Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

29 грудня 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, стягнутих згідно рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26\~грудня 2019\~року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку, до 1/6 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Обґрунтував позивач свій позов тим, що рішення про стягнення з нього аліментів він не оскаржував і аліменти сплачував у добровільному порядку. Проте, у 2020 році він одружився та від даного шлюбу у нього народився син [PERSON] , [INFO] . Такі зміни призвели до збільшення витрат на дитину та дружину, яка не працює та доглядає за дитиною, а тому позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений судом строк відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач фактично бажає компенсувати та обґрунтовує зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, оскільки не надано доказів про погіршення (зміни) майнового стану, окрім народження другої дитини. Проте майновий стан позивача дозволяє сплачувати аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, а зміна сімейного стану, а саме народження дитини, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Також відповідач зазначає, що зі зменшенням розміру аліментів до 1/6 частини заробітку (доходу) діти позивача не будуть знаходитись у рівних майнових умовах, що не відповідає засадам справедливості та розумності. Крім того, позивачем не надано суду доказів про те, що його теперішня дружина не працює та здійснює догляд за дитиною. Представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що з 01.02.2019 позивач працює в Комунальному підприємстві «Центр організації дорожнього руху» на посаді старшого інженера-інспектора. Його сукупний дохід за 2020 рік склав 297597 грн. 78 коп., з яких 115382 грн. 91 коп. сплачено аліментів. Також, відповідно до наказу від 02.12.2020 ТОВ «СОКАР ПЕТРОЛЕУМ» дружині позивача [PERSON] , з 01 січня 2021 року по 11 листопада 2024 року надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення дитиною 3-х річного віку, у зв`язку із чим позивач має нести більші витрати на утримання дитини та дружини. Також, представник позивача зазначає, що матеріальний стан відповідача значно покращився в порівнянні з позивачем, що підтверджується щорічною декларацією. У 2019 році розмір заробітної плати відповідача склав 592649 грн., крім того, у 2016 році нею було придбано квартиру у м. Чернігові, у 2018 році дві земельні ділянки, у 2019 році - автомобіль, житловий будинок та дві земельні ділянки, а отже відповідач має змогу утримувати дитину в належних умовах, навіть при зменшенні розміру аліментів до 1/6 частини доходу позивача. Відповідач подала до суду заперечення на відповідь на відзив в якому зазначила, що у 2016 році набула права власності на квартиру згідно договору дарування, тобто на безоплатній основі. Дві земельні ділянки у 2018 році були їй передані безоплатно із земель державної власності (в процесі приватизації), а придбання двох земельних ділянок у 2019 році було зумовлено виключно інтересами спільної з позивачем дитини, з метою відпочинку та оздоровлення доньки на свіжому повітрі. Також, у 2019 році був придбаний автомобіль в інтересах сім`ї. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити. Крім того, надав до суду лист Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху», відповідно до якого позивача попереджено про звільнення у звязку із скороченням штату працівників. Відповідач у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відзив на позовну заяву. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 грудня 2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів задоволено. Змінено спосіб стягнення аліментів, які стягнуто рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.10.2014 (цивільна справа № 369/9638/14-ц), шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5-6). 27 серпня 2020 року [PERSON] одружився з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 7). Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Відповідно до копії наказу № 1366-к/тр/УРК від 02 грудня 2020 року [PERSON] надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01 січня 2021 року по 11 листопада 2024 року (а.с. 42). Згідно копії повідомлення Комунального підприємства «Центр організації дорожнього руху» № 15 від 02 лютого 2021 року, у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників, [PERSON] попереджено про наступне звільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 04 квітня 2021 року. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи, що після прийняття судом рішення про стягнення аліментів на користь [PERSON] сімейний стан позивача змінився, ним створено іншу сім`ю, яку потрібно матеріально забезпечувати, а тому суд вважає за можливе зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього за судовими рішеннями, до 1/6 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved