Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

30.09.2015 року позивачка звернулась в суд з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: Івано-Франківська область, Тлумацький район, с. Антонівка, вул. Церквище, 2 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що в с. Антонівка Тлумацького району по вул. Церквище, 2 проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та їм на праві власності належало по 1/3 частині житлового будинку, господарських будівель та споруд. 03.08.1995 року [PERSON] померла. 26.05.2014 року [PERSON] помер. Після їх смерті в управління спадковим майном вступила [PERSON], яка є донькою [PERSON], та яка перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] 27.08.2014 року [PERSON] померла. Ще за життя вона посвідчила на імя позивачки заповіт. Позивачка прийняла спадщину, у шестимісячний термін звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Позивачці в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини та запропоновано звернутись до суду з позовом про визнання права власності, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності на житловий будинок та господарські будівлі (свідоцтво про право власності), розташовані за адресою: Івано-Франківська область, Тлумацький район, с. Антонівка, вул. Церквище, будинок 2. У звязку з вищевказаним, [PERSON] (позивачка) просить суд встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, тобто однією сімєю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини та визнати за нею право власності житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: вул. Церквище, 2, с. Антонівка Тлумацького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Додатково повідомила, що в с.Антонівка по вул. Церквище, 2 проживала [PERSON] та [PERSON], що перебували у фактичних шлюбних відносинах, тобто більше 5 років проживали однією сімєю. Коли померли [PERSON] та [PERSON] в управління спадщиною, а саме належними їм частками господарства по вул. Церквище, 2 в с. Антонівка Тлумацького району вступила [PERSON] Після смерті [PERSON] спадщину за заповітом прийняла вона. Представник відповідача Олешівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в судове засідання не зявився, однак на адресу суду направив заяву, у якій не заперечує щодо задоволення позову та просить справу розглядати без його участі. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні ствердили, що [PERSON] та [PERSON] до дня смерті більше 5 років проживали однією сімєю по вул. Церквище, 2 в с. Антонівка Тлумацького району, вели спільне господарство, разом обробляли земельні ділянки, здійснювали ремонт в будинку, мали спільний бюджет та перебували у фактичних шлюбних відносинах. Враховуючи вищенаведене, перевіривши матеріали справи, вважаю, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 4 виконавчого комітету Олешівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року в господарстві за адресою: вул. Церквище, 2, с. Антонівка Тлумацького району Івано-Франківської області, постійно проживали [PERSON], яка була головою двору, [PERSON] (мати [PERSON]І.) та [PERSON] (чоловік [PERSON]І.), що підтверджується випискою Олешівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 510 від 21.07.2015 року (а.с. 10). Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, враховуючи те, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] станом на 01.07.1990 року проживали в будинку, яке належало колгоспному двору, то їм правомірно належало по 1/3 частині майна господарського двору, розташованого за адресою: вул. Церквище, 2, с. Антонівка Тлумацького району Івано-Франківської області. 03.08.1995 року [PERSON] померла. Згідно копії свідоцтва про народження її донькою є [PERSON] (а.с. 17). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON], для отримання спадщини було необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] в управління спадковим майном (1/3 частиною спадкового домоволодіння) вступила її донька [PERSON], яка є спадкоємцем першої черги, оскільки вона проживала разом з спадкодавцем та вела з нею спільне господарство, що підтверджується довідкою на відкриття та оформлення спадщини Олешівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 511 від 21.07.2015 року (а.с. 8) та випискою з по господарських книг по с. Антонівка Олешівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за період з 1983 по 2014 роки № 581 від 18.08.2015 року (а.с. 11-12). 26.05.2014 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 14). Відповідно до довідки Олешівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 515 від 21.07.2015 року [PERSON] з 1983 року по день смерті перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], вони вели спільне господарство, обробляли земельні ділянки та проживали разом [INFO] (а.с. 9). Спільне проживання за період з 1983 року по 2014 року також підтверджується випискою з по господарських книг по с. Антонівка Олешівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області за період з 1983 по 2014 роки № 581 від 18.08.2015 року (а.с. 11-12). Також відповідно до довідки Олешівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 852 від 22.10.2015 року [PERSON] та [PERSON] проживали одиноко у фактичних шлюбних відносинах та у них не було спільних дітей (а.с. 48). Заслухавши позивачку, пояснення свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справі, суд вважає встановленим факт проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, а саме факт проживання однією сімєю та перебування [PERSON] та [PERSON]С у фактичних шлюбних відносинах. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ([PERSON]С.), вважається постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Після смерті [PERSON] спадщину за законом, а саме належну померлому 1/3 частину спадкового домоволодіння прийняла [PERSON], оскільки вона проживала разом з ним однією сімєю, перебувала у фактичних шлюбних відносинах, вела спільне господарство. Згідно довідки Олешівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 919 від 30.10.2015 року після смерті [PERSON] спадкоємці першої черги за законом відсутні (а.с. 49). Згідно відповідей державного нотаріуса Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 643/01-16 від 07.10.2015 року (а.с. 29) та приватних нотаріусів Тлумацького районного нотаріального округу [PERSON] № 01-16/544 від 13.10.2015 року (а.с. 30) та [PERSON] № 260/01-16 від 12.10.2015 року (а.с. 31) спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON] не заводились. 27.08.2014 року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 15). Ще за життя [PERSON] посвідчила на імя [PERSON] (позивачка) заповіт, яким заповіла все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 20.08.2014 року. [PERSON] (позивачка), у відповідності до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003р.), прийняла спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки вона у шестимісячний термін звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с. 39). Згідно копії спадкової справи № 18/2015 від 05.02.2015 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON], після смерті [PERSON], позивачка [PERSON] прийняла спадщину та є єдиним спадкоємцем за заповітом, інших спадкоємців за законом чи заповітом немає (а.с. 37-46). Отже, на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по вул. Церквище, 2 с. Антонівка Тлумацького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка в свою чергу в порядку спадкування за законом успадкувала 1/3 частку домоволодіння після смерті матері [PERSON] та 1/3 частку домоволодіння після смерті чоловіка [PERSON] [PERSON] в нотаріальному порядку було відмовлено в оформленні спадщини за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані по вул. Церквище, 2 с. Антонівка Тлумацького району Івано-Франківської області, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON] № 349/02-31 від 05.08.2015 року (а.с. 16). Зазначені обставини перешкоджають позивачці належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачами в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності із п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України (в редакції 2003 року),

Outcome: approved