Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

31.03.2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що 10.08.2013 року у відділі ДРАЦСу Диканського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис №55, вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у подружжя народився син - [PERSON], [INFO]. Сторони на даний час проживають окремо. Їх син проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку кошти на утримання дитини не надає. В зв'язку з цим позивачка звернулася в суд з зазначеним позовом і просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та кошти у сумі по 400 гривень щомісячно на своє утримання до досягнення дитиною 3-х річного віку, а також судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги. Відповідач позов визнав частково. Погодився на стягнення з нього аліментів на користь дружини на утримання дитини і заперечував проти стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-х річного віку, оскільки є студентом заочного відділення 2-го курсу Полтавського національного технічного університету ім..Ю.Кондратюка, доходів не має, сплачувати аліменти на утримання дружини не спроможний. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач коштів на утримання дитини в добровільному порядку не надає. З урахуванням наведених вище норм закону позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню. Разом з тим, позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання, що не узгоджується з нормами ст.ст. 75, 84 СК України. Відповідно до ст.75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Аналогічні норми містить і ч.4 ст.84 СК України, згідно з якою право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Позивачка не надала доказів, які б свідчили про її матеріальне становище та про спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є студентом заочного відділення 2-го курсу Полтавського національного технічного університету ім.Ю.Кондратюка, на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення не перебуває та ніяких видів допомог не отримує, не є приватним підприємцем, а тому надавати матеріальну допомогу дружині не може. За таких обставин позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини задоволенню не підлягають. Судові витрати по справі стягуються відповідно до ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». На підставі ст.ст. 75, 180 СК України,

Outcome: partial