Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

31 серпня 2021 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник- адвокат Вовк М.В., звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі Відповідач, ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я в сумі 250 000 гривень. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що в період часу з 28.04.1986 по 08.06.2017 працював на підприємстві відповідача, з яких в умовах впливу шкідливих факторів дробильником з 26.10.1993 по 08.06.2017. Висновком МСЕК від 17.09.2020 позивачу при первинному огляді було встановлено 25% втрати професійної працездатності по сидеросилікозу, безстроково. В подальшому при повторному переогляді висновком МСЕК від 22.07.2021позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності по сидеросилікозу, з датою чергового переогляду 01.07.2022, також первинно встановлена 3 група інвалідності з 01.07.2021 до 01.08.2022. Зазначає, що внаслідок встановленого позивачу професійного захворювань, йому завдано моральну шкоду, оскільки порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Внаслідок професійного захворювання позивач постійно відчуває задишку при мінімальному фізичному навантаженні, іноді навіть у стані спокою, приступоподібний сухий кашель, щоденні приступи задухи, важкість у грудній клітці, періодичний біль у ділянці серця, відчуття частого серцебиття, періодичний головний біль, запаморочення при підвищенні тиску, біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта з іррадіацією болю у ліву ногу, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових і колінних суглобів, затерпання рук мерзлякуватість кистей, зниження слуху на обидва вуха, шум у вухах, періодичну печію, загальну слабкість. У зв`язку з втратою працездатності позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, замість проведення часу з родиною позивач опинився замкнутим у стінах своєї квартири, перестав спілкуватися з друзями, став замикатися у собі. Самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є значними та незворотними. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 16 вересня 2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивач протягом усього часу роботи на підприємстві відповідача забезпечувався індивідуальними засобами захисту, відповідач створював безпечні умови праці на підприємстві. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Також зазначив, що умови праці не створювались відповідачем а є наслідком розроблення проекту видобутку руди державними проектними органами. Крім того зазначив, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є безпідставно завищеним. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх в сукупності, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] з 28 квітня 1986 року по 08 червня 2017 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, та у період з 26 жовтня 1993 року по 08 червня 2017 року працював на посаді дробильника дробильної фабрики, і був звільнений з підприємства 08 червня 2017 року за власним бажанням, в зв`язку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я [PERSON] (а.с.6-7). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03 серпня 2020 року, встановлено наявність у [PERSON] професійного захворювання: сидеросилікоз першої-другої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, група В. ЛН- другого ступеня, із зазначенням його причини- пил переважно фіброгенної дії. Відповідно до пункту 20 вказаного Акту зазначено, що враховуючи роботу [PERSON] впродовж 23 років 07 місяців в шкідливих умовах, та неодноразову зміну керівництва структурних підрозділів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань встановити неможливо. (а.с.8-9). Внаслідок зазначеного вище хронічного професійного захворювання, Позивач 17 вересня 2020 року пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі - МСЕК), де йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 25% по сидеросилікозу, без визначення групи інвалідності, з 07 вересня 2020 року безстроково. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення. Вказані обставини підтверджуються копіює довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №079225 від 17.09.2020 (а.с.15). Згідно довідки МСЕК від 22 липня 2021 року [PERSON] при повторному переогляді визначено ступінь втрати професійної працездатності - 40% по сидеросилікозу, з 12 липня 2021 року по 01 серпня 2022 року, з переоглядом 01 липня 2022 року, вперше встановлено 3 групу інвалідності з 12 липня 2021 року на строк до 01 серпня 2022 року з переоглядом 01 липня 2022 року. Визначено потреби у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно курортне лікування. Вказані обставини підтверджуються копіями довідок МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА №059886 від 22.07.2021, серії 12 ААБ №627850 від 12.07.2021 (а.с.17-18). Статтею 3 Конституції України\~передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті\~43, частина 1 статті\~46 Конституції України\~передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. \~Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.\~ Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності.\~ Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманням професійного захворюванням та встановленням стійкої втрати працездатності у розмірі 25% первинно з 07 вересня 2020 року безстроково, та повторно у розмірі 40% з 12 липня 2021 року до 01 серпня 2022 року, встановлення 3 групи інвалідності з 12 липня 2021 року до 01 серпня 2022 року, позивачу заподіяно моральну шкоду. Внаслідок отриманого професійного захворювання у позивача змінилися умови життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд враховує період роботи позивача на підприємстві відповідача протягом 23 роки 07 місяці в шкідливих умовах, характер та тривалість отриманого професійного захворювання, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, що\~позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності з 07 вересня 2020 року безстроково, та повторно у розмірі 40% з 12 липня 2021 року до 01 серпня 2022 року, а також визнано особою з інвалідністю 3 групи з 12 липня 2021 року до 01 серпня 2022 року, і, виходячи з цих обставин, суд, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди 125 000 гривень, задовольнивши частково позовні вимоги. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 1250 гривень.

Outcome: partial