Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

30.06.2015 року ПАТ КБ „Приватбанк (надалі Банк) звернулось до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] та [PERSON], який мотивовано тим, що 02.10.2007 року між ПАТ КБ „Приватбанк та [PERSON] укладено Кредитний договір №VIW3GK02191673, відповідно до якого Банк зобовязався надати Позичальнику кредит в розмірі 25 000 доларів США на термін до 01.10.2027 року, а Позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених Кредитним договором. Відповідно до Кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається з заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також інші платежі згідно кредитного договору. Згідно Кредитного договору, у випадку порушення зобовязань за Кредитним договором, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Позивач зобовязання за Кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. [PERSON] не здійснював погашення заборгованості за Кредитом у встановленому договором порядку та строки, у звязку з чим станом на 19.05.2015 року у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 25\~252,14 доларів США, яка складається з наступного: -21\~953,96 доларів США заборгованість за кредитом; -1\~782,96 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; -202,68 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; -99,29 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за Кредитним договором; а також штрафи відповідно до умов Кредитного договору: -11,30 доларів США штраф (фіксована частина); -1\~201,94 доларів США штраф (процентна частина). В забезпечення виконання зобовязань за Договором №VIW3GK02191673 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 02.10.2007 року укладено договір поруки №VIW3GK02191673, згідно якого поручитель зобовязався виконати зобовязання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом пяти календарних днів з моменту її отримання. Вимогу, що була предявлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобовязання поручителем не виконано, заборгованість відповідачів перед позивачем не погашено. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом. 09.12.2015 року представник позивача надав до суду заяву, в якій зазначив, що в процесі розгляду справи було проведено перерахунок заборгованості за кредитним договором №VIW3GK02191673 від 02.10.2007 року, просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за зазначеним договором, яка на 19.05.2015 року становить: -21\~876,66 доларів США заборгованість за кредитом; -1\~257,95 доларів США заборгованість по відсотках; -202,68 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; -6,95 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за Кредитним договором; а також штрафи відповідно до умов Кредитного договору: -250,00 гривень штраф (фіксована частина); -1\~167,21 доларів США штраф (процентна частина). В судове засідання представник позивача не зявився, проте надіслав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно у встановлений законом спосіб. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на зміст заяви представника позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність позивача і відповідачів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 02.10.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк», як кредитором та відповідачем [PERSON], як позичальником, укладено Кредитний договір № VIW3GK02191673, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 25 000 доларів США з кінцевим терміном до 01.10. 2027 року (а.с.24-29). За користування кредитними коштами відповідач зобов'язався сплачувати відсотки у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 3% від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, та 0,92 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 даного договору та винагороду за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується згідно п.6.2 Кредитного договору. (а.с. 24 29). Згідно п.7.1 Кредитного договору щомісяця в період сплати (з 04 по 09 число кожного місяця) відповідач зобовязався сплачувати щомісячний платіж в розмірі 311,34 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди. Пунктом 4.3 Кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником строків платежу по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених Кредитним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн.+5% від суми позову. Позичальник свої зобовязання за Кредитним договором виконав, що підтверджується заявою на видачу готівки [PERSON] в розмірі 25\~000,00 доларів США (а.с.31). Однак, позичальник своєчасно не виконував свої зобовязання за Кредитним договором, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед Банком, яка, відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.84-89), на 19.05.2015 року становить: -21\~876,66 доларів США заборгованість за кредитом; -1\~257,95 доларів США заборгованість по відсотках; -202,68 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; -6,95 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за Кредитним договором; а також штрафи відповідно до умов Кредитного договору: -250,00 гривень штраф (фіксована частина); -1\~167,21 доларів США штраф (процентна частина). Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима (зазначений правовий висновок висловлений Верховним Судом України у справі № 6-190цс15 від 16.09.2015 р.). Згідно зі\~ст. 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1\~ст. 611 ЦК України\~передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Проте, стягнення заборгованості по пені та комісії за користування кредитом по всім зобов'язаннях, передбаченим кредитним договором, в іноземній валюті суперечить нормам законодавства, яке визначає випадки та порядок використання іноземної валюти як засобу платежу на території України. Відповідно до ч. 2\~ст. 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Спеціальним нормативним актом, який регулює порядок використання іноземної валюти на території України є декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року. Пункт 2. ст. 1 Декрету визначає валютні операції як дії, які здійснюються з метою переходу права власності на валютні цінності. Неустойка за своїм функціональним призначенням є одним із видів забезпечення виконання зобов'язань. Тому, використання іноземної валюти при сплаті неустойки є недопустимим, оскільки така операція не є валютною операцією в розумінні Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року. Відповідно до п.4.1 Кредитного договору, в випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує Банку пеню в розмірі, який визначений п.7.4 Договору (0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту) за кожний день прострочки. Сума пені, згідно правової природи вказаного платежу, як санкції за невиконання (неналежне виконання) грошового зобовязання розраховується у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Згідно п.6.2 Кредитного договору сплата винагороди здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, винагорода сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Позивачем при розрахунку розміру заборгованості та її вираженні в гривневому еквіваленті застосовано офіційний курс НБУ станом на 19.05.2015 року, а саме 1 дол. США= 22,118662 грн. З огляду на викладене, суд визначає суму заборгованість по договору, що виникла станом на 19.05.2015 року та складається з наступного: -21\~876,66 доларів США заборгованість за кредитом; -1\~257,95 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; -4\~483,01 гривень заборгованість по комісії; -153,72 гривень пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за Кредитним договором; -250 гривень штраф (фіксована частина); -1\~167,21 доларів США штраф (процентна складова). \~В забезпечення виконання зобовязання [PERSON] за Кредитним договором №VIW3GK02191673 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 02.10.2007 року укладено договір поруки № VIW3GK02191673 (а.с.17). Згідно п.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п.4 договору поруки, у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У відповідності до п.5-6 вказаного договору поруки, у звязку з невиконанням боржником будь-якого зобовязання, передбаченого п.1 цього договору, кредитор 21.05.2015 року направив на адресу позичальника та поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного(их) зобовязань, протягом 5 календарних днів з моменту отримання якої поручитель зобовязаний виконати зобовязання, зазначені у вимозі (а.с.10), що підтверджується реєстром №1774 групових поштових відправлень - рекомендованих листів (а.с. 11-12). Стосовно стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з [PERSON] та поручителя [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1\~ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржником та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. 1,2 ст. 553 ЦК України). Поручитель, за змістом указаних норм матеріального права, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, проте є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Відповідно до ч. 1\~ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. З аналізу наведених норм вбачається, що підставою для припинення поруки є сукупність двох умов, а саме: внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу його відповідальності. Як встановлено, відповідач [PERSON], відповідно до умов договору поруки від 02.10.2007 року № VIW3GK02191673 зобов'язався відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань перед Банком по кредитному договору №VIW3GK02191673 від 02.10.2007 року, а саме взяв на себе зобовязання з повернення кредиту в розмірі 33500 доларів США, сплати відсотків за користування кредитом, в розмірі 0,92 % на місяць (що становить 11,04 % річних), винагород, пені та штрафів. (а.с. 17). З матеріалів справи та зокрема з розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що з 09.11.2008 року Банком було збільшено розмір відсоткової ставки з 11,04% річних до 13,08% річних, відповідно до п.2.3.1 Кредитного договору, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, за відсутності його інформованості та згоди на збільшення обсягу його відповідальності. При цьому, суд звертає увагу, що в договорі поруки не передбачено можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням без додаткового повідомлення поручителя. Крім того, суд відмічає, що п.13 договору поруки визначено, що зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Позивачем не надано суду належних та допустимих (будь яких) доказів тому, що поручитель був проінформований про збільшення відсоткової ставки за кредитом, що призвело до збільшення розміру його відповідальності та отримання його згоди на це. Підсумовуючи викладене, суд прийшов до висновку, що порука [PERSON] є припиненою в силу положень ч.1 ст.559 ЦК України з підстав зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності. Отже, заборгованість за кредитним договором №VIW3GK02191673 від 02.10.2007 року в розмірі, визначеному судом, підлягає стягненню лише з [PERSON] З цього приводу висловив свою правову позицію Верховний Суд України у своїй Постанові від 25.09.2013 року (у справі № 6 97 цс 13), яку суд приймає до уваги та враховує при прийнятті рішення. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: partial