Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

29.09.2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] (надалі - [PERSON] ), [PERSON] (далі за текстом - [PERSON] ) та [PERSON] (надалі - [PERSON] ) про визнання батьком, зобов`язання вчинити певні дії та встановлення національності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період часу з 1985 року по 1987 року позивач разом із відповідачем 3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання у сторін народились діти - [PERSON] та [PERSON] , яких вони спільно утримували та виховували. Оскільки відповідач 3 мав громадянство Німеччини та по національності був німцем, позивач та відповідач 3 не подавали спільної заяви про визнання батьківства. Отже, позивач вважає, що її діти [PERSON] та [PERSON] є німцями по національності та їх батьком є [PERSON] . У зв`язку з чим, просить суд позов задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач 1 ( [PERSON] ) під час судового розгляду зазначив, що з дитинства відчуває себе німцем по національності, а тому просив суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити в повному обсязі. В судове засідання відповідач 2 ( [PERSON] ) не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач 3 в судове засідання не з`явився, 11.11.2020 р. на адресу суду надійшла заява, якою [PERSON] визнав позовні вимоги повністю та просить суд долучити до матеріалів справи копію воєнного білету на підтвердження своєї національності. В судове засідання, призначене на 03.12.2020 р., з`явився представник відповідача 3, який просив суд задовольнити позовні вимоги [PERSON] повністю. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду лист «Про надання пояснень» від 24.10.2020 р. № 1955/21.16-33, яким просить суд розглянути справу за відсутністю уповноваженого представника, з урахуванням норм чинного законодавства України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, заслухавши пояснення учасників процесу, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із змісту позовної заяви слідує, що [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач 3) в період часу з 1985 року по вересень 1987 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 19.02.1987 року у [PERSON] народились діти - [PERSON] (відповідач 1) та [PERSON] (відповідач 2), про що свідчать свідоцтва про народження від 13.05.1987 р. серії [NUMBER] та № [NUMBER] відповідно (а.с. 14). Також, із змісту наведених вище свідоцтв про народження вбачається, що батьком [PERSON] (відповідач 1) та [PERSON] (відповідач 2) записаний [PERSON] . Статтею 53 Кодексу про шлюб та сім`ю України (в редакції, що була чинною та діяла станом на час виникнення спірних правовідносин) визначалось, що походження дитини від батьків, які не перебували між собою у шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батька та матері дитини в державні органи записів актів цивільного стану (ч. 1). Із змісту наявних в матеріалах цієї справи Витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 16.09.2020 р. за №№ 00027803654, 00027803526 судом встановлено, що відомості про батька дітей - [PERSON] та [PERSON] були записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 01.01.2004 р. набув чинності Сімейний кодекс України, яким визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Також, статтею 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Крім того, відповідно до ст. 128 СК України, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду (ч. 1). Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України (ч. 2). Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини (ч. 3). Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (ч. 4). Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Порядок державної реєстрації актів цивільного стану в Україні регламентується Правилами державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/5. Так, пунктом 15 наведених вище Правил передбачено, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі одного із документів, передбачених у пункті 2 цієї глави, а походження дитини від батька визначається за спільною заявою батьків про державну реєстрацію народження. У разі подання заяви про державну реєстрацію народження одним із батьків або іншою особою походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини про визнання батьківства, поданою через представника, повноваження якого мають бути засвідчені нотаріально, або надісланою поштою за умови її нотаріального посвідчення. На підтвердження батьківства [PERSON] (відповідача 3), позивачем ( [PERSON] ) долучено до матеріалів справи висновок експертного дослідження від 28.08.2020 р. № 8-8/2020, складений Запорізьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, за змістом якого [PERSON] (відповідач 3) може бути біологічним батьком дітям - [PERSON] та [PERSON] , ймовірність підтвердження батьківства складає - 99,9999%. Крім того, матеріали справи свідчать, що відповідач 3 - [PERSON] повністю визнає позовні вимоги [PERSON] та не спростовує, що є біологічним батьком повнолітніх [PERSON] (відповідача 2) та [PERSON] (відповідача 1). Розглянувши заявлені вимоги, судом враховано, що частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, аналіз вище наведених норм чинного законодавства України дає суду підстави для висновку про те, що порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. У зв`язку з чим, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Як встановлено судом, в матеріалах цієї справи відсутні будь-які докази на підтвердження наявності будь-якого спору щодо батьківства відповідача 3 - [PERSON] відносно вже повнолітніх [PERSON] (відповідача 2) та [PERSON] (відповідача 1). Крім того, суд виходить з того, що [PERSON] (відповідач 3), якщо визнає та вважає себе батьком повнолітніх [PERSON] , [PERSON] жодним чином не позбавлений можливості звернутись особисто або через уповноваженого представника до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про визнання батьківства та внесення змін до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Будь-яких доказів на підтвердження вказаного звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану з відповідною заявою матеріали цієї справи не містять та сторонами не надано. Отже, із змісту позовних вимог, а також доданих до матеріалів позовної заяви доказів не вбачається оспорювання або ж невизнання жодним із учасників судового розгляду батьківства відповідача 3 - [PERSON] відносно повнолітніх [PERSON] (відповідача 2) та [PERSON] (відповідача 1), що є безумовною підставою для звернення до суду за захистом своїх прав. Також, судом враховано норми ч. 3 ст. 128 СК України, якими визначено, що позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини, а не будь-якою іншою особою. За таких обставин, а також враховуючи приписи ч. 3 ст. 128 СК України, суд не вбачає правових підстав для задоволення заявлених вимог в частині визнання батьківства та зобов`язання відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження дитини, із видачею нового свідоцтва про народження дитини, з урахуванням вказаних змін. У зв`язку з чим, у задоволенні позову в цій частині судом відмовляється. Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Враховуючи вище викладене, суд виходить з того, що вимога про встановлення національності «Німець» жодним чином не спрямована на захист прав і законних інтересів позивача та суперечить чинному законодавству України. У зв`язку з чим, не підлягає задоволенню судом. Згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 840,80 грн. судом покладається на позивача.

Outcome: dismissed