overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

31 січня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що [PERSON], [INFO], є її та відповідача сином та у теперішній час навчається на ІІ курсі денної форми навчання у Миколаївському будівельному коледжі. Відповідач матеріальної допомоги не надає, добровільної угоди про сплату аліментів між ними не досягнуто. Посилаючись на викладене, просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі ? частини його доходів щомісячно на час навчання доньки. У судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, зазначивши, що він не має можливості сплачувати аліменти на час навчання сина в тому розмірі, який вказала позивачка. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. [PERSON], [INFO], є сином позивачки і відповідача, у теперішній час проживає з позивачкою та навчається на ІІ курсі денної форми навчання у Миколаївському будівельному коледжі. Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 7), довідкою № 014 від 20 січня 2017 року, виданою Миколаївським будівельним коледжем (а. с. 9) та довідкою про склад сім'ї позивачки (а. с. 8). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина, яка продовжує навчання. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, що ставить позивачку в тяжке матеріальне становище та не надає їй можливості належним чином забезпечувати потреби сина. Суд, з огляду на те, що батьки зобов'язані забезпечити дітям виховання, навчання, приймаючи до уваги той факт, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того факту, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачкою, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на навчання сина в розмірі ? частини його доходів щомісячно. Сторонам суд роз'яснює, що вони не позбавлені права у подальшому звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України. Крім цього, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн, від сплати якого при зверненні до суду із цим позовом позивачка була звільнена. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

31 січня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], вказуючи на те, що з 17 листопада 2006 року перебуває з останнім у зареєстрованому шлюбі, однак спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття поваги та любові один до одного, в результаті чого вони з липня 2017 року припинили шлюбні відносини, відтак, на думку позивача, їх сім?я не може бути збережена. Окрім цього, позивач [PERSON] просила розгляд справи провести у її відсутність / а. с. 3, зворот /. Ухвалою суду від 06 лютого 2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, у звязку з чим розпочато підготовче провадження / а. с. 14 /. Ухвалою суду від 27 березня 2018 року підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 11 квітня 2018 року / а. с. 26 /. Ухвалою суду від 11 квітня 2018 року розгляд справи ухвалено проводити у заочному порядку на підставі наявних у ній доказів / а. с. 28 /. Перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній доказами, у їх сукупності та взаємозвязку, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

31 січня 2017 року до Словянського міськрайонного суду позивач звернулася з позовом про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 1995 року, що був зареєстрований Долинською сільською радою Словянського району Донецької області, про що зроблено актовий запис № 2. Вказала, що від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини припинені з кінця 2015 року, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, і між ними немає взаємного порозуміння. Діти проживають з нею та спору про їх місце проживання та розподіл спільного сумісного майна між ними немає. Тому просить суд, розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Гребенікова». Позивач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду повідомлялася належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню. Так, у судовому засіданні встановлено, що сторони одружені з 11 лютого 1995 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, виданого Долинською сільською радою Словянського району Донецької області, про що зроблено актовий запис № 2. Фактичні шлюбні відносини припинені з кінця 2015 року, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, і між ними немає взаємного порозуміння. Спору про місце проживання дитини та розподіл спільного сумісного майна між ними немає. Від наведеного шлюбу сторони мають спільних двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та знаходиться на її утриманні. Спору про місце проживання дітей та розподіл спільного сумісного майна між ними немає. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбних відносин суперечили б їх інтересам. Суд вважає, що сімя розпалася остаточно та її збереження є неможливим. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

31 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 30.01.2017 р. о 15 год. 15 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадний і немає можливості самостійно задовольняти основні життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 30.01.2017 р. о 15 год. 15 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] КЗ «ДМП № 1». При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий напружений, підозрілий. На запитання відповідає не по суті. Говорить, що йому порадили знайомі звернутися до лікарні, в звязку з тим, що йому нікуди подітись. Емоційно парадоксальний. Мислення паралогічне. Інструкції виконує. Виказує маячні ідеї особливого значення, переслідування, вважає, що в нього є дар віщування. Говорить, що його «завербували на шість років». Свого стану не оцінює. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

31 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: м. Тернівка, вул. Перемоги, 27/19. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 30.01.2017р. о 18 год. 01 хв. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 30.01.2017р. о 18 год. 01 хв. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] лікарні КЗ «ТЦРЛ» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора вважає, що оточуючі її сексуально домагаються. Обірвала проводи в помешканні, так як «спіймала 25-й кадр». До свого стану не критична. [PERSON] було поставлено попередній діагноз шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип пере бігу, афективно-параноїдний синдром. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що їй необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

31 січня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: Дніпропетровська обл.., Павлоградський р-н, с. Богуслав, вул. Нова, 9. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 30.01.2017 р. о 20 год. 50 хв. [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є небезпечним та представляє реальну загрозу для безпеки оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор не заперечує, задовольнити, адвокат на розсуд суду. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 30.01.2017 р. о 20 год. 50 хв. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра [PERSON] Богуславської амбулаторії ЗПСМ Павлоградського р-ну. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий неспокійний, на місці не утримується. На запитання відповідає не по суті. Негативно налаштований на адресу оточуючих. Виказує вербальну агресію, погрожує ножем. Емоційно напружений. Мислення дезорганізоване. Інструкції не виконує. Вербальній корекції не піддається. Виказує маячні ідеї змови, зради, вважає, що матір йому не рідна. Свого стану не оцінює. [PERSON] було поставлено попередній діагноз гострий поліморфний психотичний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

31 січня 2017 року заявниця звернулася до суду з даною заявою, вказуючи, що у квітні 2003 року вона отримала державний акт серії [NUMBER], в якому допущено описку щодо її по батькові. Відділ Держгеокадастру в Саратському районі відмовив їй внести зміни до державного акту . Заявниця просить встановити факт, що державний акт на право власності серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 2,00 га, розташовану на території Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області, призначену для ведення особистого селянського господарства, належить їй. Під час розгляду справи заявниця підтримала заяву, просила її задовольнити, надавши пояснення по суті заяви. Представник відділу Держгеокадастру в Саратському районі Одеської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував про задоволення заяви (а.с.18). Заслухавши заявницю, дослідивши та оцінивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно копії паспорту серії [NUMBER], виданого 06 квітня 1970 року Саратським РС ГУ ДМС України в Одеській області, прізвище, ім'я та по батькові заявниці - [PERSON] (а.с. 4). Відповідно розпорядження Саратської районної державної адміністрації Одеської області № 110/А-03 від 04 квітня 2003 року передано безоплатно у приватну власність земельні ділянки громадянам, працівникам соціальної сфери с. Старосілля із земель державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Старосільської сільської ради та вирішено видати їм державні акти на право власності на земельні ділянки. У додатку до цього розпорядження під № 45 зазначена [PERSON], земельна ділянка площею 2,00 га (а.с.9-11). Державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку площею 2,00 гектара, розташовану на території Старосільської сільської ради Саратського району Одеської області, призначену для ведення особистого селянського господарства, виданий на ім'я [PERSON] (а.с. 8). Відділ Держгеокадастру у Саратському районі Одеської області відмовив заявниці у виправленні помилки у бланку державного акту серії [NUMBER] (а.с. 12). Таким чином, судом встановлено факт, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 29 квітня 2003 року [PERSON], належить [PERSON], [INFO]. Встановлення даного факту породжує для заявниці юридичні наслідки, пов'язані з розпорядженням своєю власністю. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

31 січня 2017 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення моральної шкоди, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення моральної шкоди. Судом встановлено, що при ухваленні вказаного рішення, судом не вирішено питання про судові витрати. В судове засідання сторони не з'явились, що не перешкоджає розгляду даного питання. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України, суд може з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення, оскільки при ухваленні рішення 31.01.2017р. не вирішено питання про судові витрати. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

31 січня 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 18 363,43 грн за кредитним договором № б/н від 13.05.2013. У судове засідання представник позивача не з'явився, у позовній заяві дав згоду на заочний розгляд справи, просив задовольнити позов, а справу слухати за його відсутності. Відповідач до суду не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщений, причин неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13.05.2013 ПАТ «ПриватБанк» надало [PERSON] кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. За розрахунком позивача, станом на 31.12.2016 заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.05.2013 становить 18 363 грн 43 коп., з яких 272 грн 76 коп. - заборгованість за кредитом; 13 040 грн 03 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 700 грн 00 коп. - заборгованість за комісією та пенею, а також: 500 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина); 850 грн 64 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 4). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно з частиною першою ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, [PERSON] в односторонньому порядку відмовився від виконання зобов'язання за кредитним договором № б/н від 13.05.2013, внаслідок чого за розрахунком позивача, правильність якого не спростовано відповідачем, утворилася заборгованість в розмірі 18 363 грн 43 коп., яка підлягає стягненню з останнього. У зв'язку із задоволенням позову, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1 600 грн 00 коп. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved