Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

30.01.2020 [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить: встановити юридичний факт, що він є правнуком [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 червня 2008 року видане на ім`я [PERSON] , після померлої [INFO] [PERSON] ; скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] на земельні ділянки, площами 1,4732 га та 1,7548, розташовані на території Лебедівської сільської ради Новоград-Волинського району; визнати за [PERSON] , у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , право власності на зазначені земельні та житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що [INFO] померла його прабаба [PERSON] , яка за життя 11.08.2000 року склала заповіт, яким заповіла все своє майно позивачу у справі. Позивач прийняв спадщину за заповітом у день відкриття спадщини, так як постійно проживав зі спадкодавцем. На підтвердження того, що він є правнуком померлої [PERSON] свідчить запис у погосподарської книги № 3 за 2006-2007 роки, особовий рахунок № [NUMBER] . 03.07.2019 року позивач звернувся до Новоград-Волинської державної нотаріальної контри із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті прабаби [PERSON] . Однак, постановою державного нотаріуса від 03.07.2019 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в зв`язку з наявністю іншого спадкоємця - відповідача [PERSON] , який прийняв спадщину та отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на спірні земельні ділянки, а також у зв`язку з відсутністю у позивача документів, підтверджуючих родинні зв`язки з померлою [PERSON] . Відповідача [PERSON] , який спадкоємцем за законом, пропустив 6-місячний строк для прийняття спадщини, звернувся до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 9.06.2008 року зазначений позов задоволено та надано [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини, на зазначеного судового рішення відповідачу видані свідоцтва про право на спадщину - на спірні земельні ділянки після смерті [PERSON] . Однак, постановою Житомирського апеляційного суду від 4.12.2019 року рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 9.06.2008 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, [PERSON] не має права на спадкування майна, на яке йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а тому оспорюванні свідоцтва про право на спадщину (на спірні земельні ділянки) за законом, видані на ім`я відповідача, а також записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на спірні земельні за відповідачем, вчинені на підставі оспорюваних свідоцтв підлягають визнанню недійсними та скасуванню. Крім того, померлій прабабі [PERSON] належав на праві власності будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , що підтверджується записом з по господарської книги, а тому позивач просить визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно. У позивача відсутні документи, які підтверджують родинні зв`язки з померлою [PERSON] , тому він просить встановити юридичний факт того, що він є правнуком [PERSON] , яка померла [INFO] . В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечив щодо юридичного факту, що позивач є правнуком [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідач заперечив щодо задоволення інших позовних вимог, однак в судових дебатах не заперечив щодо задоволення позову. Третя особа Брониківська сільська рада участь представника в судове засідання не забезпечила, подала заяву в якій просить розгляд справи проводити без представника, проти заявленого позову не заперечує. Третя особа Новоград-Волинська державна нотаріальна контора участі представника в судове засідання не забезпечила, про причини неявки не повідомила. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належали дві земельні ділянки, площами 1,4732 га та 1,7548, розташовані на території Лебедівської сільської ради Новоград-Волинського району згідно державних актів на право власності на земельні ділянки серій ЖТ № 093365 та ЖТ № 091060 від 25 червня 2004 року, а також житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] , що підтверджується записом з по господарської книги (а.с. 14, 16). 11.08.2000 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно своєму правнуку [PERSON] (а.с. 7). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 16.03.2007 року (а.с. 8). Відповідно до довідки Брониківської сільської ради від 7.06.2019 року № 291 [PERSON] - позивач у справі, шість місяців до дня смерті, а також на момент смерті був зареєстрований та фактично проживав з [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). У судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що позивач - [PERSON] є правнуком [PERSON] , проживав разом зі своєю прабабою починаючи з п`ятого класу і до дня смерті останньої [INFO] . У квітні 2008 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із позовом про надання йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] та рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 9 червня 2008 року № 2-959/08 зазначений позов [PERSON] задоволено, визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі зазначеного судового рішення, [PERSON] звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та 27 червня 2008 року державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Якусевичу В.Ф. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельні ділянки, площами 1,4732 га та 1,7548, розташовані на території Брониківської сільської ради, Новоград-Волинського району, Житомирської області (а.с.16). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено відповідні записи про право власності останнього на спірні земельні ділянки (а.с. 44, 45). 03.07.2019 року постановою державного нотаріуса Новоград-Волинської державної нотаріальної контори позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] померлої [INFO] у зв`язку з наявністю іншого спадкоємця - відповідача [PERSON] , який прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом (на дві спірні земельні ділянки) після смерті матері [PERSON] та у зв`язку з відсутністю у [PERSON] документів підтверджуючих родинні зв`язки з померлою (а.с. 17). Однак, постановою Житомирського апеляційного суду від 4 грудня 2019 року рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 9 червня 2008 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні позову про визначення додатково строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с .9-12). За містом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вищевикладені обставини, в судовому засіданні достовірно встановлено юридичний факт, що [PERSON] є правнуком [PERSON] , а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини. Відповідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Згідно із п.п. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Позивач [PERSON] прийняв спадщину за заповітом у день відкриття спадщини, так як постійно проживав з спадкодавцем, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Брониківської сільської ради № 291 від 07.06.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом не мав права на спадкування після смерті [PERSON] , оскільки у першу чергу право на спадкування за заповітом мав [PERSON] . Крім того, [PERSON] упродовж 6-місчяного строку з дня відкриття спадщини не звертався із заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори, а постановою суду апеляційної інстанції [PERSON] відмовлено у наданні додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем за заповітом, має право на отримання спадщини, а тому видане на ім`я відповідача свідоцтво про право на спадщину за законом, порушує право позивача на спадкове майно, відтак позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, видане на ім`я відповідача; скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності [PERSON] на спірні земельні ділянки та визнання за позивачем права власності на спірні земельні ділянки за позивачем - підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , суд виходить з наступного. Згідно довідки КП «Новоград-Волинське МБТІ» № 126 від 22.01.2020 р. право власності на житловий будинок не зареєстровано. Будинок збудований у 1963 році (а.с. 23). Разом з тим, відповідно до довідки Брониківської сільської ради від 7.06.2019 року житловий будинок [ADDRESS] , згідно погосподарської книги, рахується за померлою [PERSON] (а.с. 14). Згідно із п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року, право на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, зокрема, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. До 19 січня 1996 року згідно з «Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою 31.01.66 р. Міністерством комунального господарства УРСР, будинки і домоволодіння не підлягали державній реєстрації. Обов`язок власників провести державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введено лише з 29.06.1998р. Саме цього дня набрала чинності «Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб», затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 9.06.1998р. № 121. Таким чином права, набуті (шляхом створення або придбання нерухомості) у власність до 29.06.1998р. з дотриманням установленого порядку набуття, однак без державної реєстрації, слід вважати такими, що виникли та набуті в установленому законом порядку. Оскільки підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок, який побудований у 1963 році, був сам факт побудови такого будинку з додержанням вимог актів законодавства, а тому [PERSON] , за своє життя, набула право власності на спірний будинок. Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з таких підстав, відповідно до статті 1217 ЦК України, є спадкування майна за заповітом. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців), а право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. На підставі ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст. 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до п. 4.15. ч. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За таких обставин, враховуючи, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України) та приймаючи до уваги, що позивач у справі є спадкоємцем за заповітом після смерті своєї прабаби та прийняв спадщину, до складу якої входить, зокрема житловий будинок, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами також підлягають задоволенню. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved