Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

31.07.2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом [PERSON] про визнання за нею право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після її матері [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є донькою [PERSON] , померлої [INFO] . Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді нерухомого майна, а саме 1/6 частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлій [INFO] [PERSON] . Так, 12.05.1993 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла [PERSON] та [PERSON] житловий будинок та все, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, у тому числі й належну їй на праві спільної часткової власності 1/3 частину вказаної квартири, яка повинна успадковуватись ними у рівних частках, тобто по 1/6 частині кожним. Таким чином [PERSON] , фактично прийнявши спадщину після [PERSON] , за своє життя не встигла оформити своїх спадкових прав щодо цього майна та не здійснила державну реєстрацію права власності на нього. Також за своє життя мати позивачки [PERSON] заповіту не залишила. Інших спадкоємців за законом крім позивачки у [PERSON] немає. З метою прийняття спадщини позивачка звернулась у встановленому законом порядку до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а в подальшому із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири [ADDRESS] . Разом з тим, оскільки постановою державного нотаріуса позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причин того, що [PERSON] , прийнявши спадщину після [PERSON] , не оформила своїх спадкових прав, тому позивачка звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою від 20.08.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 02.10.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що [INFO] [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , померла у м.Києві у віці 91 рік, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , копією свідоцтва народження серії [NUMBER] та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Тобто, 08.10.2010 року за адресою: [ADDRESS] ветеранів праці), де проживала [PERSON] , внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.03.2016 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 11.05.1993 року відділом приватизації державної адміністрації Шевченківського району згідно із розпорядженням (наказом) від 10.05.1993 року № 2246. Судом встановлено, що 12.05.1993 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого заповіла [PERSON] та [PERSON] житловий будинок та все, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, у тому числі й належну їй на праві спільної часткової власності 1/3 частину вказаної квартири, яка повинна успадковуватись ними у рівних частках, тобто по 1/6 частині кожним. Таким чином [PERSON] , фактично прийнявши спадщину після [PERSON] , за своє життя не встигла оформити своїх спадкових прав щодо цього майна та не здійснила державну реєстрацію права власності на нього. Відповідно до ст.ст. 1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ст.ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Враховуючи, що [PERSON] за своє життя заповіту не залишила, а тому згідно з положеннями ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно до зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, [PERSON] як єдиний спадкоємець після смерті [PERSON] за законом, з метою прийняття спадщини звернулась у встановленому законом порядку до державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демяносової В.Ф. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої 01.11.2010 року було заведено спадкову справу № 1652/2010, що підтверджується копією матеріалів вказаної спадкової справи та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 01.11.2010 року. Відповідно до ст.ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулась у встановленому законом порядку до державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демяносової В.Ф. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , яка фактично була успадкована [PERSON] після [PERSON] та входить до складу спадщини. Разом з тим, постановою державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Демяносової В.Ф. від 28.04.2017 року [PERSON] з причин того, що спадкодавець [PERSON] , прийнявши спадщину після [PERSON] , за своє життя не оформила своїх спадкових прав, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , як на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] . Судом приймається до уваги, що відповідно до пп.4.15 п.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно з пп.4.18 п.4 Глави 10 Розділу ІІ зазначеного вище порядку за відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання у судовому порядку. Одним із способі захисту цивільних прав, встановлених ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи, що позивачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, єдина звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у встановлений ст. 1269 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті її матері [PERSON] , а саме 1/6 частини квартири [ADDRESS] , яку остання успадкувала після [PERSON] , але за своє життя не встигла оформити своїх спадкових прав щодо цього майна, при цьому, приймаючи до уваги, що спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з 08.10.2010 року, в передбаченому законом порядку, з незалежних від неї причин, вона не може оформити право власності на вказане спадкове майно, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, а саме визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: approved