Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

31.03.2015р. [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка у позовній заяві в обґрунтування вимог посилалася на те, що вони з відповідачем зареєстрували шлюб 03.08.2007р. в Кіровському відділі РАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області під актовим записом № 341. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], 19.08.2011р. народження. З серпня 2014р. сторони стали проживати окремо. Причиною припинення шлюбних відносин стали відсутність в родині взаєморозуміння, постійні сварки з різних побутових приводів, втрата почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Позивачка вважає, що родина розпалася остаточно і не може бути відновлена. В наданій суду заяві від 28.04.2015р. представник позивачки [PERSON] (діє за договором від 28.03.2015р. а.с. № 13, 14) просив строк на примирення не надавати, шлюб розірвати та винести рішення в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами. Зазначив, що після розірвання шлюбу позивачка прізвище змінювати не просила (а.с. № 12). Відповідач проти задоволення позову не заперечував, період та причину припинення шлюбних стосунків, вказані позивачкою визнав в повному обсязі. Просив шлюб розірвати та винести рішення суду в судовому засіданні за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами, про що 28.04.2015р. надав відповідну заяву (а.с. № 15). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 169, ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03.08.2007р. в Кіровському відділі РАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області під актовим записом №341 (а.с. № 4). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], 19.08.2011р. народження (а.с. № 5). Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося через психологічну несумісність подружжя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги. Сторони з серпня 2014р. проживають окремо, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені більше ніж півроку тому і з цього часу більше не відновлювалися, представник позивачки від позову не відмовився, а відповідач визнав позовні вимоги та не заперечував проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. При винесенні рішення суд також приймає до уваги положення ст. 61 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позовні вимоги та погодився на розірвання шлюбу. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки понесені при подачі позову судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. З урахуванням того, що позивачкою при подачі позову було помилково зайво сплачено судовий збір у розмірі 6грн.40коп., то ця сума судових витрат підлягає поверненню позивачці з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved