Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

30.04.2020 року позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, яким просять визнати за ними, як за членами колгоспного двору, право власності за кожним на 1 /3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, що розташовані на [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що зареєструвати за собою право власності на свої частки вищезазначеного домоволодіння, що належать їм, вони на даний час не можуть через відмову реєстраційною службою Болградського районного управління юстиції Одеської області в реєстрації цього їхнього права - з-за відсутності правовстановлюючого документу. У судове засідання позивачі не з`явилися, надавши суду заяву про розгляд справи за їхньою відсутністю, підтримали свої позовні вимоги, просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - голова Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області надіслав суду заяву, що сільська рада вимоги позову визнає, просить розглянути справу без участі її представника. Тому, на підставі ст.200ч.3 ЦПК України, суд ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні. Розглянувши надані суду документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: - станом на 14 квітня 1991 року житловий будинок з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] на праві власності належав колгоспному двору, до складу якого входили: спадкодавці позивачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 14.02.2020р. за №339(а.с.12), і тому кожному члену цього колгоспного двору на праві власності, таким чином, належало по 1 / 3 частині вищезазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому; - відповідно до технічного паспорту на садибний житловий будинок, спірна нерухомість розташована на [ADDRESS] (а.с.13-15- 26); - згідно витягу з рішення виконкому Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області від 03.11.2017 року за №68 було вирішено присвоїти житловому будинку , який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , - поштову адресу: [ADDRESS] ( а.с.16) - згідно довідки директора КП «Болградське БТІ» від 24.01.2020 року за №33, станом на 21.04.2019р. інвентаризаційна вартість будинку у [ADDRESS] , 27 становить 74633 грн. ( а.с.18); - з рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно №5154420 від 10.03.2020р. вбачається, що позивачам відмовлено у державній реєстрації права власності на їх частини вказаного житлового будинку через відсутність правовстановлюючого документу на цей будинок (а.с.19; - відповідно до заяви представника Кубейської сільської ради Болградського району Одеської області - її голови, - сільська рада вимоги позивачів визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Пленумом Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено щодо правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», - застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колгоспного двору, яке було придбане до вказаної дати, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, що належало колгоспному двору і збереглися після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. А відповідно до ст.120 ЦК України в редакції 1963р., майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснювалося за згодою всіх членів двору. Розмір частки члена колгоспного двору встановлювався з огляду на рівність часток всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних (ч.2 ст.123 ЦК України в редакції 1963 року). Ст.ст.1216,1220 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а відповідно до ст.1268 ч.5 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, - вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року №1952-IV, із змінами і доповненнями. Згідно вимог діючого законодавства на час розгляду справи, порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.4ст.182 ЦК України). Крім того, згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1ч.2ст.16 ЦК України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути їх визнання. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.200ч.3 ЦПК України, в разі, якщо відповідач позов визнав, суд ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні. За результатом розгляду даної справи судом встановлено, що в даному випадку мають місце обставини, передбачені ст.392 ЦК України, оскільки позивачі, будучи членами колгоспного двору та власниками житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами при ньому за адресою: [ADDRESS] , - не можуть зареєструвати своє право власності на цю нерухомість у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, тому, внаслідок цього порушуються їх право як власників користуватися, володіти та розпоряджатися фактично їхнім власним нерухомим майном, і це порушене їх право потребує захисту у судовому порядку. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позову щодо визнання права власності за позивачами у вказаних частинах на вищезазначене спірне нерухоме майно як за членами колгоспного двору, підтверджується вищезазначеними, а також іншими доказами, що були досліджені судом, які містяться в матеріалах справи та ніким й нічим не спростовані.

Outcome: approved