Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

7 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з цим позовом, в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно за заповітом, що залишилося після смерті її матері [PERSON], яка померла 1 листопада 2015 року в с.Антонівка Томашпільського району Вінницької області, що складається із житлового будинку з господарчими будівлями, які розташовані по вул. Зарічній (Леніна), 159 в с.Антонівка Томашпільського району Вінницької області. Позов обґрунтовано наступним. 1 листопада 2015 року в с.Антонівка Томашпільського району померла [PERSON], яка доводилася позивачці матірю. Після смерті матері відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема, на житловий будинок з господарчими будівлями, які розташовані по вул. Зарічній (Леніна), 159 в с.Антонівка Томашпільського району Вінницької області. Позивачка зазначає, що вона є спадкоємцем майна своєї матері за заповітом, яким мати заповіла їй та відповідачу в справі своє майно. В даний час відповідач відмовляється від своєї частки спадщини на користь позивачки, тому вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки відмовляється від своєї частки спадщини на користь позивачки. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.158 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 1 листопада 2015 року в день смерті спадкодавця [PERSON] В цей час діяв ЦК України (2003 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 1 листопада 2015 року в с. Антонівка Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с.9). Згідно довідки сільського голови Антонівської сільської ради № 835 від 8 вересня 2016 року, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку по вул. Зарічній, 159 в с.Антонівка Томашпільського району Вінницької області. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за заповітом залишилися [PERSON] та [PERSON] Гр.[PERSON] спадщину на протязі шести місяців прийняла (а.с.18). Згідно заповіту, складеного [PERSON] у державного нотаріуса, остання заповіла житловий будинок, який знаходиться в с.Антонівка по вул.. Леніна, 159 Томашпільського району Вінницької області, в рівних долях [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Згідно довідки сільського голови Антонівської сільської ради № 834 від 8 вересня 2016 року, рішенням № 57 від 10 березня 2016 року 7 сесії 7 скликання перейменовано вулицю Леніна на вулицю Зарічна (а.с.20). Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом, даний будинок [PERSON] успадкувала від свого чоловіка [PERSON] (а.с.7). Згідно інвентаризаційної справи на домоволодіння № 159 по вул..Леніна в с.Антонівка Томашпільського району Вінницької області, власником якого був [PERSON], а потім [PERSON], даний будинок має такі показники: житловий будинок «А», вбиральня «Б», літня кухня «Г», криниця «В», огорожа 1 (а.с.13). Згідно довідки КП Міжрайбюро технічної інвентаризації № 127 від 29 вересня 2016 року, будинок в с.Антонівка по вул..Зарічній, 159, згідно архівних даних зареєстровано на імя [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Томашпільською держнотконторою 20 серпня 2002 року Р№ 2477 (а.с.31). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON], як спадкоємець майна спадкодавця [PERSON] за законом, зверталася до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом їй у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено в звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] підтверджується копіями її свідоцтва про народження та про укладення шлюбу (а.с.10). Згідно вищезазначеного, вбачається висновок про те, що [PERSON] прийняла спадщину, однак не отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Згідно абзацу 3 пункту 23 ПОСТАНОВИ Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом\~\~перевіряється\~\~наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини. В наданої державним нотаріусом відповіді на запит суду вбачається, що після смерті [PERSON] заведена спадкова справа за заявами [PERSON] та [PERSON] (а.с.26-29). Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясовування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] спадкоємець за заповітом на майно своєї матері [PERSON], яка прийняла спадщину та бажає її переоформити. Відповідач у справі як інший за заповітом на майно своєї матері [PERSON], хоча й подав в передбачений законом строк до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, в даний час відмовляється її приймати та переоформляти, що підтверджується його визнанням позовних вимог [PERSON] та заявою про відмову від спадщини на користь позивачки (а.с.24). Отже, позивачка [PERSON] набула права та обовязки спадкодавця [PERSON], тобто спадщина після смерті останньої належить їй, а неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю майно, не може бути перешкодою у набутті права власності на таке спадкове майно. Оскільки відповідачем визнано позовні вимоги, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved