Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

29 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з вказаним позовом до [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03 вересня 2011 року померла його та відповідачки мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді: земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,17 га та 1,44 га в межах Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, 1/2 частки однокімнатної квартири № 108 за адресою: м. Миколаїв, вул. Казарського, буд. 3-а та житлового будинку по вул. Центральній, 12 в с. Каталине Очаківського району Миколаївської області. У 2014 році йому стало відомо, що мати заповіла все належне їй майно відповідачці [PERSON] Вважає, що волевиявлення заповідачки не було вільним та не відповідало її внутрішній волі, оскільки [PERSON] хворіла на тяжкі захворювання, у звязку з чим приймала ліки, які відносяться до фармакологічних наркотиків, що могло вплинути на її психічний стан. Крім того, мати мала вади зору та не могла самостійно підписати заповіт. Посилаючись на викладені обставини, просив: визнати недійсним заповіт, складений 18 березня 2011 року від імені [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу [PERSON]; визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 травня 2014 року, видані Другою Очаківською державною нотаріальною конторою Миколаївської області на імя [PERSON] на земельні ділянки площею 6,17 га та 1,44 га в межах Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, та визнати за ним право власності на 1/2 частину вищевказаних земельних ділянок. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Позивач [PERSON] пояснив, що з весни 2009 року він постійно проживав з матірю [PERSON] в с. Каталине Очаківського району Миколаївської області та приймав участь у її похованні, а у відповідачки [PERSON] з матірю були неприязні відносини. Вважає, що [PERSON] могла психологічно вплинути на матір та шляхом обману примусити підписати заповіт. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що та обставина, що [PERSON] не могла самостійно підписати заповіт через вади зору, в судовому засіданні доводитись не буде. Вважає, що експертний висновок щодо психічного стану [PERSON] на час складання заповіту не відповідає фактичним обставинам, які досліджувалися експертами за наданими матеріалами цивільної справи в цілому та витребуваними медичними документами. За сукупністю не достеменного аналізу юридичних фактів, проаналізувавши лише медичну документацію, без сукупного аналізу фактів та обставин, експерти дійшли до необґрунтованого висновку щодо відсутності психічних розладів у померлої на час складання заповіту. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши про відсутність підстав вважати, що [PERSON] на час складання заповіту та його посвідчення не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Заповіт відповідає усім вимогам законодавства та є дійсним. Також усі отримані відповідачкою на підставі заповіту свідоцтва про право на спадщину є дійсними та не підлягають сумнівам у їх достовірності. Третя особа приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилася. В матеріалах справи є заяви [PERSON], де вона просить розглянути справу у її відсутності, позов не визнає, оскільки заповіт посвідчений згідно чинного законодавства. ( т. 1 а.с. 115, 117, т. 2 а.с. 53). Представник третьої особи - другої Очаківської державної нотаріальної контори Миколаївської області в судове засідання не зявився, не повідомивши про причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином повісткою. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідачки, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є сином та дочкою [PERSON], померлої 03 вересня 2011 року. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії І-ФП № 210812, копією свідоцтва про народження серії ІІІ-УР № 588574, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ФП № 394161, копією свідоцтва про смерть серії І-ФП № 143753 (т. 1 а.с. 26, 128, 144, 145). 18 березня 2011 року [PERSON] заповіла [PERSON] все належне їй майно, з чого б воно наскладалось та де б воно не знаходилось, тобто все те, на що вона матиме право на день своєї смерті, що підтверджується копією заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №224 та витягами про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 18 березня 2011 року № 26423233 та від 17 березня 2014 року № 368921287 (т. 1 а.с. 140-142). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 20 листопада 2014 року №38956661 та з матеріалів оглянутої в судовому засіданні спадкової справи №17/2012 СР № 52425972, відкритої Другою Очаківською державною нотаріальною конторою Миколаївської області щодо майна померлої 03 вересня 2011 року [PERSON], вбачається, що вказана справа відкрита за заявою [PERSON] про прийняття спадщини від 16 лютого 2012 року ( т. 1 а.с. 120-122, 127). [PERSON] належали на праві приватної власності земельні ділянки площею 1,44 га та 6,17 га, розташовані на території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копіями державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 060344 та серії ЯА № 060345, виданих 15 серпня 2005 року на підставі розпорядження Очаківської райдержадміністрації від 28 лютого 2005 року № 49 ( т. 1 а.с. 183, 188). 16 травня 2014 року державним нотаріусом Другої Очаківської державної нотаріальної контори [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстровані в реєстрі за № 307 та № 310, в яких зазначено, що на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №224, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], яка померла 03 вересня 2011 року, є її дочка [PERSON] Спадщина, на яку видані ці свідоцтва, складається з земельних ділянок площею 1,44 га та 6,1704 га, розташованих на території Парутинської сільської ради Очаківського району Миколаївської області, які надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що внесені відомості до Спадкового реєстру ( т. 1 а.с. 193 196). Листом від 08 жовтня 2014 року № 884/02-14 завідувач Другої Очаківської державної нотаріальної контори надала [PERSON] розяснення щодо цієї спадкової справи та відсутність у нього підстав для спадкування майна [PERSON] (т. 1 а.с. 27). Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Положеннями ст. 1247 ЦК України передбачені загальні вимоги щодо форми заповіту, у відповідності з якими заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення, має бути підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи, суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Таким чином, підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або)керувати ними. Висновок про недієздатність учасника такого правочину може бути зроблено на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10 та ч. 2 , ч. 3 ст. 60 ЦПК України, обовязок доведення обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, покладається на позивача. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно висновку посмертної судової-психіатричної експертизи від 15 травня 2015 року, [PERSON], [INFO], яка померла 03 вересня 2011 року, на період складення 18 березня 2011 року нотаріально посвідченого заповіту на відчуження всього належного їй майна [PERSON], будь-яким психічним розладом не страждала. В момент складення заповіту вона могла розуміти значення своїх дій та керувати ними (т. 2 а.с. 32-37). Отже, даною експертизою зроблено висновок про спроможність [PERSON] в момент складення нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. Заперечення позивача та його представника щодо вказаного висновку експертизи суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Як підстава для визнання заповіту недійсним, позивачем та його представником як в позовній заяві так і в клопотанні про призначення первинної судово-психіатричної експертизи зазначалось те, що при складанні заповіту [PERSON] не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними і саме це питання було поставлене на вирішення експертизи. Для проведення експертизи експертам були надані судом всі матеріали даної цивільної справи та наявна медична документація на [PERSON], а саме: медична карта амбулаторного хворого, медичні картки стаціонарного хворого, та копії виписних епікризів №2824, №3599, №646 обласної офтальмологічної лікарні, згідно яких [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 25.08.2010р.по 03.09.2010р., з 24.06.2010р. по 09.07.2010р., з 07.02.2011р. по 16.02.2011р.; медична картка стаціонарного хворого Парутинської лікарні з 01.09.2011р. по 03.09.2011р.; копія медичної картки стаціонарного хворого та виписний епікриз Миколаївської обласної лікарні про перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні з 27.07.2011р. по 05.08.2011р. (т. 1 а.с. 199-230). Відповідно до повідомлення Очаківської центральної районної лікарні від 25 грудня 2014 року №655/02-05, амбулаторна картка [PERSON] в реєстратурі Очаківської ЦРЛ відсутня, а згідно повідомлення Миколаївського обласного наркологічного диспансеру від 24 січня 2015 року № 12-40/01. [PERSON] на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні у диспансері не знаходилась, за медичною допомогою не зверталась, на диспансерний облік взята посмертно на підставі довідки Миколаївської обласної лікарні ( т. 2 а.с. 12,13). Вивчивши надані судом матеріали цивільної справи та медичну документацію, експерти встановили, що [PERSON] на протязі життя на обліку у лікаря-психіатра ОЦББ не перебувала. При проходженні лікування в МООЛ та НОЛ в період з червня 2010 року по вересень 2011 року їй лікування сильно діючими знеболювальними з наркотичною дією лікувальними засобами не проводилось, консультацій лікарів психіатрів не призначалось. Обєктивні дані про наявність у підекспертної психічних захворювань чи психічних розладів на протязі її життя, так як і 18.03.2011р. відсутні. Відомостей про прийом [PERSON] наркотичних препаратів 18.03.2011р. немає (т. 2 а.с. 37). З врахуванням викладеного, у суду відсутні підстави вважати висновок експертизи щодо поставлених питань необґрунтованим, або таким, що суперечить матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності щодо психічного стану [PERSON] на час складання заповіту, а тому суд визнає вказаний висновок належним та допустимим доказом для зясування обставин справи. Зазначений висновок опосередковано підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що вони спілкувались з [PERSON] у 2011 році незадовго до її смерті і, на їх погляд, вона не виявляла ніяких ознак неадекватної поведінки та того, що не могла усвідомлювати свої дії. Крім того, свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] висловлювала бажання залишити спадщину своїй дочці [PERSON], оскільки ображалась на [PERSON] Посилання позивача на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у неприязних відносинах, а тому [PERSON] не могла за своєю волею заповісти відповідачці все належне їй майно, на його проживання з матірю та участь у її похованні, суд не приймає до уваги, оскільки позивачем не надано доказів щодо перебування [PERSON] та [PERSON] у неприязних відносинах на час посвідчення заповіту і вищевказаними обставинами не спростовується факт складення [PERSON] заповіту на користь відповідачки. Крім того, з приводу вади зору [PERSON] була прооперована у 2010 році в обласній офтальмологічній лікарні, потім ще неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні і у лютому 2011 року виписана для продовження амбулаторного лікування та контролю зору. Текст заповіту було виконано нотаріусом великим шрифтом. З врахуванням викладеного, суд вважає безпідставними доводи позовної заяви про те, що [PERSON] була незрячою та не могла підписати заповіт. Відповідно до ст. 1241 ЦК України, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Доказів наявності у позивача права на обовязкову частку спадщини суду не надано. Таким чином, позивач та його представник не надали суду достовірних та належних доказів того, що волевиявлення заповідачки не було вільним і не відповідало її волі, що заповіт складено під психологічним тиском відповідачки, і що на момент його складення вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. З врахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що заповіт складений та відповідає вимогам ст.ст. 1233, 1234, 1247 ЦК України, а тому позовні вимоги про визнання недійсним заповіту, частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON] та визнання права власності на частину спадкового майна за [PERSON], є необґрунтованими і в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed