Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

31.10.2016р. [PERSON] (далі - позивач), з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить здійснити поділ спільного майна подружжя та визнати за нею та відповідачем право власності по ? частини житлового будинку № 111 по вул. Івана Врадія (Горького) в смт. Врадіївка Миколаївської області. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 24.02.1998р. по 12.07.2016р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період шлюбу, за час спільного проживання, подружжям було нажите спільне майно - житловий будинок, який розташований по вул. Івана Врадія (Горького), 111, смт. Врадіївка Миколаївської області, який зареєстрований на праві власності за відповідачем. Оскільки згода про добровільний поділ спірного майна між сторонами не досягнута, позивачка, враховуючи рівність часток подружжя, просила задовольнити вказані позовні вимоги. Представник позивача в попередньому судовому засіданні підтримав позовні вимоги повністю, та просив суд їх задовольнити, при цьому просив судовий збір залишити за позивачем. Відповідач в попередньому судовому засіданні визнав позовні вимоги в повному обсязі, при цьому зазначив, що всі обставини зазначені в позовній заяві та в доказ наданих позивачем він підтверджує і визнає, та що йому зрозумілі наслідки відповідних процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 130 ЦПК України, попереднє судове засідання проводиться з метою з'ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду або забезпечення правильного та швидкого вирішення справи. В свою чергу, ч. 4 ст. 130 ЦПК України визначено, що ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевірив законність визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, сторони 24.02.1998р. уклали шлюб, який припинено 12.07.2016р. шляхом розірвання за рішенням Врадіївського районного суду від 12.07.2016р., яке набрало законної сили 23.07.2016р. Від даного шлюбу є неповнолітня донька - [PERSON], [INFO], яка проживає біля позивача. У період шлюбу сторонами нажито спільне майно - житловий будинок, який розташований по вул. Івана Врадія (Горького), 111, смт. Врадіївка Миколаївської області, та зареєстрований за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Врадіївською державною нотаріальною конторою від 06.08.2004р., реєстр №1509, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 73263773 від 17.11.2016р. Згідно вказаної Інформаційної довідки № 73263773 від 17.11.2016р. площа спірного об'єкта нерухомості становить: загальна - 66,3 м2,, житлова - 40,8 м2, загальна вартість нерухомого майна 22 305 грн. 00 коп. Відомості щодо іпотеки та заборон відчужень спірного об'єкту нерухомості відсутні. Відповідно до висновку про вартість об'єкта оцінки від 22.11.2016р. ринкова вартість спірного об'єкта нерухомості становить 53 000 грн. 00 коп. Суд вважає що між сторонами виник спір та склались правовідносини з приводу поділу майна подружжя. При прийнятті рішення, суд керується ст.ст. 60, 69, 70 СК України, відповідно до яких майно набуте подружжям за час шлюбу, належить, дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вказані положення СК України кореспондуються з положеннями ст.ст. 368 та 369 ЦК України. Пленум Верховного Суду України в Постанові № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя зазначив у п. 22, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Частинами 1, 2 та 3 ст. 372 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Отже, законодавець визначився, що поділ спільної сумісної власності подружжя здійснюється в натурі. При цьому у п. 25 вищезазначеної Постанови зазначено, в разі якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи, що предметом спору є майно, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності, як нажите ними у період шлюбу, та сторони під час попереднього судового розгляду домовились про поділ цього майна у рівних частках, що визнав відповідач в усній заяві про визнання позову, що не порушує права, свободи, інтереси сторін та інших осіб, у суду є законні підстави для задоволення позову у звязку з визнанням позову відповідачем. За таких обставин, враховуючи заявлені позовні вимоги щодо поділу спільного майна подружжя, виходячи з принципу рівності часток у спільному майні подружжя, суд вважає можливим поділити спірне майно, визнавши за кожним з сторін право власності на ? частину житлового будинку. На підставі ст. 88 ЦПК України та враховуючи думку представника позивача, судові витрати залишаються за позивачем.

Outcome: approved