Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

30 березня 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що з між нею та відповідачем [PERSON] 23 травня 2009 року було укладено шлюб. Рішенням Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 05.07.2013 року (набрало законної сили 16.07.2013 року) шлюб припинено. За час шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. З літа 2014 року вона з відповідачем проживають окремо. Дитина проживає з нею, за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Іларіонівська, буд. 28. кв. 2. Спорів стосовно міста проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Весь цей час відповідач життям сина майже не цікавився, не виявляв бажання приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже пять років, вона майже не згадує батька та немає до нього родинних почуттів, оскільки за весь час бачив його лише кілька разів. Також в спілкуванні з нею ніколи про нього не запитує та не цікавиться. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Вона має постійне місце роботи та постійний заробіток. Відповідач не цікавиться за які кошти виховується дитина. Вважає, що якщо батько дитини уникає будь-яким чином від обов'язку утримання дитини, то необхідно його зобов'язати сплачувати аліменти у розмірі встановленому чинним законодавством України. Їй не відомо чи має постійне місце роботи відповідач чи ні. До літа 2014 року відповідач проживав з нею надалі місце його перебування їй не відоме. Їй відомо, що за місцем його реєстрації він не проживає. На підставі викладеного просить суд стягнути з [PERSON], аліменти на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до 14 грудня 2028 року. Позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON] ([INFO], свідоцтво про народження, видане Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 28 грудня 2010 року) (а.с.2-3). В судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Третя особа Управління-служба у справах дітей Самарської районної у м.\~Дніпропетровську ради надали до суду заяву з проханням розглядати справу без їх участі та прийняти рішення в інтересах дитини, враховуючи висновок органу опіки та піклування (а.с.45). Заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 травня 2009 року [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Андреєва) [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КИ №143143, актовий запис 315 (а.с.6). 14 грудня 2010 року народився [PERSON] та його батьками є [PERSON] та [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження серії І-КИ №394930, актовий запис 758 (а.с.7). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2013 року, яке набрало законної сили 16.07.2013 року шлюб, укладений між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстрований [INFO] Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (актовий запис № 315) розірвано (а.с.5). З висновку органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у місті Дніпропетровську ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO] від 10.06.2016 року № 2-17/1016/1 вбачається, що недоцільно позбавляти батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], 14 грудня 2010р.н. (а.с.46-47). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України. У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. . Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. 2. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, на підставу своїх вимог та заперечень. В судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт неналежного відношення до своїх батьківських обовязків зі сторони відповідача [PERSON], навпаки наявний висновок, щодо недоцільності позбавлення батьківських прав. Таким чином, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON]задоволенню не підлягає. Проте, частиною 2 статті 51 Конституції України, та статтею 180 Сімейного кодексу України, чітко визначено, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено: [...Відповідно до ст. 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття...]. Як зазначено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» [...За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. З ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно...]. В Конвенції «Про права дитини», (Конвенцію ратифіковано Постановою ВР №789-ХІІ від 27.02.91 підписаною Україною: 21 лютого 1990 р., набула чинності для України: 27 вересня 1991 р.) в статті 27 зазначено, що [...Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини...]. Як випливає з положення ст. 181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про способи виконання обовязку з утримання неповнолітньої дитини тим із батьків, хто проживає окремо, інший, з ким проживає така дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів на її утримання. Отже, закон покладає на батьків обов'язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, а саме, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. В силу ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як зазначено статтею 184 Сімейного кодексу України і розясненнями, викладеними в пункті 17 постанов Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства материнства і стягнення аліментів», платник аліментів має нерегулярний дохід, що міняється, частина доходу отримує в натурі а також за наявності інших, що мають істотне значення суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Таким чином, до обставин, які надають суду повноваження визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, належать випадки, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд приймає до уваги вимоги ст. 182 СК України та дійсні обставини справи, зокрема, матеріальне становище позивача та нестабільні заробітки, матеріальне становище відповідача, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, жінки, батьків, доньки, сина, інші обставини, які мають суттєве значення. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, співставляючи їх із дослідженим у судовому засіданні доказам, суд доходить висновку про необхідність здійснювати стягнення саме у твердій грошовій формі, як того просить позивач. Оскільки в судовому засіданні була підтверджена та обставина, що [PERSON] в дійсності є сином відповідача, наразі є не повнолітнім, відповідач в свою чергу здоровий, працездатний, але на даний час офіційно не працює, спроможний надавати допомогу на утримання сина, вимоги позивача про стягнення аліментів є повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року зі змінами, із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20грн.

Outcome: partial