Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

29.09.2020 р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] з вимогами до [PERSON] про стягнення суми боргу за розпискою. Позовні вимоги обґрунтовувались наступним. 11.06.2019 р. відповідач взяв у позивача в борг 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень терміном до 30 грудня 2019 року, про що відповідач надав розписку від 11.06.2019 р. про отримання грошових коштів. Однак, до теперішнього часу відповідач своє зобов`язання не виконав, борг не повернув. Тому позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 17 000 грн. у рахунок повернення боргу за розпискою від 11.06.2019 р., а також стягнути судові витрати. В судове засідання позивач не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, у якій просить розглянути справу за його відсутності, з позовом згоден. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд встановив наступне. Як було встановлено під час розгляду справи, відповідно до розписки про отримання грошових коштів, 11.06.2019 року відповідач взяв в борг у позивача 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп., які зобов`язався повернути до кінця 2019 року (до 30 грудня). Однак, відповідачемзобов`язання не виконані, борг не повернуто, умови договору не виконані. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, на підтвердження вимог вказаного закону, відповідачем надана позивачу розписка про отримання в борг грошових коштів, а тому, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Така правова позиція висловлена у правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, оскільки позивачем надано відповідачу в борг грошові кошти за розпискою про отримання в борг грошових коштів, а відповідач свого зобов`язання за договором позики не виконав, боргу не повернув, а також з урахуванням того, що відповідач визнає позов, і будь-яких доказів на спростування обставин, зазначених у позові не надано, суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту, вимоги позивача є обґрунтованими, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти у сумі 17000 грн. у рахунок повернення боргу за розпискою, а також на підставі ст. 141 ЦПК України понесені та документально підтверджені судові витрати за сплату судового збору. На підставі викладеного та відповідно до ст.ст. 202, 207, 526, 527, 530, 611, 1049 ЦК України,

Outcome: approved