Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

30.12.2013 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАН» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зміну умов договору оренди землі посилаючись на те, що 19.12.2008 року між ТОВ «ЛАН» та [PERSON] було укладено договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] надала позивачу в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,2500 га строком на 5 років. Зазначений договір було зареєстровано в Красноармійському районному відділі Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 29.12.2008 року №040816000055. 14.06.2010 року [PERSON] померла і спадкоємцем після її смерті, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, став її чоловік [PERSON] - відповідач по справі. Оскільки 31.12.2013 року закінчувався 5-тирічний термін договору оренди землі, а новий сільськогосподарський рік починається з вересня, то в серпні 2013 року з відповідачем була проведена бесіда, в процесі якої з'ясовано питання про те, чи згоден він, щоб договір оренди землі було переукладено в грудні 2013 року і відповідач не заперечував, тобто дав згоду на переукладення договору. У зв'язку з цим і зі складними погодними умовами на земельній ділянці відповідача в жовтні 2013 року була посіяна озима пшениця, період ротації якої має тривалість до 31.07.2014 року. У грудні 2013 року від відповідача [PERSON] було отримано письмове повідомлення про небажання продовження терміну дії договору оренди землі, однак відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про оренду землі» орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, тому господарство (позивач) звернулося до відповідача з пропозицією змінити умови договору оренди землі, продовживши його дію з урахуванням ротації сівозміну до 31.10.2014 року, однак відповідач відмовився, тому позивач просить суд винести рішення, яким змінити умови договору оренди земельної ділянки, належної [PERSON], продовживши термін його дії до 31.10.2014 року з виплатою господарством орендної плати відповідно до умов договору, оскільки позивачу можуть бути заподіяні істотні збитки на утримання земельної ділянки, посіву - вкладено 8495,00грн., заміна сертифікату на держакт - 850,00грн., сума недоотриманого доходу може скласти 12187,50грн., а всього загальна сума відшкодування збитків складе 21532,50грн., справу просив розглянути в його відсутності за участю представника ТОВ «ЛАН» Очеретько Є.О. В судовому засіданні представник позивача на позові наполягав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутністю за участю представника [PERSON]., який позов не визнав в повному обсязі та надав зустрічний позов до ТОВ «ЛАН» про витребування майна з чужого незаконного володіння. Представник ТОВ «ЛАН» вимоги по зустрічному позову не визнав та просив відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які надані суду сторонами на обґрунтування їхніх вимог та заперечень, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли цивільні правовідносини, а також про повну необґрунтованість вимог первісних позовних вимог та про обґрунтованість вимог зустрічного позову у зв'язку з наступним. Відповідно до ч.2 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно п.5 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути - примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст.213 ч.3 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що 19.12.2008 року між позивачем ТОВ «ЛАН» та [PERSON] було укладено договір оренди землі, відповідно до якого [PERSON] надала позивачу в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 6,2500 га строком на 5 років (а.с.5-8). Зазначений договір було зареєстровано в Красноармійському районному відділі Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 29.12.2008 року №040816000055. Згідно акта приймання-передачі земельної ділянки від 30.12.2008 року (а.с.9) позивач прийняв земельну ділянку загальною площею 6,2500 га, яку передала [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно п.8 договору оренди землі (а.с.5) договір укладено на п'ять років, строк якого сплинув 29.12.2008 року (а.с.8), тобто після державної реєстрації. 14.06.2010 року [PERSON] померла (а.с.57) і спадкоємцем після її смерті, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, став її чоловік [PERSON] - відповідач по справі (а.с.11). Ст.33 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Таким чином, позивач ТОВ «ЛАН» не скористався переважним правом перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі), не направив відповідачу [PERSON] листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проектом додаткової угоди, у зв'язку з чим, суд вважає, що договір припинився по закінченню строку, на який його було укладено, що відповідає п.37 вказаного договору (а.с.8) та ст.31 Закону України «Про оренду землі», де зазначено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Стосовно вимог позивача відносно того, що відповідач порушив його право відмовою в небажанні продовження терміну дії договору оренди землі і цим самим позивачу можуть бути заподіяні збитки в сумі 21532,50грн., то суд вважає їх безпідставними, оскільки позивач не мав права на земельній ділянці відповідача в жовтні 2013 року сіяти озиму пшеницю, період ротації якої має тривалість до 31.07.2014 року, так як згідно листа про ротацію культур (а.с.10) на земельній ділянці відповідача [PERSON] в схемі чергування культур термін оренди на 2013 рік відсутній, також у позивача відсутня письмова згода [PERSON] на поліпшення стану земельної ділянки та на посів озимої пшениці. Відповідно до ч.ч.6,7,8 ст.28 Закону України «Про оренду землі» та п.п.21-25 договору оренди землі (а.с.6) у разі дій орендаря, не передбачених договором оренди, що призвели до зміни стану земельної ділянки, витрати на їх здійснення орендодавцем не відшкодовуються. Таким чином, в орендаря, тобто відповідача [PERSON] не виникло обов'язку відносно переукладання договору та про зміну умов договору оренди землі, що є підставою для відмови ТОВ «ЛАН» у задоволенні позову до [PERSON] про зміну умов договору оренди землі. Разом з тим, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «ЛАН» про витребування майна з чужого незаконного володіння підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач по зустрічному позову [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6,2500га (а.с.11), яка знаходиться на землях Іванівської сільської ради Красноармійського району Донецької області та належить йому відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.04.2011 року. Відповідно до договору оренди землі від 19.12.2008 року (а.с.5-8) відповідач одержав у строкове платне користування терміном на 5 років належну [PERSON] земельну ділянку площею 6,2500га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва зі сплатою орендної плати у розмірі 1117,00грн. Вказану земельну ділянку відповідачу передано за актом приймання-передачі від 30.12.2008 року (а.с.9). Згідно п.8 договору оренди землі договір укладено на 5 років, який сплинув після державної реєстрації в Красноармійському районному відділі Донецької регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» 29.12.2013 року (а.с.8). Відповідно до договору оренди землі від 19.12.2008 року передбачено, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк, у цьому разі орендар не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повинен повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Відповідач не скористався переважним правом перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, що було встановлено в судовому засіданні і це не оспорював представник відповідача, тому договір припинився по закінченню строку, що відповідає п.37 договору (а.с.8) та ст.31 Закону України «Про оренду землі». Ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати свої майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і таке право передбачено ст.387 ЦК України. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, що передбачено ст.391 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуто згодом відпала. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що відповідач по зустрічному позову ТОВ «ЛАН» зобов'язаний передати позивачу [PERSON] земельну ділянку площею 6,2500 га, яка йому була передана на підставі договору оренди землі від 19.12.2008 року. Відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача по зустрічному позову ТОВ «ЛАН» на користь позивача по зустрічному позову [PERSON] необхідно стягнути понесені останнім судові витрати у розмірі 243,60 грн. Понесені позивачем по первісному позову ТОВ «ЛАН» судові витрати відшкодуванню не підлягають у зв'язку з відмовою йому у задоволенні позовних вимог.

Outcome: approved