Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

29 жовтня 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить розірвати угоду про надання юридичної допомоги у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про стягнення боргу, укладену 30 березня 2015р. між [PERSON] і [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь позивача 1934грн.75коп., стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 4700грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 30.03.2015р. позивач уклала угоду з відповідачем, відповідно до якої остання зобов'язалась надати позивачу «юридичну допомогу у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про стягнення боргу (перша інстанція)», а позивач зобов'язалась оплатити роботу відповідача «у розмірі не менше 12000грн., що в еквіваленті складало 500 доларів США». З проханням про надання правової допомоги саме до відповідача позивач звернулася за порадою своїх знайомих, які рекомендували відповідача, як високопрофесійного адвоката, заслуженого юриста України. І відповідач під час спілкування зі позивачем цього не заперечувала, але чомусь відповідач, яка у відносинах з позивачем репрезентувала себе як адвокат, фактично уклала з позивачем угоду як юрист. Через свою необізнаність у юриспруденції позивач не надала цьому значення. Не виправдались також сподівання позивача на отримання від відповідача високоякісних послуг правового характеру. Згідно з укладеною угодою відповідач, мала надати позивачу наступні юридичні послуги: ознайомлення зі справою, надання усних правових консультацій, складання проектів правових документів по справі, представництво інтересів у суді. Загальна ціна вищезазначених послуг була визначена в угоді «у розмірі не менше 12000грн. (в еквіваленті 500 доларів США)». При цьому в угоді ціна кожної окремої послуги не була зазначена. На прохання позивача надати для ознайомлення тарифи на надання юридичної допомоги відповідач, посилаючись на різні причини, так і не зробила цього. Лише 21.07.2015р. відповідач надала доньці позивача [PERSON], якій також надавала правову допомогу, для огляду ніким не затверджені та не підписані з боку відповідача тарифи на надання юридичної допомоги. У такий спосіб позивач і змогла ознайомитись з вищезазначеними тарифами. Відповідно до укладеної угоди факторами, що впливали на визначення розміру оплати, були: терміновість виконання робіт по справі, ступінь складності і новизни правових питань, що стосуються справи, необхідність досвіду для ведення справи, професійний досвід і суттєві професійні здібності відповідача та інші. На виконання умов угоди 04.04.2015р. позивач передала відповідачу на її вимогу у рахунок передоплати юридичної допомоги 12000грн., а також надала всі необхідні документи і інформацію, необхідні для підготовки позову, про які просила відповідач. Отримавши від позивача 12000грн. у рахунок передоплати юридичної допомоги, відповідач не надала жодного документу на підтвердження отримання оплати за свої послуги і не склала акт (звіт) про надання послуг. На виконання умов угоди відповідач склала проект позовної заяви від імені позивача до суду про стягнення з [PERSON] і [PERSON] заборгованості за позикою, проект заяви про забезпечення позову, а також три адвокатські запити до реєстраційної служби. Інші види правових послуг, які були перелічені в угоді, відповідач не надавала. В порушення умов угоди щодо терміновості виконання робіт по справі підготовку позовної заяви відповідач затягнула на невиправдано великий термін, майже на два місяці, через що позовну заяву до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська було подано лише 20.05.2015р. При цьому відповідач надіслала на електронну пошту проект позовної заяви, який виявився не допрацьований, зі знаками запитання, на місці яких позивач повинна була зробити відповідні розрахунки і лише потім підписати та передати до суду готовий документ. Таким же не допрацьованим виявився і проект заяви про забезпечення позову. Крім того, у вищезазначених проектах документів прізвище позивача було зазначене невірно ([PERSON] замість [PERSON]), що у майбутньому могло вплинути на результат виконання судового рішення у випадку задоволення позову. Також у проектах позовної заяви і заяви про забезпечення позову були зазначені різні адреси місця проживання позивача. Всі ці недоліки у надісланих проектах документів довелося виправляти самостійно. Підготовлений відповідачем проект позовної заяви не передбачав стягнення з боржників за позикою процентів з позичальників, як це передбачено ст.1048 ЦК України. Підготовлений відповідачем проект позовної заяви передбачав стягнення з боржників за позикою суми позики у гривні з розрахунку обмінного курсу комерційного банку, що суперечить змісту ст.533 ЦК України. Підготовлений відповідачем проект позовної заяви в частині викладення обставин надання позики не відповідав змісту договору позики (розписки). Так, у розписці від 18.08.2011р. зазначено, що позичальники взяли у в борг 80000грн., що в еквіваленті складає 10000 доларів. У підготовленому відповідачем проекті позовної заяви, який був направлений до суду, зазначено, що позичальники взяли у мене в борг 10000 доларів США, що в еквіваленті складало 80000 грн. При цьому складена відповідачем позовна заява не містила жодного обґрунтування факту надання позики саме у іноземній валюті. Після призначення Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська цивільної справи № 201/8099/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про стягнення суми позики, позивачу довелося терміново (до початку розгляду судом справи по суті) вносити уточнення і доповнення до своєї позовної заяви, подавати відповідні докази до дня попереднього судового засідання. Для цього позивач змушена була звернутися за правовою допомогою до іншого адвоката та нести у зв'язку з цим додаткові витрати. За порадою відповідача при поданні позову позивач оплатила судовий збір частково у сумі 1500грн. і попросила суд зменшити їй суму судового збору, оскільки отримує невелику пенсію. Через те, що позивач оплатила судовий збір не у повній сумі, додала до позовної заяви замість двох по кількості відповідачів лише одну копію позовної заяви, як і зазначила відповідач у складеному нею проекті позовної заяви, не додала до свого клопотання про зменшення суми судового збору довідку про розмір отримуваної позивачем пенсії і про необхідність надання такої довідки відповідач не попереджала, Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська своєю ухвалою від 22.05.2015р. залишив позовну заяву позивача без руху. Надалі, отримавши від позивача довідку про розмір пенсії та впевнившись, що пенсія позивача у 3,5 разів перевищує встановлений розмір мінімальної пенсії, Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська своєю ухвалою від 23.06.2015р. відмовив позивачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру судового збору і знову залишив позовну заяву без руху через несплату судового збору у повному розмірі. Отримавши від позивача підтвердження сплати судового збору у повному розмірі, Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська лише 02.09.2015р. своєю ухвалою відкрив провадження у цивільній справі №201/8099/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про стягнення суми позики. З огляду на вищезазначене, позивач вважає, що через непрофесійні дії відповідача по наданню юридичних послуг відкриття провадження у цивільній справі за її позовом затягнулося майже на три з половиною місяці. Ухвалою від 02.09.2015р. у цивільній справі № 201/8099/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про стягнення суми позики Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська відмовив позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову. Зважаючи на наведені у вищезазначеній ухвалі мотиви, важко не погодитись з таким судовим рішенням. З огляду на це у позивача виникли додаткові сумніви у компетентності відповідача у частині можливості з її боку надати належну юридичну допомогу відповідно до укладеної угоди по стягненню боргу з позичальників. За подання до суду заяви про забезпечення позову за вказівкою відповідача позивач сплатила судовий збір у сумі 121,80 грн. У випадку неподання до суду необґрунтованої заяви про забезпечення позову, я б не понесла невиправдні додаткові витрати у розмірі 121,80грн. Позовну заяву і заяву про забезпечення позову позивач подала одночасно (в один і той же день). При цьому заява про забезпечення позову додавалась до позовної заяви. Однак відповідач не роз'яснила право позивача на зменшення розміру судового збору з позовної заяви на розмір судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову. Через це витрати позивача по сплаті судового збору були невиправдано збільшені. Таким чином, через неналежне виконання умов угоди позивач не отримала кваліфікованої юридичної допомоги з боку відповідача під час підготовки позовної заяви і подання позову до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська про стягнення суми позики з [PERSON] і [PERSON], на яку цілком справедливо розраховувала, укладаючи вищезазначену угоду. Через це позивач вважає істотним порушення угоди від 30.03.2015р. з боку відповідача, що дає позивачу право заявити про її розірвання. На жаль, в порушення вимог ст.32 Правил адвокатської етики угодою від 30.03.2015р. не передбачено право позивача її розірвання, в односторонньому порядку, хоча така умова мала бути включена до угоди. В той же час в угоду від 30.03.2015р. включені умови виплати гонорару відповідачеві, у разі розірвання угоди позивачем, хоча така умова і не є обов'язковою. Через вищезазначене позивач змушена у судовому порядку розривати угоду від 30.03.2015р., укладену з відповідачем. Як було зазначено у цій позовній заяві, за надані послуги позивач передала відповідачу у вигляді передоплати 12000грн. На вимогу позивача 04.08.2015р. відповідач своїм підписом підтвердила факт отримання від вищезазначеної суми, про що були складені розписка і акт передачі грошей по оплаті наданих юридичних послуг. Відповідно до укладеної 30.03.2015р. угоди у випадку відмови від захисту оплата здійснюється за фактично виконану роботу згідно з тарифами оплати. Як було зазначено у позовній заяві, на виконання умов угоди відповідач склала проект позовної заяви від імені позивача до суду про стягнення з [PERSON] і [PERSON] заборгованості за позикою, проект заяви про забезпечення позову, а також три адвокатські запити до реєстраційної служби. Згідно з наданими відповідачем для ознайомлення тарифами на надання юридичної допомоги вартість складання запиту складає 250грн., вартість складання скарг, позовних заяв, клопотань, претензій складає 1200грн. Зважаючи на вищезазначені тарифи відповідач надала позивачу послуги правового характеру на загальну суму 3150грн. (складання позовної заяви - 1200грн., складання заяви про забезпечення позову - 1200грн., складання 3-х запитів до реєстраційної служби - 250грн. х 3 = 750грн.). З урахуванням вартості фактично наданих послуг стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 8850грн. (12000грн. - 3150грн.). Вищезазначена сума сплачена позивачем у рахунок надання юридичних послуг у майбутньому, які фактично не надані і через відмову позивача від угоди та її розірвання ці послуги вже не будуть надані. Тому 8850грн. є збитками, які мають бути відшкодовані відповідачем. Добровільно повернути вищезазначену суму відповідач відмовляється. Відповідач відмовилася на вимогу позивача надати звіт про виконання угоди від 30.03.2015р. На словах сказала, що якщо вам треба звіт, самі його складайте. З метою отримання від відповідача звіту про виконання угоди від 30.03.2015р. позивач разом зі своєю донькою [PERSON], яка також є клієнткою відповідача за іншими подібними угодами, 04.08.2015р. прийшла в офіс відповідача, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Однак відповідач відмовилася вислухати їх, ознайомитись із запропонованими до підписання документами, заявивши, що у неї немає на це часу, і що, якщо мова йде про розрахунки, то вона не зобов'язана їх здійснювати. При цьому відповідач передала їм вже підписану нею розписку про отримання грошей за надання послуг і підписала у їх присутності акт передачі грошей по оплаті наданих юридичних послуг на загальну суму 46700грн. Але при цьому відмовилася підписати акт здачі-приймання виконаних робіт станом на 04.08.2015р., виконавчий кошторис станом на 04.08.2015р., зведений кошторис витрат грошових коштів по 6 договорам за надані юридичні послуги. Через це позивач з донькою були змушені 05.08.2015р. направити вищезазначені та інші документи, які стосувались виконання угод, укладених відповідачем з донькою позивача, кур'єрською поштою (Нова пошта) на адресу відповідача. Однак, відповідач відмовилася прийняти у кур'єра наші документи, про що зроблено запис 06.08.2015р. у розрахунковій квитанції Форма N РК-1 Серія ААА № 102-78881737. Надалі позивач звернулася до відповідача з листом від 09.09.2015р., у якому повідомила відповідача про втрату до неї довіри, як адвоката, і запропонувала повернути суму переплати і документи у строк до 18.09.2015р. У відповідь позивач отримала лист відповідача, відправлений 22.09.2015р. пріоритетним цінним листом з описом вкладення, яким відповідач відхилила всі наші претензії та запропонувала прийти до неї в офіс для підписання актів виконаних робіт, складених у її редакції. Листом від 07.10.2015р. позивач з донькою запропонували відповідачу надіслати на їх адресу складені акти для вивчення. Однак на сьогодні відповіді на останній лист не отримано. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судові засідання двічі підряд не з'явилась. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за своєї відсутності не подала. За таких обставин, у порядку передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, свідків, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 30 березня 2015р. позивач уклала угоду з відповідачем, відповідно до якої остання зобов'язалась надати позивачу «юридичну допомогу у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про стягнення боргу (перша інстанція)», а позивач зобов'язалась оплатити роботу відповідача «у розмірі не менше 12000грн., що в еквіваленті складало 500 доларів США» (а.с.11). Відповідач є адвокатом, що в силу ч.2 ст.61 ЦПК України визнано судом загальновідомою обставиною, та не потребує доказування, оскільки відомості про це містяться у Єдиному реєстрі адвокатів України. Згідно з укладеною угодою відповідач мала надати позивачу такі юридичні послуги: ознайомлення зі справою, надання усних правових консультацій, складання проектів правових документів по справі, представництво інтересів у суді. Загальна ціна юридичних послуг була визначена в угоді «у розмірі не менше 12000грн. (в еквіваленті 500 доларів США)», однак, в угоді ціна кожної окремої послуги не зазначена. Відповідач надала позивачу ніким не затверджені та не підписані тарифи на надання юридичної допомоги (а.с.12). 04 квітня 2015р. позивач передала відповідачу грошову суму за надання юридичної допомоги за позовом [PERSON] до [PERSON] і [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 12000грн., що підтверджується розпискою (а.с.13) та актом передачі грошей по оплаті наданих юридичних послуг, який складений 04.08.2015р. (а.с14). 05 серпня 2015р. позивачем на адресу відповідача кур'єрською поштою були надіслані наступні документи, з проханням їх підписати, а саме: акт здачі-приймання виконаних робіт станом на 04.08.2015р. (а.с.16), виконавчий кошторис станом на 04.08.2015р. (а.с.17), зведений кошторис витрат грошових коштів по 6 договорам за надані юридичні послуги (а.с.18), оскільки остання відмовлялася їх підписувати, однак, відповідач відмовилася прийняти у кур'єра зазначені документи, про що 06.08.2015р. зроблено відповідний запис у розрахунковій квитанції Форма N РК-1 Серія ААА № 102-78881737 (а.с.19). 09 вересня 2015р. позивач звернулася до відповідача з листом, у якому повідомила відповідача про втрату до неї довіри, як адвоката, і запропонувала повернути суму переплати і документи у строк до 18.09.2015р. (а.с.21, 22-24). У відповідь позивач отримала лист відповідача, відправлений 22.09.2015р. пріоритетним цінним листом з описом вкладення, яким відповідач відхилила всі претензії та запропонувала прийти до неї в офіс для підписання актів виконаних робіт, складених у її редакції (а.с.25,26,27). 07 жовтня 2015р. позивач з донькою звернулись до відповідача з листом, у якому запропонували відповідачу надіслати на їх адресу складені акти для вивчення (а.с.28), однак, відповідь нею на останній лист отримана не була. Відповідно до наданих відповідачем тарифів для ознайомлення відповідач надала позивачу послуги правового характеру на загальну суму 3150грн. (складання позовної заяви - 1200грн., складання заяви про забезпечення позову - 1200грн., складання 3-х запитів до реєстраційної служби - 250грн. х 3 = 750грн.). Таким чином, відповідно до принципу свободи договору, закріпленого в ст.627 ЦК України, сторони добровільно уклали договір про надання послуг за плату та самостійно визначили її розмір і порядок розрахунків. Згідно зі ст.638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Таким чином, у цьому випадку мало місце укладення цивільно-правової угоди - договору про надання послуг, який за правилами ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. На виконання умов угоди 04 квітня 2015р. позивачем було сплачено відповідачу грошові кошти у сумі 12000грн. (а.с.14). Правовідносини із надання професійної юридичної допомоги адвокатом, що виникли між позивачем та відповідачем регулюються нормами Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до ст.1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту; договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат зобов'язаний дотримуватися присяги адвоката України та правил адвокатської етики. Відповідно до ч.2 ст.11 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим з'їздом адвокатів України 17.11.2012 р., адвокат зобов'язаний надавати правову допомогу клієнтам, здійснювати їх захист та представництво компетентно і добросовісно, що передбачає знання відповідних норм права, наявність необхідного досвіду їх застосування, доскональність в урахуванні всіх обставин, що стосуються доручення клієнта та можливих правових наслідків його виконання, ретельну підготовку до виконання доручення. Згідно із ст.14 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим з'їздом адвокатів України 17.11.2012 р., адвокат надає правову допомогу відповідно до законодавства України про адвокатуру та адвокатську діяльність на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно із ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та Законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (ч.5 ст.27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до ч.2 ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору. Згідно із ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надані йому послуги в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1ст. 903 ЦК України). Згідно зі ст.907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Отже, в цьому випадку мало місце укладення цивільно-правової угоди - договору про надання послуг, який за правилами ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Судом встановлено, що невиконання відповідачем обов'язків за договором про надання правової допомоги стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом. Відповідно до п.п.1.1,1.2 ч.1 ст.36 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим з'їздом адвокатів України 17.11.2012 р., при розірванні договору (незалежно від причин) адвокат зобов'язаний: повернути клієнту отримані від нього документи, а також документи, видані адвокату для клієнта іншими особами в ході виконання доручення, майно, передане клієнтом на зберігання адвокату, та невитрачені кошти, що призначалися для погашення видатків, пов'язаних з виконанням доручення; поінформувати клієнта щодо здійсненої адвокатом роботи і передати клієнту копії процесуальних документів, складених адвокатом при виконанні доручення. Таким чином, позивач у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору значною мірою була позбавлена того, на що вона розраховувала при укладенні угоди, а тому суд доходить висновку, що відповідач допустив істотне порушення угоди від 30 березня 2015 року, так її слід розірвати та стягнути суму сплачену позивачем відповідачеві за фактично не надані послуги. Під час розгляду зазначеної цивільної справи у судовому засіданні, у відповідності до ст.62 ЦПК України була допитана за її згодою як свідок позивач [PERSON] та свідок [PERSON], покази яких надані у судовому засіданні підтвердили обставини викладені у позовній заяві. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду справи позивачем була надана уточнена позовна заява, яка обґрунтована тим, що після звернення до суду з вищевказаним позовом вона дізналася, що на її картковий рахунок, відкритий у ПриватБанку, 28.10.2015р. були зараховані кошти у розмірі 6915грн.25коп. Згідно з випискою по карті/рахунку №5167987200168157 від 24.01.2016р. за 28.10.2015р., наданою обслуговуючим банком позивачу, сума у розмірі 6915грн.25коп. була перерахована шляхом поповнення в терміналі самообслуговування за адресою: [ADDRESS] прізвище платника не зазначене, зазначений лише № карти, за допомогою якої було здійснено поповнення - [NUMBER] (а.с.59-60). Таким чином, позивач зазначає, що поповнення її рахунку здійснено відповідачем у справі №204/7157/15-ц [PERSON] Так, відповідач у добровільному порядку частково погасила суму боргу у розмірі 6915грн.25коп., отже, визнала заявлені до неї позовні вимоги. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача суми у розмірі 4700грн., сплаченої позивачем на отримання правової допомоги, суд доходить висновку що ця вимога підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та матеріально підтверджені судові витрати. Згідно зі ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені у справі судові витрати (ст.88 ЦПК). До судових витрат належать і витрати на правову допомогу (ст.79 ЦПК). Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, які беруть участь у справі. Поняття правової допомоги, адвоката та фахівця у галузі права надано у ст.ст.12, 56 ЦПК України. Відповідно до ст.12 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Згідно зі ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги, особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право: знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Отже, враховуючи зміст вказаної статті, при відшкодуванні витрат на правову допомогу, сторона повинна надати суду документ в якому буде зазначено, скільки часу було витрачено при наданні таких послуг. Зазначено, які саме дії (участь в судовому засіданні, складання процесуальних документів, тощо) з боку адвоката були вчинені в конкретній справі. Також особа, якій надається правова допомога, повинна підписати акт прийому-передачі наданих послуг, який складається адвокатом чи фахівцем в галузі права (які можуть виступати самостійно чи від імені адвокатського об'єднання або юридичної фірми). Після підписання акта приймання передачі сторона повинна сплатити кошти за надані послуги і пред'явити всі ці документи в суді. 19 жовтня 2015р. між позивачем та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги та додаткову угоду по договору про надання правової допомоги щодо стягнення суми попередньої оплати за угодою про надання юридичних послуг від 30.03.2015р. (а.с.49,50). За наслідками виконання умов договору, сторони 28.10.2015р. підписали акт №1 приймання-передачі послуг з надання правової допомоги, відповідно до якого на виконання умов договору адвокат: ознайомився з наданими клієнтом матеріалами (угодою про надання юридичних послуг, укладеною 30.03.2015р. клієнтом з [PERSON], розписками, актами, перепискою та ін.), надавав клієнту правову інформацію, консультації і роз'яснення з правових питань, пов'язаних зі стягненням з [PERSON] суми попередньої оплати за угодою про надання юридичних послуг від 30.03.2015р., склав позовну заяву клієнта до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська за позовом клієнта до [PERSON] про розірвання угоди про надання юридичних послуг від 30.03.2015р. і стягнення суми попередньої оплати за угодою (а.с.51). За наслідками виконання умов договору, сторони 28.01.2016р. підписали акт №2 приймання-передачі послуг з надання правової допомоги, 09.02.2016р. підписали акт №3 приймання-передачі послуг з надання правової допомоги, 17.03.2016р. підписали акт №4 приймання-передачі послуг з надання правової допомоги, відповідно до яких на виконання умов договору адвокат: брав участь у судовому засіданні під час розгляду Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська цивільної справи №204/7157/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання угоди і стягнення 8850грн., які відбувалися 28.01.2016р., 09.02.2016р., 17.03.2016р. (а.с.52,53,72). 17 березня 2016 року представником позивача у судовому засіданні були надані акти №2, №3 приймання-передачі послуг з надання правової допомоги у новій редакції (а.с. 64,65). Виконавець витратив на надання юридичних та консультативно-правових послуг 8 годин часу, розрахунок витрат на правову допомогу: ознайомлення з матеріалами і надання правової консультації - 300грн., складання позовної заяви до суду - 2 000грн., участь у судовому засіданні по розгляду цивільної справи №204/7157/15-ц - 800грн., що загалом складає 4700грн. та підтверджується актами прийому-передачі виконаних робіт (а.с.51,52,53,64,65,72). Враховуючи викладене, зважаючи на те, що представником позивача у судовому засіданні були доведені обставини, які викладені у позовній заяві, натомість відповідачем викладені обставини не були спростовані, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved