Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

30 листопада 2015 року [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду з позовом, який в подальшому уточнила до [PERSON] про розподіл сумісного майна подружжя, посилаючись в позовній заяві на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 18 лютого 2012 року. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03 січня 2014 року шлюб розірвано. Вони мають спільну неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO]. В період шлюбу подружжям було придбано наступне майно: квартира однокімнатна за адресою: [ADDRESS] загальною вартістю - 40000 грн., кухонний гарнітур - 3700 грн., комод - 500 грн., вітальня - 2800 грн., зальний кут - 1700 грн., електробак GBP - 1500 грн., піч кухонна «Indesit» - 3000 грн., машина пральна «SAMSUNG» - 3000,00 грн., праска «SAMSUNG» - 600 грн. На загальну суму 56800 гривень. Добровільно ділити майно відповідач відмовляється. Тому позивачка просить поділити майно наступним чином, визнати за нею право власності на ? квартири однокімнатної за адресою: [ADDRESS], зальний кут вартістю - 1700 грн., піч кухонну «Indesit» вартістю - 3000 грн., машину пральну «SAMSUNG» вартістю - 3000,00 грн., на загальну суму 27700 грн. Відповідачу виділити: ? квартири однокімнатної за адресою: [ADDRESS], кухонний гарнітур вартістю - 3700 грн., комод вартістю - 500 грн., вітальню вартістю - 2800 грн., електробак GBP вартістю - 1500 грн., праску «SAMSUNG» вартістю - 600 грн., на загальну суму 29100 грн. Різницю в долях за майно в розмірі 1400 грн. просить стягнути з відповідача на свою користь. В судове засідання сторони не з'явились, позивач, представник позивача надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, наполягають на задоволенні позовних вимог. Відповідач в установленому законом порядку повідомлений про розгляд справи, що підтверджується матеріалами справи, а також публікацією оголошення в газеті «Урядовий Кур'єр» - №52 (5672) від 18 березня 2016 року. Згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріли справи, та у зв'язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін по матеріалам, які є в наявності в справі, і постановити заочне рішення, направивши за місцем мешкання сторін копію рішення суду для відома. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони знаходились в зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 2012 року по 03 січня 2014 року. Шлюб розірвано в установленому законом порядку, відповідно до рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 03.01.2014 року (а.с.5). Під час сумісного життя, [PERSON] та [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 03 березня 2012 року придбали у спільну часткову власність по ? (одній другій) частині кожний, квартиру [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Молодняк Л.П., зареєстровано в реєстрі № 896. Право власності на частки по ? вказаної квартири за [PERSON], [PERSON] зареєстровано в Добропільському бюро технічної інвентаризації 21 березня 2012 року, номер витягу [NUMBER]. (7-9). З довідки про склад сім»ї, виданої співвласнику квартири - [PERSON] Житлово-будівельним кооперативом «Дружба» 22.04.2014р., вбачається, що у вищезазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.14). Статтею 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. З матеріалів справи вбачається, що сторони чітко визначили чисельно, у дробі по ? частині, право власності кожного з співвласників на квартиру [NUMBER] в будинку [ADDRESS], тобто власність є спільною частковою. Стаття 60 СК України, регламентує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд, відповідно до ст. 4 ЦПК України, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, зокрема, передбачений ст. 16 ЦК України. Позивач обрав спосіб захисту як визнання за собою та відповідачем права на ? квартири кожному, як на об»єкт спільної сумісної власності подружжя:. Разом з тим, сторонами, відповідно до договору купівлі-продажу від 03 березня 2012 року визначено правовий режим спільної часткової власності на зазначену квартиру [NUMBER] [ADDRESS], тому суд вважає, що немає підстав для задоволення позову в цій частині. Крім того, під час судового розгляду справи ні позивачем, ні його представником не надано суду доказів, щодо наявності, придбання, зокрема в період шлюбу, та вартості: кухонного гарнітуру - 3700 грн., комоду - 500 грн., вітальні - 2800 грн., зального кута - 1700 грн., електробаку GBP - 1500 грн., печі кухонної «Indesit» - 3000 грн., машини пральної «SAMSUNG» - 3000,00 грн., праски «SAMSUNG» - 600 грн. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз»яснино, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В пункті 23 вищезазначеної постанови роз»янено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено поняття належності та допустимості доказів. Виходячи з суті позовних вимог, враховуючи досліджені у судовому засіданні надані сторонами докази, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивач не навів доказів придбання майна, його вартості, що є предметом позову, не обґрунтував належним чином свої позовні вимоги в розумінні ст. 60 СК України щодо належності майна на праві спільної сумісної власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині поділу вищезазначеного майна задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed