Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

29 березня 2010 року позивачка звернулася до суд з вказаною позовною заявою до відповідачки, в якій зазначала, що 8 червня 2001 року між ними був укладений договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки, виділеної для її обслуговування. Договір був укладений в письмовій формі на Універсальній біржі «Південь», де зареєстрований за № 543. В 2010 році вона дізналася, що договір купівлі-продажу нерухомого майна необхідно нотаріально посвідчити, але відповідачка від нотаріального посвідчення договору відмовляється. Посилаючись на те, що між нею та відповідачкою були домовлені та виконані всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору, але відповідачка в подальшому ухиляється від нотаріального укладання договору, просила визнати договір купівлі-продажу зазначеного будинку та земельної ділянки дійсним та визнати за нею право власності на це нерухоме майно. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася про час та місце його розгляду була повідомлена належним чином, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав письмову заяву про визнання позову. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 8 червня 2001 року відповідачка уклала на Універсальній товарній біржі «Південь» письмовий договір, за яким придбала у відповідачки будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку площею 0,0772 га, виділену згідно з Державним актом від 8 червня 2001 року для його обслуговування. Будинок та земельна ділянка належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на спадкування за заповітом, виданого 29 травня 2001 року. Житловий будинок складався з наступного: житловий будинок під літ. «А-ж» - житловою площею 31,10 кв.м.; глиняного сараю - літ «Б»; деревяних огороджень № 1-3, бетонного замощення - № 4. В 2010 році позивачка дізналася, що укладений договір про купівлю нерухомості повинен бути нотаріально посвідченим, тому запропонувала відповідачці, посвідчити його нотаріально, але та відмовилася це робити через відсутність коштів. Статтею 227 ЦК України 1963 року, який був чинним на час спірних правовідносин, передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку укладається в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, якщо хоча б одна із сторін є громадянином. Недотримання даної вимоги тягне за собою до недійсності договору (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що такий договір підлягає реєстрації у відповідному виконкомі органу місцевого самоврядування (або ж в МБТІ відносно міст та селищ міського типу). Однак сама по собі відсутність такої технічної реєстрації не впливала на момент виникнення права власності на дійсність договору за вимогами ЦК України 1963 року. Згідно з частиною 2 статті 47 ЦК України 1963 року суд може на вимогу однієї із сторін договору визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Відповідно до матеріалів справи та змісту вказаного вище договору вбачається, що сторони узгодили всі суттєві його умови, в тому числі ціну продажу, яка склала 1000 грн. Тому суд вбачає достатньо підстав для визнання укладеного між сторонами договору дійсним та визнати за позивачкою право власності на дане домоволодіння та земельну ділянку під ним, виділену для його обслуговування. На підставі викладених обставин,

Outcome: approved