Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

7 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів, посилаючись на те, вироком Хмельницького міськрайонного суду [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочинів передбачених ст.ст.185 ч.1, 185 ч.2 КК України. Вироком суду встановлено, що відповідач викрав у [PERSON] гроші в сумі 6 000 грн., з яких повернув 1 300 грн., решту боргу до цього часу не повернута. 11 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики в сумі 62 985 грн., посилаючись на те, що 3 березня 2014 року між сторонами було укладено зазначений договір, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON], за умовами якого позичальник зобов'язувався повернути кошти до 1 квітня 2014 року, однак у визначений строк, їх не повернув, з огляду на що позивач просить його вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 24 квітня 2014 року обидва позови були об'єднанні в одне провадження. Представник позивача подав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просив справу слухати без його участі. Відповідач подав до суду заяву, в якій просив справу слухати без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Хмельницького міськрайонного суду від 9 жовтня 2013 року [PERSON] було засуджено за ст.ст.185 ч.1, 185 ч.2 КК України до 2 років обмеження волі із звільненням від відбування покарання в випробовуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 рік. Цим же вироком встановлено, що [PERSON] викрав у [PERSON] кошти в сумі 6 000 грн. Із зазначеної суми позивачу [PERSON] було повернуто тільки 1 300 грн. Решту суми відповідач в добровільному порядку повернути відмовляється. Сума заборгованості становить 4 700 грн. 3 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримав кошти в сумі 62 985 грн., які зобов'язувався повернути до 1 квітня 2014 року. Про те, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики від 3 березня 2014 року не виконав, у визначений строк коштів не повернув. В силу ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст.1046 ч.1 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. В силу ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору може бути представлена розписка позичальника, що посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. ч.1 ст1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON]не виконав зобов'язання з повернення позики, тому з нього на користь [PERSON]слід стягнути позичені за договором від 10 грудня 2013 року кошти в сумі 42 149 грн. 75 коп. Судові витрати по справі становлять 243 грн. 60 коп., які відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved