Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

30 січня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа - міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про зняття арешту з майна. Позивач посилається на те, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у цивільній справі №2-5165/2008 від 26 грудня 2008 року з позивача на користь його дружини [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини його доходу на утримання двох дітей. 17 березня 2009 року було відкрито виконавче провадження. У зв'язку із фінансовими труднощами протягом 2009-2014 р.р. у нього виникла заборгованість по аліментах. У зв'язку із цим, відповідно до постанови державного виконавця від 24.02.2014 року на все майно позивача накладений арешт. В подальшому він повністю погасив заборгованість, тому просить суд зняти арешт на його майно, у тому числі автотранспортні засоби, оскільки цей факт обмежує його права. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просив справу розглядати у його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи у її відсутність не надала. Представник третьої особи - Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явився, надав письмові пояснення, згідно яких підтвердив відсутність заборгованості позивача по сплаті аліментів, а вирішення питання щодо зняття арешту з майна залишив на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. З огляду на це, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області у цивільній справі №2-5165/2008 за позовом [PERSON] до [PERSON] від 26 грудня 2008 року з [PERSON] на користь його дружини [PERSON] було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини доходу на утримання двох дітей. Рішення суду набуло чинності 09.01.2009 року (а.с. 15). На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, та 17 березня 2009 року було відкрито виконавче провадження (а.с. 22). Протягом 2009-2014 р.р. у позивача [PERSON] виникла заборгованість по сплаті аліментів у сумі 34319,20 грн. У зв'язку із цим, відповідно до постанови державного виконавця від 24.02.2014 року на все майно позивача накладений арешт. Позивач повністю сплатив заборгованість по аліментах, що підтверджується листом Костянтинівського міськрайонного відділу ДВС ГТУ юстиції у Донецькій області (а.с. 38). Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної і комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як передбачено ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зі змісту ст. 391 ЦК України випливає, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року 606-XIV (із змінами та доповненнями), який діяв на час накладення арешту на майно позивача, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ч. 2 цієї ж статті, у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Згідно пункту 7 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 р. № 1404-VIII, дійсного на час розгляду цієї справи, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини єпогашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Крім того, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи викладене, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] треба задовольнити, та зняти арешт з усього майна, яке належить [PERSON], накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 24.02.2014 року по виконавчому провадженню ВП №11973172, у тому числі автотранспортні засоби. На підставі викладеного,

Outcome: approved