Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

6 квітня 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про позбавлення батьківських прав відносно дочки [PERSON] та стягнення аліментів на її утримання в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 06.04.2018, і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтований такими обставинами. 28.09.2006 шлюб сторін розірвано. Від цього шлюбу позивач виховує дочку [PERSON] , [INFO] , батьком якої є [PERSON] . Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. З липня 2007 р. відповідач зник з життя дитини, жодного разу не відвідав її, не виявив наміру участі у вихованні та розвитку, навчанні підготовці до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з нею, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти, грошові кошти на утримання дочки добровільно не сплачує. Позивач не чинить жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною, проте відповідач не виявляє бажання виконувати покладені на нього обов`язки як на батька. Позивач сама особисто займається вихованням та навчанням дитини, а також її утриманням, забезпечує житлом, одягом, їжею, гідними умовами життя, піклується про її духовний, фізичний, розумовий розвиток, дбає про її здоров`я. Позивач є внутрішньо переміщеною особою із зони проведення антитерористичної операції. У серпні 2007 р. внаслідок проведення антитерористичної операції, з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, позивач разом з дочкою покинули своє місце проживання та перемістились до м. Києва. Відповідач залишився на окупованій території у м. Донецьку, прийняв громадянство Російської Федерації та перебуває на військовій службі. З дочкою відповідач не спілкується, не телефонує їй, не вітає з днем народження, не цікавиться її життям, фізичним, духовним та моральним її розвитком. Ухвалою від 07.06.2018 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Ухвалою (протокольною) від 16.07.2018 суд закрив провадження у справі та призначив справу до розгяду по суті. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та підтвердила обставини викладені в позовній заяві. [PERSON] , яку суд заслухав в судовому засіданні, підтримала позов та пояснила, що з 2003 р. батько проживає окремо, жодної участі у її вихованні не приймає, а з моменту виїзду з м. Донецька в 2004 р. вони жодного разу не бачились. Їх спілкування обмежується лише привітаннями по телефону з днем народження. Мати позивача [PERSON] підтвердила, що з моменту припинення шлюбно-сімейних відносин сторін, відповідач не приймає жодної участі у житті дочки, фінансовоо не допомагає. Більше того два роки назад, коли виникла потреба у придбанні дитині лікувального корсету відповідач відмовив у наданні коштів, на звернення надати згоди на виїзд дитини за кордон на оздоровлення теж відповів відмовою. Відповідач [PERSON] , місце проживання якого зареєстроване на тимчасово окупованій території, викликався в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, проте до суду він не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав. Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надав до суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] . Представник третьої особи Касянчук М.В. подала заяву про підтримання висновку органу опіки та піклування та розгляд справи за її відсутності. За таких обставин суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] у подружжя народилася дочка [PERSON] (а.с. 11). 28.09.2006 шлюб сторін розірвано (а.с. 12). З пояснень позивача вбачається, що вона з дочкою мешкала у м. Донецьку, але у зв`язку з військовими діями на сході України вимушено переїхали до Криму, а потім до м. Києва. Відповідач же залишився проживати на тимчасово окупованій території. У м. Києві позивач з дитиною зареєстровані як тимчасово переміщені особи і проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с 13, 14). Відповідно до положень статей 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що позивач належним чином виконує свої материнські обов`язки: надає дочці матеріальне утримання, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створила належні житлові умови для її повноцінного виховання і розвитку, що підтверджується даними характеристики ліцею № 303 суспільно-природничого профілю Дарницького району м. Києва (а.с. 15), актом обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 09.10.2018, складеного спеціалістами Служби у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації. Натомість відповідач майже п`ять років з дитиною не спілкується, жодної участі у її житті та вихованні не приймає, не піклується про її здоров`я, фізичний духовний та моральний розвиток, аліментів не сплачує. Доказів, які б свідчили про намагання відповідача приймати участь у вихованні і утриманні дочки чи створення йому перешкод у спілкуванні з нею, суду не надано, до органу опіки та піклування щодо визначення способів участі у вихованні дитини він не звертався. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи зі змісту статті 164 Сімейного Кодексу України в сукупності з іншими нормами сімейного законодавства позбавлення батьківських прав з підстав ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації надав до суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] . Вказаний висновок суд покладає в обґрунтування рішення як такий, що відповідає внутрішньому переконанню суду і базується на оцінці сукупності досліджених доказів, які дають підстави вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. На думку суду позбавлення відповідача батьківських прав не суперечить також інтересам дитини, оскільки відсутність будь-якої участі батька у його житті є фактором, що травмує дитячу психіку, а збереження батьківства може привести до одержання відповідачем в майбутньому майнових та особистих немайнових прав, заснованих на спорідненості з дитиною, що, враховуючи ухилення його від виконання батьківських обов`язків, призведе до порушення прав та інтересів дитини. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів, суд керується відповідними положеннями сімейного законодавства. Так, за приписом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а згідно частини 2 статті 166 цього Кодексу особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 1 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України). З огляду на те, що відповідач добровільно не приймає участі в утриманні дитини, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу). На підставі статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України присуджує позивачу з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору, сплаченого за вимогу про позбавлення батьківських прав. Позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved