Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

31 березня 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. Раніше зазначена квартира належала відповідачеві, [PERSON], та [PERSON] 18.03.2015р. вони уклали з позивачами договір купівлі-продажу зазначеної квартири та зобов'язалися її звільнити та знятися з реєстраційного обліку до 20.03.2015 року. [PERSON] квартиру звільнив, але з реєстраційного обліку не знявся, що обмежує права позивачів як власників квартири. [PERSON] не проживає в даній квартирі, його особистих речей в квартирі немає, спірною квартирою він не цікавиться. У зв'язку з викладеним позивачі просили визнати відповідача втратившим право користування квартирою [ADDRESS]. Позивачі, [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з'явилися, про час, дату і місце судового засідання були повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, зазначили, що заявлені позовні вимоги підтримують, наполягають на їх задоволенні в повному обсязі. Представник позивачів, [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 18.03.2015р., в судове засідання не з'явилася, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов [PERSON] та [PERSON], про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення , яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом . Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні. Позивачі, [PERSON] та [PERSON], є співвласниками квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 18.03.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Мурадовою С.Г., та інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.04.2015р. Карткою прописки підтверджується реєстрація відповідача [PERSON] в спірній квартирі з 09.09.2003 року (а.с.9), проте, фактично, в зазначеній квартирі відповідач не мешкає. Згідно ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Судом встановлено, що позивачі є співвласниками квартири [ADDRESS], тому мають право вільно розпоряджатися належною їм власністю. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України. Однак при розгляді справи було встановлено, що [PERSON] не відноситься до членів родини позивачів, не мешкає та не веде разом із ними спільне господарство, вони не пов'язані спільним побутом та не мають взаємних прав та обов'язків. Також договорів оренди та найму квартири [ADDRESS] між позивачами та відповідачем не укладалось. Тобто, виходячи з вищевикладеного, 18.03.2015 року відбулась заміна власника квартири [ADDRESS] у зв'язку з оформленням договору купівлі-продажу. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 346 ЦК України - право власності відповідача було припинено. Суд приймає до уваги той факт, що відповідач, погодившись з позовом, визнав обставини, якими позивачі обґрунтували свої вимоги, та прийняв їх, що на суперечить положенням частини 4 статті 174 ЦПК України. Оскільки відповідач не з'явився у судове засідання та надав письмову заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачі не вимагають компенсації понесених ними судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved