Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

31.03.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним в частині зазначення ціни договору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 29.04.2014 року між нею та відповідачем був укладений договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області. Перед нотаріальним посвідченням вказаного договору сторони зустрічалися та обговорювали усі питання щодо квартири, у результаті чого досягли згоди щодо ціни (210 000 грн.) та предмету договору. Відповідачка надала завдаток у сумі 1 000 грн., про що позивачка надала розписку про отримання грошових коштів та у якості часткової оплати до підписання договору - 119 000 грн., решту - 90 000 грн. зобов*язалася повернути протягом наступного тижня, але домовленість не виконала. Вказана квартира належала позивачці на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Вознесенської міської ради 01.12.2006 року на підставі рішення виконкому від 24.11.2006 року № 195 та рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.06.2007 року. Позивач у позовній заяві просила суд визнати вказаний договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений між нею та відповідачкою - недійсним, оскільки відповідачкою не було проведено повну оплату вартості квартири відповідно до досягнутих домовленостей. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти визнання вказаного договору купівлі -продажу - недійсним. Третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Ельдарова О.М. у судове засідання не з*явилася, у заяві на ім*я суду просила справу слухати у її відсутності, просила відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог, оскільки не має жодної підстави для визнаня вказаного договору купівлі - продажу, недійсним. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи на підставі наявних в ній доказів, суд приходить до слідуючого. В силу ст. 203 ЦК України, передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ч.1 К України). Відповідно до п.9 Постанови ПВС України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. Згідно зі ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Судом встановлено, що 29.04.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області. Перед нотаріальним посвідченням договору сторони обговорювали усі питання щодо квартири, у результаті чого досягли згоди щодо ціни (210 000 грн.) та предмету договору. Відповідачка надала завдаток у сумі 1 000 грн., про що позивачка надала розписку про отримання грошових коштів та у якості часткової оплати до підписання договору - 119 000 грн., решту - 90 000 грн. зобов*язалася повернути протягом наступного тижня, але домовленість не виконала. Згідно п.п. 1.1,2.1 договору купівлі - продажу, спірна квартира належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Вознесенської міської ради 01.12.2006 року на підставі рішення виконкому від 24.11.2006 року № 195 та рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.06.2007 року, вартість квартири що відчужується становить 208 693 грн. та згідно п.2.2 вказаного договору сторони, за домовленістю, визначили продажну вартість квартири - 120 000 грн., які продавець отримала повністю від покупця у момент підписання та посвідчення договору. Своїми підписами сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру, а також відсутність будь - яких претензій (а.с.5-7). В силу ч.1ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов*язуються протягом певного строку укласти договір в майбутньому на умовах встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору т.т. в даному випадку у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Однак, в судовому засіданні не встановлено і суду не надано ні оригіналу, ні копії нотаріально посвідченого попереднього договору в частині зазначення ціни договору. Тому, суд вважає, що позовна заява про визнання договору купівлі - продажу недійсним в частині зазначення ціни договору, задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed