Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

29 травня 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на ті обставини, що він є власником житлового будинку по вул. Голондія, 6 в с.Шевченкове Васильківськогорайону, Дніпропетровської області. Відповідач по справі є сином дружини, з осені 2016 року зареєстрований в даному будинку. Позивач зазначає, що через аморальний спосіб життя відповідача проживати з ним в одному будинку неможливо. Так [PERSON] не працює, зловживає алкгольними напоями, вимагає в нього і дружини (своєї матері) кошти на спиртні напої, погрожує фізичною розправою, краде з дому речі, пропиває їх, псує будинок. Просив суд виселити відповідача з його будинку без надання іншого жилового приміщення. Сторони в судове засідання не зявилися. Позивач в письмовій заяві підтримав свої вимоги та просив задовольнити позов у повному обємі. Відповідач в судове засідання не зявився, в заяві просив справу розглядати без фіксації судового засідання технічними засобами, позовні вимоги визнав. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до наступного. У відповідності зі ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, кожний має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, власник не може бути обмежений у здійсненні свого права власності, що слідує із ч. 1ст.321 ЦК України. Згідно з витягу договору купівлі-продажу жилого будинку та відмітки про державну реєстрацію прав [PERSON] дійсно є власником житлового будинку, розташованого по вул. Голондія, 6 в с. Шевченкове Васильківського району, Дніпропетровської області (а.с.5). В будинку зареєстровані і проживають [PERSON], [INFO] - дружина та [PERSON], 1984р.н., відповідач по справі (а.с.6-7). Згідно довідки-характеристики [PERSON] за місцем проживання характеризується негативно, зловживає спитними напоями, непрацевлаштований (а.с.8). Як визначено ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно вимог ст. 319 ЦК України здійснення права власності, а саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Статтею 116 ЖК України визначено, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач [PERSON] як власник будинку є належним позивачем по справі і правомірно звертається за захистом своїх прав до суду. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідач не надав суду доказів, а судом при розгляді справи не встановлені підстави збереження жилого приміщення за ним. Таким чином суд встановив, що відповідач [PERSON] протиправно проживає в [INFO], що належить позивачу [PERSON], своїми діями перешкоджає позивачеві у здійсненні права власності, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, у порядку і розмірах, вставлених законодавством . Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved