Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

31.07.2015 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулися до суду з позовом до [PERSON] , в якому просили стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 11250 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 11 жовтня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № R53100472391В, у відповідності до якого остання отримала грошові кошти в кредит у розмірі 10000 грн., на строк по 11 жовтня 2016, з щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20% річних. 07.11.2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція повернення боргів» був укладений Договір відступлення права вимоги №071114нв, у відповідності до якого основний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача по кредиту у розмірі 11250,40 грн., яка складається з: суми основного зобов`язання у розмірі 8745,32 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 1352 грн., заборгованості за комісійною винагородою у розмірі 13526 грн. На виконання п. 6.6. Договору відступлення права вимоги, згідно ст.ст. 512-514, 516 ЦК України, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення Укрпошти від імені ТОВ Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Однак, позичальник, в порушення вимог ст. 1050, 1054 ЦК України не виконала свої зобов`язання з повернення кредиту, останньою не здійснено жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, ні на рахунок позивача, ні на рахунок попереднього кредитора, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у зазначеному вище розмірі, а також покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Мельника О.М. від 26 серпня 2015 року відкрите провадження по справі (а.с. 47), справа в подальшому передана судді Дубовенко І.Г. (а.с. 50-51). Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року позов задоволено (а.с. 56-57) Ухвалою суду від 16 вересня 2019 року заочне рішення за заявою відповідача скасовано, призначений розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У відзиві на позов відповідач звернула увагу на те, що нею в рамках кредитного договору, укладеного з ПАТ «ВТБ Банк» добросовісно виконувалися умови договору, після ліквідації ПАТ «ВТБ Банк» їй нічого не було відомо про відступлення права вимоги, не надіслано ніякої інформації, внаслідок чого вона не мала можливості виконувати взяті на себе зобов`язання. У відповіді на відзив позивач послався на наявність повної інформації щодо ліквідації ПАТ «ВТБ Банк», також звертають увагу суду на те, що відповідачем не надано заперечень щодо розрахунку заборгованості. В судове засідання представник позивача не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, не спростовано сторонами, що 11 жовтня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № R53100472391В відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 10000,00 гривень зі щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20% річних, з кінцевим терміном повернення 11 жовтня 2016 року (а.с. 4-5). Правовідносини щодо укладення кредитного договору врегульовані параграфом 2 глави 71 ЦК України, а саме, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами та у встановлений договором строк. Сторонами не спростовано, доведено матеріалами справи, що Кредитором - ПАТ «ВТБ Банк» виконані зобов`язання по договору в повному обсязі, відповідачеві надано кредитні кошти. 7 листопада 2014 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір про відступлення права вимоги № 071114нв, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги, в тому числі до боржника [PERSON] за вищевказаним кредитним договором, про що свідчить відповідна копія договору про відступлення права вимоги (а.с. 29-32), а також додаток до Договору про відступлення права вимоги (а.с. 28). Згідно з приписами статті 510 цього ж Кодексу сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Відповідно до частини 1 пункту 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги (цесія) являє собою договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора (цедента) новому кредиторові (цесіонарію). Тобто, відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Статтею 514 Цивільного кодексу України унормовано обсяг прав, що переходить до нового кредитора у зобов`язанні. Так, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У правочині щодо зміни кредитора сторони мають право самостійно визначити обсяг прав, які переходять до нового кредитора. За приписами частини 1 статті 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Правочин щодо зміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у тій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом (стаття 513 Цивільного кодексу України). Отже, даною нормою визначені правила щодо форми правочину зміни кредитора у зобов`язанні (форму договору цесії). За загальним правилом форма правочину щодо заміни кредитора має бути такою самою, що і форма правочину, на підставі якого виникло основне зобов`язання. Посилання відповідача про те, що вона не була обізнана про заміну кредитора не спростовують наявність заборгованості за кредитним договором, а матеріали справи містять повідомлення на адресу боржника про заміну кредитора (а.с. 25) та повідомлення про дострокове повернення частини позики, що залишилася та сплату процентів (а.с. 26). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідача перед Банком, з яким суд погоджується, та який не оспорюється відповідачем, станом на 31 липня 2015 року сума боргу складає 11250,40 гривень, що складається з: заборгованості за основною сумою боргу 8745,32 грн., заборгованості за відсотками 1153,08 грн., заборгованість за комісійною винагородою 1352,00 грн. Враховуючі викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача мають бути стягнуті грошові кошти в розмірі 11250,40 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved