Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

30.07.2019 року [PERSON] (далі - «Заявник») звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог Заявник посилається на наступні обставини. Заявник зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка після розірвання шлюбу з батьком Заявниці [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] ». Починаючи з 06.05.1975 року вона разом з матір`ю були зареєстровані та проживали разом по [ADDRESS] . 12.10.2013 року, на прохання матері, в зв`язку з необхідністю отримання нею субсидії, Заявник знялася з реєстрації місця проживання, однак, фактично продовжувала проживати разом з матір`ю в будинку [ADDRESS] до дня її смерті. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку по [ADDRESS] , а також земельної ділянки площею 0,1098 га, розташованої по [ADDRESS] . Своє майно [PERSON] нікому не заповідала, а тому Заявник, як спадкоємець першої черги за законом, з метою оформлення спадкового майна звернулась до державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В., однак нотаріус їй роз`яснила, що видача свідоцтва про право на спадщину за законом неможлива, оскільки на день смерті [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за різними адресами. В судовому засіданні Заявник [PERSON] та її представник адвокат Павловський Б.М. заяву підтримали та просили задовольнити вимоги в повному обсязі. Заінтересована особа - Білоцерківська міська рада Київської області в судове засідання свого представника не направила, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника, заяву просила розглянути за наявними матеріалами. Суд, вислухавши пояснення Заявника, представника заявника та свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заявлені вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини. Так, судом встановлено, що Заявник [PERSON] , до реєстрації шлюбу з [PERSON] , мала дошлюбне прізвище - « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС Білоцерківського міськвиконкомом, актовий запис №1148 (а.с.8). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №1523, яка є матір`ю Заявника, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого гор.б/ЗАГС м.Біла Церква, актовий запис №383 та вбачається з витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 16.07.2019 року та витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу від 16.07.2019 року (а.с.7, 9, 10, 18,). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.01.1974 року вбачається, що [PERSON] на праві власності належав житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.19). Померлій [PERSON] на праві власності належала також земельна ділянка площею 0,1098 га, розташована по [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-КВ № 057454 (а.с.20). Згідно з довідки, виданої Управлінням адміністративних послуг білоцерківської міської ради № 4648 від 22.07.2019 року, у зазначеному вище будинку станом на 25.09.2018 року була зареєстрована [PERSON] (а.с.17). В судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила суду, що Заявник є дочкою померлої [PERSON] та вона дійсно проживала разом з нею в житловому будинку [ADDRESS] до дня її смерті, Заявник доглядала за нею, а потім взяла на себе поховання. Відповідно до роз`яснення державного нотаріуса Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області від 17.07.2019 року вих. № 1544/01-16, згідно довідки, наданої управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 4353 від 12.07.2019 року, на день смерті спадкодавець [PERSON] та спадкоємець [PERSON] були зареєстровані за різними адресами, спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заведена. Заявниці рекомендовано звернутися до суду для продовження строків для прийняття спадщини (а.с.21). Таким чином, надані Заявником докази у своїй сукупності підтверджують вказані ним обставини. Розглядаючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами права. За змістом норм ст.ст. 1268-1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст.1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. У ст.3 вказаного Закону визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. При цьому, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч.3 ст.1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Згідно з п.3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за №296/5, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Отже, у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені п. 3.22 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч.1 ст.315 ЦПК України та не є вичерпним. Так, відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно абз.2 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що заяву [PERSON] необхідно задовольнити, оскільки вона обґрунтована, а її доводи не спростовані та підтверджені належним, достовірними та допустимими доказами. Встановлення цього факту необхідно Заявнику для оформлення спадкових прав за після смерті її матері. На підставі викладеного та

Outcome: approved