Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

7 листопада 2018 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 9 з будівлями, розташований по вул. Уральській в с. Мішково-Погорілове Жовтневого (тепер Вітовського) району, який був укладений між нею та відповідачкою, а також визнати за нею право власності на вказаний будинок. Посилалася на те, що між ними були домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: продавці передали покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, тому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу зазначеного будинку, укладеного між ними. Сторони в судове засідання не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивачки на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без її участі, а позов задовольнити. Відповідачка до суду не зявилась, про дату та час судового засідання була повідомлена належним чином причини неявки суду не відомі. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявні матеріали і докази у справі достатні для її вирішення по суті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 27 серпня 2001 року позивачка уклала на товарній біржі письмовий договір, за яким придбала у відповідачки житловий будинок з будівлями, що знаходиться за адресою: Миколаївська область, Жовтневий (тепер Вітовський) район, с. Мішково-Погорілове, вул. Уральська, 9. Будинок належав попереднім власникам на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на товарній біржі «Ріко-Альянс», як того вимагало чинне на той час законодавство, за № 259 від 27 серпня 2001 року. В даний час позивачка дізналась, що укладений договір про купівлю нерухомості повинен бути нотаріально посвідченим. Однак, на тепер засвідчити його нотаріально у неї не має можливості, оскільки оригінал договору купівлі-продажу нею був втрачений. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили всі суттєві його умови, в тому числі й ціну, тому суд вбачає достатньо підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку з будівлями. Крім того, на підставі ст. 392 ЦК України, позивачка вправі звернутися до суду за визнанням права власності, якщо це право оспорюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved