Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-10 00:00:00

30.05.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, в якій просив визначити місце проживання дитини разом з ним у зв`язку з тим, що дочка мешкає разом з ним, сама цього бажає і це повністю відповідає її інтересам. В обґрунтування своїх вимог вказав що з 2007 року з відповідачем підтримував відносини, які переросли в тісні стосунки, надалі стали проживати однією сім`єю, народилася донька [PERSON] [INFO] , батьком якої він записаний. Подружнє життя не склалося, з квітня 2018 року разом не проживають, кожен з них живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я перестала існувати, хоча він відвідував відповідача з їх сумісною донькою, допомагав грошима. Зазначив, що на даний час проживає однією сім`єю з іншою жінкою - [PERSON] в [ADDRESS] . Почав забирати дочку до себе на вихідні, вона порозумілася із дочкою цивільної дружини, [PERSON] приймає участь у вихованні і утримання його доньки, в них добрі стосунки. Позивач зазначив, що відповідач не створила належних умов для проживання дочки, її розвитку та навчання, тому він змушений звертатися до суду в інтересах дитини. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, зазначили, що не мають наміру зобороняти відповідачу бачитись із дитиною, або стягувати аліменти, сприятимуть щоб мати бачилась і спілкувалась з донькою. Позивач вказав, що прийме усіляку допомогу для дочки від відповідача і сам зробить усе аби дитина стала більш активною, впевненою в собі, буде займатись її розвитком і навчанням, оскільки це відповідає інтересам останньої. Його нова сім`я доброзичливо з розумінням прийняла [PERSON] , готова їй допомагати. Відповідач [PERSON] подала заяву, що проти задоволення позову не заперечує, крім того в судовому засіданні зазначила, що після підготовчого засідання спілкувалась з позивачем і дочкою, яка кілька днів жила в неї, тому погоджується з вимогами позивача, але залишає за собою право бачитись із дочкою, приймати участь у її житті та за можливості допомагати. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився надав заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до вимог ст.247 ЦПК України судове засідання проводилось із фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши також матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст.89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вислухавши думку дитини - [PERSON] [INFO] суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Судом встановлено, що з 2007 року сторони проживали в цивільному шлюбі, що обидва підтвердили в судовому засіданні. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане 13.02.2019 року. Мета подальшого спільного життя сторін та збереження родини відсутня. Позивач та відповідач однією сім`єю не проживають з квітня 2018 року, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, суперечки щодо розподілу майна у сторін на даний час не має. Судом встановлено, що на момент розгляду справи дитина проживала разом із батьком- позивачем по справі. Частиною третьою статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ч. 1ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип ст.6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Стаття 8 Конвенції включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії» від 13 липня 2010 року). Крім того, таке спілкування, а також його характер та обсяг обумовлюють обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та свободи усіх зацікавлених осіб, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року). Презумпція на користь матері в справах щодо дітей, не підтверджується на рівні ООН, що випливає з Декларації або прецедентної практики ЄСПЛ, а також не відповідає позиції Ради Європи та більшості держав - членів Ради Європи. Ухвалюючи рішення в справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Суд вважає, що проживання [PERSON] з батьком буде відповідати найкращому забезпеченню її інтересів. Відповідач не надала суду переконливих доказів, що проживання дочки разом з матір`ю буде найкраще відповідати інтересам дитини. Судом вірно встановлено, що проживання дочки з батьком відповідає принципу «найкращих інтересів дитини» та є пріоритетним при вирішенні цієї справи. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведені обставини справи, а також те, що відповідач не заперечує проти залишення дитини проживати разом з батьком, позивачем по справі, суд погоджується з доводами позивача про те, що визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] за місцем його проживання буде відповідати її інтересам, позбавить її стресової ситуації, складних життєвих обставин, які тривають в житті її матері- відповідача по справі. Суд враховує матеріально-побутові умови проживання обох сторін, ставлення до дитини цивільної дружини позивача, позитивний висновок Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 22.04.2019 року та бажання самої дитини залишитись проживати із батьком, а тому суд вважає можливим визначити місце проживання малолітньої дитини за місцем проживання її батька - [PERSON] . Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі зважаючи на інтереси неповнолітньої дитини.

Outcome: approved