Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

29 вересня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вініл» звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» про стягнення матеріальної шкоди, завданої в звязку з виконанням трудових обовязків. В обґрунтування повних вимог позивач посилався на те, що 20 лютого 2013 року Наказом генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» відповідач [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів на строк до 20.04.2013 року. Наказом ТОВ «Вініл» № 214 від 27 березня 2013 року за відповідачем [PERSON] був закріплений автомобіль [NUMBER] / АЕ 911 ХТ. 19 квітня 2013 року наказом ТОВ «Вініл» № 132-к, відповідач [PERSON] був переведений на постійну роботу водієм автотранспортних засобів з 20 квітня 2013 року. 18 червня 2014 року наказом ТОВ «Вініл» № В 899 відповідач [PERSON] був направлений у відрядження за напрямком м. Дніпропетровськ м. Київ м. Хайденау (Германія) на період з 19.06.2014 року по 28.06.2014 року, зазначеним наказом був встановлений ліміт витрат на відрядження у розмірі 6\~143,00 грн. 18 червня 2013 року на підставі наказу ТОВ «Вініл» № В 899/1 відповідачу [PERSON] для оформлення Індивідуальної картки водія для використання в цифрових тахографах перераховані грошові кошти на Банківську платіжну картку в сумі 810,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4426 від 18.06.2014 року та випискою по картковому рахунку № 260541750 за період з 18.06.2013 року по 30.07.2013 року. Згідно виписки по картковому рахунку № 260541750, станом на 18 червня 2013 року на рахунку відповідача [PERSON] знаходилися грошові кошти в сумі 7\~032,78 грн., в саме: залишок на картковому рахунку 1\~022,78 грн.; грошові кошти для оформлення Індивідуальної картки водія для використання в цифрових тахографах 810,00 грн.; грошові кошти, які перераховані на підставі наказу № В 899 від 18 червня 2014 року для використанні у відрядження 5\~200,00 грн. Відповідач [PERSON] у відрядження не відбув та звернувся до медичного закладу де був госпіталізований на стаціонарне лікування. У відповідності до наказу № В 899/2 від 20.06.2014 року відрядження відповідача [PERSON] було відмінено, останній повинен був повернути до бухгалтерії підприємства грошові кошти (Банківську платіжну картку), а також, пластикову старт-картку на заправлення дизельним пальним, які були видані для користування у відрядженні. Проте, відповідач [PERSON] банківську картку не повернув, згідно виписки по картковому рахунку № 260541750, 06 липня 2013 року відповідачем були зняті грошові кошти у розмірі 6\~900,00 грн. та сплачена комісія за зняття зазначених коштів в розмірі 48,30 грн. 14 серпня 2014 року відповідач [PERSON] наказом за № 198-к був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпПУ (за власним бажанням), але, грошові кошти підприємству не повернув. У відповідності до п. 18 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України № 59 від 13.03.1998 року (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.03.2011 року № 362), [PERSON] повинен був повернути грошові кошти підприємству У доповненні до позовної заяви від 07.05.2015 року ТОВ «Вініл» посилалося на те, що 27.03.2013 року між підприємством та відповідачем [PERSON] був укладений договір про повну матеріальну відповідальність відносно транспортних засобів, що належать ТОВ «Вініл» а також, щодо інших довірених йому матеріальних цінностей, тому, у відповідності до вимог ст. 134 КЗпПУ, відповідач повинен відшкодувати підприємству матеріальну шкоду, завдану в звязку з виконанням трудових обовязків. В звязку з наведеним, в позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Вініл» просило суд стягнути на його користь з [PERSON] матеріальну шкоду, завдану в звязку з виконанням трудових обовязків в сумі 6 948, 30 грн., судові витрати в сумі 243,60 грн. В судовому засіданні представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл», підтримав позов в повному обсязі, посилався на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просив суд задовольнити вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що захворів, банківська картка знаходилася в автомобілі, йому не відомо, хто знімав грошові кошти, він телефонував до бухгалтерії та керівництва з питанням блокування картки. Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» в судове засідання не зявився. Заслухавши представника позивача, відповідача. дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20 лютого 2013 року Наказом генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» відповідач [PERSON] був прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів на строк до 20.04.2013 року. Наказом ТОВ «Вініл» № 214 від 27 березня 2013 року за відповідачем [PERSON] був закріплений автомобіль [NUMBER] / АЕ 911 ХТ. 19 квітня 2013 року наказом ТОВ «Вініл» № 132-к, відповідач [PERSON] був переведений на постійну роботу водієм автотранспортних засобів з 20 квітня 2013 року. 09 вересня 2013 року між ТОВ «Вініл», [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» були укладені: Договір про відкриття і ведення поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів № 208828442; Додаткова угода № 1 про випуск банківської платіжної картки. На підставі зазначених договорів та актів-відомостей приймання-передачі банківських платіжних карток та пін-конвертів від 18.09.2013 року, був відкритий поточний рахунок та відповідач [PERSON], як держатель банківської платіжної картки 18.09.2013 року отримав банківську платіжну картку та пін-конверт до банківської платіжної картки. Судом встановлено, що 29 жовтня 2013 року між ТОВ «Вініл» та Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний банк» був укладений Договір про надання сервісу віддаленого доступу до рахунків за допомогою системи «GSM Banking» № 208833297 для отримання на мобільний телефон [PERSON] повідомлень у текстовому форматі SMS про залишок на рахунку, повідомлення про транзакціях. Встановлено, що 18 червня 2014 року наказом ТОВ «Вініл» № В 899 відповідач [PERSON] був направлений у відрядження за напрямком м. Дніпропетровськ м. Київ м. Хайденау (Германія) на період з 19.06.2014 року по 28.06.2014 року, зазначеним наказом був встановлений ліміт витрат на відрядження у розмірі 6\~143,00 грн. 18 червня 2013 року на підставі наказу ТОВ «Вініл» № В 899/1 відповідачу [PERSON] для оформлення Індивідуальної картки водія для використання в цифрових тахографах перераховані грошові кошти на Банківську платіжну картку в сумі 810,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 4426 від 18.06.2014 року та випискою по картковому рахунку № 260541750 за період з 18.06.2013 року по 30.07.2013 року. Судом встановлено, що у відповідності до виписки по картковому рахунку № 260541750, станом на 18 червня 2013 року на рахунку відповідача [PERSON] знаходилися грошові кошти в сумі 7\~032,78 грн., в саме: залишок на картковому рахунку 1\~022,78 грн.; грошові кошти для оформлення Індивідуальної картки водія для використання в цифрових тахографах 810,00 грн.; грошові кошти, які перераховані на підставі наказу № В 899 від 18 червня 2014 року для використанні у відрядження 5\~200,00 грн. Судом встановлено, що [PERSON] у відрядження не відбув, звернувся до медичного закладу де був госпіталізований на стаціонарне лікування, що підтверджується листками непрацездатності. Згідно наказу ТОВ «Вініл» № В 899/2 від 20.06.2014 року, відрядження відповідача [PERSON] було відмінено, останній повинен був повернути до бухгалтерії підприємства грошові кошти (Банківську пластикову картку), а також, пластикову старт-картку на заправлення дизельним пальним, які були видані для користування у відрядженні. Судом встановлено, що [PERSON] банківську картку позивачу не повернув, згідно виписки по картковому рахунку № 260541750, 06 липня 2013 року з картки були зняті грошові кошти у розмірі 6\~900,00 грн. та сплачена комісія за зняття зазначених коштів в розмірі 48,30 грн. Судом встановлено, що 14 серпня 2014 року відповідач [PERSON] наказом за № 198-к був звільнений з роботи на підставі ст. 38 КЗпПУ (за власним бажанням), але, грошові кошти підприємству не повернув. Згідно вимог ст. 135 КЗпПУ, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з рацівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що 27 березня 2013 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «Вініл» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про повну матеріальну відповідальність відносно транспортних засобів, що належать ТОВ «Вініл», а також, щодо інших довірених йому матеріальних цінностей. У відповідності до ст. 130 КЗпПУ, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене. Статтею 134 КЗпПУ визначені випадки повної матеріальної відповідальності працівників, а саме, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до\~статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами. Згідно вимог ст. 136 КЗпПУ покриття шкоди в повному розмірі провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Відповідно до п. 2.7 Додаткової угоди № 1 до Договору про відкриття і ведення поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів № 208828442 про випуск банківської платіжної картки від 09 вересня 2013 року, держатель Банківської платіжної картки несе повну відповідальність за всі операції з Банківською платіжною карткою, здійснені з використанням ПІН до моменту її блокування. Згідно п. 9 Додаткової угоди, у випадках пошкодження, втрати Банківської платіжної картки, а також, у випадках, коли ПІН став відомим іншій особі, держатель картки несе повну відповідальність за виконання грошових зобовязань по операціям, здійсненим із застосуванням Банківської платіжної картки до моменту отримання Банком зачви Держателя про призупинення здійснення операцій із застосуванням Банківської платіжної картки та внесення картки до стоп-листу. В порушення зазначених умов договору, [PERSON] не здійснив блокування Банківської платіжної картки. Крім того, у відповідності до п. 18 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, яка затверджена наказом Міністерства фінансів України № 59 від 13.03.1998 року (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 17.03.2011 року № 362), якщо працівник отримав аванс на відрядження за кордон і не виїхав, він повинен протягом трьох робочих днів з дня прийняття рішення про відміну поїздки повернути до каси підприємства зазначені кошти в тих грошових одиницях, в яких було видано аванс. У разі неповернення працівником залишку коштів у визначений строк відповідна сума стягується з нього підприємством у встановленому чинним законодавством порядку. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому, підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved