Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

29.11.2018 року позивач Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, яка діє в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода», комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради порушує питання про позбавлення відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON],, [INFO], оскільки відповідач систематично та цинічно нехтує своїми батьківськими правами та обов'язками, а також веде аморальний спосіб життя. У цієї жінки відсутні навички усвідомленого батьківства. Вона, навпаки, сама особисто становить загрозу для життя та здоров'я дітей. Про вищевказане свідчить те, що раніше [PERSON] вже позбавлялася батьківських прав щодо двох старших дітей. Згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2011 року, справа № 2-2659/2011 р. [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо сина [PERSON]. [INFO]. Згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.10.2012 року, справа № 1003/10874/12, [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо дочки [PERSON], [INFO]. Крім того, на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 27.06.2017 року № 241 «Про негайне відібрання малолітнього [PERSON], який опинився в складних життєвих обставинах, та його влаштування» від [PERSON] був відібраний її малолітній син [PERSON] та влаштований в комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква». Згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.09.2017 року, справа № 357/7667/17, [PERSON] було позбавлено батьківських прав стосовно сина. Апеляційний суд Київської області за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON], ухвалив нове рішення, яким апеляційну скаргу [PERSON] задовольнив, а вказане рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області скасував. Після цього малолітній [PERSON] був повернутий його матері [PERSON] Згідно з інформацією адміністрації Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді родина [PERSON] з липня 2017 року перебуває під соціальним супроводом. Стало відомо, що [PERSON] не змінила свого способу життя, зловживає алкогольними напоями. 26 жовтня 2018 року в телефонному режимі сусіди знову повідомили, що з квартири [PERSON] чути як плачуть діти, а мати перебуває в стані алкогольного сп'яніння. Фахівцем із соціальної роботи невідкладно було здійснено візит в сім'ю та було виявлено, що мати дітей [PERSON] мала візуальні ознаки дії алкогольної речовини, діти були неохайні, молодша дитина в брудному підгузнику, в квартирі не прибрано, відчувався неприємний запах. В ході бесіди мати дітей поводила себе зухвало, не заперечувала щодо вживання нею алкоголю. 31.10.2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради в присутності [PERSON] було розглянуто питання про виконання [PERSON] батьківських обов'язків щодо її малолітніх дітей. Комісія з питань захисту прав дитини, заслухавши пояснення присутніх та дослідивши матеріали справи, дійшла згоди про доцільності відібрання від [PERSON] її малолітніх дітей [PERSON] й [PERSON] та позбавлення її батьківських прав, оскільки залишення дітей в таких умовах проживання є небезпечним для їх життя, здоров'я та морального виховання. Згідно з рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 15.11.2018 року № 702 «Про негайне відібрання малолітніх дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, та їх влаштування» діти відібрані від їх матері. Малолітнього [PERSON] влаштовано в центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода», а малолітню [PERSON] - в комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква». Батько дітей [PERSON] перебуває в місцях позбавлення волі. Вважають, що вказані обставини підтверджують факти ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов'язків, позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо її дітей у даному випадку допустиме, оскільки наявна її вина і вона не може змінити поведінку в кращу сторону. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно з положеннями ч. З ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Просили суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо її малолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітньої дочки [PERSON]. [INFO], стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON]. [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особові рахунки дітей відкриті у банківській установі, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дітьми повноліття ( а. с. 2-5 ). Ухвалою судді від 28.12.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено в підготовче судове засідання у справі на 15 годину 00 хвилин 30 січня 2019 року ( а. с. 23-24 ). 13.02.2019 року за вх. № 5897 судом було отримано відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON], в якій остання наголошувала на тому, що позовна заява не підлягає до задоволення мотивуючи тим, що вона не зловживає спиртними напоями, не вживає заборонені законом речовини, не палить. На обліку у лікаря нарколога не перебуває. Вона не вчиняла правопорушень і до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалася. Вона проживає разом з неповнолітніми дітьми та матір'ю. В кімнаті, в якій вона проживає разом з дітьми є ліжко, диван на яких спали [PERSON] та [PERSON]. Діти були забезпечені одягом, який зберігається у шафі, у дітей є в достатній кількості іграшки, продукти харчування. Своїх дітей вона любить і хоче повернути їх у свою сім'ю. Вона намагається робити все для того, щоб дітям було добре. Вона виконала вимогу працівників соціальної служби стосовно проведення ремонту в квартирі. В 2018 році вона зробила ремонт в кімнаті та коридорі, а в січні цього року зробила ремонт на кухні. Її діти, як це притаманно усім маленьким діткам, можуть вередувати і плакати, але це не означає, що діти не доглянуті чи є загроза для їхнього життя. Жодного разу сусіди не робили їй зауважень через плач дітей, і не висловлювали своє невдоволення з будь-яких інших питань, не зверталися зі скаргами на неї ні в ЖЕК ні в поліцію. Вважає, що служба у справах дітей упереджено відноситься до неї ( а. с. 51-52 ). Ухвалою суду від 26 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 14 годину 00 хвилин 03 квітня 2019 року ( а. с.83-84 ). В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності ( а. с. 34 ) підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], та її представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності ( а. с. 67 ) та свідоцтва про заняття адвокатською діяльністю ( а. с. 66 ) в судовому засіданні кожний окремо заперечували проти задоволення позовних вимог позивача, просили суд відмовити позиву в задоволенні позову в повному обсязі, так як вимоги є безпідставними. Представники третіх осіб, а саме: центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» Маценко І.Л., яка діє на підставі доручення ( а. с. 69 ) та КЗ КОР «Спеціалізований Обласний будинок дитини м. Біла Церква» Михайлюк Н.С., яка діє на підставі довіреності ( а. с. 68 ) в судовому засіданні полагалися на розсуд суду. Пояснили, що відповідач [PERSON] дійсно виконувала всі зауваження, навідувала дітей та на даний час заперечень до останньої не мають. Свідок [PERSON], яка є соціальним працівником в судовому засіданні пояснила, що з липня 2017 року відповідач перебуває під супроводом соціальної служби. Відповідач все робила та реагувала на зауваження. Останнім часом не бачили щоб відповідач вживала спиртними напоями та з листопада 2018 року питань та зауважень до останньої не було. Свідок [PERSON], яка є сусідкою відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що бачила останню п'яною восени 2018 року. З того часу і до теперішнього п'яною не бачила, в квартирі останньої не була. Свідок [PERSON], яка є сусідкою [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що бачила [PERSON] у 2018 році в літку, яка сиділа на вулиці на лавці та спала. В поліцію та до житлово-експлуатаційної контори на відповідача з заявами та скаргами не зверталася. Бачила, як [PERSON] несла пиво та щоб остання його пила не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] з травня по листопад 2018 року бачила відповідачку п'яною, але щоб остання вживала спиртними напоями в її присутності такого не було. В квартирі у відповідачки не була та з заявами в поліцію та ЖЕК на останню не зверталася. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] та чула, як остання кричала на своїх дітей. Бачила раніше свою сусідку п'яною, але в 2019 році не бачила останню в стані алкогольного сп'яніння. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є подругою з [PERSON] та наголосила, що остання є хорошою матір'ю, піклується про дітей, гарна людина та заперечує проте, що [PERSON] зловживає спритними напоями. З [PERSON] вона знайома приблизно 5-6 років, часто буває у неї вдома. Умова для проживання та виховання дітей є нормальними. Сторонніх людей в квартирі не бачила. Додала, що мати [PERSON] зловживає спиртними напоями. Свідок [PERSON]. яка є сусідкою та подругою [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає [PERSON] з 2014 року, не бачила щоб остання вживала спиртними напоями, в квартирі є все для дітей. [PERSON] гуляє з дітьми, діти охайні, є що їсти. Сторонніх в квартирі не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є невісткою відповідача [PERSON] та не бачила за п'ять років, що остання зловживає спиртними напоями. Діти охайні, чисті та доглянуті. [PERSON] ставиться до своїх дітей дуже добре. В її присутності [PERSON] ніколи не била дітей. Своєю поведінкою не загрожує дітям. Сторонніх людей в квартирі останньої не бачила. Додала, що їй відомо, що мати [PERSON] вживає алкогольні напої. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] вбачається, що батьками останніх є [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 12 ). Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області від 15 листопада 2018 року за № 702 вирішено негайно відібрати малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] від їх матері [PERSON]; вважати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та таким, відповідає інтересам дітей; вирішено питання щодо поміщення малолітніх дітей до державних закладів ( а. с. 6-8 ). Встановлено, що на даний час малолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] влаштовані та перебувають в державних закладах, а саме: [PERSON] в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода», а [PERSON] в комунальному закладі Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква». Звертаючись до суду з вказаним позовом служба у справах дітей Білоцерківської міської ради порушує питання про позбавлення відповідача [PERSON]. [INFO], батьківських прав щодо її малолітніх дітей [PERSON]. [INFO], [PERSON]. [INFO], оскільки відповідач систематично та цинічно нехтує своїми батьківськими правами та обов'язками, а також веде аморальний спосіб життя. У цієї жінки відсутні навички усвідомленого батьківства. Вона, навпаки, сама особисто становить загрозу для життя та здоров'я дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.07.2011 року, справа № 2-2659/2011 року [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо сина [PERSON]. [INFO] ( а. с. 16 ). Згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.10.2012 року, справа № 1003/10874/12, [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо дочки [PERSON]. [INFO] ( а. с. 17-18 ). Встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 27.06.2017 року № 241 «Про негайне відібрання малолітнього [PERSON], який опинився в складних життєвих обставинах, та його влаштування» від [PERSON] був відібраний її малолітній син [PERSON] та влаштований в комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» ( а. с. 9 ). Згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.09.2017 року, справа № 357/7667/17, [PERSON] було позбавлено батьківських прав стосовно сина [PERSON], [INFO] та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнуто судовий збір на користь держави ( а. с. 14-15 ). Постановою апеляційного суду Київської області від 20 березня 2018 року рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.09.2017 року скасовано та у задоволенні позову служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], третя особа комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовлено та стягнуто з держави країни на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1408 гривень ( а.с. 53-56 ). Зазначено постановою апеляційного суду встановлено, що обґрунтовуючи позовні вимоги, служба у справах дітей вказує на те, що під час відвідування сім'ї відповідач перебувала у стані сильного алкогольного сп'яніння, однак в матеріалах справи відсутні докази того, що вказана подія мала місце, а відповідач перебуває на обліку з приводу зловживання алкогольними напоями чи є хронічним алкоголіком. Крім того, факт насильства [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] є недоведеним, оскільки будь-які докази, крім, як зазначає позивач, слів сусідів, які вказують на жорстоке поводження [PERSON] з дитиною, у матеріалах справи відсутні. Вказана постанова суду апеляційної інстанції 20.03.2018 року набрала законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, що якої встановлено ці обставини, якщо інше не становлено законом. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування. Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Заперечуючи проти позову, [PERSON] посилалася на те, що позивач не надав доказів того, що вона умисно ухилявся від своїх батьківських обов'язків щодо виховання дітей. З довідки № 15, виданої дошкільним начальним закладом ( ясла-садок ) комбінованого типу № 17 «Усмішка» Білоцерківської міської ради Київської області від 26.11.2018 року [PERSON] вбачається, що її дитина [PERSON], [INFO], дійсно відвідує ДНЗ № 17 «Усмішка» з 30.05.2018 року постійно. Останній день перебування дитини у ДНЗ № 17 «Усмішка» 19.11.2018 року ( а. с. 57 ). З інформаційного листа, виданого КЗ КОР «Спеціалізований Обласний будинок дитини м. Біла Церква» від 11.02.2019 року за вих. № 76 вбачається, що з 05.12.2018 року в зазначеному закладі на повному державному утриманні перебуває малолітня дитина [PERSON], [INFO], мати - [PERSON], [INFO] відвідувала дівчинку в закладі: 19.01.2019 року, 21.01.2019 року, 26.01.2019 року, 29.01.2019 року ( телефонувала ), 31.01.2019 року, 06.01.2019 року ( телефонувала ), 07.02.2019 року, 08.02.2019 року, 11.02.2019 року. З 23.12.2018 року по 18.01.2019року дитина знаходиться на стаціонарному лікуванні в КЗ КОР «КОДЛ № 2» м. Біла Церква ( а. с. 61 ). З листа від 12.02.2019 року за вих. № 13, виданого Дошкільним навчальним закладом ( ясла-садок ) комбінованого типу № 17 «Усмішка» щодо надання інформації про [PERSON] вбачається, що син останньої [PERSON], [INFO] відвідував ДНЗ № 17 «Усмішка» з 30.05.2018року по 19.11.2018 року, за період перебування дитини в дошкільному закладі його мати [PERSON] приводила та забирала сина в тверезому стані. Зауважень до зовнішнього вигляду дитини не було, хлопчик завжди був чистий та охайний ( а. с. 70 ). З наявної в матеріалах справи характеристики, виданої 11.02.2019 року за вих.№ 220 комунальним підприємством Білоцерківської міської ради «ЖЕК № 7» вбачається, що [PERSON], зареєстрована з 01.07.1991 року за адресою: м. Біла Церква, перший [ADDRESS]. Громадський порядок не порушує. Скарг до комунального підприємства Білоцерківської міської ради житлово-експлуатаційної № 7 від сусідів на [PERSON] не надходило. ( а. с. 63 ). Згідно листа від 12 лютого 2019 року за вих. № 290, виданого комунальним некомерційним підприємством Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 4» встановлено, що [PERSON], [INFO], котра зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] під наглядом лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває та не перебувала ( а. с. 73 ). Крім того, зі свідчень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були допитані в судовому засіданні під час розгляду даної справи не було встановлено судом, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських прав по вихованню дітей. Навпаки, встановлено, що відповідач [PERSON] реагує на зауваження, що підтвердили в судовому засіданні, як представники третіх осіб, так і свідок [PERSON], яка є соціальним працівником. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, в судовому засіданні під час розгляду вказаної справи не знайшло свого підтвердження того, що відповідачка [PERSON] у відповідності до вимог ст. 164 СК України ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. А тому, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача [PERSON] в частині позбавлення батьківських прав є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки, відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав, не підлягають задоволенню позовні вимоги і в частині стягнення аліментів. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, не підлягають стягненню з відповідача на користь держави і судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed