Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

2 вересня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги наступним. 13 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Укрсіббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11056706000 з Додатком №1 та 30 січня 2009 року Додаткова угода №2 до кредитного договору від 13 жовтня 2006 року. Згідно з умовами кредитного договору, банк видав відповідачеві кредитні кошти у розмірі 15000 доларів США з розрахунку 10,3 % річних на строк з 13 жовтня 2006 року по 13 жовтня 2027 року. 13 жовтня 2006 року з метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 11056706000-П. 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі- продажу прав вимоги, у зв'язку з чим ПАТ «Дельта Банк» отримало право вимоги за кредитним договором № 11056706000 від 13 жовтня 2006 року. Відповідач [PERSON] умови кредитного договору не виконує належним чином, заборгованість за кредитним договором станом на 30 липня 2015 року складає 507 435,12 гривень з яких: 297 430,82 гривень - кредитна заборгованість; 210 004,30 гривень - заборгованість за відсотками. Позивач, звернувшись до суду, просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 30 липня 2015 року та судові витрати по справі. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 8 червня 2016 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк». Стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість по спірному кредитному договору в сумі 131206 грн. 15 коп. в межах строку позовної давності. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по відсоткам, а також в задоволенні позовних вимог, пред'явлених до поручителя [PERSON] - відмовлено. З даним рішенням не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд першої інстанції не повно з»ясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального закону. Просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з»явився, повідомлений про час і місце судового засідання телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм за № 1717. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою. Представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача [PERSON], прояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу з наступних підстав. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до чч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. 13 жовтня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11056706000 та 30 січня 2009 року додаткову угоду №2 до кредитного договору від 13 жовтня 2006 року. Згідно з умовами кредитного договору банк видав відповідачеві кредитні кошти у розмірі 15000 доларів США з розрахунку 10,3 % річних на строк з 13 жовтня 2006 року по 13 жовтня 2027 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту відповідно до Додатку № 1 до договору, а саме щомісячними платежами з 01 по 20 число (включно) кожного місяця за наступного за тим, за який були нараховані проценти, але не пізніше 13 жовтня 2027 року, якщо не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди Сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього договору. Додатком №1 до кредитного договору від 13 жовтня 2006 року визначено, що він є невід'ємною частиною кредитного договору. Пунктом 2 Додатку №1 встановлений графік погашення кредиту, відповідно до якого повернення кредиту відбувається щомісячними платежами в розмірі 59,5 доларів США Пунктом 2.1 додаткової угоди № 2 від 30 січня 2009 року змінено розмір ануїтетного платежу який став складати 145 доларів США. Днем сплати ануїтетного платежу визначено 25 числа кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов'язаний сплатити ануїтетний платіж. Виконання зобов'язань за кредитними договорами забезпечено порукою відповідача [PERSON] На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 13 жовтня 2006 року, між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 13 жовтня 2006 року було укладено договір поруки № 11056706000-П. Згідно умов Договора Поруки, поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору від 13 жовтня 2006 року. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Пунктом 3.2 договору Поруки передбачено, що порука припиняється з припиненням всіх зобов'язань по кредитному договору. 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі- продажу прав вимоги, у зв'язку з чим ПАТ «Дельта Банк» отримало право вимоги за кредитним договором № 11056706000 від 13 жовтня 2006 року. Згідно наданої суду копії договору 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та умовах, визначених цим договором ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Цей договір підписаний сторонами, скріплений печатками ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. 08 грудня 2011 року за реєстровим № 2949 2950. Згідно акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, складеного уповноваженими сторонами договору 19 січня 2012 року на виконання п.4.2 договору купівлі-продажу, ПАТ «Дельта Банк» прийняв оригінали кредитного договору №11056706000 з додатком №1, укладеного з [PERSON], договір застави, договір іпотеки за № 5993 та договір поруки, виписку про рух коштів по рахункам позичальника, копії паспорту та ІПП. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. З огляду на викладене, позивач ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги за кредитним договором № 11056706000 від 13 жовтня 2006 року, укладеним [PERSON] з ПАТ «УкрСиббанк», виконання якого було забезпечене договорами поруки, укладеними [PERSON] та [PERSON] з ПАТ «УкрСиббанк», тому доводи представника відповідача [PERSON] про відсутність доказів правонаступництва за кредитним договором є необґрунтованими. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Договір є укладеним з моменту передання грошей (ч. 2 ст. 1046 ЦК України) і є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов'язання повинне виконуватись у строк, що встановлений у договорі. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 525 ЦК України передбачено неможливість односторонньої відмови від виконання зобов'язання або його зміна, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що боржник зобов'язаний сплачувати проценти за користування чужими грошовими коштами. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядок, встановлені договором. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.1.5 кредитного договору, ПАТ «УкрСиббанк» надав позичальнику кредит шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника у банку. Представник відповідача [PERSON] не заперечувала отримання кредитних коштів [PERSON] у розмірі визначеному кредитним договором. Проте свої зобов'язання за кредитним договором відповідач [PERSON] повністю не виконав, що не заперечувалось представником відповідача. Відповідно до довідки ПАТ «Дельта Банк» від 30 липня 2015 року заборгованість за кредитним договором №11056706000 від 13 жовтня 2006 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] станом 30 липня 2015 року складає 22 988,37 доларів США, що еквівалентно 507 435,12 грн.: тіло кредиту 13 474,53 доларів США, що еквівалентно 297 430,82 грн., відсотки 9513,84 доларів США, що еквівалентно 210 004,30 грн. У зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором та виникнення заборгованості за кредитом,18 серпня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» надіслав [PERSON], [PERSON] досудову вимогу з повідомленням про те, що 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі - продажу прав вимоги, у зв'язку з чим ПАТ «Дельта Банк» отримало право вимоги за кредитним договором. Крім цього повідомленні зазначено, що відповідачі у порушення взятих на себе зобов'язань не виконують умови кредитного договору у зв'язку з чим, станом на 30 липня 2015 року виникла заборгованість у сумі 22 988, 37 доларів США. У вказаному повідомленні бунк вимагав сплатити прострочену (поточну) заборгованість в зазначеному розмірі. Надані позивачем вимоги від 18 серпня 2015 року за вих. № 31.4-08/7985 та за № 31.4-08/7984 не є вимогами про дострокове стягнення, а стосуються лише погашення простроченої (поточної) заборгованості. Разом з тим, за умовами кредитного договору від 13 жовтня 2006 року та графіку погашення кредиту, що є додатком до кредитного договору, повернення кредитних коштів повинно відбуватись рівними частинами кожного місяця (ануїтетний графік повернення). Пунктом 2.1. Додаткової угоди №2 до кредитного договору від 13 жовтня 2009 року також сторонами узгоджено повернення кредитних коштів шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів, датою сплати такого платежу визначено 25 число кожного календарного строку кредитування. Оскільки умовами договору установлені окремі самостійні зобов'язання щодо повернення кредиту, то відповідальність за невиконання кожного з них настає окремо. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вимогами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частиною першою ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Пунктом 3 графіку погашення платежів за кредитом, наведеному в додатку №1 до кредитного договору від 13 жовтня 2006 року передбачено, що простроченою сумою основного боргу вважається - будь яка сума заборгованості, що перевищує розмір максимально допустимої заборгованості за сумою неповернутого кредиту, який розмір встановлений на відповідну дату, зазначену в п.2 вище вказаного графіку. Згідно виписки по кредитному договору [PERSON] за період з 13 жовтня 2006 року по 29 грудня 2011 року наданою Банком, останнє погашення кредиту відбулося 30.01.2009 року, це підтверджено і розрахунком заборгованості за кредитним договором, надісланим Банком на адресу суду, відповідно до якого з 19 грудня 2011 року відсутні щомісячні платежі. Тобто, прострочення чергового платежу відповідно до умов додаткової угоди №2 до кредитного договору відбулося 26 лютого 2009 року, а з позовом до суду Банк звернувся шляхом надіслання позовної заяви поштою 28 серпня 2015 року, про що свідчить штамп Укрпошти на конверті. Вимога про сплату простроченої (поточної) заборгованості відповідачам була направлена 18 серпня 2015 року. Позивач ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за кредитним договором [PERSON] 08 грудня 2011 року, і саме з цього часу позивачу стало відомо, що останній платіж за кредитним договором здійснено 30.01.2009 року. Вирішуючи питання про перебіг строку позовної давності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України). Тому строк позовної давності є загальним (три роки), а його перебіг починається від дня настання чергового платежу. Тому суд дійшов правильного висновку, що перебіг позовної давності для ПАТ «Дельта Банк» починається з 25 лютого 2009 року (настання чергового платежу). З огляду на наведене судом першої інстанції правильно встановлено, що вимогу до суду про виконання боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку позовної давності у три роки, починаючи з моменту настання строку погашення чергового платежу, проте позов пред'явлено 28 серпня 2015 року, тобто поза межами строку позовної давності, визначеною ст. 257 ЦК України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в позові про стягнення основної суми боргу за кредитним Договором від 13 жовтня 2006 року та Додатковою угодою до нього за тілом кредиту, які заявлені поза межами строку позовної давності, тобто за період з 26 лютого 2009 року по 26 лютого 2012 року. Водночас [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором строк дії якого спливає 13 жовтня 2027 року не виконав, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором (тілом кредиту) підлягають задоволенню в межах строку позовної давності, а саме за період з 26 лютого 2012 року по 30 липня 2015 року (дата яка визначена позивачем в позові), виходячи з наступного розрахунку. Розмір щомісячного ануїтетного платежу визначений в п.2.1 Додаткової угоди №2 до кредитного договору складає 145 доларів США, період з 26 лютого 2012 року по 30 липня 2015 року складає 41 місяць, тому сума заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту складає 5 945 доларів США (41х145), що згідно курсу НБУ на час звернення до суду (100 доларів США -2207,3558) складає - 131 265,60 гривень. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У статті 559 ЦК України передбачені спеціальні підстави та умови припинення поруки. Так, відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Судом першої інстанції правильно встановлено, що 30 січня 2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 11056706000 від 13 жовтня 2006 року. Вказаною додатковою угодою внесено без згоди поручителя зміни, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя [PERSON] що було встановлено під час судового розгляду і не спростовано кредитором. Зокрема, п.2.1 додаткової угоди було змінено розмір ануїтетного платежу, який став складати 145 доларів США. За умовами додаткової угоди і кредит і відсотки за його користування повинні сплачуватися щомісяця, днем сплати ануїтетного платежу визначено 25 числа кожного календарного місяця. В той час, умовами основного кредитного договору від 13 жовтня 2006 року та додатком № 1 до нього, розмір ануїтетного платежу встановлений в розмірі 59,6 доларів США. За переконанням суду такі зміни в додатковій угоді призвели до збільшення щомісячного платежу (кредиту та відсотків) а отже, й до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Верховний Суд України щодо цього питання сформулював правовий висновок у постановах від 21 травня 2012 року (№ 6-18цс11, № 6-69цс11), у яких зазначив, що за положеннями частини першої статті 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується, а тому в цьому випадку не обов'язково звертатися до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору. Тобто порука має вважатися припиненою незалежно від реального настання чи ненастання збільшеного внаслідок змін кредитних договорів обсягу відповідальності поручителя. Крім того, обов'язковою умовою припинення поруки за нормою частини першої статті 559 ЦК України має бути відсутність згоди поручителя на внесення змін до забезпеченого порукою зобов'язання, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За своєю правовою природою надання поручителем згоди на внесення до основного зобов'язання таких змін є одностороннім правочином, який за змістом і формою має відповідати вимогам ЦК України та відображати волевиявлення особи (у даному випадку - поручителя). Так, у постанові Верховного Суду України від 5 червня 2013 року (№ 6-43цс13) зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки. Тобто випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов'язання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни. Відповідно до п.2.1 договору поруки від 13 жовтня 2006 року, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови Кредитного договору з позичальником, у наслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. Представником позивача доказів на підтвердження, того що додаткова угода №2 до кредитного договору від 13 жовтня 2006 року укладена зі згоди поручителя [PERSON] суду не надано. Водночас твердження відповідача [PERSON] про укладення додаткової угоди без його згоди, представником позивача не спростовані. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про припинення на підставі ч.1 статті 559 ЦК України поруки [PERSON] за договором поруки № 11056706000-П укладеним 13 жовтня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], оскільки в додатковій угоді №2 до кредитного договору від 13 жовтня 2006 року, укладеній без згоди поручителя [PERSON], закладені умови, що всупереч положенням частини першої статті 559 ЦК України збільшують обсяг відповідальності поручителя. Окрім того, згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. З розрахунку заборгованості наданого позивачем за період з 19 грудня 2011 року по 04 лютого 2016 року вбачається, що згідно графіку погашення заборгованості з 19 грудня 2011 року відсутні щомісячні платежі. Згідно виписки по кредитному договору [PERSON] за період з 13 жовтня 2006 року по 29 грудня 2011 року, наданою Банком, останнє погашення кредиту відбулося 30.01.2009 року. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). З договору поруки від 13 жовтня 2006 року вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного припинення усіх зобов'язань боржника за основними договорами не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Судом першої інстанції правильно встановлено, що останній платіж за кредитним договором здійснено 30 січня 2009 року, згідно графіку погашення заборгованості строк чергового платежу настав 25 лютого 2009 року, до суду позивач звернувся 28 серпня 2015 року. Судом також встановлено, що дострокового погашення кредиту банк від боржників не вимагав. Таким чином, оскільки Банк пред'явив позов до поручителя [PERSON] поза межами установленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про припинення поруки [PERSON] за договором поруки № 11056706000-П укладеним 13 жовтня 2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони частково обґрунтовані. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з вимогами ст. 309 ч. 1 п. 2 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. З матеріалів справи вбачається, що позивачем наданий розрахунок заборгованості по відсоткам за спірним кредитним договором. Відповідач [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам. Вони посилалися на те, що розрахунок заборгованості по відсоткам позивач зробив не правильно, при цьому, вони не надали своїх розрахунків заборгованості по відсоткам. З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що розрахунок заборгованості наданий позивачем є не правильним. Вимогами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Частиною першою ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Пунктом 3 графіку погашення платежів за кредитом, наведеному в додатку №1 до кредитного договору від 13 жовтня 2006 року передбачено, що простроченою сумою основного боргу вважається - будь яка сума заборгованості, що перевищує розмір максимально допустимої заборгованості за сумою неповернутого кредиту, який розмір встановлений на відповідну дату, зазначену в п.2 вище вказаного графіку. Згідно виписки по кредитному договору [PERSON] за період з 13 жовтня 2006 року по 29 грудня 2011 року наданою Банком, останнє погашення кредиту відбулося 30.01.2009 року, це підтверджено і розрахунком заборгованості за кредитним договором, надісланим Банком на адресу суду, відповідно до якого з 19 грудня 2011 року відсутні щомісячні платежі. Тобто, прострочення чергового платежу відповідно до умов додаткової угоди №2 до кредитного договору відбулося 26 лютого 2009 року, а з позовом до суду Банк звернувся шляхом надіслання позовної заяви поштою 28 серпня 2015 року, про що свідчить штамп Укрпошти на конверті. Вимога про сплату простроченої (поточної) заборгованості відповідачам була направлена 18 серпня 2015 року. Позивач ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги за кредитним договором [PERSON] 08 грудня 2011 року, і саме з цього часу позивачу стало відомо, що останній платіж за кредитним договором здійснено 30.01.2009 року. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника. Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (стаття 262 ЦК України). Тому строк позовної давності є загальним (три роки), а його перебіг починається від дня настання чергового платежу. Перебіг позовної давності для ПАТ «Дельта Банк» починається з 25 лютого 2009 року (настання чергового платежу). З розрахунку заборгованості по відсоткам за спірним кредитним договором вбачається, що в межах строку позовної давності сума заборгованості відповідача [PERSON] по відсоткам складає 5427,84 грн. З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним частково задовольнити апеляційну скаргу позивача, рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення суми відсотків та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення з [PERSON] заборгованості по відсоткам задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» суму заборгованості по відсоткам за кредитним договором - 5427,84 грн. В решті частині рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 8 червня 2016 року залишити без змін. З врахуванням вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України апеляційний суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 15,44 коп., а також стягнути з ПАТ «Дельта Банк» на користь держави судовий збір в сумі 1427,83 грн.

Outcome: partial