Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

29 листопада 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ТзОВ «Фінансова компанія « Є гроші» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 2907107712-015070 від 28-06-2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача [PERSON] на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується ЗУ «Про споживче кредитування» та ЗУ «Про електронну комерцію». Платіжним повідомленням підтверджується, що позивачем було перераховано на картковий рахунок відповідача [PERSON] позику у розмірі 3000 гривень. Зазначена сума перерахована на підставі договору співробітництва № 2829 від 28.12.2017 року. Дата надання позики 28.06.2018 року. Дата повернення позики не пізніше 23:00 28.07.2018 року включно. Відповідно до умов договору сума процентів за користування позикою становить 1091,00 грн. за 31 день. Проценти за користування позикою становить 2% за кожен день користування позикою, що становить 730 процентів річних. Тип процентної ставки фіксована. Фіксована процентна ставка за цим договором становить 2% (60 грн. процентів) за кожен день, починаючи з дати видачі позики, і закінчуючи датою фактичного повернення позики включно, протягом строку користування позикою. Таким чином, загальна сума позики, враховуючи проценти за користування цією позикою, яка підлягає сплаті Позичальником, у період згідно з вищезазначеним договором складає 4091,10 грн. Станом на 01.10.2018 року відповідачем прострочені строки повернення позики, встановлені п.5.4. Договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка складається з: заборгованості за кредитом - 2910 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 3666,60 грн., заборгованості за пенею - 2968,20 грн. Загальна сума заборгованості за договором складає 9544,80 грн. Зважаючи на вище визначене, просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Преміум актив» заборгованість в розмірі 9544,80 грн., а також судові витрати по справі: витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 гривень та витрати за юридичні послуги в сумі 1500 гривень. В судове засідання представник ТзОВ «ФК «Преміум актив» в особі директора [PERSON] не з'явилася, подала заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується оголошенням про виклик відповідача до суду на веб-сайті офіційному порталі судової влади (а.с.68). У відповідності до ч. 1ст. 278 ЦПК України відповідач відзив щодо позову не подав. Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзиву на позов і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1954 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, а згідно з п.2 ч.1 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що віднесення кредитних договорів до договорів приєднання за тією ознакою, що позичальник позбавлений можливості запропонувати свої умови договору, можливе у разі укладення такого договору між банком (іншою фінансовою установою) та фізичною особою, яка не є суб'єктом підприємницької діяльності. При цьому предметом такого договору є споживче кредитування. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, п. 1 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов'язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов'язки майнового характеру. Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Статтею 12 цього Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч. 1 ст.3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб'єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв'язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». На підтвердження позову про те, що між ТзОВ «Фінансова компанія «Є гроші» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № 2907107712-015070 від 28-06-2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, позивач надав копію документа. Позивач стверджує, що цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshі.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору. Таким ідентифікатором позивач зазначає СМС повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». 01 жовтня 2018 року між позикодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» (далі - Фактор, позивач) було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0110/1, відповідно до якого Клієнт відступив Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, у зв'язку з чим гарантії, надані Боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору, а також до Фактора перейшли всі пов'язані з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених Боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі. Таким чином, внаслідок укладання вищевказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» набуло статусу нового кредитора - стягувала за договором №2907107712-015070 від 28.06.2018 року. Відповідно до ч.3 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив» на підтвердження заборгованості відповідача [PERSON] до суду подано, в якості доказів: договір № 2907107712-015070 від 28-06-2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача; копія платіжного доручення № 3515 від 28.06.2018 р.; копія повідомленням про видачу займу на сайті EGROSHI.COM через систему платежів «Platon» від 17.10.2018 р. Як вбачається із договору № 2907107712-015070 від 28-06-2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, позивач зазначає, що відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» ідентифікатором відповідача [PERSON] є СМС повідомлення з кодом «870454», який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін» (а.с.11-17). Судом встановлено, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме відповідачем було застосовано будь-яким способом ідентифікатор (СМС повідомлення з кодом 870454), зокрема, відсутні докази отримання відповідачем будь-яким чином цього одноразового ідентифікатора, а також відсутні докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача. Повідомлення «Platon» (ТОВ «Платежі Онлайн») про видачу займу на сайті EGROSHI.COM в розмірі 3000 гривень на картку клієнта від 17.10.2018 року (а.с. 22), на яке посилається позивач, як підтвердження надання відповідачу грошей, не містить жодних ідентифікуючих даних про клієнта, відповідача [PERSON], а саме: із фрагментів номеру карти, що відображені в даному повідомленні, неможливо встановити належність карти (рахунку) саме [PERSON] Крім того, у повідомленні зазначений код авторизації «245450», що відрізняється від ідентифікатора, який записаний у договорі № 2907107712-015070 від 28-06-2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Також зазначене повідомлення не підтверджує обставин передачі саме ТОВ «Фінансова компанія « Є гроші» будь-яких коштів відповідачеві. З досліджуваних документів встановлено, що роздруківка платіжного доручення № 3515 від 28.06.2018 р. скріплена відтиском печатки ТОВ «Фінансова компанія «Преміум Актив», факсиміле підпису [PERSON] та відтиском печатки за написом «Згідно з оригіналом». Проте, роздруківка платіжного доручення № 3515 від 28.06.2018 не містить необхідних реквізитів, що підтверджують його виконання платником та проведення банком, зокрема підписів відповідальних осіб, відтисків печаток тощо. Також ця роздруківка на містить будь-яких даних, що вона підписана платником та проведена банком. Дослідивши подані сторонами докази, суд дійшов висновку, що будь-яких доказів того, що суми позики або фінансового кредиту були зараховані на поточний рахунок саме [PERSON], суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що позивачем до суду не надано первинних бухгалтерських документів відносно видачі суми в розмірі 3000 гривень за договором позики, в тому числі і на у мовах фінансового кредиту та стану виконання умов останнього. Відсутній розрахунок заборгованості [PERSON] станом на день укладання Договору факторингу 0110/1 в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу права вимоги. Відсутні докази, які підтверджують ціну позову, зокрема на підставі яких конкретних пунктів договору відповідачу нараховані проценти за користування кредитом та комісія за користування кредитом; відсутній розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором, де зазначено, яким саме чином та за який період обчислені кожна зі складових вказаної позивачем загальної суми заборгованості станом на момент подання позовної заяви. Належних, допустимих та достатніх доказів у контексті вище перелічених норм законодавства щодо виникнення між позивачем та відповідачем зобов'язальних правовідносин суду не надано. Розрахунок заборгованості за договором №2907107712-015070 від 28.06.2018 р. не є доказом наявності або відсутності договірних зобов'язань між сторонами, а є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру та має інформаційний характер у контексті ціни позову. Отже, суд позбавлений можливості зробити висновок щодо наявності заборгованості відповідача за договором позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту, адже наданий розрахунок заборгованості не є належним доказом цього (а.с.42-44). Позивачем не надано доказів того, що на момент переходу до нього прав на підставі договору факторингу № 0110/1, право вимоги до боржника (відповідача), яке виникло у «Фінансова компанія « Є гроші», було передано ним «ФК «Преміум актив» на підставі договору факторингу, а також в якому саме обсязі зобов'язань позичальника та на яких умовах «Фінансова компанія « Є гроші» відступив право вимоги за вищевказаним договором позики в тому числі і на умовах фінансового кредиту, оскільки у витягу з акту прийому-передачі прав вимоги згідно цього договору умов не міститься. Також у витягу з акту прийому-передачі прав вимоги від 01.10.2018 року не зазначено початкової суми тіла кредиту, початкового непростроченого залишку, початкового проценту, початкової суми комісії та початкової суми пені. (а.с.10). Відсутні будь-які докази того, що позивачем прямо або опосередковано передано відповідачеві на виконання договору №2907107712-015070 від 28.06.2018 р. суму коштів у розмірі 3000 грн. За таких обставин суд констатує недоведеність позивачем факту укладення із відповідачем договору №2907107712-015070 від 28.06.2018 р. та отримання відповідачем від ТОВ «Фінансова компанія « Є гроші» будь-яким чином коштів. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (ч.2 ст. 141 ЦПК України). За відсутності підстав для задоволення позову, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» про стягнення заборгованості задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed