Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

29 березня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» (ПАТ «УПБ») з однієї сторони та [PERSON] з другої було укладено кредитний договір №778, відповідно до якого перший надав, а другий прийняв кредит у вигляді відкличної кредитної лінії з лімітом заборгованості 300000 грн., зі сплатою 22% річних, на строк до 10.03.2022р. Цього ж дня, на забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «УПБ» та [PERSON], [PERSON], з кожним окремо, були укладені договори поруки №778-1 і №778-2, відповідно. За договорами поруки, [PERSON], [PERSON] поручилась перед кредитором за належне виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором в тому ж обсязі, що і позичальник. Представник ПАТ «УПБ» в листопаді 2014 року заявив позов про стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості, що виникла за кредитним договором в сумі 310487,38 коп. Позов мотивований неналежним виконанням відповідачами зобов'язань за договором. Представник позивача Головачов В.В. в судовому засіданні зменшив розмір заявлених вимог до 264901,23 грн. і просив їх задовольнити на підставах викладених в позовній заяві. [PERSON] позов визнав, проте просив суд зменшити заявлену до стягнення неустойку до одної грн., у зв'язку з тяжким матеріальним становищем. [PERSON] проти позову не заперечував. Представник [PERSON] адвокат Денищенко-Бостан О.Л. просила в задоволенні позову, в частині що стосується її довірителя, відмовити, за безпідставністю. Вислухавши сторони, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Так, позичальник [PERSON], як це вже вказано вище, не заперечував факти неналежного виконання ним умов договору, та не оспорював розмір заборгованості. Не ставили під сумнів ці факти і інші відповідачі. Тому, суд вважає, що в цій частині позов є обґрунтованим і таким, що може бути задоволений на підставі ст.ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Станом на 14.11.2014р. ПАТ «УПБ» за [PERSON] облікована заборгованість по кредитному договору в сумі 310487,38 грн., що складається із заборгованості: по кредиту - 272024,32 грн.; по процентам - 34421,69 грн.; з пені - 4041,37 грн. Згідно з платіжними квитанціями від 24 лютого 2015 року [PERSON] вніс на погашення кредиту 73000 грн., в тому числі повністю погасив нараховану за кредитним договором пеню. Тому, підстав для зменшення пені не вбачається. Отже, позов в частині вимог до [PERSON] підлягає задоволенню. Що стосується відповідальності поручителів, то вона договорами поруки визначена солідарною з боржником (позичальником) в обсязі забезпеченого порукою зобов'язання (п.1.2 договорів). Це положення договорів поруки узгоджується з приписами ст.554 ЦК України. Між тим, представник [PERSON] заявила, що договір поруки укладений з її довірителем є припиненим, у зв'язку з пропуском позивачем строку на пред'явлення вимоги до поручителя. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. На обґрунтування своєї позиції представник послалась на те, що заборгованість за кредитним договором виникла починаючи з лютого 2013р., а тому саме з цього часу, на її думку, і має відраховуватись строк на пред'явлення вимоги до поручителів. Проте, така позиція не ґрунтується на законі. З приводу застосування вказаної норми Пленум ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24 постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснив, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Оскільки, строк дії кредитного договору не закінчився, і раніше вимог до позичальника про дострокове повернення кредиту не заявлялося, то суд виходячи з наведеного вважає, що підстав вважати договори поруки припиненими не має. Відхиляє суд і посилання представника [PERSON] на те, що вимоги про солідарну відповідальність не могли бути заявлені, через те, що відповідач [PERSON] окрім поручителя виступає ще й іпотекодавцем (майновим поручителем), оскільки вимоги до [PERSON] пред'явлені тільки з підстав договору поруки. Отже, і в частині вимог до поручителів позов підлягає задоволенню. За таких рішень, витрати понесені позивачем мають бути компенсовані відповідачами на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved