Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-10 00:00:00

29.08.2019 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення грошових коштів не виплачених при звільненні та стягнення компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 17613,76 грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі 3050,43 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 15.06.2017 року позивача було переведено на роботу до відповідача на посаду сортувальника поштових відправлень та виробів друку відділу кур`єрської доставки дирекції зі збуту. 29.08.2018 року відповідачем було видано наказ про звільнення позивача за згодою сторін з 31.08.2019 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Позивач зазначає, що заробітна плата у 2018 році виплачувалась з порушеннями трудового законодавства, затримувалась і на кінець зовсім не виплачувалась. На час звільнення позивачу було нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з 01.01.2018 року по 31.08.2018 року, а також не був проведений розрахунок за невикористану відпустку. Позивач вказує, що неодноразово усно звертався до директора товариства з проханням сплатити заборгованість, а 04.05.2019 року звернувся письмово, однак лист повернувся «за закінченням терміну зберігання». За даними Пенсійного фонду України позивачу нараховано у 2018 році заробітну плату в сумі 34454,20 грн., а згідно виписки з карткового рахунку коштів надійшло - у сумі 16840,44 грн. Різниця не виплаченої заробітної плати становить 17613,76 грн. За період роботи невикористана відпустка складає 24 дні і з вирахуванням податку на прибуток та військового збору, до сплати позивачу належить 3050,43 грн. Також позивач зазначає, що у зв`язку із тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільненні до моменту звернення до суду минуло 249 робочих днів, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, який на момент звернення до суду складає 59979,12 грн. Ухвалою суду від 05.09.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Ухвалою суду від 05.11.2019 року позовну заяву залишено без руху. На виконання вимог ухвали суду 12.11.2019 року позивач подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви додавши до неї документ про сплату судового збору. Як вбачається з матеріалів справи, надіслана на адресу відповідача копія ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та додатками до неї повернулись до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання». Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не викладав жодних заперечень проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст.ст. 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що за змістом наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача, 15.06.2017 року позивача прийнято на роботу до ТОВ «Видавничий дім «Бліц-Інформ» на посаду сортувальника поштових відправлень та виробів друку відділу кур`єрської доставки дирекції та збуту в порядку переведення з ПрАТ «Бліц-Інформ». 01.04.2018 року позивача переведено сортувальником поштових відправлень та виробів друку відділення кур`єрської доставки департаменту кур`єрської доставки та логістики. 31.08.2018 року позивача звільнено за угодою сторін по п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 6-7). За наявними в матеріалах справи даними Пенсійного фонду України, відповідачем було нараховано позивачу за робітну плату за: червень 2017 року - 3660,91 грн.; липень 2017 року - 4533,64 грн.; серпень 2017 року - 3043,84 грн.; вересень 2017 року - 4122,99 грн.; жовтень 2017 року - 4596,31 грн.; листопад 2017 року - 4432,17 грн.; грудень 2017 року - 4571,35 грн.; січень 2018 року - 4814,67 грн.; лютий 2018 року - 5118,01 грн.; березень 2018 року - 5453,06 грн.; квітень 2018 року - 5071,61 грн.; травень 2018 року - 3878,45 грн.; червень 2018 року - 5298,34 грн.; липень 2018 року - 5490,68 грн.; серпень 2018 року - 7675,46 грн. (а.с. 8-9). Згідно ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Відповідно до частини третьої ст. 94 КЗпП України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захист визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період роботи з січня 2018 року по серпень 2018 року включно у сумі 17613,76 грн. При цьому, зі змісту виписок з карткового рахунку позивача вбачається, що відповідачем було здійснено наступні зарахування заробітної плати та виплат прирівняних до неї: 09.01.2018 року - 2712,94 грн.; 23.01.2018 року - 419,00 грн.; 07.02.2018 року - 3454,33 грн.; 20.02.2018 року - 967,00 грн.; 21.03.2018 року - 3155,48 грн.; 27.03.2018 року - 754,00 грн.; 11.05.2018 року - 1300,00 грн.; 23.05.2018 року - 2335,71 грн.; 30.05.2018 року - 792,00 грн.; 11.06.2018 року - 3290,65 грн.; 27.06.2018 року - 792,00 грн. Всього - 19973,11 грн. (а.с. 12-14). З вирахування обов`язкових податків та зборів, за вказаний період часу відповідач мав сплатити позивачу заробітну плату у сумі 34454,23 грн. Різниця між виплаченою та недоплаченою сумою становить 14481,12 грн. (34454,23 грн. - 19973,11 грн.). Вказана сума заборгованості зі сплати заробітної плати підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. При цьому, суд звертає увагу, що позивачем не вірно здійснений розрахунок заборгованості по заробітній платі у сумі 17613,76 грн., оскільки з виписки по картковому рахунку позивача вбачається, що 09.01.2018 року було перераховано позивачу 2712,94 грн., а 23.01.2018 року - 419,00 грн. З огляду на положення ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», вказані суми позивач безпідставно не включив у свій розрахунок, оскільки згідно вимог зазначених норм чинного законодавства України, наведені кошти є оплатою праці за січень 2018 року і відсутні будь-які дані про те, що зазначені суми були виплатами за інший період роботи. За змістом ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За змістом ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Згідно ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. У суду відсутні дані про те чи була щорічна відпустка позивача за час роботи на підприємстві, визначена трудовим договором, більшою ніж передбачено ст. 6 Закону України «Про відпустки», або чи мав позивач законодавчі гарантії більшого періоду відпустки ніж тривалість щорічної відпуски, що передбачена вказаною нормою закону, тому суд вирішує спір в межах вимог закону про те, що щорічна основна відпустка працівника не може бути меншою 24 календарних днів за відпрацьований робочий рік, що також відповідає межам заявлених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював на підприємстві відповідача з 15.06.2017 року та звільнений з 31.08.2018 року. Отже, вказаний період, що становить більше одного року, дає підстави для здійснення розрахунку компенсації за невикористану відпуску з розрахунку 24 календарних днів, що також відповідає межам позовних вимог. Відповідно до положень п/п а) п. 1 Розділу І «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до положень п. 2 Розділу ІІ «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до положень ч. 3 п. 3 Розділу ІІІ «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Відповідно до положень п. 7 Розділу ІV «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Отже, нарахування компенсації за невикористані дні відпустки має бути проведене в даному випадку виходячи з доходу позивача за 12 календарних місяців, що передують місяцю, у якому мала відбутись виплата компенсації, тобто серпню 2018 року, місяцю звільнення позивача із займаної посади. Ураховуючи наявні в матеріалах справи дані Пенсійного фонду України, розрахований судом загальний розмір доходу з серпня 2017 по липень 2018 року включно, становить 55891,48 грн. з урахуванням обов`язкових податків та зборів. Вказаний розмір доходу слід розділити на відповідну кількість календарних днів року, за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством. При цьому, у даному випадку такі святкові і неробочі дні передбачені ст. 73 КЗпП України За відповідний період серпень 2017 - липень 2018 року святкових і неробочих днів, встановлених законодавством, було всього 15, тож розрахунок виглядає наступним чином 55891,48 грн. : (365 - 15) = 159,69 грн. Одержаний результат слід перемножити на число календарних днів відпустки, які підлягають компенсації при звільненні, тобто на 24. Таким чином, грошова компенсація невикористаних днів щорічної відпустки позивача за період роботи у ТОВ «Видавничий дім «Бліц-Інформ» становить 159,69 грн. х 24 = 3832,56 грн. При цьому, з вирахуванням із зазначеної суми обов`язкових податків та зборів, відповідна сума становить 3085,21 грн. Натомість позивач просить стягнути розмір компенсації у сумі 3050,43 грн., тож діючи у межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача саме у розмірі визначеної останнім суми, що становить 3050,43 грн. Відповідно до положень ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, враховуючи, що суд прийшов до висновку про невиплату працівнику всіх належних до виплати сум в день звільнення та необхідність стягнення з підприємства заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення у справі рішення, є законними. Відповідно до положень п.п. 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: л) інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Отже, для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у даній конкретній ситуації має застосовуватись розмір доходу позивача за червень та липень 2018 року, тобто за два місяці, що передують події звільнення у серпні 2018 року. За змістом наявних в матеріалах справи даних Пенсійного фонду України, у червні 2018 року позивачу нараховано дохід, який має включатись до розрахунку середнього заробітку в загальному розмірі 5298,34 грн., та у липні 2018 року в загальному розмірі 5490,68 грн. Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. 10789,02 грн. (сума заробітної плати за червень і липень 2018 року) : 42 (кількість робочих днів у червні та липні 2018 року) = 256,88 (середньоденна заробітна плата). Кількість робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні з 01.09.2018 року по день постановлення рішення у справі становить 340 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в межах заявленого позивачем періоду нарахування становить: 256,88 грн. (середньоденна заробітна плата) х 340 (робочі дні в період заявленого часу затримки розрахунку при звільненні) = 87339,20 грн. Отже, підприємство має сплатити своєму колишньому працівнику середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 87339,20 грн. з урахуванням обов`язкових податків та зборів. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений позивачем судовий збір у сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial