Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

6 березня 2015 року (за поштовим штемпелем) представник позивача [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 січня 2013 року шлюб, укладений між сторонами 23 листопада 1991 року. розірвано. Під час перебування у шлюбі СТОРОНИ придбали житловий будинок по вулиці Леніна, 32 в селі Усівка Згурівського району Київської області, тому просить здійснити поділ спільного майна подружжя та виділити позивачу у власність ? частини спірного житлового будинку. В ході судового розгляду представник позивача уточнив позов у звязку із допущеною опискою в частині зазначення номера спірного житлового будинку, а саме, зазначив «32» замість «52». Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 2 червня 2015 року подовжено розгляд справи. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, відповідач повторно в судове засідання не з'явилась, про час і місце судового розгляду була оповіщена у встановленому порядку, про причини неявки суду не повідомила, копію позовної заяви з додатками та уточнення до позову отримала, своїх заперечень на позов не надала. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. В судовому засіданні представник позивача пояснив, що сторони з 1991 по 2013 рік перебували у шлюбі, під час якого придбали спільне майно, а саме, житловий будинок номер 52 по вулиці Леніна в селі Усівка Згурівського району, який було оформлено на відповідача. Спірне майно є спільною сумісною власністю сторін як подружжя, варість якого на час розгляду справи визначена згідно зі Звітом про оцінку майна. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини, а саме, що сторони з 23 листопада 1991 року по 17 січня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.41 копія заочного рішення суду, яке набрало законної сили 28.01.2013), під час якого за відповідачем було зареєстровано право власності на житловий будинок номер 52 по вулиці Леніна в селі Усівка Згурівського району Київської області (а.с.4 копія Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). Вбачається, що спірний будинок є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, так як відповідач не надала суду доказів, які б спростовували ці обставини, зазначені позивачем в позові. Дійсна вартість спірного житлового будинку на час розгляду справи становить 753557,56 грн (а.с.42-64 Звіт про оцінку майна). Іншого спільно нажитого майна сторонами, наявного на час розірвання шлюбу, судом не встановлено. Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина, чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цьогоКодексу. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні встановлено обсяг спільно нажитого майна подружжям, наявного на час припинення шлюбу, яким є спірний житловий будинок, та доведено, що він підлягає поділу. Частки майна сторін є рівними, інше не визначено домовленістю між ними. Необхідно також стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved