Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~29.10.2020\~ року\~позивач [PERSON] \~\~звернувся до\~суду з\~позовом,\~в якому\~просив стягнути\~на його\~користь з\~Публічного \~акціонерного товариства\~«Запорізькій металургійний\~комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ»\~одноразово суму\~50\~000\~грн.\~(п`ятдесят\~тисяч гривень),\~без її\~ оподаткування,\~ як\~відшкодування моральної\~шкоди,\~посилаючись на\~те,\~що понад\~22\~років \~виконував роботи\~на підприємстві\~ в\~умовах впливу\~на стан\~здоров`я шкідливих\~та небезпечних\~виробничих факторів,\~які перевищували\~допустимі норми\~у декілька\~разів.\~В обґрунтування\~позову зазначив,\~що відповідно\~до медичного\~висновку,\~виданого на\~підставі протоколу\~засідання лікарсько-експертної\~комісії \~Криворізького Українського\~Науково-дослідного\~інституту промислової\~медицини від\~03.09.2020р.\~№ 1402\~йому було\~встановлено професійне\~захворювання за\~діагнозом:\~вібраційна хвороба\~другої стадії:\~прогресуючий синдром\~церебрально-периферичної\~ангіодистнії,\~ускладнений гіпертонічною\~хворобою другої\~стадії та\~дисциркуляторною \~енцефалопатією другої\~стадії з\~вираженим астено-\~вестибуляторним та\~іпохондричним синдромами;\~прогресуючий синдром\~полірадикулопатії з\~вираженими статико-динамічними\~порушеннями на\~шийному та\~поперековому рівнях\~(стан\~після дискектомії\~L5),\~стійким больовим\~компонентом,\~нефродистрофією у\~вигляді двобічного\~плечолопаткового періартрозу\~(ПФ\~другого-третього\~ступеня),\~деформуючого артрозу\~у поєднанні\~з пері\~артрозом (ПФ\~другого ступеня)\~та колінних\~(ПФ\~другого-третього\~ступеня,\~порушенням функції\~ходи)\~суглобів.\~За даними\~інформаційної довідки\~про умови\~праці,\~складеної Головним\~Управлінням Держпраці\~у Запорізькій\~області \~від 24.11.2017р.\~№ 08/03.2-24/7617,\~та доповненням\~до неї\~від 20.02.2018р.\~№ 08/03.2-17/1221\~підтверджено його\~працю \~у шкідливих\~умовах на\~підприємстві відповідача\~за професією\~ машиніста\~крану металургійного\~виробництва \~та бригадира\~з переміщення\~сировини,\~напівфабрикатів та\~готової продукції,\~на ПАТ\~«ЗАПОРІЖСТАЛЬ» більше\~ 22\~років.\~За показниками\~шкідливості та\~небезпечності факторів\~виробничого середовища,\~умови та\~характер праці\~за професіями\~машиніст \~крану металургійного\~виробництва \~та бригадира\~з переміщення\~сировини,\~напівфабрикатів та\~готової продукції,\~ відносяться\~до III\~ класу\~2-3\~ступеню відповідно\~до ГПК\~№ 4137-86.\~У зв`язку\~із чим\~Криворізьким НДІ\~промислової медицини\~ встановлено\~зв`язок\~ захворювання\~ із\~роботою у\~шкідливих та\~небезпечних умовах\~праці на\~підприємстві dідповідача.\~Згідно висновку\~ОМСЕК №\~1\~від 04.03.2019р.\~його визнано\~особою з\~інвалідністю третьої\~групи з\~втратою 40%\~працездатності зі\~строком переогляду\~01.03.2021р.\~Також рекомендовано\~амбулаторне та\~стаціонарне лікування\~за рекомендацією\~лікаря профпатолога\~ та\~невролога,\~ а\~також санаторно-курортне\~лікування за\~наявності ф.070/у.По факту\~встановленого \~профзахворювання ПАТ\~«ЗАПОРІЖСТАЛЬ» було\~складено акт\~ф.П-4\~від 06.02.2019р.,\~який затверджений\~Головним управлінням\~Держпраці у\~Запорізькій області\~від 07.02.2019р.\~ Пунктом\~16\~цього акту\~зазначено \~обставини,\~за яких\~ виникло\~професійне захворювання,\~якими виступають:\~тривалий стаж\~праці в\~умовах впливу\~шкідливих виробничих\~факторів на\~підприємстві відповідача;\~причиною професійного\~захворювання (пункт\~17)\~є наявність\~на робочому\~місті \~шкідливих виробничих\~факторів,\~які перевищували\~допустимі норми\~у декілька\~разів,\~а саме\~ангідрид сірчистий\~-\~ 9,2мг/м3\~при ГДК-\~10,0\~мг/м3,\~ азоту\~діоксину \~-3,04\~мг/м3,\~ при\~ГДК -2,0\~мг/м3,\~ \~шум \~82\~дБ «А»\~при ГДР\~ 80дБ\~«А»,\~вібрація загальна\~з еквівалентним\~рівнем 98-105,0\~дБ при\~ГДР -101\~дБ,\~яких протягом\~всього часу\~праці на\~підприємстві \~відповідача,\~останнім не\~було усунуто.Моральна шкода, завдана в результаті професійного захворювання, є сукупність тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками як: фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного і виснажливого фізичного болю, що пов`язаний з професійним захворюванням і якого вже ніколи не позбутися; моральні переживання за подальший стан свого здоров`я; душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям приниження, коли він отримав статус особи з інвалідністю, що обмежило його у спілкуванні з друзями та знайомими; переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, своїм часом він не може розпоряджатися так, як ні за потрібно, бо змушений постійно декілька разів на рік стаціонарно проходити тривалий курс лікування; переживання, пов`язані з тим, що не може виконувати свої звичайні, повсякденні обов`язки, в т.ч. приділяти необхідну увагу своїм рідним та близьким, займатися елементарною чоловічою роботою у квартирі, оскільки хвороба приносить значні труднощі при фізичному навантажені під час виконання навіть легкої чоловічої роботи; неможливість повноцінно приділяти увагу у вихованні своєї дитини;при таких важких діагнозах постійний страх та неспокій за подальшу долю дитини; душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям незахищеності; страх і неспокій за здоров`я і психічний стан; за життя своїх рідних та близьких; \~ \~ \~ \~переживання,\~пов`язані з\~порушенням нормальних\~життєвих зв`язків\~з товаришами,\~друзями \~та колегами\~по роботі,\~тощо .Отже,\~виходячи зі\~всіх вищевикладених\~обставин,\~враховуючи тяжкість\~та глибину\~заподіяних і\~фізичних страждань\~і моральних\~переживань та\~їх тривалість,\~заподіяну моральну\~шкоду він\~оцінив в\~загальній сумі\~50\~000\~грн.\~Внесеними змінами\~у Податковий\~Кодекс поняття\~моральної шкоди\~не поділено\~на категорії\~осіб,\~оскільки визначено\~ тільки\~її загальне\~поняття,\~суми якого\~ можуть\~бути стягнуті\~з різних\~підстав,\~тому зменшення\~її розміру\~за рахунок\~відрахувань податків\~та зборів\~для \~ платників\~податку,\~на користь\~яких \~за рішенням\~суду стягнуто\~суму моральної\~шкоди,\~спричинену \~ внаслідок\~заподіяння \~шкоди їх\~життю та\~здоров`ю,\~вважає таким,\~що погіршує\~конституційні права\~та законні\~інтереси таких\~осіб,\~що є\~недопустимим за\~основним законом,\~яким виступає\~Конституція України.\~Саме таку\~категорію \~платників податків\~законом було\~звільнено від\~оподаткування стягнутих\~за рішенням\~суду сум\~моральної шкоди,\~що закріплено\~у правовому\~висновку ВС\~180/683/13-ц\~від 25.07.2018р.Заявлена сума моральної шкоди хоч на сьогодні і підлягає оподаткуванню у встановлених законом розмірах, проте виключно за рахунок підприємства, яке спричинило шкоду життю та здоров`ю особі. Ухвалою суду від 30.10.2020 року відкрито провадження по справі, відповідачеві наданий строк на подання відзиву. 09.12.2020\~року відповідач\~надав до\~суду відзив,\~в якому\~виклав свої\~заперечення проти\~заявлених позовних\~вимог,\~просить у\~задоволенні позову\~відмовити,\~відповідно до\~яких вважає,\~що позивач\~був обізнаний\~про шкідливі\~умови роботи\~на підприємстві\~і без\~примусу добровільно\~погодився виконувати\~доручену роботу.\~В процесі\~роботи позивач\~забезпечувався спецодягом,\~спецвзуттям та\~іншими індивідуального\~захисту відповідно\~до галузевих\~норм,\~молоком.\~Протягом роботи\~на підприємстві\~він отримував\~відповідні медичні\~висновки про\~придатність позивача\~для виконання\~дорученої \~роботи і\~вони не\~мали жодних\~правових підстав\~для відсторонення\~позивача від\~роботи за\~станом здоров`я.\~Позивач кожен\~рік проходив\~медичний огляд,\~згідно з\~якими скарг\~на здоров`я\~від позивача\~не надходило\~і тому\~однією з\~причин втрати\~працездатності позивачем\~є \~його \~власні дії,\~ отримання\~професійного захворювання\~пов`язано з\~тривалим стажем\~позивача і\~не містить\~вини підприємства,\~розмір заподіяної\~моральної шкоди\~взагалі не\~є обґрунтованим\~та є\~значно завищеним.\~Просить у\~задоволенні позову\~відмовити.Крім того зазначив, що у разі задоволення позову, підприємство буде зобов`язане сплачувати до бюджету податок на доходи фізичних осіб і військовий збір. 14.12.2020 року позивач надав відповідь на відзив, в якому вважає, що обґрунтування щодо відмови у задоволені позовних вимог базуються лише на відсутності вини підприємства у спричиненні позивачеві професійного захворювання, та доведення суду про наявність його у виникненні професійного захворювання, що виражається у нехтуванні своїм власним здоров`ям при виконанні своїх трудових обов`язків під час роботи на підприємстві відповідача. Крім того, відповідач зазначає про відсутність обґрунтувань щодо розміру визначеної суми моральної шкоди та її недоведеність. Зазначені обґрунтування відповідача щодо наведених обставин та правових підстав позову, з якими останній не погоджується, вважає є неспроможними та необ`єктивними, які базуються на вільному трактуванні відповідачем правових норм на свій розсуд, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. 22.12.2020 року відповідач надав заперечення на відповідь, в яких просить у задоволенні позову відмовити у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю заявлених вимог. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. надав заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність. У відповідності до вимог ст. 223 ЦПК України суд провів судове засідання у відсутність позивача. Представник відповідача у судовому засіданні просить у задоволенні позову відмовити, з підстав наведених у відзиві та запереченнях, вважає, що факт спричинення моральної шкоди необхідно довести і позивачем взагалі не доведений розмір відшкодування нібито завданої моральної шкоди. Вислухавши пояснення представника відповідача, розглянувши матеріали провадження, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом. За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Судом встановлено,\~що з 20 червня 1993р. позивача [PERSON] прийнято помічником машиніста крану металургійного виробництва доменного цеху комбінату «ЗАПОРІЖСТАЛЬ», а після служби в лавах армії, з 23 серпня 1996р. позивача прийнято машиністом крану металургійного виробництва доменного цеху комбінату «ЗАПОРІЖСТАЛЬ». З 15 січня 2015р. [PERSON] переведено в межах цього цеху бригадиром з переміщення сировини, напівфабрикатів та готової продукції. 06 листопада 2017р. позивача [PERSON] було звільнено з підприємства на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України, внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню роботи. Таким чином, позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» та має загальний стаж 22 роки та 08 місяців. Рішенням загальних зборів акціонерів від 07.08.2015р. протокол № 1 Відкрите акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» (скорочено ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ»). Відповідно до медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії Криворізького Українського Науково-дослідного інституту промислової медицини від 03.09.2020р. № 1402 Попову АВ. встановлено професійне захворювання за діагнозом «вібраційна хвороба другої стадії: прогресуючий синдром церебрально-периферичної ангіодистнії, ускладнений гіпертонічною хворобою другої стадії та дисциркуляторною енцефалопатією другої стадії з вираженим астено- вестибуляторним та іпохондричним синдромами; прогресуючий синдром полірадикулопатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівнях (стан після дискектомії L5), стійким больовим компонентом, нефродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого-третього ступеня), деформуючого артрозу у поєднанні з пері артрозом (ПФ другого ступеня) та колінних (ПФ другого-третього ступеня, порушенням функції ходи) суглобів». \~ \~ \~ \~За даними інформаційної довідки про умови праці, складеної Головним Управлінням Держпраці у Запорізькій області від 24.11.2017р. № 08/03.2-24/7617, та доповненням до неї від 20.02.2018р. № 08/03.2-17/1221 підтверджено працю [PERSON] у шкідливих умовах на підприємстві відповідача за професією машиніста крану металургійного виробництва та бригадира з переміщення сировини, напівфабрикатів та готової продукції, на ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» більше 22 років. За показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці за професіями машиніст крану металургійного виробництва та бригадира з переміщення сировини, напівфабрикатів та готової продукції, відносяться до III класу 2-3 ступеню відповідно до ГПК № 4137-86. У зв`язку із чим Криворізьким НДІ промислової медицини встановлено зв`язок захворювання позивача [PERSON] із роботою у шкідливих та небезпечних умовах праці на підприємстві ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ». Згідно висновку ОМСЕК № 1 від 04.03.2019р. [PERSON] визнано особою з інвалідністю третьої групи з втратою 40% працездатності зі строком переогляду 01.03.2021р. Також рекомендовано позивачеві амбулаторне та стаціонарне лікування за рекомендацією лікаря профпатолога та невролога, а також санаторно-курортне лікування за наявності ф.070/у. Відповідно до Акту ф.П-4 від 06.02.2019р., затвердженого Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області від 07.02.2019р зазначено обставини, за яких виникло професійне захворювання позивача [PERSON] , якими виступають : тривалий стаж праці в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на підприємстві відповідача, причиною професійного захворювання (пункт 17) є наявність на моєму робочому місті шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме ангідрид сірчистий - 9,2мг/м3 при ГДК- 10,0 мг/м3, азоту діоксину -3,04 мг/м3, при ГДК -2,0 мг/м3, шум 82 дБ «А» при ГДР 80дБ «А», вібрація загальна з еквівалентним рівнем 98-105,0 дБ при ГДР -101 дБ. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. Згідно ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. За ч.8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Відповідно до вимог ст.173 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Положеннями статті 29 КЗпП України встановлено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. В самій нормі вже передбачена наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих умов праці, яке власником ще не усунуто. Тобто існує обов`язок власника на вдосконалення та модернізацію в подальшому робочого місця прийнятого працівника, що дасть можливість усунути ті небезпечні та шкідливі речовини, які негативно впливають на стан здоров`я працівника. Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 1168 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті порушення її прав, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. \~ \~ \~ \~Згідно\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. \~ \~ \~ \~Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. \~ \~ \~ \~Суд наголошує, що моральна, і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину фізичних і моральних страждань, та суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому. У п.4.1\~рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004\~Про офіційне тлумачення положення частини 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Згідно з п.13\~Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави. У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення». \~ \~ \~ \~Оцінивши обставини\~справи та\~надані сторонами\~докази в\~їх сукупності,\~суд вважає\~встановленим та\~доведеним, що\~хронічні професійні\~захворювання позивача,\~які завдають\~йому фізичного\~болю та\~душевних страждань,\~виникли з\~вини ПАТ«ЗАПОРІЖСТАЛЬ» внаслідок\~допущеного перевищення\~гранично допустимого\~рівня небезпечних\~та шкідливих\~факторів виробничого\~середовища та\~трудового процесу.Право позивача на відшкодування моральної шкоди виниклоз дня встановлення висновком МСЕК втрати працездатності, тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав на підставі положень статті 237-1 КЗпП України для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання, і стягнення моральної шкоди з роботодавця ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ». При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує обставини, які мають суттєве значення: характер, глибину і обсяг фізичних та душевних страждань, яких [PERSON] постійно зазнає у зв`язку із хронічними професійними хворобами, відсоток втрати працездатності (40 %), тяжкість ушкоджень здоров`ю (3 група інвалідності, вимушених змін його життєвих умов, час та зусилля, необхідних для відновлення попереднього стану. Вказаний вище висновок узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) у постанові від 23.01.2019 року у справі № 210/2104/16-ц (провадження № 14-597цс18) та у постанові від 20.11.2019 року у справі № 210/3177/17 (провадження № 14-288цс19). Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано конституційну значимість здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, рівень фізичного болю під час її заподіяння, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди [PERSON] та достатньою сатисфакцією зазначених моральних страждань є 50000,00 грн., підстав для зменшення заявленого розміру відшкодування у зазначеному грошовому еквіваленті, суд не вбачає. Разом з цим, суд вважає, що правові підстави для стягнення суми моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору, як вимагав позивач, відсутні, оскільки, саме позивачем був визначений загальний розмір заподіяної моральної шкоди у 50000 грн, з яким погодився суд, задовольняючи позовні вимоги; згідно із підпунктом «а» підпункту 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку включаються дохід у вигляді … відшкодування … немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування..шкоди… здоров`ю; якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи моральну шкоду, завдану порушенням трудових прав, ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених Податковим Кодексом України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу, а тому заявлені позовні вимоги щодо стягнення зазначеної суми без її оподаткування, задоволенню не підлягають. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial