегія, так і з інших країн, зокрема, Ісландії. Сторонами не заперечувалось, що у ТОВ «Поляріс Компані» відсутня будь яка заборгованість перед ТОВ «Укрфішком». За змістом листа ТОВ «Укрфішком» №0015/03 від 15.03.2006 року, цим листом ТОВ «Укрфішком» підтверджує, що за період з червня 2005 року по березень 2006 року жодних претензій та/або вимог органів податкової служби та митних органів щодо поставок рибної продукції (зокрема походженням з Королівства Норвегія), несплати податків та/або митних зборів не надходило. Отже ТОВ «Поляріс Компані» повністю оплатила ТОВ «Укрфішком» кошти за поставлену продукцію та з урахуванням викладеного вище у суду відсутні підстави для встановлення факту заниження цін при продажу товару ТОВ «Поляріс Компані». За змістом рішення Господарського суду м. Києва від 09.06.2006 року та рішення Окружного суду першої інстанції м. Гюлатінг від 27.02.2009 року в період з 22.12.2005 року по 09.03.2006 року ТОВ «Поляріс Компані» на адресу Westcoast AS були здійснені 16 платежів на загальну суму 1710000,00 доларів США. Судом встановлено, що за наявними в матеріалах справи копіями накладних ТОВ «Укрфішком» поставило ТОВ «Поляріс Компані» на виконання умов договору №17 від 03.10.2005 року рибну продукцію всього на суму 21138869,60 грн., з яких, як вбачається з наданих накладних: походженням з Ісландії на суму 2398641,09 грн.; походженням з Норвегії на суму 1552500,00 грн. Враховуючи, що ТОВ «Поляріс Компані» оплатив в повному обсязі вартість продукції поставленої ТОВ «Укрфішком», у суду немає підстав вважати, що вказані договори між ТОВ «Поляріс Компані» та ТОВ «Укрфішком» якимось чином пов'язані із зобов'язанням ТОВ «Поляріс Компані» здійснити сплату вказаних коштів замість ТОВ «Укрфішком». Стосовно відносин ТОВ «Укрфішком» з [PERSON] суд зазначає, що відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вказана особа не значиться як засновник або керівник зазначеного підприємства та серед наявних в матеріалах справи документів ТОВ «Укрфішком» і його договорів, немає жодного договору, укладеного з [PERSON]. Зі змісту постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.02.2012 року вбачається, що [PERSON] є засновником ТОВ «Азов-Фіш» та ТОВ «Скандинавія плюс». У вказаній постанові згадується про відносини [PERSON] та ESTCOAST AS (Норвегія), що він був засновником ТОВ «Скандинавія плюс» та про поставки товару ТОВ «Азов-фіш». Також встановлено, що зовнішньоекономічні контракти нібито укладені від імені ESTCOAST AS насправді були отримані саме від [PERSON]. Наявність цього контракту та факт його підписання також заперечували представники ESTCOAST AS. Між тим, Ленінським районним судом м. Запоріжжя судом встановлено, що саме [PERSON] керував діяльністю ТОВ «Скандинавія плюс» та ТОВ «Азов-фіш». При цьому, суд вважає, що вказана постанова суду немає ніякого доказового значення у справі, що розглядається, і суд не бере її до уваги також з огляду на те, що відсутні будь-які дані, які б підтверджували керування компанією ТОВ «Укрфішком» [PERSON] та наявності будь-якого його впливу на керування цією компанією. Крім того, ні у позовній заяві, ні протягом розгляду справи позивач не зазначав про необхідність залучення вказаної особи до участі у справі. Крім того, не зрозуміло чи є Westcoast AS та ESTCOAST AS тотожними компаніями, з огляду на різницю у назвах. В межах розгляду цієї справи відсутні дані про порушення ТОВ «Укрфішком» та/або ТОВ «Поляріс Компані» митних правил в 2005-2006 роках, тож немає підстав стверджувати, що господарська діяльність ТОВ «Укрфішком» могла проводитись або проводилась з порушенням митних правил України щодо заниження ціни на поставки продукції. Грошові кошти у сумі 1710000,00 доларів США в розумінні чинного законодавства України не є збитками і очевидно були перераховані як намір отримати продукцію від Westcoast AS та матеріалами справи не підтверджено пов'язаності цих коштів з договірними відносинами між ТОВ «Поляріс Компані» та ТОВ «Укрфішком», як і не підтверджено їх пов'язаності з договірними відносинами між ТОВ «Укрфішком» та Westcoast AS. Тож, ТОВ «Поляріс Компані» має вирішувати питання щодо повернення зазначених коштів з Westcoast AS в позасудовому порядку на договірних засадах із вказаною компанією, або ж продовжувати судові спори щодо вказаних коштів з Westcoast AS. Крім того, приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходить з наступного. Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Спірна сума коштів у розмірі 1710000,00 доларів США виникла із договірних зобов'язань між юридичними особами і відповідачка [PERSON], хоча і займала посаду бухгалтера та керівника ТОВ «Укрфішком» не може бути належним відповідачем в розумінні положень ст.ст. 22, 1166 ЦК України та нести особисту відповідальність за порушення договірних зобов'язань. Крім того, згідно ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Тож, працівник, який обіймає навіть керівну посаду, несе відповідальність за спричинену шкоду виключно перед підприємством на якому працює за шкоду заподіяну саме цьому підприємству. Як вбачається з матеріалів справи, 03.10.2005 року між [PERSON] (поручитель) та ТОВ «Поляріс Компані» (кредитор) був укладений договір поруки, за яким поручитель зобов'язалась в повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань ТОВ «Укрфішком» до договору №17 від 03.10.2005 року, укладеному між кредитором та боржником. Поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов'язання по Основному договору стосовно поставки товару (або продукції) на суму не більше 100000,00 грн. Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Частиною 1 ст. 548 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. При цьому, договір поруки був укладений щодо вимог ТОВ «Поляріс Компані» за виконання зобов'язань ТОВ «Укрфішком» і такий договір жодним чином не стосується вимог про стягнення збитків з бувшого директора ТОВ «Укрфішком». Крім того, судом не встановлено невиконання або неналежного виконання ТОВ «Укрфішком» своїх зобов'язань за договором №17 від 03.10.2005 року, тож вимоги спрямовані до поручителя [PERSON] задоволенню також не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed