Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

29.10.2019р. [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу, що був зареєстрований між нею та відповідачем 12.07.2003 року, відділом РАГС Шевченківського районного управління юстиції м. Львова, актовий запис № 216. Свої вимоги мотивує тим, що у шлюбі в них народилось троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, починаючи з 2018 року їх стосунки почали погіршуватись, зникло взаєморозуміння і взаємоповага. Вона вважає, що подружжя має протилежні погляди на життя. Відповідач постійно влаштовував сварки, ображав її нецензурною лайкою в присутності дітей, застосовував фізичне насильство. Внаслідок чого, позивач з дітьми розпочали проживати окремо від чоловіка. Тривалий час вони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільне домашнє господарство. Їх сім`я фактично розпалась, шлюб існує формально, тому просить такий розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні наполягала на розірванні шлюбу. Вважає, що примирення неможливе. Після розлучення просила не змінювати її прізвище на дошлюбне. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов заперечив. Зазначив, що заради дітей бажає зберегти даний шлюб , незважаючи на те, що позивач на даний час підтримує фактичні шлюбні відносини з іншим чоловіком, крім того за час спільного проживання в сім`ї нехтувала своїми обов`язками, зловживала алкоголем. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як встановлено в судовому засіданні та доведено матеріалами справи, сторони тривалий час не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги не визнання позову відповідачем, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Окрім того, ухвалою суду від 02.12.2019р., за клопотанням відповідача, сторонам надавався термін на примирення тривалістю три місяці, однак останні не примирились.

Outcome: approved