Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

3 вересня 2014 р. після відмови у видачі судового наказу комунальне підприємство «Теплокомуненерго» звернулося до Олександрійського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання на загальну суму 6029 грн. 30 коп. станом на 1 червня 2014 року. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що між ним та відповідачем, який є споживачем послуг з теплопостачання, яке здійснюється до квартири приватного житлового фонду, склалися правовідносини з приводу надання цих послуг. Дана квартира опалюється комунальним підприємством «Теплокомуненерго» з моменту прийняття багатоквартирного будинку в експлуатацію. [PERSON] не звертався до КП «Теплокомуненерго» з письмовою заявою про відключення від централізованого опалення, користується тепловою енергією, яку постачає підприємство, а відповідач приймає дану послугу. Всупереч вимогам п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач несвоєчасно розраховувався за послуги позивача, внаслідок чого станом на 1 червня 2014 року виникла заборгованість за надані послуги теплопостачання в розмірі 5710 грн. 15 коп. Згідно ст.625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків. Відповідно до даної норми закону комунальне підприємство «Теплокомуненерго» нарахувало відповідачеві 3% річних на суму 90 грн. 68 коп. , а також інфляційні на суму 228 грн. 47 коп. До судового розгляду справи від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання на повторний виклик не з'явився, причини неявки не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Суд встановив, що відповідач є споживачем послуг, що їх надає позивач. До квартири, в якій проживає відповідач, комунальним підприємством «Теплокомуненерго» постачається теплова енергія. Між підприємством та відповідачем склалися сталі правовідносини з приводу надання послуг, які тривають декілька років, про що свідчить відкритий особовий рахунок, фактичне користування послугами відповідачем, що їх надає позивач. Відповідач несвоєчасно розраховується з виконавцем послуг. Сума заборгованості за платежами підтверджується відповідним розрахунком і станом на 1 червня 2014 року становить 5710 грн. 15 коп. При задоволенні вимог суд керується п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 р., п.17, п.20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 липня 2005р. № 630, згідно яких споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, відповідно до нормативів (норм) споживання або за показаннями засобів обліку (будинкових або квартирних лічильників). Як передбачено п. 20 Правил, плата за послуги має вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання ( ч.1 ст.625 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.(ч.2 ст. 625 ЦК України). У відповідності до цієї норми права позивач нарахував три відсотки річних - 90 грн. 68 коп. та інфляційні - 228 грн.47 коп. Отже, вимоги позивача відповідають закону. Сума заборгованості виходить за межі позовної давності, однак відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у справі, зробленою до винесення ним рішення. Жодна із сторін такої заяви не подала, відтак суд позовну давність не застосовує. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved