Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

30.01.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про захист права на отримання інформації щодо отримання відповідачем рішення апеляційного суду в іншій цивільній справі та на отримання трудової книжки . В обґрунтування позову зазначив, що з 17 лютого 1992 року по 17 жовтня 2012 року він працював на ДП «ВК Краснолиманська». Наказом №2806 К від 17 жовтня 2012 року його було звільнено з роботи за систематичне невиконання ним трудових обов»язків. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 20 березня 2013 року були частково задоволені його позовні вимоги до ДВ «ВК Краснолиманська», його було поновлено на попередньому місці роботи, зобов'язано відповідача внести відповідні зміни до трудової книжки, стягнуто середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та частково моральну шкоду. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Згідно ухвали апеляційного суду Донецької області від 26.06.2013 року його апеляційні скарги до ДП «ВК Краснолиманська» були відхилені, рішення Красноармійського міськрайонного суду від 20 березня 2013 року залишено без змін. Наказом по підприємству від 02.08.2013 року за №2626-К його було звільнено з роботи за прогули, які він начеб то вчинив з 27.03.2013 року по день звільнення. Зазначений наказ в судовому порядку ним не оскаржено На час звернення до суду, тобто30 січня 2015 року, підприємством йому не було видано трудову книжку. 12 листопада 2014 року він особисто приїхав на підприємство, щоб отримати трудову книжку, але його не допустили на підприємство без пропуску , ніхто не виписав йому пропуск. 31.01.2014 року він написав заяву на ім'я керівника підприємства, де серед інших вимог, була вимога про видачу йому трудової книжки, але відповіді так і не отримав. Не отримавши відповіді на своє звернення, він звернувся зі скаргою до Красноармійської міжрайонної прокуратури, щоб захистили його порушене право. Прокурором було надіслано лист-вимогу підприємству про витребування з ДП «ВК Краснолиманська» ряду довідок та трудової книжки на ім»я [PERSON], але підприємством було дано відповідь, що надіслати трудову книжку [PERSON] можливо тільки з письмової його згоди (заяви), а така на підприємство не надійшла. В судовому засіданні від 19.03.2015 року йому під розписку представником відповідача було вручено трудову книжку, тому він не наполягає на вимогах про витребування трудової книжки, а уточнює усно ( від надання письмової заяви відмовився) свої вимоги і просить суд визнати за ним право на отримання трудової книжки. Крім того, позивач просить суд визнати та захистити його право на отримання письмової інформації від керівника ДП «ВК Краснолиманська», а саме інформації про те, коли представник підприємства отримав ухвалу апеляційного суду від 26.06.2013 року, оскільки саме з цієї дати, на його думку, відповідач мав поновити його на роботі. Представник відповідача ДП ВК «Краснолиманська» - що діє за дорученням, позовні вимоги не визнав та просив відмовити в задоволенні позову з таких підстав. Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20.03.2013 у справі № 2/235/78/13, [PERSON] було поновлено на роботі на ДП «ВК Краснолиманська», як незаконно звільненого за систематичне невиконання трудових обов»язків. Відповідно до ч.3 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», негайному виконанню підлягають рішення: про поновлення на роботі чи на попередній посаді незаконно звільненого або переведеного працівника. На виконання зазначеної вимоги Закону, відповідач самостійно приступив до негайного виконання рішення суду і видав наказ від 21.03.2013 р № 813-К «Про поновлення на роботі», яким визнав незаконним і скасував попередній наказ про звільнення [PERSON] і поновив [PERSON] на роботі на посаді підземного гірника з ремонту гірничих виробок 4-го розряду дільниці РГВ-1. З зазначеним наказом від 21.03.2013 р № 813-К «Про поновлення на роботі» [PERSON] був ознайомлений 26.03.2013 р, про що на наказі є його власноручний розпис. Таким чином, [PERSON] після ознайомлення з наказом зобов'язаний був приступити до роботи з 27.03.2013 р. Але на роботу [PERSON] не вийшов ні 27.03.2013 р, ні в наступні дні. Для того, щоб з'ясувати причину відсутності [PERSON] на роботі, на підприємстві була створена комісія, яка 12.04.2013 р відвідала на дому позивача, застала його вдома, отримала усне пояснення про небажання [PERSON] виходити на роботу, а також його усну відмову від дачі пояснень , що відображено в Акті комісії від 12.04.2013 р. Через те, що [PERSON] з 27.03.2013 р здійснював без поважних причин прогули, на підприємстві був виданий наказ від 02.08.2013 р № 2626-К, яким позивач [PERSON] був звільнений з 27.03.2013 р за скоєні прогули. Оскільки в день звільнення [PERSON] був відсутній на роботі, ознайомити його з наказом під розпис не представилось можливим. р. комісією підприємства був складений Акт, в якому відображено, що вручити [PERSON] копію наказу про звільнення на дому не представляється можливим, оскільки він відсутній вдома. Повідомленням № 01 /11-І888 від 07.08.2013року відповідач направив на адресу [PERSON] копію наказу № 2626 від 02.08.2013 р про звільнення, а також запропонував з'явитися за отриманням трудової книжки, але за трудовою книжкою позивач не з'явився. 12.11.2014 року позивач [PERSON] на прохідній ДП «ВК «Краснолиманська» передав проханням видати йому трудову книжку на руки. Але не дочекавшись посадової особи підприємства, яка мала видати йому трудову книжку, він територію підприємства покинув. У зв'язку з цим, ДП «ВК «Краснолиманська» направило на адресу [PERSON] лист за № 01/11-2393 від 18.11.2014 р, в якому пропонувало позивачеві з'явитися у відділ кадрів для отримання трудової книжки. Але знову позивач за трудовою книжкою не прибув. Відповідно до Розділу 4 ІНСТРУКЦІЇ про порядок ведення трудових книжок працівників, Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згоди працівника. Позивач [PERSON] не надавав відповідачу заяву про пересилання йому трудової книжки поштою. Враховуючи вищевикладене, представник відповідача вважає, що ДП «ВК «Краснолиманська» виконало всі вимоги закону, направлені на те, щоб не порушувати права [PERSON] на отримання трудової книжки, але саме дії та бездіяльність позивача призвели до того, що його трудова книжка знаходилась на підприємстві до 19.03.2015 року, доки не була вручена йому в судовому засіданні під розписку. На цей час предмет спору взагалі відсутній. Тому представник відповідача просить відмовити позивачеві в задоволенні його вимог в цій частині, а також в задоволенні вимог про захисти його права на отримання письмової інформації від керівника ДП «ВК Краснолиманська», а саме інформації про те, коли представник підприємства отримав ухвалу апеляційного суду від 26.06.2013 року, оскільки ця вимога не базується на законі і суперечить ЦПК України в частині набрання чинності рішення суду. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали цивільної справи дійшов висновку , що в задоволенні вимог позивача слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено і це підтверджено письмовими доказами, що з 17 лютого 1992 року по 17 жовтня 2012 року позивач [PERSON] працював на ДП «ВК Краснолиманська». Наказом №2806 К від 17 жовтня 2012 року його було звільнено з роботи за систематичне невиконання ним трудових обов'язків. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 20 березня 2013 року були частково задоволені його позовні вимоги до ДВ «ВК Краснолиманська», його було поновлено на попередньому місці роботи, зобов»язано відповідача внести відповідні зміни до трудової книжки, стягнуто середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та частково моральну шкоду. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.(а.с.24-26). Згідно ухвали апеляційного суду Донецької області від 26.06.2013 року його апеляційні скарги до ДП «ВК Краснолиманська» були відхилені, рішення Красноармійського міськрайонного суду від 20 березня 2013 року залишено без змін. Наказом по підприємству від 02.08.2013 року за №2626-К позивача [PERSON] було звільнено з роботи за прогули, які він вчинив з 27.03.2013 року по день звільнення.(а.с.80). Зазначений наказ в судовому порядку позивачем не оскаржено. Із пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що на час звернення позивача до суду, тобто 30 січня 2015 року, підприємством ДВ «ВК Краснолиманська»позивачеві [PERSON] не було видано трудову книжку. В судовому засіданні від 19.03.2015 року представник відповідача Дорофієнко В.В. вручив позивачеві [PERSON], під розписку, його трудову книжку, що підтверджується витягом з книги руху трудових книжок та вкладишу до неї (а.с.86-87). Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 4. ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 31 ЦПК України, сторони мають рівні процесуальні права і обов'язки. ч. 2.Крім прав та обов'язків, визначених у ст. 27 цього Кодексу, позивач має право до розгляду судом справи по суті шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Оскільки судом встановлено, що вимоги позивача про витребування його трудової книжки були повністю задоволені відповідачем 19.03.2015 року шляхом вручення йому трудової книжки під розписку, суд вважає, що на цей час відсутні законні підстави для витребування в ДП «ВК «Краснолиманська» трудової книжки позивача [PERSON], а тому в задоволенні його вимог в цій частині позивачеві слід відмовити. Заявлені позивачем [PERSON] в судовому засіданні від 14.04. 2015 року усні вимоги про визнання за ним права на отримання трудової книжки, суд залишає без розгляду, оскільки вони заявлені на стадії судового розгляду( закон вимагає до розгляду справи по суті, тобто до судового розгляду) і по формі заява позивача не відповідає вимогам закону. Щодо вимог позивачапро захист права на отримання інформації щодо отримання відповідачем ДП «ВК «Краснолиманська» рішення апеляційного суду від 26.06.2013 рокув його цивільній справі про поновлення на роботі суд зазначає наступне. Згідно ст.319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Рішення та ухвали апеляційного суду проголошуються за правилами, встановленими статтею 218 цього Кодексу.(ст. 317 ЦПК України). Статтею 218 ЦПК України передбачено, що рішення суду або його вступна та резолютивна частини проголошуються судом негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі проголошення в судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин судового рішення суд повідомляє, коли особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись з повним рішенням суду. Тобто, незалежно від того було оголошено рішення апеляційним судом повністю чи його вступна та резолютивна частини, воно набирає чинності з моменту його оголошення і додаткової інформації з приводу того коли відповідач отримав копію рішення апеляційного суду для визнання моменту вступу рішення в законну силу не потребується. А тому вимоги позивача [PERSON] про захист права на отримання інформації щодо отримання відповідачем ДП «ВК «Краснолиманська» рішення апеляційного суду від 26.06.2013 рокув його цивільній справі про поновлення на роботі є таким, що не базується на законі і в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed