Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

30.10.2017 р. [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 12.05.2012 р. міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції між нею та [PERSON] (далі відповідач) було зареєстровано шлюб, актовий запис № 595. Від даного шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу стало те, що кожен з подружжя має протилежні погляди на сім'ю, шлюб та життя, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Через вказані вище причини позивачка вважає, що їх спільне життя з відповідачем, як однієї родини, неможливе, а тому зберегти шлюб немає сенсу. Майнового спору між сторонами немає. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивачка не з'явилась,в позовній заяві просить слухати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву з клопотанням слухати справу у його відсутність; позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. 12.05.2012 р. міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 595, свідоцтво про шлюб [NUMBER]. Майнового спору та інших не заявлено. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені через те, що кожен з подружжя має протилежні погляди на сім'ю, шлюб та життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2ст. 112 СК Українисуд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст. 61 цього Кодексу. Відповідно дост. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно дост. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved