Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

29 березня 2011 року [PERSON] звернувся до суду з відповідним позовом, в якому просив стягнути на його користь з [PERSON] суму боргу за договором позики 50000 гривень, 1600 моральної шкоди та 636 гривень судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 01 березня 2011 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується відповідною розпискою. Так, згідно угоди від 01 березня 2011 року відповідач позичив у позивача 50000 гривень на власні потреби, вказану суму зобовязався повернути 07 березня 2011 року. Проте [PERSON] прийняті на себе зобовязання не виконав, в результаті чого загалом в нього виник борг перед позивачем у сумі 50000 гривень. Рішенням Золочівського районного суду Харківської області, що набрало законної сили, встановлено справжність укладеної між сторонами угоди. Окрім того, позивач зазначив, що 5 років свого життя витратив на стягнення вказаної суми, змушений був терпіти судові процеси, був позбавлений можливості розпоряджатися власними коштами, на які розраховував, через що вважає йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 1600 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав з наведених у позові мотивів. Відповідач [PERSON] у судове засідання року зявився, проти позову категорично заперечував. Пояснив суду, що вважає договір позики від 01 березня 2011 року недійсним. Зауважив, що жодних грошових коштів він у позивача не позичав, навпроти, вказані 50000 гривень він отримав від позивача для розвитку його підприємницької діяльності та витратив їх за його вказівками. З вказаними грошима він вирушив до Російської Федерації, де здійснював продаж та закупівлю сількогосподарської продукції для позивача за його вказівками. Проте згодом на шляху повернення додому його пограбували співробітники міліції, забравши кілька пачок з грошима, в результаті чого в нього лишилася не вся сума, а менше 50000 гривень. З сумою, що лишилася, він повернувся до Золочева та пішов до [PERSON] Останній зачинив його у кімнаті та утримував до приїзду співробітників міліції, яких він викликав за нібито вчинення відповідачем шахрайських дій по заволодінню грошовими коштами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази,встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. З доданої до позову розписки убачається, що 01 березня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно угоди від 01 березня 2011 року відповідач позичив строком до 07 березня 2011 року 50000 гривень. Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 11 червня 2014 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсною угоди позики грошових коштів від 01 березня 2011 року недійсною відмовлено. Вказане рішення набрало законної сили, так як ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2014 року залишено без змін, а апеляційна скарга [PERSON] відхилена. В ході розгляду даної справи судами обох інстанцій були ретельно перевірені доводи [PERSON] щодо природи наданої ним 01 березня 2011 року розписки, а саме, що вказані грошові кошти не позичалися взагалі, а були отримані ним на здійснення підприємницької діяльності [PERSON] Вказані доводи рішенням районного суду визнані недоведеними, погодився з таким висновком і суд апеляційної інстанції. Вирішуючи спір, суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Стаття 23 ЦК України визначає відшкодування моральної шкоди. Так, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 1167 ЦК України перелічує підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, зокрема, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Стаття 61 ЦПК України перелічує підстави звільнення від доказування. Так, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] прийняв на себе зобов`язання в порядку ст. 1049 ЦК України по поверненню грошових коштів, проте в порушення ст. 625 цього ж Кодексу зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість перед позивачем у загальній сумі 50000 гривень, добровільно позичені кошти відповідач на вимогу позивача не повернув, у зв`язку з чим останній змушений був звернутися до суду з позовом, сплативши судові витрати. Відповідачем в якості доказу недійсності укладеного між ним та позивачем договору позики до матеріалів справи долучено ряд документів про перебування у Російській Федерації, копії квитків, чеків, міграційних карток, докази наявності грошових переказів між ним та дружиною позивача, рахунки на сільськогосподарську продукцію, гарантійний талон на придбання мобільного телефону, карантинний та фітосанітарний сертифікати тощо. Враховуючи, що вказані доводи позивача вже були предметом перевірки судів двох інстанцій при розгляді спору щодо визнання правочину недійсним, за результатом якої договір позики був визнаний дійсним, суд, враховуючи приписи положень ст. 61 ЦПК України, не надає вказаним доводам повторної оцінки, виходячи з встановленої судом дійсності правочину. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди суд погоджується з доводами позивача щодо спричинення йому моральної шкоди поведінкою відповідача по неповерненню грошових коштів, на які позивач законно розраховував. Крім того, не отримавши вчасно грошові кошти, позивач змушений був вдаватися до звернень до різних установ за захистом своїх прав, витративши на це 5 років свого життя, що, безумовно, порушило звичний уклад його життя, спричинивши зайві труднощі та душевні страждання. Визначену позивачем суму в 1600 гривень, в які він оцінив завдану моральну шкоду, суд вважає адекватною та співмірною перенесеним стражданням та, виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості, задовольняє вимоги в цій частини у повному обсязі. Відтак, загальна сума, яка підлягає стягненню на користь [PERSON] з [PERSON] 51600 гривень, з яких 50000 - сума боргу за договором позики від 01 березня 2011 року та 1600 гривень - сума спричиненої моральної шкоди. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України та наявність в матеріалах справи квитанцій про сплату державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, що справлявся на момент подачі позову, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору на суму 636 гривень

Outcome: approved