Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Cторони по справі зареєстрували свій шлюб 05 листопада 1993 року (а/з № 29) в Цегівській сільській раді Горохівського району Волинської області. У даному шлюбі народилося двоє дітей : син - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. В зв'язку з тим, що по спливу багатьох років подружнього життя з'ясувалося, що їхній шлюб був передчасним. На даний час між ними відсутнє почуття взаємної любові, поваги, взаємодопомоги і підтримки які є головною запорукою існування сім'ї. відповідач зловживає спиртними напоями, вчиняє насильство в сім'ї. Позивач просить шлюб розірвати, та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав зазначених у позовній заяві, просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, на розірвання шлюбу з [PERSON] згідний. Також згідний сплатити позивачці понесені нею судові витрати. Суд вважає, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що 05 листопада 1993 року сторони по справі зареєстрували шлюб в Цегівській сільській раді Горохівського району Волинської області про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за №29. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розпався, ніяких спроб для примирення зі сторони відповідача не має, не підтримують ніяких сімейних стосунків, а тому суд, вважає, що даний шлюб слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу надану їй приватним підприємцем [PERSON]., то в цій частині вимога не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст..84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації на правову допомогу встановлюється Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», де зазначається, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Звертаючись до суду з позовною вимогою про стягнення судових витрат на правову допомогу в сумі 500 гривень [PERSON] посилається на договір про надання правової допомоги від 10 січня 2014 року (а.с.9) та квитанцію до прибуткового касового ордера (а.с.10) де зазначається, що за погодженням сторін оплата складає 500 гривень. Доказів того, що зазначена сума понесених витрат на правову допомогу відповідає граничному розміру, визначеному Законом, не представлено, час, затрачений на надання правової допомоги позивачці, тобто кількість повних робочих днів, в угоді про надання правової допомоги, чи в інших документах, не визначений. За таких обставин, суд вважає, що [PERSON] не довела факту відповідності заявленої до стягнення суми витрат законодавчо встановленому граничному розмірі витрат на правову допомогу, без належного обґрунтування заявила вимогу про стягнення з відповідача 500 гривень, в рахунок відшкодування правової допомоги, наданої при розгляді справи судом. Тому, вимога в цій частині задоволенню не підлягає.

Outcome: partial