Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

29.11.2017 року позивач звернулася в суд із вказаним позов до відповідача, відповідно до якого просить: «прийняти рішення про продовження строку щомісячного стягнення з відповідача [PERSON] , 1972 року народження, жителя с. Городище Козівського району Тернопільської області, на користь [PERSON] аліменти ј частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до закінчення навчання у учбовому закладі, тобто до 01.07.2020 року на утримання дочки [PERSON] , [INFO] ». В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з відповідачем, перебувала у шлюбі та останній є батьком їхньої спільної дитини, [PERSON] , [INFO] . Судом, у 2002 році постановлено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 27.08.2002 року і до її повноліття. Вказує, що у відповідача щороку виникає заборгованість із сплати аліментів і він не виконує належним чином покладений на нього ст.180 СК України матеріально забезпечувати та утримувати дитину. Зазначає, що з липня 2017 року у зв`язку із збільшенням мінімальної заробітної плати збільшився і розмір прожиткового мінімуму. Вказує також, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку та сина, якщо вони продовжують навчання до досягнення 23 років. Також, просить, з врахуванням вимог ст. 200 СК України стягнути аліменти частці від заробітку і у твердій грошовій сумі. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 01.12.2017 року відкрито провадження у справі та призначено у ній попереднє судове засідання (а.с.11). 03.05.2018 року від відповідача надійшов відзив на позов, у якому він просив суд: «продовжити строк стягнення з мене [PERSON] 1972 року народження, жителя с. Городище Козівського району Тернопільської області на користь [PERSON] аліменти ј частини від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до закінчення навчання у учбовому закладі, тобто до 01 липня 2020 року на утримання доньки [PERSON] , [INFO] .» (а.с.18-19). 17.04.2019 року від відповідача надійшла заява, у якій він просив «задовольнити позовну заяву [PERSON] про подовження строку стягнення з мене елементів розміром 50% прожиткового мінімуму на отримання доньки [PERSON] до 1 липня 2020 р» (а.с.55). Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 17.04.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду по суті (а.с.59). У судовому засідання позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити такі в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні повідомив суд, що він не відмовлявся платити аліменти на утримання його доньки. Додатково вказав, якщо його донька продовжує навчання то він буде продовжувати платити аліменти. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.2\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України та ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29.11.2001 року (а.с.9). Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 05.09.2002 року постановлено стягнути з [PERSON] , 1972 року народження в користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 27.08.2002 року і до її повноліття (а.с.40). Позовні вимоги заявлені позивачем на підставі ч.1 ст.192 СК України (щодо збільшення розміру аліментів) та ч.1 ст.199 СК України (щодо стягнення аліментів на утримання доньки, яка продовжує навчання). При цьому, просячи суд визначити аліменти і у твердій грошовій сумі і у частці від заробітку доходу відповідача, позивач та її представник покликаються на норму ч.1 ст.200 СК України. Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 1 ст.200 СК України закріплено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182\~цього Кодексу. Таким чином, зважаючи на зміст вказаних норм, на підставі їхнього системного аналізу, з врахуванням положень глав 15, 16 СК України у взаємозв`язку із нормами глави 5 розділу 1 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що предметом доказування у цій справі є: 1.наявність судового рішення про стягнення аліментів із відповідача та зміна матеріального, сімейного стану відповідача, поліпшення його здоров`я та інших обставин, які б могли бути підставою для збільшення розміру аліментів (щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів); 2.досягнення повноліття дитиною, на утримання якої просять стягнути аліменти, за умови, що такою дитиною не досягнено двадцятитрирічного віку; наявність факту навчання дитини у тому чи іншому навчальному закладі та наявність потреби у зв`язку із таким навчанням у матеріальній допомозі; наявність можливості у батьків надавати матеріальну допомогу дитині, яка продовжує навчання (щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання). Як зазначалося вище та встановлено судом, станом на момент пред`явлення позову та станом на дату постановлення цього рішення, [PERSON] , [INFO] не досягла повноліття (а.с.9). При цьому, на її утримання з відповідача стягуються аліменти до досягнення повноліття згідно постанови Козівського районного суду Тернопільської області від 05.09.2002 року (а.с.40). Таким чином, судом встановлено, що відсутні усі необхідні підстави для стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. Зокрема, [PERSON] не досягнула на момент пред`явлення позову та ухвалення рішення за таким повноліття, хоча і перебуває на денній формі навчання у Державному професійно-технічному навчальному закладі І рівня акредитації «ТВПУ ресторанного сервісу і торгівлі» з 01.09.2017 року до 01.07.2020 року (а.с.7). Зважаючи на зазначене, суд дійшов до висновку, що законні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його дочки [PERSON] , [INFO] до закінчення навчання відсутні, оскільки, серед іншого, вона не є повнолітньою, а відтак суд вважає, що визнання відповідачем позову щодо цієї позовної вимоги суперечить закону та відмовляє у прийнятті такого визнання. При цьому, враховуючи вказане вище, суд також дійшов до висновку, що у задоволенні такої позовної вимоги позивача слід відмовити у зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованістю. Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Обґрунтовуючи цю позовну вимогу, позивач та її представник покликаються на те, що збільшився прожитковий мінімум доходів громадян і у зв`язку з цим і мінімальних розмір аліментів, що можуть стягуватися на дітей того чи іншого віку. При цьому, позивач та її представник не покликаються на будь-які інші підстави для збільшення раніше визначеного судом розміру аліментів, зокрема і ті підстави, які прямо визначені ст.192 СК України. Проте, проаналізувавши норми ч.1 ст.192 СК України суд вважає, що збільшення розміру прожиткового мінімуму та збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для збільшення/зменшення розміру аліментів, які вже стягуються із особи та застосування норм ст.192 СК України. Про обґрунтованість такого висновку суду свідчить також і практика правозастосування ст.192 СК України Верховним судом, яка відображена у численних постановах цього суду, зокрема і у постанові від 12.09.2018 року у справі №459/2181/17. Жодних інших підстав для збільшення розміру аліментів позивачем та її представником не наведено, доказів наявності таких підстав, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України, не подано. Таким чином, суд дійшов висновку, що визнання відповідачем позову і у цій частині (щодо збільшення розміру аліментів) суперечить закону, а тому суд відмовляє в прийнятті такого визнання позову у зв`язку із безпідставністю та необґрунтованістю позовної вимоги [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Відтак, зважаючи на вищевказане, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні, а відтак у задоволенні таких слід відмовити. Крім цього, оскільки позивач при зверненні до суду із цим позовом звільнена від сплати судового збору, враховуючи вимоги\~ст.141 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed