Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

30 березня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, вимоги якого змінено в порядку передбаченому ст. 31 ЦПК України, в якому просить суд: розірвати шлюб між сторонами; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 400,00 грн. на місяць. Вимоги позову обґрунтовані тим, що з 21 жовтня 2006 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що сім'я розпалась через часті суперечки та відсутність взаєморозуміння, в зв'язку з чим з 02.03.2015 року шлюбні відносини між сторонами припинені. Примирення та збереження сім'ї неможливе. Відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає. Спорів щодо поділу спільного майна та визначення місця проживання неповнолітньої дитини у сторін немає. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, змінені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила не стягувати з відповідача судовий збір. Відповідач в судове засідання не з'явився надав заяву, в якій визнав позовні вимоги щодо стягнення аліментів у зміненому розмірі, а саме: в сумі 400,00 грн. щомісячно та щодо розірвання шлюбу. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі матеріалів справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сімейні відносини регулюються лише в тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 СК України). Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами 21.10.2006 року було укладено шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Спорів щодо поділу спільного майна та визначення місця проживання неповнолітньої дитини на час розгляду справи у сторін немає. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що примирення з відповідачем не можливе, відповідач згодний з цим в повному обсязі. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов'язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливим, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позов [PERSON] до [PERSON] в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідач не надає допомоги на утримання дитини. Дана обставина не оспорюється сторонами у справі. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як убачається з копії трудової книжки серії [NUMBER], [PERSON], [INFO], 30.07.2012 року звільнений у зв'язку зі скороченням штату працівників (а.с. 22-23). Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. За змістом ст. 18 Конвенції «Про захист прав дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Суд звертає увагу на невиконання відповідачем батьківського обов'язку по утриманню доньки та перекладення всього тягаря батьківського обов'язку по її утриманню та вихованню на позивача. Також, суд враховує, що відповідач не має постійного заробітку, однак не має перешкод у вирішенні питання працевлаштування, у тому числі й за станом здоров'я, аліментів на інших дітей не сплачує. Враховуючи визначений Законом обов'язок батьків приймати однакову участь у вихованні та утриманні дитини, те, що відповідач може надавати незначну матеріальну допомогу дружині, оскільки офіційно не працює, пороте не має перешкод у працевлаштуванні, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки підлягають задоволенню - в розмірі 400,00грн. щомісячно на утримання дитини, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивач не ставить вимоги про стягнення з відповідача сплаченого судового збору за вимогою про розірвання шлюбу. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок, від сплати якого за вимогою позову про стягнення аліментів позивач була звільнена. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 7, 104, 105, 110, 112, 114-115, 141, 180, 182, 184, 191 СК України, Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved