Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

31 січня 2020 року позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, просить суд: стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушення у розмірі 10 600 грн, моральну шкоду у розмірі 50 000 грн та витрати по оплаті послуг адвоката. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.10.2019 року приблизно об 23 годині, [PERSON] перебував за місцем свого проживання, а саме знаходився на подвір`ї домоволодіння [ADDRESS] , де підкачував колесо автомобіля. Він та [PERSON] , в цей час знаходились поруч із відповідачем у дворі, збирались їхати по справах. Проте, між [PERSON] та ним на побутовому підґрунті почалась сварка, під час якої [PERSON] , з метою її припинення, взяв насос, котрим накачував колесо авто, підійшов до нього та маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, наніс ним удар в ліву половину верхньої частини тулубу, чим спричинив перелом лівої ключиці в середній третині, що відноситься до категорії середньої тяжкості. Таким чином, [PERSON] скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження. В результаті завданих йому тілесних ушкоджень він тривалий час знаходився на лікуванні у Білгород-Дністровській багатопрофільній лікарні, після цього знаходився під наглядом лікарів амбулаторно. Стверджує, що за час лікування ним було витрачено 10 600 грн. У зв`язку з ненаданням жодної матеріальної допомоги на його лікування з боку [PERSON] , його батько взяв кредит у банку на лікування сина. В той же час зазначає, що відповідач та його мама перед судовим засіданням кримінального провадження по суті, прийшли до нього з проханням відмовитися від звинувачення та закрити кримінальне провадження. При цьому вони обіцяли у строк до 10 січня 2020 року повернути витрачені на лікування ним кошти у розмірі 10 600 грн, у зв`язку з чим написали відповідну розписку. Він погодився та звернувся до суду із заявою про відмову від звинувачення, внаслідок чого ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 28.12.2019 року кримінальне провадження у відношенні обвинуваченого [PERSON] , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст 122 КК України закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Однак, після закінчення обумовленого строку повернення грошей, затрачених на лікування, [PERSON] та його мама категорично відмовляються провести з ним розрахунок. Зазначає також, що він пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення. Були порушені його життєві плани, втратив багато часу на поїздки до слідчого, до суду, що також негативно впливає на його життя. Він тривалий час не міг працювати, заробляти гроші, що вплинуло на матеріальний стан сім`ї, вони вимушені були взяти кредит. Страждання посилились і із-за того, що [PERSON] не приймав міри по відшкодуванню завданої матеріальної шкоди, не цікавився станом його здоров`я, не просив навіть пробачення, обманув обіцянками погасити його витрати на лікування лише для того, щоб він відмовився від обвинувачення. Моральну шкоду оцінює у 50 000 грн. На підставі вищевикладеного, він і звернувся до суду з даним позовом. 05 лютого 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового розгляду. 11 серпня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач у судове засідання не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України повідомлявся належним чином, про причину неявки суду не сповістив. Так, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.. Зі згоди позивача, про що свідчить його клопотання, суд ухвалою від 02 листопада 2020 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданого клопотання, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно 26 жовтня 2019 року приблизно об 23 годині 00 хвилин, [PERSON] перебував за місцем свого проживання, а саме знаходився на подвір`ї домоволодіння [ADDRESS] , де підкачував колесо автомобіля, так як разом із своїми знайомими, а саме [PERSON] та [PERSON] , котрі в цей час знаходились з ним у дворі, збирались їхати по справах. В цей час, між [PERSON] та [PERSON] на побутовому підґрунті почалась сварка, під час якої [PERSON] , з метою її припинення, взяв насос, котрим накачував колесо авто, підійшов до [PERSON] та маючи намір на спричинення тілесних ушкоджень, наніс ним удар в ліву половину верхньої частини тулубу, чим спричинив перелом лівої ключиці в середній третині,котрий не був небезпечним для життя в момент спричинення, і оцінюється по критерію тривалості розладу здоров`я, а саме більше 21 дня, тому відповідно до п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до категорії середньої тяжкості. Таким чином, [PERSON] скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, а саме: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але спричинило тривалий розлад здоров`я. Вказані обставини встановлені ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.12.2019 року, не заперечується сторонами, доводяться матеріалами справи. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з матеріалів справи, дійсно [PERSON] звернувся по допомогу до Білгород-Дністровської міської багатопрофільної лікарні, де йому було встановлено діагноз: перелом лівої ключиці зі зміщенням фрагментів, у зв`язку з чим він перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні з 04.11.2019-18.11.2019 року, що підтверджується копією виписного епікризу. Підтвердженням встановленого діагнозу також є наявна в матеріалах справи медична довідка від 28.10.2019 року. У якості обґрунтування позовних вимог щодо понесення витрат на лікування позивачем приєднані копії чеків на загальну суму 9219 грн та копія анкетної заявки на отримання кредиту на ім`я [PERSON] . Проте, суд ставиться критично до ствердження позивача, що його батько отримав кредит на лікування, адже з копії приєднаної анкети-заявки на отримання кредиту вбачається, що він отриманий на загальні споживчі цілі, а не на лікування, до того ж з матеріалів справи не вбачається достовірність того, що [PERSON] є батьком позивача, тому суд не сприймає дану заявку на отримання кредиту в якості доказу у даній цивільній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками. Обов`язок доказування розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач відсутність його вини в заподіянні шкоди. Вина [PERSON] встановлена ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі № 495/10994/19 від 28.12.2019 року, у якій зокрема встановлено, що обвинувачений [PERSON] скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але спричинило тривалий розлад здоров`я. В той же час, жодних доказів відсутності вини [PERSON] у заподіянні шкоди відповідачем не надано. У відповідності до ч.1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Положення коментованої статті є загальною нормою, що регулює відносини по відшкодуванню шкоди, яка завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі. Зокрема, в ч. 1 коментованої статті містяться загальні підстави відшкодування шкоди, завданої здоров`ю фізичної особи внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Насамперед, чинне законодавство передбачає відповідальність за завдання шкоди здоров`ю фізичної особи каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Поняттям «каліцтво», в свою чергу, охоплюються дві основні категорії: травма та професійне ушкодження здоров`я. Травма характеризується раптовим та, як правило, одноразовим зовнішнім впливом на організм, внаслідок чого йому завдається фізичне ушкодження, наприклад, удар, результатом якого є перелом кісток. Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. І тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. Матеріалами справи встановлено, що потерпілий внаслідок перелому лівої ключиці, перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Білгород-Дністровська багатопрофільна лікарня» з 04.11.2019 року по 18.11.2019 рік, внаслідок чого ним були понесені витрати на лікування. Разом з тим, суд ставиться критично, до наданих чеків, адже деякі з них, на суму 1800,56 грн це витрати на бензин та пропан, що не відноситься до витрат на лікування. Окрім того, сумнівним є наявна в матеріалах справи письмова розписка [PERSON] , у якій останній зобов`язався повернути суму у розмірі 10600 грн., а у разі несплати боргу, суму має віддати його мати, з підстав того, що у ній відсутня дата її укладання, та відсутня конкретизація якого саме боргу, що має бути повернутий, до якого терміну /року/ також не визначено. Таким чином, суд вважає доцільним позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] в частині стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково, згідно підтверджених чеками доказів за вирахуванням доказів витрат на бензин, оскільки не доведено куди дані транспортування направлялись, та чи дійсно ці витрати належні позивачу, а саме у розмірі 9219-1800=7419 грн. Позивач у своєму позові також зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому було заподіяна моральна шкода, яка полягає у пережитому емоційному стресі, який супроводжувався почуттям розгубленості, образ, обурення, порушенні його життєвих планів, відсутності можливості працювати та заробляти собі на життя, внаслідок тривалого лікування. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в 50 000 грн. Стаття 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, зокрема моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статі. Як роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової ) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, так як [PERSON] безсумнівно пережив моральні страждання, психічне хвилювання у зв`язку з порушенням його звичайного укладу життя та тимчасовою втратою працездатності. З врахуванням фактичних обставин справи, характеру та обсягу спричинених моральних страждань, принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] , визначивши її розмір у сумі - 10 000 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, детального опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом у матеріалах справи відсутній. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. В матеріалах справи відсутній і сам договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару /жодних квитанцій про сплату послуг, або платіжного доручення, що свідчило б про фактично понесені відповідачем витрати на правничу допомогу/ та відсутні інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Більш того, самим позивачем не окреслено розмір понесених ним витрат на правову допомогу. За таких обставин, враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги відповідача про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. В зв`язку з частковою обґрунтованістю позовних вимог позивача стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial