Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

30.04.2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до прокуратури Чернігівської області, Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, в якому просить: стягнути з Державного бюджету України на його користь 3696,6 грн. в якості відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, стягнути з Державного бюджету України на його користь 500000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що він тривалий час, а саме: з 22 травня 2013 року до 5 грудня 2019 року, потерпав від незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду, оскільки йому було інкриміновано вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 271 КК України. Майже шість з половиною років позивач був змушений по декілька разів у судах всіх інстанцій доводити свою невинуватість у вчиненні такого кримінального правопорушення, яке відносилося до нетяжких злочинів на момент події - травмування потерпілого [PERSON] , тобто 24.05.2012 року. Останню крапку в гонитві позивача за справедливістю та відстоюванням свого чесного імені поставив Верховний Суд, ухваливши 5 грудня 2019 року постанову, якою касаційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 29 травня 2019 року - без змін. В свою чергу, ухвалою Чернігівсського апеляційного суду від 29 травня 2019 року у кримінальній справі № 74/993/15-к було скасовано обвинувальний вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23.11.2017 року щодо [PERSON] та закрито кримінальне провадження № 12012260290000018 у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину і вичерпанням можливостей їх отримати, що зазначено на сторінці 13 ухвали апеляційного суду і підтверджено згаданою постановою Верховного Суду від 5 грудня 2019 року на сторінці 5. З огляду на викладене, вважає, що під час незаконного перебування під слідством та незаконного засудження (загальний час перебування під слідстом і судом становить 78 місяців) йому було завдано страждань, внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності та незаконного перебування під слідством і судом, які полягають у порушенні нормальних життєвих зв`язках, погіршення віносин з оточуючими людьми, необхідністю прикладення додаткових зусиль для організації свого життя, душевних стражданнях, які вплинули на його здоров`я, тому сума у 500 000 грн. 00 коп. буде відповідати глубині його душевних страждань. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позові, та просили задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача по справі прокуратури Чернігівської області в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, послалася на відзив на позовну заяву. (а.с. 131-140) Представник відповідача по справі Державної Казначейської служби в Україні в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином (а.с. 154), клопотання про відкладення слухання справи до суду не надходило, надіславши до суду відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. (а.с. 62-66) Представник відповідача по справі Міністерство внутрішніх справ України в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином (а.с. 155), клопотання про відкладення слухання справи до суду не надходило. 28.05.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. (а.с. 108-116) Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність представників відповідачів Державної Казначейської служби в Україні та Міністерства внутрішніх справ України. Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи № 751/2829/20 провадження № 2/751/705/20, суд приходить до наступного висновку. 22.05.2013 року о 14 год. 51 хв. [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 271 КК України. (а.с. 30-31) 10.06.2013 року був складений обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно [PERSON] , внесеного до ЄРДР за № 12012260290000018 від 19.12.2012 року та направлений до Куликівського районного суду Чернігівської області . (а.с. 32-34) Вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 30.07.2013 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 271 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 680 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь Комунального лікувально - профілактичного закладу «Чернігівська обласна лікарня» Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної державної адміністрації витрати за лікування [PERSON] у сумі 2 980 грн. 40 коп. (а.с. 36-39) 02.10.2013 року апеляційним судом Чернігівської області апеляційна скарга [PERSON] та його захисника [PERSON] залишена без задоволення, а вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 30.07.2013 року про притягнення [PERSON] - без змін. (а.с. 40-44) На виконання вказаного вироку [PERSON] сплатив витрати на лікування потерпілого [PERSON] в сумі 2 980 грн. 00 коп. (послуги Банка в розмірі 29 грн. 80 коп.) та суму штрафу на користь держави в розмірі 680 грн. 00 коп. (послуги Банка в розмірі 6 грн. 80 коп.), що підтверджується квитанцією № 119/121 від 22.11.2013 року та квитанцією № 55/58 від 28.10.2013 року. (а.с. 47, 50) Проте, 06.03.2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, касаційна скарга засудженого [PERSON] та його захисника [PERSON] була задоволена частково. Ухвалу колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Чернігівської області від 02.10.2013 року у кримінальному провадженні відносно [PERSON] скасовано та призначений новий розгляд у суді апеляційної інстанції. (а.с. 45-46) 07.05.2014 року апеляційним судом Чернігівської області апеляційна скарга [PERSON] та його захисника [PERSON] задоволена, а вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 30.07.2013 року відносно [PERSON] - скасований, а кримінальне провадження щодо нього закрито за недоведеністю його вини, згідно п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Цивільний позов залишено без розгляду. (а.с. 51-54) 13.01.2015 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги прокурора та представника потерпілого [PERSON] - адвоката Бабинця С.П. задоволені частково. Ухвала Апеляційного суду Чернігівської області від 07.05.2014 року щодо [PERSON] скасована і призначений новий розгляд в суді апеляційної інстанції. (а.с. 55-56) 26.03.2015 року апеляційним судом Чернігівської області апеляційна скарга [PERSON] та його захисника [PERSON] задоволена частково. Вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 30.07.2013 року щодо [PERSON] скасований і призначений новий розгляд у суді першої інстанції. (а.с. 57-59) Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачення відносно [PERSON] було змінено та викладено в такій редакції: [PERSON] обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 271 КК України, а саме: у порушенні вимог законодавчих та інших нормативно - правових актів про охорону праці, службовою особою підприємства заподіяло шкоду здоров`ю потерпілого, про що 10.07.2015 року складений обвинувальний акт. (а.с. 60-62) 11.08.2015 року ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області задоволено клопотання [PERSON] про поворот виконання вироку Куликівського районного суду Чернігівської області від 30.07.2013 року по справі № 737/602/13-к провадження № 1-кп/737/29/13. Дано вказівку Управлінню Державної казначейської служби України у Куликівському районі Чернігівської області повернути [PERSON] сплачений ним штраф через АТ «Ощадбанк» по квитанції № 55/58 від 28.10.2013 року в сумі 680 грн., а ГУ Державної казначейської служби України в Чернігівській області - повернути [PERSON] сплачені ним через АТ «Ощадбанк» по квитанції №119/121 від 22.11.2013 року витрати на лікування потерпілого [PERSON] в сумі 2 980 грн. 40 коп. (а.с. 63-64) Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 08.09.2015 року апеляційну скаргу прокурора було задоволено, ухвалу Куликівського районного суду Чернігівської області від 11.08.2015 року про поворот виконання вироку Куликівського районного суду Чернігівської області від 30.07.2013 року скасувано та відмовлено підозрюваному [PERSON] в задоволенні клопотання про поворот виконання в кримінальному провадженні за № 737/602/13-к. (а.с. 65-66) 04.12.2015 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було відмовлено [PERSON] та його захиснику Кутукову С.О. у відкритті касаційного провадження за їх касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 08.09.2015 року. (а.с. 67-68) Постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 27.01.2015 року постанову Куликівського районного суду Чернігівської області від 10.11.2014 року щодо [PERSON] змінено та закрито провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.. 172-7 КУпАП на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, в зв`язку зі збігом строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП. (а.с. 78-81) Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23.11.2017 року [PERSON] було визано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 271 КК України та призначено йому покарання за даний злочин у виді штрафу в розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. Звільнено [PERSON] від призначеного покарання на підставі ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності. Заявлений цивільний позов прокурора задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь обласного бюджету Чернігівської області 2 980 грн. 40 коп. витрат на лікування потерпілого [PERSON] в Чернігівській області. Стягнуто з [PERSON] на користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 19 046 грн. 40 коп. (а.с. 24-29) Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 29.05.2019 року апеляційну скаргу захисника [PERSON] та обвинуваченого [PERSON] задоволено, вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23.11.2017 року щодо останнього скасований і кримінальне провадження закрито. Ухвала набрала законної сили з моменту її проголошення. (а.с. 17-23) Постановою Верховного суду від 05.12.2019 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвала Чернігівського апеляційного суду від 29.05.2019 року стосовно [PERSON] залишена без змін. (а.с. 14-16) За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Частинами першою, другою та сьомою статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові, зокрема, внаслідок, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті першої Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Статтею другою Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктом 5 статті 3 цього ж Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода. Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду») Тобто, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі й відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону. Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто, цей розмір у будь - якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. При цьому, при визначенні розміру відшкодування, судом також беруться до уваги такі чинники, як характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, зумовлених фактичним понесенням призначеного покарання та відшкодуванням присуджених збитків, можливості відновлення немайнових втрат, зумовлених проявом до нього несправедливості, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Враховуючи вищезгадані обставини, на думку суду, розмір відшкодування моральної шкоди, в даному випадку, не може перевищувати мінімально визначиний законодавчий рівень. Також, встановлено, що [PERSON] незаконно перебував під слідством і судом саме з 22.05.2013 (день повідомлення про підозру) по 29.05.2019 ( день ухвалення та набрання чинності ухвалою Чернігівського апеляційного суду про закриття кримінального провадження по обвинуваченню [PERSON] ), тобто 72 місяці, а не 78 місяців, як зазначає позивач, тобто по 05.12.2019 (день винесення постанови Верховним судом про залишення без змін ухвали Чернігівського апеляційного суду від 29.05.2019 року стосовно [PERSON] ). Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 4723 гривні. Таким чином, виходячи з загального часу перебування під слідством і судом (з 22.05.2013 по 29.05.2019 - 72 місяці та розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць (72 міс. х 4723 гривні) - гарантований Законом мінімальний розмір моральної шкоди становить 340 056 гривень. Крім того, враховуючи вищезгадані обставини даної справи, на підставі пункту 3 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд вважає за необхідне стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь [PERSON] 3 696 грн. 60 коп. витрат, понесених на виконання вироку суду. Аргументи Державної казначейської служби України про те, що вони не порушували прав та інтересів позивача, не вступали у правовідносини з ним і шкоди йому не завдавала, а тому не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів, є неспроможними з огляду на таке. Статтею 43 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно з пунктами 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Державна казначейська служба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Державної казначейської служби України є: 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення про Державну казначейську службу України). Згідно з пунктом 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Статтею 25 БК України встановлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку. Покладаючи відшкодування завданої [PERSON] матеріальної та моральної шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі. Крім того, суд також не приймає до уваги і доводи преставників відповідачів МВС України та прокуратури Чернігівської області щодо неналежних відповідачів. Так, відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З викладеного вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Участь МВС України та прокуратури Чернігівської обсласті в якості співвідповідачів (якщо позивач вважає їх винними у порушені прав) не змінює цивільно-правового характеру даного спору. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов підлягає частковому задоволенню. Оскільки згідно з п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» за подачу позовів даної категорії судовий збір не справляється, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, п.26 Положення сплату цих судових витрат слід віднести за рахунок держави. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial