Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

29 квітня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на 1/8 частину будинку з надвірними будівлями № 16 по вулиці Васильченка в місті Чернігові за набувальною давністю, що належала померлій у 2013 році [PERSON]. Свій позов обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником 3/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Васильченка, буд.16. Даний будинок належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.01.2014, виданого державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори Рівненської області після померлої [PERSON]. Власником 1/2 частини вказаного будинку є [PERSON] Власником ще однієї 1/8 частини будинку є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.08.1990, виданого першою Чернігівською державною нотаріальною конторою. Даний будинок розташований на земельній ділянці площею 1013 кв.м., 1/2 частина даної земельної ділянки належить [PERSON] на праві власності. Інша частина земельної ділянки, а саме та, на які розташована належна [PERSON] та [PERSON] частина будинку не приватизована та перебуває у користуванні позивача. Спірний будинок фактично розділений в натурі на дві окремі частини з окремими входами. Одна його частина належить [PERSON], а інша позивачу з [PERSON] Належна позивачу та [PERSON] частина будинку в натурі не поділена. З 2002 року [PERSON] у спірному житловому будинку не проживає та належною їй його частиною не користується. Весь цей час і по сьогоднішній день належна їй частина перебуває у володінні та користуванні позивача. Доглядом та утриманням, в тому числі і належної [PERSON] частини будинку, займалась позивач. Протокольною ухвалою суду від 08.08.2016 до участі у справі в якості третьої особи залучений [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. Позивач та третя особа до суду не зявилися, про час і місце розгляду справи оповіщені, причин неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] успадкувала 3/8 частки житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Васильченка, буд. 16, після смерті своєї матері, [PERSON] (а.с. 6). Згідно свідоцтва про право спадщину за заповітом від 28.08.1990 [PERSON] успадкувала 1/8 частку житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований в м. Чернігові, вул. Васильченка, буд. 16 (а.с. 12). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що 1/2 частина будинку № 16 по вул. Васильченка в м. Чернігові належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори [PERSON] від 06.05.2009 та на підставі договору дарування від 19.12.2005, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу. Так, відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. При цьому необхідно виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість предявлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У звязку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Як убачається з матеріалів справи, померла 03.04.2013 [PERSON] на праві власності належала 1/8 частка житлового будинку №16 по вул. Васильченка в м. Чернігові з надвірними будівлями (а.с. 42). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №44132883 від 10.06.2016спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 44). Як вже зазначалось вище, однією з визначальних підстав набуття права власності за набувальною давністю у відповідності до ст. 344 ЦК України\~є добросовісність володіння - якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Згідно довідки виконавчого комітету Деснянської районної у м. Чернігові ради від 06.05.2016 №78 [PERSON], [INFO], не зареєстрована за адресою: [INFO], однак фактично постійно проживає за цією адресою з 1974 року. [PERSON] не зареєстрована за даною адресою і ніколи не проживала (а.с. 29). Крім того, і зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 серпня 1990 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-6834, убачається, що на момент його отримання [PERSON] проживала в [INFO] (а.с. 12). Також, допитані у судовому засіданні в якості свідків позивач та [PERSON] показали, що спірною частиною будинку з 2002 року безперервно користувалась виключно [PERSON] Крім того, остання пояснила, що вперше дізналася про право власності її рідної тітки [PERSON] на 1/8 частку будинку у 2014 році при отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач не знала та не могла знати про володіння нею 1/8 часткою будинку, належною [PERSON] без законних підстав, тобто володіння чужим майном. Доказів зворотного матеріали справи не містять. При цьому факт оплати [PERSON] житлово-комунальних послуг за спірну частину будинку №16 по вул. Васильченка в м. Чернігові з надвірними будівлями свідчить про відкритість та безперервність володіння нею чужим майном, а саме 1/8 часткою вказаного будинку , яка в даному випадку є безхазяйною нерухомою річчю, оскільки [PERSON] спадкоємців не мала, а рішення про передачу цієї нерухомої речі у комунальну власність в установленому законом порядку не приймалось. Отже суд дійшов висновку, що [PERSON]\~добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, починаючи з 2002 року, а саме 1/8 часткою будинку №16 по вул. Васильченка в м. Чернігові, яка належала [PERSON], в звязку з чим набула право власності на вказане майно на підставі ст. 344 ЦК України. На заперечення відповідача суд зауважує, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю. Враховуючи викладене,

Outcome: approved