Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

6 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, що залишилося після смерті [PERSON], який помер 23 жовтня 2015 року в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із земельної ділянки розміром 0,2500 га, що розташована по вул.. Шевченка, 136 в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 768685, виданий 31 серпня 2010 року Липівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області на підставі рішення Липівської сільської ради 25 сесії 5 скликання від 10 грудня 2009 року), із земельної ділянки розміром 0,0534 га, що розташована по вул.. Шевченка, 136 в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 768677, виданий 31 серпня 2010 року Липівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області на підставі рішення Липівської сільської ради 25 сесії 5 скликання від 10 грудня 2009 року), із земельної ділянки розміром 1,9058 га, що розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району вінницької області (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 131348, виданий 28 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 6 лютого 2003 року № 51). Позов обґрунтовано наступним. 23 жовтня 2015 року в с.Липівка Томашпільського району помер [PERSON], який доводився чоловіком матері позивача [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на земельні ділянки в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області. Позивач зазначає, що він є єдиним спадкоємцем майна після смерті [PERSON], оскільки його мати померла. З [PERSON] позивач проживав однією сімєю з 1991 року до дня його смерті, вважає себе спадкоємцем четвертої черги спадкування, тому звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Заяву позивачав нотаріусом було прийнято, однак відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги просить позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, однак сільський голова Липівської сільської ради подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 23 жовтня 2015 року в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 23 жовтня 2015 року в с.Липівка помер [PERSON] (а.с.5). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу сері І-КГ № 441837, 31 березня 1984 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] (а.с.8). Згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-АМ № 252508, 10 жовтня 1981 року народився [PERSON]. Його матірю записано [PERSON] (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про смерть, 4 листопада 2009 року в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки сільського голови Липівської сільської ради № 439 від 20 квітня 2016 року, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, згідно державного акту серії ВН № 131348. Після смерті [PERSON] спадкоємцем за законом залишився [PERSON], який проживав із [PERSON] однією сімєю з 1991 року до дня його смерті (а.с.12). Як вбачається із матеріалів справи, на імя [PERSON] було видано 31 серпня 2010 року Липівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області на підставі рішення Липівської сільської ради 25 сесії 5 скликання від 10 грудня 2009 року державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 768685 площею 0,2500 га, що розташована по вул.. Шевченка, 136 в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.9). Також на імя [PERSON] було видано 31 серпня 2010 року Липівською сільською радою Томашпільського району Вінницької області на підставі рішення Липівської сільської ради 25 сесії 5 скликання від 10 грудня 2009 року державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 768677 площею 0,0534 га, що розташована по вул.. Шевченка, 136 в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області, для ведення особистого селянського господарства (а.с.11). Окрім того, на імя [PERSON] було видано 28 лютого 2003 року Томашпільською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 6 лютого 2003 року № 51 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН № 131348 розміром 1,9058 га, що розташована на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.10). Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від підтверджено факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] Зокрема, даним рішенням вирішено: встановити факт проживання [PERSON] однією сімєю не менше пяти років з\~ [PERSON], який помер\~ 23 жовтня 2015 року в с.Липівка Томашпільського району Вінницької області\~(а.с.86-87). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON], як спадкоємець майна спадкодавця [PERSON] за законом, звертався до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.67). Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняв спадщину, однак не отримав свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. Як вбачається із відповіді нотаріуса на запит суду від 14 вересня 2016 року, спадкова справа після смерті [PERSON] заведена на підставі заяви [PERSON], якому в подальшому у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.71-73). Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] спадкоємець за законом на майно [PERSON], який прийняв спадщину та бажає її переоформити в законному порядку. Отже, позивач [PERSON] набув права та обовязки спадкодавця [PERSON], тобто спадщина після смерті останнього належить йому, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Оскільки відповідачем визнано позовні вимоги, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved