overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

29 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту б/н від 11.01.2012 року в сумі 18 743,00 гривень, що складає 888,79 грн. заборгованість за тілом кредиту, 13 385,50 грн. заборгованість за відсотками, 3 100,00 грн.. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф, 868,71 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача просив слухати справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. Суд ухвалив слухати справу у відсутності сторін заочно на підставі наявних в справі доказів відповідно до ч.2 ст.197, ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору кредиту б/н від 11.01.2012 року відповідачеві надано позивачем кредит в сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 % річних. Відповідач не виконує умови кредитного договору належним чином не повертає банку суму отриманого кредиту. У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором від 11.01.2012 року в сумі 18 743,00 гривень, що складає 888,79 грн. заборгованість за тілом кредиту, 13 385,50 грн. заборгованість за відсотками, 3 100,00 грн.. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф, 868,71 грн. штраф (процентна складова). Відповідач погашення кредиту в строки та на умовах, зазначених в кредитному договорі не здійснював, чим порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Так, відповідач допустив істотні порушення умов кредитного договору, а саме порушив взяті на себе зобовязання за Кредитним договором. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Але, як вбачається з матеріалів справи за порушення позичальником відповідачем [PERSON] - строків за кредитним договором банком одночасно нараховано двічі пеню та штраф. Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання ( прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч. 3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути притягнений до юридичної відповідальності двічі за одне й те саме порушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Тому, суд в частині стягнення пені в сумі 3 100,00 грн. відмовляє. Також, суд на підставі ст.88 ЦПК України стягує з відповідача судові витрат, понесені позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

29 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту б/н від 24.01.2014 року в сумі 30 693,32 гривень, що складає 3 930,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 22 325,54 грн. заборгованість за відсотками, 2 500,00 грн.. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф, 1 437,78 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача просив слухати справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. Суд ухвалив слухати справу у відсутності сторін заочно на підставі наявних в справі доказів відповідно до ч.2 ст.197, ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору кредиту б/н від 24.01.2014 року відповідачеві надано позивачем кредит в сумі 4 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30,00 % річних. Відповідач не виконує умови кредитного договору належним чином не повертає банку суму отриманого кредиту. У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором від 24.01.2014 року в сумі 30 693,32 гривень, що складає 3 930,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 22 325,54 грн. заборгованість за відсотками, 2 500,00 грн.. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф, 1 437,78 грн. штраф (процентна складова). Відповідач погашення кредиту в строки та на умовах, зазначених в кредитному договорі не здійснював, чим порушив взяті на себе зобовязання за кредитним договором. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін відповідно до умов договору. Так, відповідач допустив істотні порушення умов кредитного договору, а саме порушив взяті на себе зобовязання за Кредитним договором. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Але, як вбачається з матеріалів справи за порушення позичальником відповідачем [PERSON] - строків за кредитним договором банком одночасно нараховано двічі пеню та штраф. Отже, банк просить застосувати до боржника подвійну цивільно правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те саме порушення договірного зобовязання ( прострочення виконання грошового зобовязання), що суперечить вимогам ч.1 ст.61 Конституції України та ч. 3 ст.509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути притягнений до юридичної відповідальності двічі за одне й те саме порушення, а зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Тому, суд в частині стягнення пені в сумі 2 500,00 грн. відмовляє. Також, суд на підставі ст.88 ЦПК України стягує з відповідача судові витрат, понесені позивачем. На підставі викладеного і

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

29 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 15.10.2005 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем припинені з 2012 року, внаслідок частих конфліктів. Позивач в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволені позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, де зазначено, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-НО №027594, виданого 02.12.2005 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON]та [PERSON](дошлюбне прізвище - Ланіна) перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.10.2005року, актовий запис №1049. Згідно свідоцтва про народження серії І-НО №088245 виданого 03.008.2006 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON]та [PERSON]. Вимогами ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, суд вважає, що збереження сімї не можливе, а подальше спільне життя буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

29 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 20.07.2016 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Шлюбні відносини з відповідачем припинені внаслідок зрадиди дружини.Спору про розділ майна немає. Позивач в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволені позовних вимог. Відповідач в судове засідання не зявився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, де зазначено, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Просить змінити прізвище на дошлюбне - Кабалоєва. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-НО №447261 виданого повторно 29.08.2016 року Жовтневим районним у місті Маріуполі відділом реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON]та [PERSON](дошлюбне прізвище - Кабалоєва) перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.07.2016року, актовий запис №493. Вимогами ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, суд вважає, що збереження сімї не можливе, а подальше спільне життя буде суперечити їх інтересам, тому шлюб підлягає розірванню. Суд, вважає за доцільним задовольнити клопотання позивачки щодо зміни після розірвання шлюбу прізвища, набуте у шлюбі на дошлюбне - Кабалоєва, з огляду на право надане ст.113 СК України на вибір прізвища після розірвання шлюбу, як особі яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

29 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 25.10.1997 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З відповідачем проживає окремо більше року. Шлюбні відносини з відповідачем припинені внаслідок несумісності характерів, відсутністю взаєморозуміння. Вважає, що подальше сімейне життя не можливе, спору про розділ майна та місце проживання дітей немає. Позивач в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволені позовних вимог, судові витрати просив покласти на нього. Відповідач в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, де зазначено, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 25.10.1997 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадського стану м.Маріуполя Донецької області, [PERSON]та [PERSON](дошлюбне прізвище - [PERSON]) перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.10.1997року, актовий запис №753. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11.04.2003 року Відділом реєстрації актів громадського стану Жовтневого районного управління юстиції м.Маріуполя Донецької області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON]та [PERSON]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 17.02.2011 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON]та [PERSON]. Вимогами ст. 112 Сімейного Кодексу України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, суд вважає, що збереження сім'ї не можливе, а подальше спільне життя буде суперечити їх інтересам та інтересам дітей, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

29 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 2013 року, від якого не мають дітей. Подружнє життя не склалося, вони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому подальше збереження шлюбу вважає недоцільним. В судовому засіданні позивач не з'явилася, в поданій позовні заяві просила розглянути справу без її участі, позов задовольнити та строк для примирення просила не надавати. Також позивач подала до суду заяву від 10.10.2016 року, в якій просила розглянути справу без її участі, позов задовольнити строк для примирення просила не надавати. Відповідач подав заяву про розгляд справи без його участі. Згідно частини 2 статті 197 ЦПК України справа розглянута без застосування технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Сторони перебувають у шлюбі з 19.11.2013 року. Сторони припинили шлюбні відносини. Вони ведуть окреме господарство і подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача. Примирення між сторонами з боку позивача не можливе. Зазначені обставини в сукупності є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

29 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором б/н від 12.03.2011 року, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 12.03.2011 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушив зобовязання за кредитним договором та станом на 31.07.2016 р. виникла заборгованість на суму 25901,73 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, який належним чином був повідомлений про слухання справи, до суду не зявився. Справа заслухана у відповідності з ч.1 ст. 224 ЦПК України. Суд дослідив документи, які були надані до суду. Суд приходить до наступного: [PERSON] відповідно до укладеного договору № б/н від 12.03.2011 року отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов укладеного договору договір складається з заяви позичальника та умов надання кредиту фізичним особам. Відповідно умов та правил банк має право вимагати дострокового виконання боргових обовязків в цілому або у встановленою банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обовязків та інших обовязків за цим договором. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідач порушив зобовязання за кредитним договором та станом на 31.07.2016 р. виникла заборгованість на суму 25901,73 грн., яка складається з наступного: 1771,84 грн. - заборгованість за кредитом; 19067,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3352,66 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1209,61 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком ( а.с. 4-5). На день розгляду справи заборгованість відповідача перед банком у добровільному порядку не сплачена, а тому підлягає примусовому стягненню. Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват-Банк» підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача підлягають також стягненню на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1378,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

29 серпня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.11.2015 року по 13.07.2016 року в розмірі 22987 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву. Представник відповідача подав письмові заперечення проти задоволення позову та одночасно зазначив, що нарахування повинно здійснюватися на 131 робочих днів, оскільки позивач працював при 4-денному робочому тижні. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач працював у відповідача та наказом №320/к від 12.11.2015 року була звільнена з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України, у звязку зі скороченням штату, чисельності працівників з 12.11.2015 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 березня 2016 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Чернігівський завод радіоприладів» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 7205 грн. 95 коп. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника звільненому працівникові належних йому сум, підприємство зобовязано виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Середньоденна заробітна плата позивача становить 137 грн. 65 коп. Таким чином, суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення середнього заробітку за період з 13.11.2015 року по 13.07.2016 року, що становить 131 робочих днів в розмірі 18032 грн. 15 коп. При цьому виплату вказаних сум провести після утримання податків та інших обовязкових платежів на користь держави. Суд вважає також доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди, що виразилась в душевних стражданнях. Вирішуючи питання розміру відшкодування суд враховує глибину та тривалість заподіяних душевних страждань і з урахуванням принципу розумності, обєктивності та справедливості вважає достатньою компенсацією стягнення 1000 грн. 00 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

29 серпня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування квартирою № 3 будинку № 74-а по вул. Г.Полуботка у м. Чернігові, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач більше одного року не проживає в спірній квартирі, не сплачує комунальні послуги, особистих речей в квартирі не має. У судове засідання позивач не зявилася, у поданій письмовій заяві просила задовольнити позов, а справу слухати за її відсутності, дала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач до суду не зявився, про час і місце розгляду справи оповіщався, причин неявки суду не повідомив, у звязку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на підставі договору про поділ спільного майна подружжя, серія та номер:1-351, виданого 10.05.2013 державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори [PERSON]В (а.с. 7-11). Відповідно до довідки № 5/16 від 09.08.2016 ОСББ «Дом-Сервіс» в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON]Є, [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЕЛ № 036907, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 238 від 08.04.2010 (а.с. 15). Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як убачається з положень ст. ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідач без поважних причин не проживає в квартирі позивача більше одного року, що знайшло своє підтвердження в показаннях допитаних у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], є всі підстави для визнання його таким, що втратив право на користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved