Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

29 травня 2020 року ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Приазовського району електричних мережзвернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 6092 (шість тисяч дев`яносто дві) гривні 62 копійки, 3 % річних у розмірі 266 (двісті шістдесят шість) гривень 23 копійки та інфляційні нарахування у розмірі 393 (триста дев`яносто три) гривні 54 копійки. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2102,00 грн.. Ухвалою Приазовського районного суду від 19 червня 2020 року по вказаній цивільній справі було відкрито спрощене провадження та призначено до судового розгляду з викликом учасників справи. Ухвалою Приазовського районного суду від 13 липня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про закриття провадження у справі, та розгляд справи був відкладений. Відзив відповідачем не подано, інших заяв та клопотань по справі від учасників справи до суду не надходило. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника за наявними у матеріалах справи документам. Відповідач у судове засідання не з?явився, відзив на позов не надав, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та що визнає позовні вимоги позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню на наступних підставах. Судом встановлено, що 27.02.2006 року між позивачем та відповідачем укладений договір про користування електричною енергією № 635018, про що свідчить копія договору /а.с. 5-6/. За умовами договору кожна сторона взяла на себе зобов`язання, а саме: Енергопостачальник взяв на себе зобов`язання постачати електричну енергію у необхідних обсягах відповідно до потужності електроустановок, а споживач взяв на себе зобов`язання оплачувати вартість одержаної електричної енергії за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені договором. На підставі Договору позивач відкрив особовий рахунок побутового споживача № 635018 на ім`я відповідача та проводив постачання електричної енергії на об`єкт відповідача за адресою: [ADDRESS] . Згідно до п. 14 Договору, споживач електричної енергії зобов`язується своєчасно оплачувати спожиту електричну енергію відповідно до п. 14 цього Договору. Відповідно до п. 14 Договору, оплата спожитої електричної енергії здійснюється споживачем на підставі розрахункових документів, які виставлені до оплати постачальником електричної енергії відповідно до фактичних показань приладу обліку. Згідно розрахунку /а.с. 7/ в період часу з 31.05.2018 року по 11.10.2018 рік відповідачем було спожито електричної енергії на загальну суму 6092,62 грн.. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачем у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, після відкриття провадження по справі, відповідачем сплачена сума заборгованості у розмірі 6092,62 гривні, що підтверджується оригіналом квитанції № N11WF4015M від 06 липня 2020 року /а.с. 28/. Сплачена сума є сумою заборгованості за спожиту електричну енергію. Згідно позовних вимог позивача, позивач окрім суми заборгованості, просить стягнути 3% річних та інфляційні нарахування. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, з урахуванням частково погашеної суми заборгованості, сплаченої після відкриття провадження у справі, суд вважає необхідним стягнути з відповідача 3 % річних у розмірі 266 гривень 23 копійки та інфляційні нарахування у розмірі 393 гривні 54 копійки. Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по справі за сплату судового збору в розмірі 2102,00 грн..

Outcome: approved