Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

30.07.2019 [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2017 по 17.07.2017 (у т.ч. вихідної допомоги у розмірі середнього заробітку 6685,25 грн, компенсацію за невикористані 23 дні щорічної відпустки - 4986,17 грн) у сумі 29917,25 грн, пославшись на непроведення відповідачем у порушення приписів ст.116 КЗпП України з нею розрахунку при її звільнені 17.07.2017 зі Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії ПАТ «Укрзалізниця». Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01.08.2019 цивільну справу №243/8575/19 передано на розгляд до Олександрівського районного суду Донецької області за підсудністю (а.с.44-46). Ухвалою Олександрівського районного суду Донецької області від 09.09.2019 цивільну справу №243/8575/19 передано на розгляд до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області за підсудністю (а.с.53). 31.10.2019 цивільна справ №243/8575/19 надійшла до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області (а.с.61), і цього ж дня відповідно до протоколу автоматизованого розподілу вказаної судової справи між суддями визначено головуючого суддю (а.с.62). Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04.11.2019 позовна заява була залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків (а.с.63). Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12.11.2019 відкрите провадження в цивільній справі №243/8575/19 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, справу призначено у судове засідання для розгляду по суті (а.с.68-69). Відповідачем (представник Арсентьєв Е [PERSON] ) на позовну заяву був наданий відзив (а.с.82-85). Проте цей Відзив у порушення ч.7 ст.178 ЦПК України поданий поза встановленим судом в ухвалі про відкриття провадження у справі строк. Так, копію ухвали про відкриття провадження у справі (в якому відповідачу було роз`яснено право протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву, всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, та надіслати позивачеві копію відзиву та доданих до нього документів) відповідач згідно з відміткою про направлення копії ухвали на адресу електронної пошти отримав 14.11.2019 (а.с.70) і 19.11.2019 - згідно з карткою рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.74,75), а відзив на позовну заяву надійшов на адресу суду 24.12.2019 датою відправлення 20.12.2019. При цьому, про поважність причин ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк відповідачем не зазначено, клопотання про поновлення порушеного процесуального строку не заявлено, внаслідок чого за приписами ч.8 ст.178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дістає таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 11.05.1995 перебувала з відповідачем у трудових правовідносинах. 17.07.2017 звільнена у зв`язку зі скороченням штату п.1 ст.40 КЗпП України. Зазначені обставини підтверджені відповідними записами у трудовій книжці позивача (копія на а.с.10-14), наказом (розпорядженням) Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» «про припинення трудового договору (контракту)» (копія на а.с.9), наказом Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» від 08.07.2016 про продовження дії безстрокових трудових договорів у Структурному підрозділі «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з 11.07.2016, зокрема з [PERSON] (копія на а.с.15-19), особовою карткою №334 за формою 3 П-2 на [PERSON] (копія на а.с.20-21), і не спростовано відповідачем. Законом України від 23.02.2012 р. №4442-ІV Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізоване шляхом злиття в регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Постановою Кабінету Міністрів України №938 від 31.10.2018 Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» змінило тип з публічного на приватне та повне найменування на Акціонерне товариство «Українська залізниця». З тексту нової редакції Статуту АТ «Укрзалізниця», розміщеного на офіційному сайті Верховної Ради України за посиланням: https://zakon.rada.gov.ua/go/735-2015-n, Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Статтею 43\~Конституції України гарантований законом захист права на своєчасне одержання винагороди за працю. За приписами ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~статті 110 КЗпП України\~при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із частиною 1\~статті 30 Закону України «Про оплату праці», другою частиною якої встановлено обов`язок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст.1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Вирішуючи питання щодо порушення права позивача на виплату відповідачем заробітної плати при роботі на підприємстві відповідача та не проведення з ним повного розрахунку при звільненні, суд виходив з такого: Відповідно до ч.3 ст.11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд уважає встановленим той факт, що при звільненні позивача відповідач не провів з ним повного розрахунку із заробітної плати. Так, з наданих позивачем доказів, а саме розрахункових листків за відповідні місяці роботи (а.с.22-25) за період з березня 2017 року по липень 2017 року убачається, що позивачу була нарахована заробітна плата: за березень 2017 року всього нараховано 5064,79 грн, сума до виплати 4027,43 грн, за квітень 2017 року всього нараховано 3446,74 грн, сума до виплати 2742,38 грн, за травень 2017 року всього нараховано 3446,74 грн, сума до виплати 2742,38 грн, за червень 2017 року всього нараховано 5905,86 грн, сума до виплати 4696,23 грн, за липень 2017 року всього нараховано 12053,12 грн, в т.ч. компенсація за невикористану відпустку 4986,17 грн, допомога при скороченні 6685,25 грн, сума до виплати 9651,28 грн. Загальний розмір нарахованої заробітної плати за період з березня 2017 по липень 2017 року та компенсаційних виплат склав 29917,25 грн, до виплати - 23859,70 грн. Відомості, зазначені у розрахункових листках узгоджуються з наказом начальника структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 17.03.2017 № 236-Н про встановлення простою, згідно із яким у зв`язку із встановленням простою оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу за весь час простою згідно графіку роботи (а.с.26-29). Наказ відповідача від 17.03.2017 № 236-Н в частині оплати праці за час простою відповідає вимогам\~ст.113 КЗпП України, якою встановлено, що за час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Крім того, відомості, зазначені у розрахунковому листку за липень 2017 року (а.с.25) узгоджуються із наказом про звільнення позивача (а.с.9), яким передбачено нарахування компенсації на невикористану відпустку та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, що відповідає вимогам ч.1 ст.44, ч.1 ст. 83 КЗпП України. Тож, суд уважає встановленим той факт, що при звільненні позивачу належала до сплати заробітна плата за період з березня 2017 року по липень 2017 року та компенсаційні виплати у загальному розмірі 29917,25 грн (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 23859,70 грн). Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету, а саме: податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (168.1.1). Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету (168.1.2.). Згідно з абз. 5 п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян (податку на доходи фізичних осіб) є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. За таких обставин, позов підлягає задоволенню із стягненням з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати без утримання обов`язкових податків та зборів у загальному розмірі 29917,25 грн. Дістаючи висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд виходив з того, що в спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. Відповідачем не спростована та обставина, що у спірний період часу позивач перебував з ним у трудових правовідносинах, за що йому мала бути нарахована та сплачена заробітна плата. Проте, свого обов`язку з оплати праці позивача відповідач не виконав, факт нарахування позивачу заробітної плати у спірний період часу та невиплати нарахованої заробітної плати відповідачем не спростований. Доказів про те, що у період з березня 2017 року по липень 2017 року позивач не виконував свої трудові функції, відповідачем не надано. Натомість обставина виконання позивачем трудової функції у спірний період часу підтверджена табелями обліку робочого часу (а.с.31-35). Тож, конституційне право позивача на одержання винагороди за працю має бути захищено. З огляду на наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку з тим, що відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч.6 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 768,40 грн., виходячи з такого: Відповідно до пп.1\~\~п.1 ч.2\~ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»\~в розрахунку на місяць у розмірі 1921,00 грн. Отже, при поданні позову судовий збір в частині стягнення заборгованості по заробітній платі складав 768,40 грн. (1921,00 грн. х 0,4), тому з відповідача в доход держави належить стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved