Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

30.09.2016 року цивільна справа надійшла у провадження після скасування рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 15.09.2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 10.12.2015 року в частині позовних вимог [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. Третя особа звернулася до суду з позовом в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на її користь як законного представника [PERSON] моральну шкоду, завдану останньому в розмірі 20 000 грн; а також на її користь моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 26.01.2017 року позов [PERSON] за її заявою було залишено без розгляду. В обґрунтування позову третя особа покликається на те, що вона є матір'ю неповнолітнього [PERSON]. Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.04.2015 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 128 КК України, та обрано йому покарання у виді 2 (двох ) років обмеження волі. Вина [PERSON] встановлена даним вироком і він згідно ст. 1167 ЦК України зобов'язаний відшкодувати моральну шкоду, завдану її синові [PERSON]. З висновку експерта №90, який є в матеріалах справи, її синові відповідач пошкодив колінний суглоб, що відноситься до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень. У витягу з медичної карти стаціонарного хворого №20000 від 16.01.2015 року у дитини обмеження рухів у правому колінному суглобі, періодичні набряки та затерпання в цій ділянці, затруднена хода. Згідно з витягу з медичної карти стаціонарного хворого №20727 від 07.12.2015 року в [PERSON] рухи в правому колінному суглобі обмежені, виражений хруст при рухах. Хода затруднена. Усе вищенаведене свідчить про значні фізичні страждання неповнолітнього [PERSON], адже впродовж року проблеми з ногою сина не закінчились. Душевні страждання сина полягають, крім того, у втраті ним звичного укладу життя, адже він позбавлений можливості активно рухатись, грати у футбол, займатись спортом, що вкрай необхідне для нормального розвитку дитини. Значних моральних страждань завдає і той факт, що відповідач ухилявся від добровільного відшкодування витрат на лікування сина, хоча запевняв їх, що відшкодовує всі витрати. У зв'язку з відсутністю коштів на лікування сина вона змушена була поїхати на заробітки за кордон. Разом з тим, з моменту завданої травми сину і до цього часу вона зазнає моральних страждань , які полягають у цинічному та зневажливому ставленню у відношенню до її проблем відповідача та членів його родини. У зв'язку з завданою травмою її сину вона була змушена позичати кошти на термінове лікування, виїхати на заробітки за кордон, щоб повернути позичені кошти та забезпечити синові реабілітаційне лікування, яке систематично проходить досі. Крім того, вона змушена звертись до суду, оскільки в добровільному порядку відповідач не бажає відшкодувати заподіяну шкоду їй, його матері та синові. Адже у нього є кошти на адвоката, на сплату судового збору, який лише в касаційній інстанції становив понад 1000 грн, що стверджується ухвалою від 14.01.2016 року. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити з мотивів, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позову не визнав, покликавшись на викладене в письмових запереченнях. Просив у такому відмовити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Дрогобицької райдержадміністрації в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. За таких обставин, при відсутності заперечень з боку сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника. Вислухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних міркувань. Як стверджується матеріалами справи, вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17.04.2015 року у справі № 442/2708/15-к [PERSON] засуджено та визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та обрано йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання , якщо протягом 1 року він не вчинить нового злочину. Також, вироком встановлено, що [PERSON] 29.11.2014 року близько 17 год. 30 хв. перебуваючи на околицях с. Добрівляни Дрогобицького району, Львівської області в напрямку с. Рихтичі Дрогобицького району, Львівської області під час зрізання дерева, через необережності, а саме через злочинну недбалість, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, тримаючи бензопилу марки «Форте» в руках та проводячи зрізання дерева, а потерпілий [PERSON] в цей момент штовхав дерево, шиною бензопили спричинив потерпілому [PERSON], тілесні ушкодження у вигляді рваної рани передньої поверхні правого колінного суглобу з частковим пошкодженням власної зв'язки біля наколінника з ознаками нагноєння та порушення функції правого колінного суглобу, які згідно висновку експерта № 804 від 30.12.2014 року відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Вказаний вирок суду набрав законної сили. Разом з тим, згідно поданих медичних документів [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділі Дрогобицької міської лікарні №1, після проведеного лікування стан хворого покращився : зменшились болі та затерпання в правому колінному суглобі, рухи в ньому та хода стали вільнішими. Рекомендовано ЛФК в домашніх умовах (довідка від 16.1.2015 року Дрогобицької міської лікарні №1). Згідно із ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, вироком суду встановлено, що внаслідок злочинних дій відповідача позивачу заподіяно матеріальну та моральну шкоду і ця обставина є обов'язковою для суду при розгляді цієї справи. Встановленим судом обставинам, відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів; моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Третя особа [PERSON] є матір'ю для неповнолітнього потерпілого [PERSON], а тому має право на відшкодування, зокрема моральної шкоди їй та її сину. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року №6, судам роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Разом з тим, слід зазначити, що позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2023,30 грн. були задоволені рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15.09.2015 року за позовом [PERSON], яка діяла в інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], яке в такій частині залишено ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.06.2016 року. Визначаючись щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходить із такого. Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним Кодексом і відповідними законами України. Ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що внаслідок злочину, вчиненого відповідачем, [PERSON] син третьої особи- [PERSON] , отримав та зазнав сильних душевних та моральних страждань у зв'язку із завданим тілесними ушкодженнями, які спричинили дії відповідача. Злочин, вчинений відповідачем призвів до того, що порушився звичайний, нормальний спосіб життя, здоров'я [PERSON] та його матері. При цьому, не дивлячись на те, що з часу вчинення злочину минуло більше року, відповідач не вжив жодних заходів щодо відшкодування матері неповнолітнього потерпілого матеріальної і моральної шкоди та не сприяв усуненню негативних наслідків вчиненого ним злочину. Зазначене, на переконання суду, не може не відобразитись на характері та обсязі душевних та психічних страждань, яких зазнала та продовжує зазнавати [PERSON] та його мати. При цьому, моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь - яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст.ст. 11, 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на це, ураховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань [PERSON], їх тривалість, суд вважає, що дану вимогу слід задовольнити частково в розмірі 15 тисяч гривень, оскільки судом беззаперечно встановлено , що [PERSON] діями відповідача завдано середньої тяжкості тілесних ушкоджень, внаслідок чого такий тривалий час терпів фізичний біль, проходив лікування , надалі потребує фізичної допомоги. Внаслідок неправомірних дій відповідача неповнолітній потерпілий зазнав втрат немайнового характеру , які є у причинному зв'язку зі шкодою, що є наявною. Разом з тим, моральну шкоду, завдану його матері, суд оцінює в розмірі 1000 грн., виходячи з засад розумності та справедливості, так як [PERSON] тривалий час займалась лікуванням неповнолітнього сина, його реабілітацією, змушена працювати за кордоном , оскільки лікування здійснено за позичені кошти, відповідач не вжив жодних заходів для відшкодування будь-яких витрат на лікування. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вище наведене та

Outcome: partial