Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

30.07.2014 року до суду звернувся [PERSON], в інтересах якого діє представник [PERSON], з позовом до [PERSON] про застосування наслідків недійсної (нікчемної) угоди та приведення сторін у первісний стан. В позові представник позивача посилалася на те, що 04.01.2007 року між сторонами у справі: [PERSON] та [PERSON] був укладений договір міни земельної ділянки, відповідно до умов якого відповідач взамін земельної ділянки отримав 10 тонн пшениці фуражної по ціні 500 грн. за одну тону на суму 5000 грн.. 22.12.2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору міни від 04.01.2007 року дійсним та визнання права власності на земельну ділянку, оскільки відповідач визнавав укладений між сторонами договір, але відмовлявся посвідчувати його нотаріально. 24.12.2008 року рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області позов було задоволено, однак ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17.03.2010 року рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 24.12.2008 року було скасовано, справа направлена на новий розгляд. Ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 18.06.2010 року, право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 13,1363 га., отриману на підставі рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 24.12.2008 року, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на земельну ділянку припинено, зобов'язано [PERSON] повернути земельну ділянку, повернути державний акт на прав власності, зобов'язано Гуляйпільський районний відділ Запорізької регіональної філії Центр ДЗК поновити державну реєстрацію за [PERSON]. Восени 2013 року працівники ТОВ «Основа-Агро» повідомили [PERSON], що він більше не являється власником земельної ділянки, оскільки власником землі є [PERSON] Так як земельну ділянку позивач фактично повернув відповідачу, оскільки в 2013 році він її не використовував, прохає застосувати наслідки недійсного (нікчемного) правочину, повернути сторони у первісний стан, стягнути з [PERSON] на користь позивача вартість 10 тонн зерна пшениці фуражної у сумі 23000 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 243,60 грн. Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву позивача, в яких зазначив, що вважає даний позов незаконним та необгрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню, пояснивши, що дійсно 04 січня 2007 року між ним та позивачем було укладено договір міни належної йому на праві власності земельної ділянки. Однак, всупереч умовам договору, позивачем йому були надані грошові кошти у сумі 5000 грн., ніякого зерна фуражної пшениці у кількості 10 тонн він не отримував. Крім того позивач незаконно користувався належною йому земельної ділянкою на протязі 5 років і отримував за це прибутки у вигляді орендної плати від ТОВ «Основа-Агро», тому його матеріальні вимоги є безпідставними (а.с. 27). Також відповідач подав до суду заяву, в якій прохає суд застосувати до даних правовідносин позовну давність терміном у 3 роки і відмовити в позові, в зв'язку зі спливом строку позовної давності (а.с. 28). Позивач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у свою відсутність не надав. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, прохає його задовольнити. Також представник позивача подала до суду заяву про відновлення строку позовної давності, пояснивши, що [PERSON] дізнався про припинення договірних відносин та про недійсність державного акту виключно у 2013 році, з оголошення в газеті «Голос Гуляйпілля» про недійсний державний акт на ім'я [PERSON] Також вважає, що до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину, відповідно до п. 4 ст. 258 ЦК України, необхідно застосувати позовну давність у десять років (а.с. 34). Відповідач, його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечують з підстав, зазначених в письмових запереченнях. Представник третьої особи ТОВ «Основа-Агро» в судове засідання не з'явився, подали до суду заяву, в якій прохають справу розглянути за їх відсутності (а.с. 33). Справа розглянута без участі позивача та представника третьої особи, на підставі наявних доказів, проти чого не заперечують учасники процесу. Суд, вислухавши учасників процесу, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, в межах заявлених вимог, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини: 04.01.2007 року між сторонами у справі: [PERSON] та [PERSON] був укладений договір міни земельної ділянки (а.с. 9). Відповідно до п.1 договору [PERSON] передає [PERSON] в обмін на 10 тон зерна фуражної пшениці вартістю 5000 грн. земельну ділянку площею 13,1363 га, розташовану на території Гуляйпільської міської ради Гуляйпільського району Запорізької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну йому на підставі Державного акту про право власності на землю серії ЗП №020171, виданого 1 грудня 2003 року Гуляйпільською районною державною адміністрацєю Запорізької області (а.с. 9). 24.12.2008 року рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області позов [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання договорів дійсними і визнання права власності на земельні ділянки задоволено, визнано дійсним договір міни земельної ділянки на зерно пшениці, укладений 04.01.2007 року між [PERSON] та [PERSON], визнано право власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 13,1363 га, розташовану на території Гуляйпільської міської ради Гуляйпільського району Запорізької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на землю серії ЗП № 020171, виданого 1 грудня 2003 року Гуляйпільською районною державною адміністрацією Запорізької області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 730, вартістю 5000,00 грн. (а.с. 49 оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 2-375/2010). 17.03.2010 року ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційна скарга прокурора Гуляйпільського району Запорізької області задоволена частково, рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 24.12.2008 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд в іншому складі (а.с. 78-81 оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 2-375/2010). 18.06.2010 року ухвалою Гуляйпільського районного суду Запорізької області, яка набрала законної сили 24.06.2010 року, позов [PERSON] до [PERSON] та інших про визнання договору міни земельної ділянки на зерно пшениці, укладений 04.01.2007 року між [PERSON] та [PERSON]В, залишено без розгляду, здійснено поворот виконання рішення, зобов'язано [PERSON] повернути земельну ділянку площею 13,1363 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, отриману на підставі рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області № 2-815/2008 р., що розташована на території Гуляйпільської міської ради Гуляйпільського району Запорізької області та належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю IV - ЗП № 020171, виданого Гуляйпільською районною державною адміністрацією Запорізької області 01.12.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 730, вартістю 5000 грн., припинено право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 13,1363 га, розташовану на території Гуляйпільської міської ради Гуляйпільського району Запорізької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на землю серії ЗП № 020171, виданого 1 грудня 2003 року Гуляйпільською районною державною адміністрацією Запорізької області шляхом зобов'язання Гуляйпільського відділу Запорізької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» скасувати державну реєстрацію Державного акту на право власності на землю, виданого [PERSON] на підставі рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 24.12.2008 року по справі № 2-815/2008 р. на земельну ділянку площею 13,1363 га, розташовану на території Гуляйпільської міської ради Гуляйпільського району Запорізької області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на землю серії IV - ЗП № 020171, зобов'язано [PERSON] повернути примірники Державних актів на право власності на землю, отриманих на підставі рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 24.12.2008 року по справі № 2-815/2008 р. до відділу Держкомзему у Гуляйпільському районі Запорізької області, зобов'язано Гуляйпільський районний відділ Запорізької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» поновити державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 13,1363 га, розташовану на території Гуляйпільської міської ради Гуляйпільського району Запорізької області та отримана [PERSON] на підставі рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 24.12.2008 року по справі № 2-815/2008 р. (а.с.12-19). Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення [PERSON] отримав ухвалу суду від 18.06.2010 року - 25.06.2010 року (а.с. 121 оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 2-375/2010). Згідно розписки [PERSON] від 04.01.2007 року, він отримав від [PERSON] і прийняв у власність зерно пшениці фуражної в кількості 10 тон за ціною 500 грн. за одну тону на загальну суму 5000 грн. в якості міни на належну йому земельну ділянку. По кількості та якості зерна пшениці претензій не має, написано власноручно без примусу (а.с. 32 оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 2-375/2010). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку ЗП № 020171, виданого [PERSON] на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 01.08.2003 року № 329, він є власником земельної ділянки площею 13,1363 га, розташованої ДП 84 п. 41 Гуляйпільська міська рада Гуляйпільського району Запорізької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 730, видано 01.12.2003 року (а.с. 33 оглянутої в судовому засіданні цивільної справи № 2-375/2010). Станом на 25.07.2014 року вартість 1 тони зерна пшениці фуражної складає 2300 грн., що підтверджується довідкою № 104 від 25.07.2014 року ТОВ «Основа-Агро» (а.с. 11). Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 04.01.2007 року укладено письмовий договір міни земельної ділянки на зерно пшениці без його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, який був визнаний судом першої інстанції дійсним, рішення якого було скасовано судом апеляційної інстанції. Суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходить з наступного: Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. Ч. 2 ст. 215 ЦК України передбачає, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, або державній реєстрації, є укладеним з моменту такого посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Ст. 716 ЦК України передбачає, що до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж…, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Пунктами 4, 8, 13 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснено… що відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом… Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено… З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що письмовий договір міни земельної ділянки на зерно пшениці, укладений 04.01.2007 року між [PERSON] та [PERSON], без його нотаріального посвідчення та державної реєстрації, яка передбачена ст. ст. 220, 657 ЦК України є відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним правочином, який є недійсним через невідповідність вимогам закону, не є укладеним і не створює прав та обов'язків для сторін. Враховуючи, що позов не підлягає задоволенню і суд відмовляє в його задоволенні по суті, то не підлягає задоволенню заява про застосування строків позовної давності, за відсутністю правових підстав. А тому позов не підлягає задоволенню, як такий, що не грунтується на законі, не підтверджений встановленими обставинами та наданими доказами.

Outcome: dismissed