Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

29 листопада 2013 року позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з травня 2002 року в користуванні СТОВ «Відродження» знаходиться земельна ділянка площею 7,1607 га, яка стала належати їй на підставі рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай). В цей же час позивач переїхала на постійне місце проживання в [ADDRESS] Договори на оренду земельної частки (паю) між позивачем та відповідачем не укладались, але відповідачем платилась плата за користування вказаною земельною ділянкою. 11 грудня 2008 року позивачем на її ім'я на земельну частку (пай) отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 7,1607 га. В жовтні 2011 року позивач із [ADDRESS] переїхала на постійне місце проживання в [ADDRESS], де з 27 жовтня 2013 року зареєструвалась і проживає по цей час. 10 жовтня 2013 року позивачем в СТОВ «Відродження» отримано договір оренди земельної ділянки № 13 від 15.01.2009 року та акт про передачу та прийом земельної ділянки від 11 грудня 2009 року, відповідно до яких позивач буцімто уклала договір оренди земельної ділянки та передала в оренду СТОВ «Відродження» земельну ділянку строком на 8 років. Договір було зареєстровано Софіївським відділом Дніпропетровської філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» 11 грудня 2009 року за № 040913301319. Договір містить підписи сторін. При вивченні договору оренди та акту про передачу та прийом земельної ділянки позивач звернула увагу на те, що договір оренди та акт підписані не позивачем, а вони і не могли бути підписані нею, тому що на дату його складання 15.01.2009 року та дату його державної реєстрації 11.12.2009 року позивач постійно проживала в [ADDRESS]. 19 листопада 2013 року позивачем до СТОВ «Відродження» в особі директора Бедзай Ю.М. було направлено замовленого листа з пропозицією повернути до 26.11.2013 року належну позивачу на праві власності земельну ділянку. На цей час 29.11.2013 року відповідач належну позивачу земельну ділянку не повернув та відповіді на її лист не надав, а тому позивач змушена звернутися до суду і просить визнати вищевказаний договір оренди не укладеним; зобов'язати відповідача повернути позивачу земельну ділянку та стягнути судовий збір. Позивач [PERSON], представники позивача [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, на задоволенні позову наполягають. Відповідач Бедзай Юрій Миколайович в підготовчій частині судового засідання проти позову заперечив, просив надати термін для підготовки додаткових доказів, але будучи, у встановленому чинним законодавством порядку, увідомленим про дату, час і місце розгляду справи 13 лютого 2014 року, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подавав. Представник третьої особи - Хваль Олександр Вікторович в судовому засіданні проти позову не заперечує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що ніякого доручення позивач їй не давала і договорів від її імені вона не підписувала. Дослідивши матеріали цивільної справи, беручи до уваги доводи позивача, її представників, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання договору оренди земельної ділянки № 13 від 15 січня 2009 року не укладеним та витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння підлягають чатковому задоволенню за наступними підставами. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому вказаним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою осіб, зазначених у п. 5 Цього кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі доказів. Під час розгляду даної цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та клопотань, проведення експертиз. Однак, учасники судового розгляду, розпорядившись своїми правами на власний розсуд, відмовились від надання суду інших доказів у підтвердження своїх вимог та заперечень і вважали, що наявні всі документи для вирішення справи по суті, тому суд розглядає справу на підставі тих доказів що містяться у справі і вважає що в ній міститься достатньо документів для правильного та об'єктивного розгляду. Як встановлено у судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, що з травня 2002 року в користуванні СТОВ «Відродження» знаходиться земельна ділянка площею 7,1607 га, яка стала належати їй на підставі рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай). В цей же час позивач переїхала на постійне місце проживання в [ADDRESS] Договори на оренду земельної частки (паю) між позивачем та відповідачем не укладались, але відповідачем платилась плата за користування вказаною земельною ділянкою. 11 грудня 2008 року позивачем на її ім'я на земельну частку (пай) отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 7,1607 га (а.с. 9). В жовтні 2011 року позивач із [ADDRESS] переїхала на постійне місце проживання в [ADDRESS], де з 27 жовтня 2013 року зареєструвалась і проживає по цей час (а.с. 10 зворот). 10 жовтня 2013 року позивачем в СТОВ «Відродження» отримано договір оренди земельної ділянки № 13 від 15.01.2009 року та акт про передачу та прийом земельної ділянки від 11 грудня 2009 року, відповідно до яких позивач буцімто уклала договір оренди земельної ділянки та передала в оренду СТОВ «Відродження» земельну ділянку строком на 8 років. Договір було зареєстровано Софіївським відділом Дніпропетровської філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» 11 грудня 2009 року за № 040913301319. Договір містить підписи сторін (а.с. 5-8). При вивченні договору оренди та акту про передачу та прийом земельної ділянки позивач звернула увагу на те, що договір оренди та акт підписані не позивачем, а вони і не могли бути підписані нею, тому що на дату його складання 15.01.2009 року та дату його державної реєстрації 11.12.2009 року позивач постійно проживала в [ADDRESS]. 19 листопада 2013 року позивачем до СТОВ «Відродження» в особі директора Бедзай Ю.М. було направлено замовленого листа з пропозицією повернути до 26.11.2013 року належну позивачу на праві власності земельну ділянку (а.с. 12-13). На цей час 29.11.2013 року відповідач належну позивачу земельну ділянку не повернув та відповіді на її лист не надав. Спір витікає з цивільних правовідносин, що регулюється Цивільним, Земельним законодавством та спеціальним ЗУ «Про оренду землі». Згідно ст. 27 ЗУ «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами, орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. За ч. 1 ст. 210 ЦК України та ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до ст. 18 ЗУ «Про оренду землі» набирає чинності. Відповідно до п.п. 2, 3, 12-14 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою КМУ від 25.12.98 № 2073 (далі Порядок), державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок; вона проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи; а після цього реєструється у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яка ведеться державним органом земельних ресурсів за формою згідно з додатком. При цьому датою реєстрації договору оренди у Книзі записів має бути дата засвідчення факту державної реєстрації. Таким чином, суд при визначенні дати засвідчення факту державної реєстрації керується вищевказаними нормами та вважає, що відповідач в порушення п. 11 зазначеного Порядку не вчинив відповідних дій по своєчасному здійсненню державної реєстрації спірного договору. Умови і строки передачі земельної ділянки орендарю віднесені законом до істотних умов договору оренди землі; при чому ст.ст. 24, 25 ЗУ «Про оренду землі» встановлюють обов'язок орендодавця передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди, та обов'язок орендаря приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку. Ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним . Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» (в редакції на час укладення договору істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо. Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом. У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи, спрямовані на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Як убачається з матеріалів справи, до спірного договору оренди землі від 15.01.2009 р. року (зареєстрований тільки 11.12.2009 р. у Софіївському районному відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП Центр ДЗК при Держкомземі України за реєстраційним номер 040913301319) у порушення ч. 4 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» не додано невід'ємну частину правочину, а саме: план або схему земельної ділянки, що передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відсутність цього унеможливлює ідентифікацію земельної ділянки. Як вище зазначалось, відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (ст. 15 ЗУ «Про оренду землі»). Згідно ч. 2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої ст. 355 цього Кодексу. У постанові від 18 липня 2012 року у справі № 6-77цс12 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов, передбачених у ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», є підставою для визнання недійсними таких договорів оренди відповідно до ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі». Таким чином, вищезазначений укладений між позивачем та відповідачем договір оренди землі підлягає визнанню недійсним, оскільки укладений в порушення ст.ст. 15, 17 ЗУ «Про оренду землі». Витребування майна від особи, якій воно було передане на виконання правочину, що є нікчемним або визнаний судом недійсним, можливо із застосуванням правових механізмів, визначених ст. 216 ЦК України або ст. 388 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Як убачається з договору оренди землі та акту про передачу та прийом земельної ділянки СТОВ «Відродження» отримало за цим правочином належну позивачу на праві власності земельну ділянку площею 7,1607 га в оренду, яка підлягає поверненню позивачу, як отримана на виконання недійсного правочину. На підставі викладеного,

Outcome: partial