Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

29 вересня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 01 вересня 2000 року на ? частки майна та згідно свідоцтва про власності на спадщину серії ВРЛ № 585073 від 20 липня 2011 року на ? частки майна. За вказаною адресою у 2009 році була зареєстрована [PERSON] Починаючи з дня реєстрації по даний час відповідачка за вказаною адресою не проживає. У добровільному порядку [PERSON] з реєстраційного обліку не знімається, у звязку з чим вона позбавлена можливості вільно розпоряджатись своєю власністю та здійснити продаж квартири. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться в [ADDRESS] та примусово зняти з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] позов підтримали повністю, просили його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі та направлення на її адресу рішення суду та подала заперечення проти позову, в котрому просила відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що позивачка не являється власником квартири та не довела взагалі факт її відсутності понад один рік за місцем реєстрації. Представник третьої особи Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не зявився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у відсутність представника. Суд, заслухавши пояснення позивачки та її представника, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], повно, всебічно і обєктивно дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. [PERSON] з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення будь-яких порушень права власності, вимагати усунення будь-яких перешкод з боку інших осіб, пов'язаних із здійсненням ним володіння, користування або розпорядження належним йому майном. [PERSON] зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. [PERSON] з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У відповідності з ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником ? частки спільної часткової власності квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 01 вересня 2000 року, виданого ВАТ «Велико-Октябрьським бурякорадгоспом», що підтверджено Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Білопільською госпрозрахунковою виробничою дільницею у складі КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації». Крім того, даним Витягом встановлено, що [PERSON] належить ? частки спільної часткової власності квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 01 вересня 2000 року, виданого ВАТ «Велико-Октябрьським бурякорадгоспом» (а. с. 6). [PERSON] про державну реєстрацію прав, виданого Білопільською госпрозрахунковою виробничою дільницею у складі КП «Сумське міське бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] зареєстровано право власності на ? частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину серії ВРЛ № 585073 від 20 липня 2011 року, зареєстрованого Улянівською ДНК за реєстром № 1049 (а. с. 4). На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 вересня 2000 року, виданого ВАТ «Велико-Октябрьським бурякорадгоспом» [PERSON] є власником ? частки спільної часткової власності квартири [ADDRESS] (а. с. 6). Окрім цього, вона є власником ? частки спільної часткової власності квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину серії ВРЛ № 585073 від 20 липня 2011 року, зареєстрованого Улянівською ДНК за реєстром № 1049(спадщина після батька) (а. с. 4_). Тобто право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано 100% за [PERSON] У відповідності до копії будинкової книги в квартирі [ADDRESS] 01 квітня 2009 року зареєстрована [PERSON] (а. с. 5). [PERSON] поясненням в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які всі є мешканцями с.Зоряне, вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ніколи не проживала, так як приблизно вісім років тому вийшла заміж і переїхала в м.Суми, де постійно проживає, працює, має сімю: чоловіка та доньку, яка навчається у першому класі. В с.Зоряне, кв.№1 буд.№4 по вул..Центральній раніше проживала мати відповідачки [PERSON], яка співмешкала з нині покійним батьком позивачки [PERSON] [PERSON] після його смерті коли не минуло й пів року стала проживати в квартирі з іншим чоловіком. Як розповіла свідкам менша донька [PERSON] - [PERSON], - їхня з відповідачкою мати виїхала на постійне місце проживання вже з другим чоловіком в с.Коршачина Білопільського району, в будинок, який купила їй старша донька, - відповідачка по справі. Мати відповідачки ніколи не була зареєстрована в [INFO]. А сама відповідачка з 2009 року і по даний час ніколи не проживала в [INFO]. В с.Зоряне відповідачка приїжджала з чоловіком інколи на автомобілі, який ставили біля будинку своєї куми, на дні народження до своєї куми та членів її сімї, але ніколи до своєї матері не заходила. На даний час в квартирі [ADDRESS] не проживає. Депутат селищної ради [PERSON] проживає по сусідству з будинком позивачки і також добре знає, що відповідачка [PERSON] в квартирі [ADDRESS] ніколи не проживала, але була зареєстрована з 01.04.2009 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] на даний час не є членом сімї позивачки [PERSON], не є власником або наймачем квартири № 1, розташованої по вул. Центральній, 4 в с. Зоряне Білопільського району Сумської області, яка належить останній на праві власності(100%), тривалий час не проживає у вказаному приміщенні, а лише зареєстрована у ній, не приймає участі в утриманні та сплаті комунальних послуг, між сторонами не досягнуто будь-якої домовленості щодо укладення договору найму (оренди) житла. [PERSON] ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,- встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. В силу зазначеної норми права для зняття відповідача з реєстраційного обліку позивачу достатньо предявити до Білопільського районного сектору УДМС України в Сумській області рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили. Тому позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial