Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

29 вересня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що він є приватним власником 59/100 частки житлового будинку № 27, з відповідною часткою господарських споруд, розташованого по вулиці Поштова у селі Шуріне, Миколаївського району Миколаївської області. Позивач зазначив, що казана частка житлового будинку належить йому на підставі свідоцтва про право спадщину за законом від 15 листопада 2016 року, яке посвідчено державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області та зареєстровано у реєстрі за реєстровим номером 2-227. Також позивач [PERSON] посилався на те, що приватним власником 41/100 часток вказаного житлового будинку, з відповідною часткою господарських споруд є третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON]. Відповідна частка житлового будинку належить третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON], на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 17 березня 1998 року, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області. У вказаному житловому будинку з 2005 року зареєстрований, але з цього ж часу не проживає відповідач [PERSON], який є його сином. Також позивач [PERSON] у позовній заяві вказував на те, що відповідач ніякої участі в утриманні будинку не приймає. Посилаючись на вищевикладене, а саме на те, що відповідач [PERSON] до цього часу залишається зареєстрованим у будинку, який належить позивачу та третій особі, яка не заявляє самостйних вимог щодо предмета спору, що перешкоджає позивачу у повній мірі розпоряджатися своєю часткою у житловому будинку, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - будинком, розташованим за адресою: вулиця Поштова, буд. 27, с. Шурине, Миколаївського району Миколаївської області. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, при цьому 14.12.2017 подав суд заяву, в якій позовні вимоги підтримав і просив задовольнити їх у повному обсязі, також просив розглядати справу за його відсутності. Проти заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без повідомлення причин; відзив не подав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, при цьому 06.02.2018 подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала і просила задовольнити їх у повному обсязі, також просила розглядати справу без її участі. Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке: Відповідно до копії свідоцтва про право спадщину за законом від 15 листопада 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за реєстровим номером 2-227, а також копії [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 72351290 від 05 листопада 2016 року, позивач [PERSON] є приватним власником 59/100 частки житлового будинку № 27, з відповідною часткою господарських споруд, розташованого по вулиці Поштова у селі Шуріне, Миколаївського району Миколаївської області (а. с. 8, 9 - 10). Згідно з копією договору купівлі продажу житлового будинку від 17 березня 1998 року, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за номером 193, громадянка [PERSON] продала, а [PERSON] купила 41/100 частину з належного продавцю цілового житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, що знаходиться в с. Шурине, Миколаївського району Миколаївської області по вулиці Поштовій № 27 (а. с. 14). Відповідно до копії довідки Безводненської сільської ради Миколаївсько району Миколаївської області від 20 вересня 2017 року у будинку, який на праві спільної часткової власності належить позивачу [PERSON] та третій особі, яка не заявляє самостйних вимог щодо предмета спору [PERSON], з 2005 року зареєстрований, але не проживає син позивача - відповідач [PERSON] (а. с. 16). Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з положеннями ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень ст. 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з положеннями ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З огляду на те, що наявність реєстрації відповідача у будинку, який на праві приватної спільної часткової власності належить позивачу і третій особі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, створює позивачеві перешкоду у повній мірі розпоряджатися своєю часткою домоволодіння, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, у частині, яка відповідає частці позивача у праві спільної часткової власності. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial