Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

30.01.2020 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] та просить розірвати шлюб, зареєстрований 29 березня 2017 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №288. Від спільного шлюбу сторони дітей не мають. Сімейні відносини не склалися через несумісність характерів. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Постійно виникають сварки та вони не знаходять порозуміння. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено та подальше перебування у шлюбі вважає недоцільним. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2020 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та призначене судове засідання в порядку загального позовного провадження (а.с. 16). Позивач в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги просить задовольнити (а.с. 24). Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позову, та з проханням розглянути справу без його участі (а.с. 13). Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 29 березня 2017 року Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 288 (а.с. 6). Від спільного шлюбу сторони дітей не мають. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 ВСУ зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно зі статтею 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надано Верховною Радою України. Вирішуючи питання про підсудність справ з іноземним елементом, суди України відповідно до вимог статей 2, 497 ЦПК України повинні керуватися нормами Закону України «Про міжнародне приватне право» та нормами відповідних міжнародних договорів. Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону). У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: -хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; -об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; -юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Положеннями статей 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Так, позивач [PERSON] є громадянкою України, місце реєстрації якої є [ADDRESS] . Шлюб сторони зареєстрували в Шевченківському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Відповідач [PERSON] є громадянином Арабської Республіки Єгипет, який відповідно до довідки виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради № 152/11-12 від 12.02.2020 року (а.с. 15) зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи наведене, виходячи з того, що останнім спільним місцем проживання подружжя є [ADDRESS] , позивач [PERSON] проживає та зареєстрована за вказаною адресою, зареєстрованим місцем проживання відповідача є [ADDRESS] , відповідно до ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», підлягає застосуванню гл. 11 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Сторони припинили шлюбні відносини. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, та інтересам їх дитини, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, є підстави для розірвання шлюбу. На підставі ст. ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved