Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

6 грудня 2018 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила суд, стягнути з відповідача, свого чоловіка, на свою користь аліменти на утримання їхньої малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 6 грудня 2018 р. і до повноліття дитини, тобто до 05.06.2034 р., стягнути з відповідача на свою користь кошти на її утримання у розмірі 3000 грн. щомісячно до набуття малолітньою дитиною [PERSON], [INFO] трирічного віку, тобто до 05.06.2019 р. та стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати, повязані з хворобою дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 4000 грн., мотивуючи це тим, що відповідач, з яким вони перебуваючи в офіційному шлюбі, однак проживають окремо з листопада 2018 року, і який як батько, не утримує свою малолітню доньку, не приймає участі у її вихованні, в той час як вона знаходиться в декретній відпустці до догляду за дитиною, з якою вона проживає разом вимушено винаймаючи житло, утримуючи дитину одноособово, не працює, отримуючи лише державну допомогу на дитину, якої вочевидь не вистачає на матеріальне забезпечення доньки, в той час, як малолітній дитині потрібне нормальне повноцінне харчування, одяг, ліки, іграшки та багато інших речей, потрібних дитині, чим вона самостійно не може забезпечити малолітню доньку у звязку з тяжким матеріальним становищем, беручи до уваги те, що їхня дитина часто хворіє, нещодавно їй було встановлено діагноз «кавернозна гемангіома лопаткової області зліва» та 14.11.2018 р. їй було проведено хірургічну операцію по видаленню гемангіоми, витрати на яку становили приблизно 4000 грн. і в даний час малолітня дитина хворіє на бронхіт, лікування якого потребує значних коштів, у наданні яких відповідач відмовив їй. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні частково визнав позов, з підстав викладених у письмових запереченнях на позов, зокрема, визнав позов в частині по сплаті аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 6 грудня 2018 р. і до повноліття дитини, тобто до 05.06.2034 р. та в частині стягнення з нього коштів на утримання позивачки у розмірі 3000 грн. щомісячно до набуття малолітньою дитиною [PERSON], [INFO] трирічного віку, тобто до 05.06.2019 р. і не визнав позов в частині стягнення з нього додаткових витрат, повязані з хворобою дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 4000 грн., пояснивши суду, що дійсно, його дитині була проведена хірургічна операція за його особисті кошти в сумі 8000 грн., які він мінливо та нерегулярно заробляє неофіційно працюючи різноробочим на будівельних обєктах, а позивачка до лікування доньки ніякого відношення немає, посилаючись на те, що на його утриманні знаходиться його матір пенсіонерка і інвалід ІІ-ої групи загального захворювання та він регулярно забезпечує свою малолітню дитину продуктами харчування, передаючи їх через сторонніх осіб з огляду на неприязні стосунки з позивачкою. Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали справи та додатково надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статті 75,77\~СК України\~передбачають -\~дружина,\~чоловік повинні\~матеріально підтримувати\~один одного.\~Право на\~утримання (аліменти)\~має той\~із подружжя,\~який є\~непрацездатним,\~потребує матеріальної\~допомоги,\~за умови,\~що другий\~із подружжя\~може надавати\~матеріальну допомогу.\~Непрацездатним вважається\~той із\~подружжя,\~який досяг\~пенсійного віку,\~встановленого законом,\~або є\~інвалідом I,\~II\~чи III\~групи.\~Один із\~подружжя є\~таким,\~що потребує\~матеріальної допомоги,\~якщо заробітна\~плата,\~пенсія,\~доходи від\~використання його\~майна,\~інші доходи\~не забезпечують\~йому прожиткового\~мінімуму,\~встановленого законом. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. У відповідності\~до ст.\~79\~СК України,\~аліменти одному\~з подружжя\~присуджуються за\~рішенням суду\~від дня\~подання позовної\~заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв'язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів - продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Таким чином, однією з необхідних умов отримання дружиною (чоловіком) аліментів є реальна спроможність другого з подружжя надавати таку матеріальну допомогу. Стаття 80 СК України передбачає аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 121 СК України, права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~статті 182\~СК України,\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; )\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Одночасно, стаття 183 СК України зазначає частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із приписами ст. 184 СК України якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до Закону. Статтею 185 СК України передбачено той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), розмір яких, у разі спору, визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, а саме : стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей і т.і. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Суд встановив, що позивачка з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.12.2015 р., що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 244741 від 25.12.2015 р., в якому у сторін народилася спільна малолітня донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 482374 від 08.06.2016 р., в якому батьком дитини записаний відповідач (а.с. 6,7). З пояснень сторін вбачається, що позивачка, яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, проживає разом із малолітньою донькою окремо від відповідача, з пояснень якого вбачається, що він має мінливий нерегулярний дохід, неофіційно працюючи різноробочим на будівництві і ремонті квартир та будинків, отримуючи за свою роботу певну грошову винагороду, завдяки якій він має можливість сплачувати аліменти на свою малолітню дитину у розмірі, визначеному позивачкою у позові та погоджується сплачувати кошти на утримання дружини у вказаному в позові розмірі до досягнення дитиною трирічного віку, а тому визнає позов цій частині і який підлягає задоволенню судом, як обґрунтований і визнаний відповідачем. Однак, суд вважає, що позов в частині стягнення з відповідача додаткових витрат, повязаних з хворобою дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 4000 грн. слід задовольнити частково з огляду на те, що позивачкою не було документально доведено суду будь-якими належними та допустимими доказами в порядку ст.ст.76-83,89,95 ЦПК України вищевказані витрати на проведення хірургічної операції на вказану суму, беручи до уваги не спростовану позивачкою участь відповідача у фінансуванні вищеописаної хірургічної операції доньці [PERSON], 05.06.2016 р. на суму 8000 грн., однак також не підтвердженою відповідачем, який в свою чергу надав суду копію фіскального чеку на придбання ліків для дитини на суму 846,34 грн., що може свідчити про дієву, хоча і не регулярну участь батька у лікуванні дитині, яка хворіє (а.с. 42). В той же час, позивачкою було надано до свого позову фіскальні чеки на придбання певних ліків для лікування дитини, оплату вартості наркозу та благодійного внеску до дитячого фонду лікарні на загальну суму 1066,59 грн., дійсність яких не заперечувалась відповідачем, зі слів якого, вказані чеки сплачував він особисто, що судом до уваги не приймається як голослівні висловлювання без належного підтвердження вказаних тверджень. Таким чином, вищевказану грошову суму у розмірі 1066,59 грн. - суд відносить до додаткових витрат на лікування малолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка до сьогодні продовжує лікування, що не заперечувалось сторонами, а тому вказані сума підлягає стягненню на користь позивачки з відповідача, чия сплата за придбання ліків для доньки у сумі 846,34 грн. також враховується судом як участь батька у лікуванні дитини, яка продовжує лікування. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн., враховуючи звільнення від сплати судового збору позивачки за розгляд позовних вимог про стягнення алментів.

Outcome: partial