Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

29.11.2016р. [PERSON], яка діє в інтересах недієздатного [PERSON], звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом ( а.с. № 2-3). В подальшому, 13.12.2016р. та 02.03.2017р. представником позивачки двічі було уточнено позовні вимоги (а.с. № 26-27, 76-79). В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] в позовній заяві та її представник [PERSON] (діє на підставі довіреності від 06.12.2016р. - а.с. № 21) з урахуванням уточнень від 02.03.2017р. посилалися на те, що рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2012р. [PERSON] було визнано недієздатним та призначено опікуном [PERSON]. Проте, остання, діючи умисно з корисливою метою, вчинила зловживання опікунськими правами, що підтверджується вироком Синельниківського міськрайонного суду від 28.08.2015р. Згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.02.2016р., [PERSON] була звільнена від повноважень опікуна над недієздатним [PERSON] та його опікуном призначено [PERSON] 11.02.2014р. між [PERSON] та відповідачем була укладена кредитна угода № SAMNDN52000138482060 по картці/рахунку: 5168755379864628. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту в сумі 8000грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки до 12/17. Відповідно до виписки по картці/рахунку: 5168755379864628 станом на 27.02.2017р. [PERSON] має заборгованість перед відповідачем у розмірі 23071грн. 64коп., проте грошовими коштами [PERSON] не користувався, а вони були використані його опікуном [PERSON] На сьогоднішній день відповідачем з рахунків [PERSON] самовільно стягуються кошти, які призначені для державної допомоги інваліду-недієздатній особі. Просили визнати нікчемною угоду № SAMNDN52000138482060 від 11.02.2014р. по картці/рахунку: 5168755379864628 між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» з кредитним лімітом 8\~000 грн. та заборгованістю станом на 27.02.2017р. у розмірі 23 071грн. 64коп.; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та зобов'язати відповідача повернути [PERSON], яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]), отримані грошові кошти у розмірі 11\~597грн.62коп. Представник позивача [PERSON] в судове засідання надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності т а без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 95). Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності 29.12.2016р. (а.с.№ 51) в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечував, просив застосувати наслідки недійсності правочину (реституцію) шляхом погашення тіла кредиту за рахунок пенсійних надходжень, що були відраховані ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. № 94). За таких обставин, на підставі ст. 169 та ч. 2 ст. 197 ЦПКУ України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представників сторін та без фіксування процесу технічними засобами, а враховуючи, що відповідачем надано суду заперечення, про суд вважає за можливе ухвалити по справі рішення на загальних підставах, встановлених ЦПК України. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 202 ЦК України право чином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Відповідно до ст. 41 ЦК України недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК України, опікун може схвалити дрібний побутовий правочин, вчинений недієздатною фізичною особою, у порядку, встановленому\~статтею 221\~цього Кодексу. У разі відсутності такого схвалення цей правочин та інші правочини, які вчинені недієздатною фізичною особою, є нікчемними. Судом встановлено, що відповідно до довідки МСЕК серії Л-76 № 457509 від 21.10.1982р., [PERSON] має ІІ групу інвалідності з дитинства з діагнозом олігофренія в стадії імбецильності та є непрацездатною особою (а.с.№ 4). 20.11.2012р. рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області [PERSON] визнано недієздатним та призначено [PERSON] його опікуном (а.с.№5). Дане рішення набрало законної сили 01.12.2012р. ( а.с.№ 67- 69). 28.08.2015р. вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області [PERSON] була визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ст. 167 КК України та їй призначено покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] була звільнена від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки (а.с.№29-30). Даним вироком встановлено, що [PERSON], будучи опікуном [PERSON], діючи умисно з корисливою метою, вчинила зловживання опікунськими правами, яке виразилось у розтраті грошових коштів відносно свого недієздатного двоюрідного брата [PERSON] Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.02.2016р. [PERSON] була звільнена від повноважень опікуна над недієздатним [PERSON] та з неї стягнуто на користь осіб або закладу, де буде перебувати недієздатний [PERSON], в рахунок відшкодування завданої йому шкоди суму 206 180грн. (а.с.№ 31-36). Рішення набрало законної сили 26.02.2016р. (а.с.№ 36). Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.05.2016р. [PERSON] було призначено опікуном над [PERSON] (а.с.№ 89). Рішення набрало законної сили 24.05.2016р. (а.с.№ 8-9). Як вбачається з доказів, наданих сторонами, в лютому 2014р. в банку на імя [PERSON] було відкрито рахунок № 5168755379864628 та встановлено кредитний ліміт в сумі 8000грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом, ставка яких до 01.09.2014р. становила 2,5% на місяць, з 01.09.2014р. до 31.03.2015р. 2,.9%, а з 01.04.2015р. 2,6% (а.с.№ 37-43, 55). Відповідно до виписки № EV2F-1CR0-EE9P-JUKR від 27.02.2017р. по картці/рахунку: 5168755379864628 (угода № SAMNDN52000138482060 від 11.02.2014р.) [PERSON] має заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 23 071грн. 64коп. та загалом розмір коштів, які були сплачені [PERSON] становить 11\~597грн.62коп. (а.с.№ 80). В п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено, що вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена, як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Аналогічне міститься у Правовій позицій Верховного Суду України у справі № 6-308цс16 від 02.03.2016р. Приймаючи до уваги, що на момент укладення в лютому 2012р. кредитного договору, [PERSON] вже був визнаний судом недієздатним, доказів того, що його опікун, якою на той час була [PERSON], надала ПАТ КБ «ПриватБанк» згоду на укладення цього договору, суду не надано, то даний правочин є нікчемним, оскільки його недійсність прямо передбачена законом, а саме, ст.ст. 41, 224 ЦК України. Разом з тим, як вбачається з заяви представника ПАТ КБ «ПриватБанк», що надійшла до суду 20.04.2017р. (а.с. № 94), він не заперечує проти задоволення позову, тобто визнає вимоги про нікчемність правочину, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» Приймаючи до уваги розяснення, що містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2019р. та відсутність спору між сторонами (представник відповідача визнав вимоги в цій частині), то в задоволені позовних вимог про визнання нікчемною угоди № SAMNDN52000138482060 по картці/рахунку: 5168755379864628 від 11.02.2014р., укладеної між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. Правові наслідки вчинення правочину недієздатною особою визначені ст. 224 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 224 ЦК України, дієздатна сторона зобов'язана повернути опікунові недієздатної фізичної особи все одержане нею за нікчемним правочином, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість майна за цінами, які існують на момент відшкодування. Опікун зобов'язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Якщо майно не збереглося, опікун зобов'язаний відшкодувати його вартість, якщо вчиненню правочину або втраті майна, яке було предметом правочину, сприяла винна поведінка опікуна. Як вбачається з інформації, що міститься у виписці № EV2F-1CR0-EE9P-JUKR від 27.02.2017р. по картці/рахунку: 5168755379864628 (угода № SAMNDN52000138482060 від 11.02.2014р.) [PERSON] має заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 23 071грн. 64коп. та загалом розмір коштів, які були сплачені [PERSON] становить 11\~597грн.62коп. (а.с.№ 80). Представником позивача було надано суду копію розписки, складену 16.12.2016р. [PERSON], у присутності двох свідків, з якої вбачається, що вона зобовязується по мірі можливості виплатити кредит від 11.02.2014р., що фактично підтверджує, що саме нею було використано кошти по рахунку № 5168755379864628 (а.с.№ 64). Таким чином, приймаючи до уваги, що правочин між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» є нікчемним, то відповідач повинен повернути опікуну [PERSON] [PERSON], отримані грошові кошти в розмірі 11\~597грн. 62коп. Разом з тим, враховуючи, що на момент отримання [PERSON] кредитних коштів, його опікуном була [PERSON], яка й використовувала ці грошові кошти, що підтверджується її заявою та довідкою про рух справи (кошти знімалися з картки до 20.02.2017р.), то дані грошові кошти ПАТ КБ «ПриватБанк» має можливість повернути шляхом стягнення саме за її рахунок, а не за рахунок [PERSON], яка є опікуном лише з 24.05.2016р. (з дати набрання рішенням від 11.05.2016р. законної сили). Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки в частині застосування наслідків недійсності нікчемного правочину та зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути [PERSON], яка діє в інтересах недієздатного [PERSON], отримані грошові кошти в розмірі 11\~597грн. 62коп. Заперечення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» відносно застосування реституції шляхом погашення тіла кредиту за рахунок пенсійних надходжень, що були відраховані банком, суд оцінює критично, виходячи з положень ст. 224 ЦК України, яка передбачає, що саме опікун зобовязаний повернути дієздатній особі все одержане недієздатною, в той час, як обраний представником відповідача спосіб реституції передбачає, що саме недієздатна особа за рахунок своїх пенсійних коштів буде нести від повільність. Підводячи підсумок викладеному, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги [PERSON], яка діє як опікун в інтересах [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору недійсним та зобовязання вчинити певні дії, зобовязати Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» повернути [PERSON], яка діє в інтересах недієздатного [PERSON], отримані грошові кошти у розмірі 11\~597грн.62коп. В задоволені позовних вимог про визнання нікчемною угоди № SAMNDN52000138482060 по картці/рахунку: 5168755379864628 від 11.02.2014р., укладеної між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково та позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, судові витрати слід розподілити наступним чином. Приймаючи до уваги, що позивачкою заявлено дві вимоги немайнового характеру про визнання угоди нікчемною та зобовязання вчинити певні дії, то судовий збір при подачі позву мав становити 1280грн. (640грн. за кожну вимогу за ставками, встановленими на 01.01.2017р. з урахуванням уточнень позову від 02.03.2017р.). З огляду на те, що в частині вимог позивачці, яка звільнена від сплати судового збору, відмовлено, то судовий збір в розмірі 640грн. відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, слід компенсувати за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що частина позовних вимог позивачки задоволена, то судовий збір, відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України, у розмірі 640грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial