Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

30.03.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів за минулий час та аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування уточненого позову зазначено. що 17 лютого 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. [INFO] у позивача та відповідача народився син - [PERSON] . З червня 2019 року [PERSON] та [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини. 23 липня 2019 р. позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. 04 листопада 2019 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя виніс рішення, яким задовольнив позовні вимоги [PERSON] та розірвав шлюб, який було укладено між [PERSON] та [PERSON] .. Починаючи з червня 2019 року позивач з сином - [PERSON] почала мешкати окремо. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач матеріально позивачці у фінансовому забезпеченні сина не допомагав і не допомагає. Внаслідок встановлених судом подій у відповідача [PERSON] за період з червня 2019 року по квітень 2021 року утворилася заборгованість по аліментах у загальному розмірі 63415 (шістдесят три тисячі чотириста п`ятнадцять) гривень 75 копійок. На підставі вищевикладеного просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на свою користь заборгованість зі сплати аліментів у період з червня 2019 року по квітень 2021 року у розмірі 63415 (шістдесят три тисячі чотириста п`ятнадцять) гривень 75 копійок, також позивач просила стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на свою користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи дати подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 31.03.2021 року відкрито провадження. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Піскарьов А.О. позов підтримали та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві. Відповідач, [PERSON] , будучи повідомлений належним чином про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та заперечень проти позову не надав. У зв`язку з чим, суд визнав можливим проводити розгляд справи за відсутності відповідача [PERSON] . Вислухавши пояснення позивача, пояснення свідків дослідивши обставини справи, судо приходить до наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 17 лютого 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького районного управління юстиції Запорізької області від 17 лютого 2006 року, актовий запис № 02. [INFO] у позивачки та відповідача народився син - [PERSON] , про що було видане Свідоцтво про народження Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції. 23 липня 2019 р. позивачка звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. 04 листопада 2019 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя виніс рішення у цивільній справі № 331/3212/19, яким розірвав шлюб між сторонами даної справи. Свідок [PERSON] , яка була допитана у ході судового засідання пояснила, що їй відомо, що з червня 2019 року Позивачка з сином - [PERSON] мешкає окремо від відповідача у справі. Аліменти відповідач у справі позивачці не сплачує. Також вона пояснила, що неодноразово була присутня при перемовинах та особисто спостерігала за телефонними розмовами між [PERSON] та [PERSON] , у яких позивач розмовляла через гучномовець, та у яких [PERSON] зверталася до відповідача у справі з вимогами про оплату аліментів на утримання сина, а відповідач у справі відмовляв їй посилаючись на різні обставини, зокрема відсутність роботи, проблеми з його здоров`ям та інші. Свідок [PERSON] , яка була допитана у ході судового засідання пояснила, що їй відомо, що з червня 2019 року Позивачка з сином мешкає окремо від відповідача у справі. Аліменти відповідач у справі позивачці не сплачує з моменту коли позивачка з відповідачем роз`їхалися. Також вона пояснила, що неодноразово особисто спостерігала за телефонними розмовами між [PERSON] та [PERSON] , у яких позивач розмовляла через гучномовець, та у яких [PERSON] зверталася до відповідача у справі з вимогами про оплату аліментів на утримання сина, а відповідач у справі відмовляв їй. Суд погоджується з розрахунком заборгованості наданим стороною позивача у справі. Частиною 1 ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Статтею 181 СК України встановлено, що вразі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів, а суд враховуючи норми ч.3 ст.181 СК України, де зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, - призначає аліменти. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 2 ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Аналіз статті 191\~СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Позивачем в судовому засіданні доведено, що нею вживались заходи щодо одержання аліментів, але вона не змогла їх одержати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати, а також враховуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи дати подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, отже позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно приписів п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно приписів пп.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 176 Цивільного процесуального кодексу України, у позовах про стягнення аліментів ціна позову визначається сукупністю всіх виплат, але не більше як за шість місяців. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved