Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

30 квітня 2013 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду із позовом до відповідачів, про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 1 жовтня 2012 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був укладений кредитний договір №292012/85/22пн за умовами якого позичальнику було надано кредитні кошти в сумі 500 000 грн. під 19,5 відсотків річних строком до 30 вересня 2019 року для придбання комерційної нерухомості. В забезпечення належного виконання зобов'язань ФОП [PERSON] за кредитним договором, 1 жовтня 2012 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №292012/85/22ПН-Р, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідальність із позичальником за належне виконання зобов'язань за кредитним договором. Про те, позичальник взяті на себе зобов'язання виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 11 квітня 2013 року має заборгованість сумі 512 352 грн. 71 коп., яку в добровільному порядку відмовляється сплатити, а тому позивач просить його позов задовольнити. 3 грудня 2013 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк», фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання договору поруки недійсним, посилаючись на те, що є неплатоспроможним відповідати за зобов'язаннями позичальника, договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, має місце помилка щодо обставин які мають істотне значення при укладенні договору поруки, з огляду на що, просить його позов задовольнити. Представник позивача-відповідача в судовому засідання первинний позов підтримав, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити у зв'язку із його необґрунтованістю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти первинного позову заперечив, зустрічний позов визнав. Представник відповідача-позивача [PERSON] в судовому засіданні в задоволенні первинного позову просив відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, вважає що позов ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягає задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 1 жовтня 2012 року між Публічним акціонерним товариством акціонерним банком «Украгазбанк» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено кредитний договір №292012/85/22пн, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 500 000 грн. для придбання комерційної нерухомості під 19,5 відсотків річних строком до 30 вересня 2019 року. В забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором фізичної особи-підприємця [PERSON] перед банком, останнім 1 жовтня 2012 року було укладено договір поруки №292012/85/22ПН-Р з [PERSON] та з позичальником фізичною особою-підприємцем [PERSON] за п.1.2 якого, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором за виконання у зобов'язань позичальника за кредитним договором №292012/85/22пн. [PERSON] взяті на себе зобов'язання виконав надавши фізичній особі-підприємцю [PERSON] кредитні кошти в сумі 500 000 грн., що підтверджується заявою про видачу готівки від 1 жовтня 2012 року. Про те, позичальник взяті на себе зобов'язання за договором виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 11 квітня 2013 року його заборгованість перед банком становить 512 352 грн. 71 коп., з яких заборгованість по кредиту строкова 464 285 грн. 72 коп., 23 805 грн. 47 коп. заборгованість прострочена, 2 896 грн. 08 коп. заборгованість по процентам поточна, 23 590 грн. 77 коп. заборгованість по процентах прострочена, також була нарахована пеня по кредиту в сумі 449 грн. 95 коп., та за несвоєчасну сплату процентів в сумі 220 грн. 80 коп. Дані обставини підтверджуються кредитним договором №1549-002/07Р, договором поруки, копією заяви про видачу готівки від 1 жовтня 2012 року, розрахунком заборгованості, копією статуту банку. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України - за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірові та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.611 п.1 даного Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. У відповідності до ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Суд не бере до уваги посилання представників [PERSON] та [PERSON], про те, що будь-яких вимог від банку про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором та договором поруки вони не отримували, оскільки таке право банку визначено ст.ст.1050 ч.2, 554 ЦК України, крім цього судом також враховуються і роз'яснення викладені у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012, № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з яких вбачається, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки фізична особа-підприємець [PERSON] не виконала зобов'язання з повернення грошових коштів ПАТ АБ «Укргазбанк», з неї та поручителя [PERSON] слід стягнути заборгованість по кредитному договору та пеню за прострочення виконання зобов'язань. Що стосується зустрічного позов то суд виходив за такого. Ст.60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що договір поруки не був спрямований на реальне настання правових наслідків, крім цього він як поручитель не спроможний нести солідарну відповідальність, оскільки є неплатоспроможним, з огляду на що просить його визнати недійсним. Судом враховується, що відповідно до ч. 5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. В силу ч.1 ст.215 цього Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. П.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. В судовому засіданні представником відповідача-позивача не доведено, що укладений договір поруки не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки в даному випадку реальність настання правових наслідків за цим договором поставлено в залежність від поведінки позичальника, тому тільки об'єктивна неможливість настання правового результату на момент вчинення правочину не породжує у сторін тих чи інших прав та обов'язків за правочином. Обставина неспроможності у випадку виникнення зобов'язань поручителя погасити заборгованість позичальника перед кредитором представником [PERSON] обґрунтовувалась довідкою про заробітну плату від 23 серпня 2012 року та трудовим договором, який був розірваний 5 жовтня 2012 року, де розмір доходу визначений у виді мінімальної заробітної плати, однак це не свідчить про те, що договір поруки не був спрямований на реальне настання правових наслідків. Що стосується помилки поручителя при укладенні відповідного договору щодо його природи, прав та обов'язків, то ці обставини в судовому засіданні свого підтвердження також не знайшли, представником [PERSON] не доведено, що помилка дійсно мала місце, а також, що вона мала істотне значення, при цьому судом враховується, що в матеріалах справи міститься заява [PERSON], якою він надав згоду дружині [PERSON] на отримання кредиту в сумі 500 000 грн., для придбання комерційної нерухомості, зазначив також, що умови отримання та повернення кредиту відомі, також є письмова згода дружини на укладення договору поруки чоловіком [PERSON] від 1 жовтня 2012 року, та заява [PERSON] про надання згоди [PERSON] на передачу в іпотеку придбаного під час шлюбу нерухомого майна, де міститься відмітка про те, що зазначений правочин відповідає інтересам сім'ї. Судові витрати по справі становлять 3 441 грн. які слід стягнути на користь банку з відповідачів відповідно до вимог ст.88 ЦПК України в сумі по 1 720 грн. 50 коп. з кожного.

Outcome: approved