Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

31 травня 2017 року позивач звернувся в суд з даним позовом до ТзОВ «Агротехніка» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свій позов мотивує тим, що з 16 листопада 2015 року перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Агротехніка», на посаді завідувача елеватора смт. Мар'янівка. 04 травня 2017 року він дізнався, що 20 квітня 2017 року його було звільнено за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України. Однак він вважає, що у ТзОВ «Агротехніка» не було і немає в сукупності обставин, що давали би право на його звільнення у зв'язку з втратою до нього довір'я. Просив суд визнати протиправним та скасувати наказ про його звільнення від 20.04.2017 №01/2-123/17; поновити на посаді завідувача елеватора смт. Мар'янівка; та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 27 липня 2017 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ТзОВ «Агротехніка» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків (справа №155/730/17), предметом якого було звільнення [PERSON] з підстав, установлених п.2 ч.1 ст. 41 КЗпП України (а.с. 102). Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 05 жовтня 2018 року провадження у справі було поновлено(а.с.103). В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з наведених у позовній заяві мотивів. Додатково зазначала, що Договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 11.01.2016р., на який посилається відповідач ТзОВ «Агротехніка» не є належним доказом того, що на [PERSON] було покладено обов'язок несення повної матеріальної відповідальності. Згідно висновку експерта № 40 від 26.02.2018р. Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру підпис в рядку «посада, прізвище, ім'я, по батькові», зокрема, підпис графи «керівник» колективу - (бригади) в договорі про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 11.01.2016р. виконаний не [PERSON], а іншою особою. Покладення на працівника обов'язку несення повної матеріальної відповідальності шляхом укладення договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність може мати місце тільки тоді, коли працівник безпосередньо виконує роботи, пов'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Як вбачається із розділу 4 Посадової інструкції завідувача елеватора, останній керує роботами, які охоплюють приймання, сушіння та зберігання сировини на елеваторі, її розміщення з урахуванням найбільш раціонального використання. Забезпечує належне приймання сировини та ТМЦ, їх зберігання, облік, переміщення та списання, дотримуючись чинних інструкцій та внутрішніх нормативних документів (пункти 4.1, 4.2) тощо (a.c.28 ). Отже, посадові обов'язки відповідача носять організаційний/ управлінський характер, проте ніяк його трудові обов'язки безпосередньо не пов'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей, а тому підстав для укладення із ним договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність в силу закону не було та немає. Разом з тим, з Акту службового розслідування від 05.04.2017р., не вдається за можливе встановити, при яких обставинах і коли утворилася недостача, чиї неправомірні дії сприяли її утворенню та не встановлено вину кожного із учасників колективу (бригади) в утворенні такої нестачі. Представник відповідача в судовому засіданні позову не визнав, посилаючись зокрема на те, що 17 березня 2017року, в ході проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей товарно-матеріальних цінностей на елеваторі смт. Мар'янівка, було виявлено їх нестачу на загальну суму 708 803,03 грн. Оскільки, перед виявленням факту нестачі товару мав місце випадок відвантаження з вказаного об'єкта товару неналежної якості, який у підсумку було їм повернуто, останнім було проведено перерахунок суми нестачі, в результаті чого її сума зменшилась та склала суму 255 082,75 грн. Попередня, перед фактом виявлення недостачі, інвентаризація проведена 02 липня 2016року фактів недостачі не виявлено було, з чого випливає, що недостача товарно-матеріальних цінностей виникла в період з 03.07.2016 по 17.03.2017р. Особами, що здійснювали приймання, зберігання, обробку та видачу матеріальних цінностей на елеваторі смт. Мар'янівка були: завідувач елеватора [PERSON]; комірник [PERSON]; оператор елеватора [PERSON]; оператор елеватора [PERSON]. Між ТзОВ «Агротехніка» та вищевказаним колективом працівників, що здійснювали приймання, зберігання, обробку та видачу матеріальних цінностей на елеваторі смт.Мар'янівка, включаючи і відповідача, було укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 11 січня 2016 року. Дані особи включно з позивачем, причини виникнення недостачі товарно-матеріальних цінностей пояснити не змогли. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Агротехніка» з 16 листопада 2015 року, на посаді завідувача елеватора смт. Мар'янівка (а.с.30-31). 17 березня 2017 року в ході проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на елеваторі смт. Мар'янівка було виявлено нестачу зерна різних сільськогосподарських культур. Згідно зведеного розрахунку недостачі товарно-матеріальних цінностей по елеватору смт. Мар'янівка, сума недостачі становить 255709,78 грн. (а.с.34). За висновками службового розслідування від 05.04.2017 року завідувача елеватора [PERSON] було звільнено за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України (а.с.71-73). Вказана обставина підтверджується і записами наявними в трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.6). Стаття 43 Конституції України встановлює, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Частиною 2 статті 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках: винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору за п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України можливе за сукупності таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір'я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Не можуть бути звільнені на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, тобто у зв'язку з втратою довір'я до них, працівники, які мають відношення до грошових чи матеріальних цінностей, але не пов'язані з їх безпосереднім обслуговуванням. Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає обов'язкового настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов'язкової умови для звільнення працівника. Звільнення з підстави втрати довір'я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п.2 ч.1ст.41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з'ясувати: чи становить виконання операцій, пов'язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов'язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. Зазначений висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-100цс16. Суд враховує, що у справах про поновлення на роботі обов'язок доведення правомірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця лежить саме на роботодавцеві. Відповідачем не було надано до суду жодного належного та допустимого доказу вчинення позивачем [PERSON] протиправних дій навмисно або внаслідок необережного ставлення до виконання своїх обов'язків, які дають підстави для його звільнення згідно п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України. Суд не бере до уваги протокол про проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на елеваторі смт. Мар'янівка від 17.03.2017 року, зведений розрахунок недостачі товарно-матеріальних цінностей по елеватору смт. Мар'янівка, акт про проведення службового розслідування від 05.04.2017 року, оскільки дані документи не встановлюють винуватість безпосередньо завідувача елеватора у недостачі матеріальних цінностей, які б давали підстави для втрати до нього довір'я. Наявність вини позивача [PERSON] не встановлена і у рішенні Луцького міськрайонного суду від 24.01.2019 року, яким у задоволенні позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків було відмовлено. Ухвалюючи вказане рішення суд виходив з тих обставини, що відповідач договір про спільну колективну матеріальну відповідальність не підписував, так як згідно висновку експерта №40 від 26.02.2018 року Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру підпис в рядку «посада, прізвище, ім'я, по батькові», зокрема, підпис графи «керівник» колективу - (бригади) в договорі про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 11.01.2016 року виконаний не [PERSON], а іншою особою, та оскільки ТзОВ «Агротехніка» не доведено, якими саме неправомірними діями відповідача йому заподіяно матеріальної шкоди і чи входили до його функцій обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди, в чому полягала його вина, чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей. Звільнення у зв'язку із втратою довір'я працівника на підставі п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України може мати місце за умови вчинення ним винних дій. При цьому не має значення, були протиправні дії вчинені навмисно або внаслідок необережного ставлення до виконання своїх обов'язків, чи передбачав працівник або повинен був передбачити негативні наслідки своїх дій. Провина працівника має бути доведена власником або уповноваженим ним органом за допомогою фактів та об'єктивних обставин, що свідчать про винні дії працівника; це може бути, наприклад: систематична нестача довірених йому цінностей; безвідповідальне, халатне ставлення до своїх трудових обов'язків; порушення правил торгівлі; крадіжки; обмірювання, обважування покупців; завищення цін; привласнення матеріальних цінностей тощо. Втрата довір'я може бути наслідком вчинення проступку, який дає підстави для висновку, що подальше залишення працівника на роботі, пов'язаній з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей, може призвести до їх утрати. Водночас, підозра власника або уповноваженого ним органу не може бути підставою для виявлення недовір'я до працівника. Наведене свідчить про наявність правових підстав для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення [PERSON] та поновлення його на роботі. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до п.8 р.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки від 13.06.2017 №1-4/375, виданої ТзОВ «Агротехніка», за два попередні місяці, які передували даті звільнення, [PERSON] було нараховано 9128,73 (за лютий - 7389,59 грн. та березень - 1739,14). Кількість робочих днів за вказані місяці становила - 42 дні. Таким чином, середньоденний заробіток позивача [PERSON] складав 217,35 грн. (9128,73/42). Час вимушеного прогулу [PERSON] з дня звільнення 21.04.2017 його з займаної посади і до дня постановлення рішення у даній справі 20.02.2019 склав 466 робочих дні (у квітні 2017- 6; у травні 2017 - 20; у червні 2017 - 20; у липні 2017 - 21; у серпні 2017 - 22; у вересні 2017 - 21; у жовтні 2017 - 21; у листопаді 2017 - 22; у грудні 2017 - 21; у січні 2018 - 22; у лютому 2018 - 20; у березні 2018 - 21; у квітні 2018- 19; у травні 2018 - 21; у червні 2018 - 20; у липні 2018 - 22; у серпні 2018 - 22; у вересні 2018 - 20; у жовтні 2018 - 22; у листопаді 2018- 22; у грудні 2018 - 20; у січні 2019 - 21; у лютому 2019 - 20). Розрахунок середнього заробітку позивача [PERSON] за час вимушеного прогулу складає: 466 х 217,35 = 101285,10 грн. Таким чином, за період вимушеного прогулу позивача [PERSON] з 21.04.2017 по 20.02.2019 підлягає стягненню з відповідача ТзОВ «Агротехніка» на користь позивача середній заробіток в сумі 101285,10 грн. Виплата зазначеної суми повинна бути проведена за вирахуванням податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів. Окрім того, з відповідача ТзОВ «Агротехніка» на користь держави має бути стягнутий судовий збір в розмірі 768, 40 грн., оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат при зверненні до суду із даним позовом.

Outcome: approved