Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

30 жовтня 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування заявлених вимог посилалась на те, що 01 січня 2014 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики в письмовій формі, а саме відповідач власноручно написав розписку про отримання від позивачки грошових коштів у розмірі 25 000,00 гривень, при цьому зобов'язався повернути дану суму до 01 жовтня 2014 року. У вказаній в договорі строк відповідач грошей не повернув. Оскільки відповідач [PERSON] в добровільному порядку не виконує умови договору позивачка була змушена звернутися до суду. На підставі вище, викладеного, позивачка [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу за договором позики від 01.01.2014 року в сумі 25 000,00 гривень. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила суд, слухати справу за її відсутності та стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу за договором позики від 01.01.2014 року в сумі 25 000,00 гривень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього до адреси суду надійшла заява з проханням слухати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти стягнення з нього суми боргу за договором позики від 01.01.2014 року в розмірі 25 000 гривень. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст.3, ч.2 ст.10 ЦПК України кожна сторона має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначенні родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи встановлено, що між сторонами склалися правовідносини позики, за якими 01 січня 2014 року позивачка [PERSON] передала відповідачу [PERSON] у якості займу 25 000.00 гривень, при цьому [PERSON] зобов'язався повернути дану суму до 01 жовтня 2014 року. Відповідач [PERSON] у зазначений термін позику не повернув, тому за закінченням даного строку позивачка набула право вимагати повернення боргу. Спір про розмір отриманої відповідачем суми не підлягає доказуванню, оскільки сторони уклали угоду у письмовій формі. Ці обставини підтверджуються борговою розпискою про отримання [PERSON] коштів у сумі 25 000 гривень із зобов'язанням їх повернення, яка була написана власноручно [PERSON] без будь-якого впливу. За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Разом із тим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, а саме по оплаті судового збору у сумі 250 гривень. На підставі ч.1 ст. 612, ч.2 ст. 625, ч.1 ст. 1049, ч.1 ст. 1050 ЦК України,

Outcome: approved