Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

29 липня 2020 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 13.09.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, Україна, актовий запис №128. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що позивач та відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13 вересня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, Україна, актовий запис №128. Під час спільного проживання в них народився син - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося в силу психологічної несумісності їх характерів, різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов`язки. За час їх сумісного життя відповідач не приділяв належної уваги позивачу та дитині, під час сварок не лише ображав позивача, а й неодноразово застосовував до неї фізичну силу. На даний час між сторонами зникли почуття любові та взаємоповаги, з грудня 2019 року сторони проживають окремо. Cпільне господарство не ведеться, дитина залишається разом з позивачем, перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною та його участі у вихованні вона не чинить, спірних питань щодо поділу майна у сторін немає. Позивач категорично налаштована на розірвання шлюбу, оскільки збереження шлюбу суперечить її інтересам, термін на примирення просила не надавати. Ухвалою судді від 07 серпня 2020 року після виконання вимог, передбачених ч.6 ст.187 ЦПК України, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного письмового позовного провадження без виклику сторін. Ухвалено провести перше судове засідання не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження в приміщенні Славутицького міського суду 02.09.2020 року. Відповідачу [PERSON] було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Відповідачем отримано ухвалу про відкриття провадження та позов із додатками, до суду ним 31.08.2020 року подано заяву, в якій він зазначив, що позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Позивачем до суду подано заяву, в якій вона позов підтримала та просила задовольнити. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного письмового позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України і ч.13 ст.7 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, виданого 13 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] 13 вересня 2014 року зареєстрували шлюб, про що був здійснений актовий запис №128. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] Під час спільного проживання в них народився син - [PERSON] , [INFO] , батьком якого є відповідач, мати - позивачка, що підтверджується свідоцтвом про його народження, копію якого долучено до матеріалів справи. Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені через різні погляди на сімейне життя, подружні права та обов`язки. З грудня 2019 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, дитина залишається разом з позивачем, спірних питань щодо поділу майна у сторін немає. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 2 ст. 18, п. 3 ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові один до одного між сторонами втрачено. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача і відповідача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви спірних питань з приводу розподілу спільного майна у сторін немає. У відповідності до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - « [PERSON] ». Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок, від сплати якого позивач звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved