Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

29 жовтня 2015 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 вересня 2004 року уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований Виконкомом Малопавлівської сільської ради Охтирського району Сумської області, актовий запис № 04. Від спільного життя з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Останнім часом сімейне життя не склалося. В сім'ї немає взаємопорозуміння, виникають сварки. Разом вони не проживають протягом року, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки між ними припинені.Тому вважає, що в подальшому підтримувати сімейні відносини сенсу немає. Просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю і пояснила суду, що 18 вересня 2004 року уклала шлюб з [PERSON]. Від спільного життя з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Останнім часом сімейне життя не склалося. В сім'ї немає взаємопорозуміння, виникають сварки. Відповідач застосовував фізичну силу. Разом вони не проживають протягом року, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки між ними припинені. Вважає, що сім'я розпалася, відновлювати стосунки з відповідачем вона не бажає. Тому просить суд винести рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач, згідно телефонограми від 23.11.2015 року позовні вимоги визнав повністю, проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд, вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про одруження (а.с.5), 18 вересня 2004 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований у Виконкомі Малопавлівської сільської ради Охтирського району Сумської області, актовий запис № 04. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с.6-7). Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до Ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 Ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 4 ст. 56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до Ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року суд не може примушувати жити подружжя однією сім'єю, якщо хоч одна із сторін цього не бажає. Судом встановлено, що разом сторони не проживають протягом року, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки між ними припинені, відновлювати їх сторони не бажають. Від надання судом строку на примирення відмовилися. Позивач наполягала на розірванні шлюбу. Фактично сім'я більш не існує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін у справі. На підставі вищеозначеного та

Outcome: approved