Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

30.01.2020 року позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що їх батьки [PERSON] та [PERSON] - відповідачі у справі, після ліквідації КСП «Нива» як пайщик КСП отримали майновий та земельні паї. В якості майнового паю батьки отримали свідоцтва на майнові паї № [NUMBER] та № [NUMBER] від 01 січня 2000 року. В подальшому, на базі КСП Нива було створено ТОВ «Нива», але батьки не бажали входити до складу товариства та забрали свої майнові паї. В рахунок вартості їх майнових паїв їм передали приміщення кузні-плотні МТФ № 2, що розташоване по [ADDRESS] . Батьки не використовували вказане приміщення та в 2002 році передали вказане приміщення кузні-плотні їм. Вони відремонтували вказане приміщення та користуються ним по даний час. В даний час Бобрицькою сільською радою йому було рекомендовано звернутись до суду з зазначеним позовом у зв`язку з необхідністю сплачувати земельний податок за використання земельної ділянки, яка знаходиться під даною будівлею. У встановленому порядку вони замовили технічний паспорт на вказану будівлю. Посилаючись на те, що вони відкрито користуються вказаним приміщенням на протязі більше десяти років, проводять поточні ремонти, зберігаючи його від руйнації, просили суд визнати їх право власності за набувальною давністю, за кожним на 1/3 частину будівлі кузні-плотні, розташовану за адресою : [ADDRESS] . Представник позивачів надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача- Бобрицької сільської ради Любашівського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надіславши до суду лист про розгляд справи у його відсутність, вказавши, щоб суд вирішив позов на свій розсуд. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали в повному обсязі, просили розглянути справу за їх відсутності. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає , що у позові належить відмовити з таких підстав. Відповідно до статті 344 ЦК України особа , яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно ( набувальна давність ), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Як зазначено у ч. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх зазначених умов у сукупності. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, у тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже в цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої палати ВС від 14.05.2019 у справі №910/17274/17. Судом установлено, що спірне приміщення кузні-плотні було надане відповідачам - [PERSON] та [PERSON] у 2000 р. в якості майнового паю. Даний факт підтверджується актом прийому-передачі майнового частки (паю) в натурі від 10 жовтня 2000 року, з якого видно, що при реорганізації ТОВ «Нива» Любашівського району Одеської області, [PERSON] та [PERSON] в рахунок майнового паю було передано приміщення кузні-плотні МТФ № 2 загальною площею 182.5 м.кв. [PERSON] та [PERSON] вказане майно прийняли, про що є їх підписи у вказаному акті прийому-передачі (а.с. 26). Позивачі володіють спірним приміщенням кузні-плотні МТФ № 2 на підставі усного розпорядження відповідачів - [PERSON] та [PERSON] , які отримали вказане майно у власність в якості майнового паю на підставі акту прийому-передачі майна від 10 жовтня 2000 року, що виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже в цьому разі володілець володіє майном не як власник. Крім того, позивачами взагалі не надано будь-яких доказів, які підтверджують факт користування та володіння спірною будівлею кузні-плотні. Тому, у задоволенні позовних вимог належить відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed