overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

8 грудня 2017 року завідуючий 5-м відділенням КЗ Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни звернувся до суду із заявою про продовження примусової госпіталізації до психіатричного закладу [PERSON] Свої вимоги мотивував тим, що 13.06.2017 року [PERSON] за направленням лікаря-психіатра [PERSON] був госпіталізований до лікарні і на теперішній час знаходиться на стаціонарному лікуванні. Згідно вимог ст. 15 ЗУ «Про психіатричну допомогу» пацієнт щомісячно оглядався комісією лікарів, рішенням якої потребував подальшого стаціонарного лікування. Після проведеного лікування комісія лікарів психіатрів дійшла до висновку про необхідність продовження примусової госпіталізації [PERSON] У судовому засіданні представник 5 відділення КЗ Першої обласної спеціалізованої лікарні м.Ромни підтримав заяву та прохав її задовольнити, посилаючись на викладені в ній обставини. [PERSON] в судове засідання не зявився. Згідно довідки 1 ОСЛ за своїм психічним станом він не може знаходитись на судовому засіданні при розгляді заяви про продовження госпіталізації . Особа, що надає правову допомогу та прокурор не заперечували проти задоволення заяви. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши висновок комісії лікарів-психіатрів, суд вважає, що заява про продовження госпіталізації [PERSON] підлягає задоволенню відповідно до вимог ст.ст. 14, 17 Закону України «Про психіатричну допомогу». Судом встановлено, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 2 лютого 2012 року [PERSON] було визнано недієздатним та призначено його опікуном [PERSON] На підставі рішення Роменського міськрайонного суду від 15 червня 2017 року [PERSON] було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку . [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням, у вигляді «Важка розумова відсталість з порушенням поведінки, епісиндром». На момент огляду виявляє ознаки тяжкого психічного розгляду у вигляді важкої розумової відсталості, внаслідок чого не розуміє значення своїх дій і не може керувати ними, вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, неспроможній задовільнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Це підтверджується як висновком комісії лікарів, так і поясненнями в судовому засіданні лікаря- психіатра [PERSON] Згідно довідки 1 ОСЛ м.Ромни від 13 грудня 2017 року [PERSON] на обліку у лікаря-психіатра перебуває з дитинства, з діагнозом «Важка розумова відсталість». Є інвалідом 1 групи з дитинства. Недієздатний. Неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні, востаннє з 23.07.2015 року по 21.07.2016 року. Суд вважає, що [PERSON] необхідно продовжити примусову госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку, згідно вимог ст.ст. 14, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», так як він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, внаслідок чого не може задовольнити свої життєві потреби на достатньому рівні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

8 грудня 2021 року [PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 12 квітня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, від якого мають трьох неповнолітніх дітей. Спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, несумісність характерів, що сприяло постійним непорозумінням та сваркам. Відповідач вчиняє домашнє насильство відносно позивача та їхньої старшої доньки [PERSON] . Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинено у вересні 2021 року. Вказане стало причиною звернення позивача до суду із даним позовом. Ухвалою від 23 грудня 2021 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 12 квітня 2008 року сторони уклали шлюб (а.с.9). Від даного шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 10), сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 11), доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 12), які проживають разом із позивачем та знаходяться на її утрианні (а.с. 13). Сторони проживають за різними адресами (а. с. 13, 18). З огляду на наведені обставини, встановлені судом, беручи до уваги обставини життя подружжя, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу неможливе та суперечило б інтересам сторін, оскільки сторони тривалий час разом не проживають, мотивованого відзиву, клопотань про надання строку на примирення до суду не подавали, позиція позивача щодо бажання розірвати шлюб категорична, тому позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню на підставі ст. ст. 104, 105, 111 СК України. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 110, 112, 113, 114, 115 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

8 жовтня 2010 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій вказувала, що народилася та проживала в [INFO], але в період з 1987 року по 1990 рік тимчасово виїжджала до Російської Федерації, де працював її чоловік. Через те, що при поверненні до України вона належним чином не оформила виписку-прописку, тому після здобуття Україною в 1991 році незалежності, .не змогла оформити громадянство. Тому для отримання громадянства України просила в судовому порядку встановити факт їх проживання на території України з 1990 року. В судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про його час та місце був повідомлений належним чином, причини неявки не відомі. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представника заінтересованої особи. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Згідно свого свідоцтва про народження заявниця народилася 10 квітня 1967 року в с. Новолександрівка Первомайського району Миколаївської області. В період з 1987 року по 1990 рік вона тимчасово виїжджала до м. Сєвєроморська Мурманської області Російської Федерації, де в той час працював її чоловік. Повернувшись до України в 1990 році в рідне село вона не змогла там прописатися в Україні, оскільки відїжджаючи з Росії не виписалася. Через це після 1991 року, коли Україна отримала незалежність, вона не змогла переоформити паспорт та оформити громадянство України. В той же час, дослідженими в судовому засіданні довідками Тарасівської сільської ради Первомайського району, на території якої знаходиться с. Новоолександрівка, копією її паспорту та трудової книжки та іншими документами підтверджується, що заявниця проживала на території України з 20 вересня 1990 року і до дійсного часу. Згідно ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, які мають юридичне значення, в тому числі факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оскільки в іншому порядку заявниця не може захистити свої права, тому суд дійшов висновку, що заява обгрунтована та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

8 жовтня 2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюбу, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №2022. Мають доньку Катерину [INFO]. Подружнє життя не склалось через несумісність характерів і різні погляди на життя. З березня 2014 року проживають окремо, не підтримують стосунки, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, тобто шлюб існує формально. Позивач просить шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, пояснивши, що сімя розпалась остаточно з березня 2014 року і зберегти її неможливо. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, пояснивши, що з березня 2014 року шлюбні стосунки припинені. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 8 жовтня 2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області зроблено актовий запис №2022. Мають доньку Катерину [INFO]. Подружнє життя не склалось через несумісність характерів і різні погляди на життя. З березня 2014 року сторони проживають окремо, не підтримують стосунки, не ведуть спільного господарства, мають окремий бюджет, тобто шлюб існує формально. Суд приходить до висновку, що подальше сумісне сімейне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

8 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить шлюб розірвати, посилаючись на обгрунтування викладені у позовній заяві. Позивач в судове засідання не з'явився, проте подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розглянути справу без його присутності (а.с.14). Відповідачка в судове засідання не з'явилася, не повідомляючи про причини неявки, хоча про час і місце судового розгляду справи була повідомлена завчасно у встановленому законом порядку (а.с.13). З'ясувавши обставини справи, суд уважає за необхідне постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім`я сторін розпалася остаточно і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного із них. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

8 жовтня 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вона обґрунтовувала свої вимоги тим, що 19 червня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області зареєструвала шлюб з відповідачем. Дітей від цього шлюбу у них немає. У листопаді 2013 року шлюбно-сімейні відносини між нею та відповідачем були припинені через відсутність порозуміння, постійних суперечок з питань сімейного життя. Примирення з відповідачем вона вважає неможливим і просила шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Допитаний в порядку судового доручення відповідач [PERSON] позов визнав повністю та проти розірвання шлюбу не заперечує. З'ясувавши у судовому засіданні вказану позицію сторін, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявністю для того законних підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 19 червня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Костянтинівці реєстраційної служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області зареєстрували шлюб. Дітей від цього шлюбу у них немає. У листопаді 2013 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами були припинені. Подальші їхні дії свідчать про те, що відновляти сімейні відносини вони не мають наміру. Суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

8 жовтня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом і просить винести рішення суду, в якому стягнути з відповідача на її користь позичені грошові кошти за Договором позики у розмірі 20 000 грн. В обґрунтування позову вказала, що 14 грудня 2013 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, за яким [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у користування 20 000 грн. Факт передачі грошей сторони власноручно підписали даний договір. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причини неявки не повідомила, про відкладення розгляду справи, чи розгляд справи без її участі не клопотала. В зв'язку з вказаним суд розглядає справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що 14 грудня 2013 [PERSON] позичила [PERSON] кошти в сумі 20 000 грн. Остання зобов'язувалася повернути всю суму боргу не пізніше 1 червня 2014 року. Досягнута домовленість між сторонами підтверджується договором позики від 14 грудня 2013 року. Проте [PERSON] свої зобов'язання по поверненню боргу в зазначений у договорі термін не виконала, кошти не повернула і до цього часу. Наведені факти свідчать, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання грошового зобов'язання. Відповідно ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За таких обставин суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики в сумі 20 000 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

8 жовтня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачка не виконує свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та плати за користування кредитом. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» Осипов О.Ю. в судове засідання не з'явився, проте телефонограмою повідомив про неможливість прибути до суду, просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, не повідомляючи про причини неявки, хоча про час і місце судового розгляду справи була повідомлена завчасно у встановленому законом порядку (а.с.41). З'ясувавши позицію позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких міркувань. 17.05.2006р. між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту № б/н, за яким відповідачці був наданий кредит у розмірі 6100.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору кредиту позивач виконав свої зобов'язання з надання кредиту. Через невиконання [PERSON] своїх зобов'язань виникла заборгованість в розмірі 28729.94 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.530 ЦК України - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст.1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Оскільки відповідачка станом на 31.08.2014р. заборгувала ПАТ КБ «Приватбанк» 28729.94 грн., та добровільно не сплачує борг, то з метою захисту прав позивача, як сторони кредитного договору, з [PERSON] на його користь необхідно стягнути вказані кошти в примусовому порядку, а також понесені ним у справі судові витрати у виді судового збору в розмірі 287 грн. 30 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

8 жовтня 2014 року позивач звернулася в суд із зазначеним позовом. Позов обґрунтовано тим, що 5 вересня 2012 року Боровичівською сільською радою Маневицького району було зареєстровано шлюб позивача з відповідачем, актовий запис №3, та видано свідоцтво про одруження. Від даного шлюбу [INFO] в них народився син [PERSON], проте з часом спільне подружнє життя сторін погіршилося, в сім»ї систематично почали виникати різні непорозуміння. Фактичні шлюбні стосунки між подружжям припинено, шлюб існує формально. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим, тому що це суперечить її інтересам та інтересам дитини, примиритися з відповідачем не бажає, тому просить суд позов задовольнити і шлюб розірвати. В даному судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити із наведених у ньому підстав. Відповідач позов визнав та не заперечував щодо його задоволення. Заслухавши пояснення сторін та проаналізувавши обставини справи, представлені докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя. За вимогами ч. 2 ст. 112 вказаного Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 5 вересня 2012 року, який був зареєстрований Боровичівською сільською радою Маневицького району, актовий запис №3. Від даного шлюбу [INFO] в них народився син [PERSON] (а.с. а.с. 4,5). Позивач в судовому засіданні пояснила, що із відповідачем спільно на даний час не проживають та не підтримують шлюбно - сімейних стосунків, що підтвердив і відповідач. Зважаючи на визнання [PERSON] позову, а також враховуючи зазначені обставини та вказані норми права, особливий характер сімейних відносин та їх об»єктивну недоступність для оточуючих, суд приходить висновку про доцільність розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Проголошена Конституцією України охорона сім»ї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Крім того, суд призначає термін для примирення тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально - правовою основою шлюбу. В даній справі таких обставин не встановлено. На підставі статей 24, 56, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

8 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначила, що вони з відповідачем мають дочку - [PERSON] [INFO]. На даний час дочка, досягши повноліття, навчається в Житомирському музичному училищі ім.В.С.Косенка. Позивач просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача аліментів на її користь на дочку [PERSON] на період навчання останньої в твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до закінчення дочкою навчання. В судове засідання позивач та відповідач не з'явилися, подавши до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. При цьому позивач позов підтримала, а відповідач позов визнав. Відповідно до положень статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку про необхідність його задоволення. Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі, передбаченому статтею 4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

8 жовтня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів в розмірі ? частини її заробітку (доходів) на утримання дитини [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 2003 року. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з ним та перебуває на його утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки працездатна, фізично здорова, аліментних зобовязань на користь інших осіб не має. Тому просить стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши , що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності позивача [PERSON], [PERSON] Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 2003 року. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Між сторонами не досягнуто домовленості відносно утримання дитини, яка після припинення відносин між сторонами, проживає з позивачем. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України на батьків покладений обовязок утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В звязку з чим, суд вважає необхідним стягнути з неї аліменти. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує стан здоровя дитини, її вік та його матеріальне становище, а також стан здоров'я і матеріальне становище відповідача, яка працездатна, фізично здорова, аліментних зобовязань на користь інших осіб не має, тому вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в заявленому розмірі в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved