overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

30 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їхнього неповнолітнього сина Данила, [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 01.12.2015 року. Від шлюбу мають малолітнього сина, на утримання якого відповідач не надає матеріальної допомоги. Дитина знаходяться на її утриманні. Відповідач має постійне місце роботи. Позивачка в судове засідання не прибула, проте надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає. Просила у разі неявки відповідача справу розглянути заочно з ухваленням заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що обидві сторони не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: зокрема, встановлено, що відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 01.12.2015 року (а.с.6). Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина Данила, [INFO], що вбачається з свідоцтва про його народження (а.с.5), який мешкає з позивачкою (а.с.7). На даний час син знаходяться на утриманні матері [PERSON], оскільки відповідач вихованням дитини не займається та матеріальної допомоги не надає. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру стягуваних аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоровя та матеріальне становище як дитини, так і платника аліментів, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, дочки, сина. З викладеного позивачкою не випливає, що у відповідача є інші утриманці, які б потребували допомоги з його боку. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню. В порядку ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

30 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить суд розірвати шлюб між позивачкою та відповідачем, зареєстрований 10.05.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 83. Свої вимоги мотивує тим, що 10.05.2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Вважає, що їхня сім'я розпалася, відновлювати стосунки з відповідачем не бажає, тому звернулася до суду з відповідним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, відновлювати стосунки не бажає. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, справа розглядається в порядку заочного провадження. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони 10.05.2014 року зареєстрували шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 83, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 10.05.2014 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 01.10.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним за свою поведінку в сім'ї Згідно ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч.4 ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки встановлено, що їх сім'я розпалася, подружні відносини припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з подружжя. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі, а саме судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

30 листопада 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 21.02.1998 року вона вступила у зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося з причин непорозуміння та різних поглядів на життя. На теперішній час шлюбні відносини фактично припинені, відповідач мешкає з іншою жінкою. Просила позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] у поданій до суду заяві просила розгляд справи провести за її відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису, на розірванні шлюбу наполягала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, без фіксування судового процесу технічними засобами. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав: Сторони перебувають у шлюбі з 21 лютого 1998 року, який зареєстрували у Таранівській сільській раді Зміївського району Харківської області, свідоцтво про одруження серії [NUMBER], актовий запис № 5. (а.с. 5) Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 6) Судом встановлено, що шлюб фактично розпався, строк на примирення бажаного результату не надасть, подальше існування подружжя разом та збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. У разі існування спору про поділ майна, його буде вирішено у іншому судовому провадженні. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, інтересам малолітньої дитини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу порушує принцип добровільності.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

30 листопада 2016 року [PERSON] пред'явила в суд позов до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був зареєстрований між ними 13 липня 2002 року у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції. В обгрунтування своїх вимог зазначала про те, що від даного шлюбу вони мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однак сімейне життя між ними не склалося та це призвело до того, що влітку 2010 року вони припинили подружні відносини, ведення сумісного господарства та стали проживати окремо. Між ними відсутні почуття взаєморозуміння та любові, шлюб носить формальний характер, а тому вона вирішила звернутись в суд. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві. Додатково пояснили, що збереження сім'ї є неможливим. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечили та підтвердили, що сторони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства та проживають окремо понад шість років. У відповідності до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки між сторонами наступив розлад, який носить стійкий характер. Після укладення шлюбу сторони міцної сім'ї не створили через різні погляди на життя і різні характери. З середини 2010 року вони не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, проживають окремо та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

30 листопада 2016 року до Словянського міськрайонного суду позивач звернулася з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2006 року, що був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про що зроблено актовий запис № 755. Вказала, що від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з нею, та знаходиться на її утриманні. Фактичні шлюбні відносини припинені з серпня 2015 року, внаслідок того, що відповідач їй зрадив та проживає з іншою родиною. Спору про розподіл спільного сумісного майна між ними немає. Тому просить суд, розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Новікова». Позивач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду повідомлялася належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, при цьому вказав, що позивні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони одружені з 18 листопада 2006 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про що зроблено актовий запис № 755. Фактичні шлюбні відносини припинені з серпня 2015 року, внаслідок того, що відповідач їй зрадив та проживає з іншою родиною. Спору про розподіл спільного сумісного майна між ними немає. Від наведеного шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей доньок [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем, та знаходиться на її утриманні. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбних відносин суперечили б їх інтересам. Суд вважає, що сімя розпалася остаточно та її збереження є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

30 листопада 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 5 липня 2003 року уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 289. Від шлюбу сторони дітей не мають. Фактично шлюбні відносини між ними припинені з 2014 року у звязку з різними поглядами на сімейне життя, байдужості до життя і проблем кожного. Вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позов визнав, просив справу розглянути за його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 5 липня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 289. Від шлюбу сторони дітей не мають. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені у звязку з різними поглядами на сімейне життя, байдужості до життя і проблем кожного. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України підлягає відшкодуванню з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,21 грн. Відповідно до ст. ст.24, 104, 105, 110-112, 114 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

30 листопада 2016 року заявник [PERSON], управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі звернувся в суд з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. В заяві він вказав, що він, [PERSON] в зв'язку з досягненням пенсійного віку, має гамір звернутися до управління Пенсійного фонду України в Чортківському районі Тернопільської області (далі- «Заінтересована особа») щодо оформлення пенсії, подавши необхідні документи. Для цього виникла необхідність встановити факт що трудова книжка на ім'я [PERSON], яка заведена в Росії належить саме йому [PERSON]. В зв'язку з вище зазначеним позивач не може реалізувати своє право на пенсійне забезпечення, та підтвердити свою трудову діяльність, відображену у трудовій книжці. Тому заінтересована особа в усній формі роз'яснила право на звернення до суду про встановлення факту належності правовстановлюючого документа - трудової книжки. Просить суд ухвалити судове рішення яким встановити факт належності [PERSON], [INFO] трудової книжки виданої на ім'я [PERSON] [INFO]. Заявник [PERSON] заяву підтримує, просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи [PERSON] заяву визнає. Суд вислухавши пояснення заявника та його представника, представника заінтересованої особи, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що заяву слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно записів трудової книги прізвище під час первинного заповнення даних до неї вказано як [PERSON], [INFO], дата заповнення значиться як 24.07.1974 року. Першим записом у трудовій книзі є запис про навчання в ГПТУ №19 м. Курська Російська федерація з 01.09.1972 року по 06.07.1974 року, зроблений на підставі атестата 757/2. Згідно паспорта громадянина України серія [NUMBER] виданого 30 березня 2005 року [PERSON] [INFO], народився в с. Булкагівка Тимського району Курської області. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] року в с. .Булкагівка Тимського району Курської області. Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, вважаю, що співставлення наявних доказів дає суду підстави прийти до переконання про можливість встановити факт належності [PERSON] трудової книжки [INFO] виданої на ім'я [PERSON] [INFO], яка заповнена 24.07.1974 року на російській мові, скільки іншим способом встановити дані обставини неможливо. Заявник не може внести виправлення в зазначену трудову книжку з причини ліквідації підприємства, яке її видало.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

30 листопада 2016 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Дніпропетровськ, пер. Вільний, 4/202. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 29.11.2016 р. о 20 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора агресивна та становить безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 29.11.2016 р. о 20 год. 30 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотаков лікарні КЗ „ДСШМД ДОС. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої мовний контакт непродуктивний, намагається битися, нецензурно лається, мова не по-суті. Висловлює маячні ідеї переслідування, не спить. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

30 листопада 2016 року заявники [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із заявою про визнання особи недієздатною та встановлення опіки. Вказали, що 05 жовтня 1991 року у Дружківському бюро РАГС м. Дружківка Донецької області вони уклали шлюб. 27 жовтня 1998 року у них народився син [PERSON]. З дитинства син проживає разом з ними і хворіє на ряд тяжких хронічних захворювань: ДЦП, подвійна форма затримання всіх видів розвитку. 15 листопада 2016 року [PERSON] призначена перша група інвалідності «а» (довічно). [PERSON] за станом здоровя не може самостійно здійснювати свої права та виконувати обовязки. У судовому засіданні заявник [PERSON] пояснив, що 27 жовтня 1998 року у них народився син [PERSON]. З самого народження син хворіє на тяжких хронічних захворювань: ДЦП, подвійна форма затримання всіх видів розвитку. Як наслідок, йому призначено першу групу інвалідності. Просить суд визнати [PERSON] недієздатним та призначити його опікуном сина. Заявник [PERSON] до суду не зявилася, про час та місце слухання справи сповіщена належним чином. До суду надала заяву, в якій просить суду залишити без задоволення її вимогу в частині призначення її опікуном сина. На визнанні [PERSON] недієздатним наполягає. Представник заінтересованої особи [PERSON] вважає, що [PERSON] в силу свого психічного захворювання не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому, його необхідно визнати недієздатним, а [PERSON] призначити його опікуном. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню. Згідно зі ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. 27 жовтня 1998 року у місті Дружківка Донецької області народився [PERSON]. Його батьками є [PERSON] (батько), [PERSON] (мати). У довідці від 15 листопада 2016 року серії АВ № 0867223, виданій Міжрайонною психіатричною медичко-соціальною експертною комісією м. Словянська Донецької області вказано, що 15 листопада 2016 року [PERSON] безстроково призначено першу групу інвалідності (а), інвалід дитинства. Відповідно до висновку про умови та характер праці [PERSON] потребує постійного стороннього догляду. Підстава: акт огляду МСЕК №1319. У поданні № 3 від 24 січня 2017 року, виданою комісією з питань захисту повнолітніх осіб, які за станом здоровя не можуть самостійно здійснювати свої права та виконувати обовязки Дружківської міської ради зазначено, що [PERSON] рекомендовано призначити опікуном сина [PERSON]. У справі була призначена судово-психіатрична експертиза № 143, під час проведення якої було встановлено, що [PERSON], [INFO], страждає тяжкою розумовою відсталістю, епісиндром з частими судорожними приступами. За станом свого психічного здоровя [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та керувати ними. Потребує опіки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial