Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

4 березня 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та Романівської сільської ради, в якому просить визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 5 серпня 2010 року секретарем Романівської сільської ради, посилаючись на те, що зміст заповіту не відповідав його волевиявленню і [PERSON] через хворобу не міг вчинити підпис заповіту. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги та просила визнати недійсним вищезазначений заповіт з тих підстав, що заповідач його не підписував, а також було порушено порядок оформлення даного заповіту. Представник відповідачки [PERSON] позов не визнав, пояснивши, що підстав для визнання недійсним заповіту [PERSON] на користь [PERSON], посвідченого 5 серпня 2010 року секретарем Романівської сільської ради, немає. Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з»явились, про час і місце розгляду справи вказані особи були повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові докази, а також висновок судово-почеркознавчої експертизи, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 5 серпня 2010 року секретарем Романівської сільської ради Романівського району Житомирської області посвідчено заповіт від імені [PERSON], відповідно до якого останній заповів усе своє майно [PERSON] 13 серпня 2011 року помер [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 476/13-25 від 22 листопада 2013 року рукописні записи, в тому числі в графі «Підпис», у заповіті датованому 5 серпня 2010 року, посвідченому секретарем Романівської сільської ради Романівського району Житомирської області, виконані [PERSON], тобто особою, яка є спадкоємцем за даним заповітом. Відповідно до статті 1247 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) заповіт складається у письмовій формі та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Частиною 4 статті 207 ЦК України визначено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Відповідно до статті 1257 частини 1 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Визнання такого заповіту недійсним судом, згідно статті 215 ЦК України, не вимагається. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що заповіт від імені [PERSON], посвідчений секретарем Романівської сільської ради Романівського району Житомирської області 5 серпня 2010 року, є нікчемним, як такий, що складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а також про визнання правочину нікчемним - в разі наявності відповідного спору. Обраний же позивачкою спосіб захисту свого порушеного права - визнання недійсним нікчемного правочину без вимоги про застосування наслідків його недійсності, не відповідає вимогам закону. Своїм правом змінити предмет позову позивачка не скористалась, незважаючи на неодноразове роз»яснення судом їй даного права.

Outcome: dismissed