Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

29 жовтня 2020 року до Носівського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 14999 грн. 97 коп. та 2102 грн. 00 коп. судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що з метою отримання банківських послуг [PERSON] підписав анкету-заяву від 14 жовтня 2014 року, чим підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що діяли на момент підписання анкети-заяви, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, які згідно із заявою отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов користування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2500 грн. 00 коп. Оскільки відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, станом на 20 вересня 2020 року виникла заборгованість на суму 14999 грн. 97 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 4675 грн. 82 коп., у т. ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту - 4675 грн. 82 коп., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625, - 1680 грн. 84 коп. та нарахованої пені у розмірі 8643 грн. 31 грн. Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, постановлено розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 24 грудня 2020 року. 24 грудня 2020 року розгляд справи відкладено до 04 лютого 2021 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача. У судове засідання 04 лютого 2021 року представник позивача не з`явився, у поданому клопотанні зазначив, що просить суд розглянути позов до [PERSON] у порядку спрощеного провадження без виклику сторін (а. с. 59). Окремо подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, у якому зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду (а. с. 60). Відповідач, який повідомлявся судом про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку шляхом надсилання судової повістки про виклик за адресою місця реєстрації та відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав судову повістку про виклик до суду, у судове засідання 04 лютого 2021 року не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивача суд постановив 04 лютого 2021 року ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України. У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з нижченаведеного. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормою ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з довідкою позичальнику [PERSON] було надано такі кредитні картки (а. с. 15): № [NUMBER] , дата відкриття 25.08.2015, термін дії - 10/16; № [NUMBER] , дата відкриття 14.10.2014, термін дії - 04/18; № [NUMBER] , дата відкриття 17.12.2015, термін дії - 12/19; № [NUMBER] , дата відкриття 21.10.2016, термін дії - 12/19. Позивач надав 14 жовтня 2014 року [PERSON] у користування грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок [NUMBER] , який 14 жовтня 2014 року було зменшено до 2500 грн. 00 коп., 08 грудня 2014 року - зменшено до 2000 грн. 00 коп., 20 грудня 2014 року - збільшено до 2500 грн. 00 коп., 24 березня 2015 року - зменшено до 2000 грн. 00 коп., а 17 серпня 2018 року - зменшено до 0 грн. 00 коп. (а. с. 10). У судовому засіданні встановлено, що 14 жовтня 2014 року відповідач заповнив анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 12). При цьому, окрім анкетних даних [PERSON] указана анкета-заява не містить відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору на умовах, що заявлені позивачем, бажаний кредитний ліміт, а також запропоновані відповідачу конкретні умови надання банківських послуг. У відповідності до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 та 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Тому позовні вимоги у частині стягнення з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 4675 (чотири тисячі шістсот сімдесят п`ять) грн. 82 копійки, яка складається із: 4675 грн. 82 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Окрім цього, звертаючись із позовними вимогами про погашення кредиту, позивач просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 у розмірі 1680 грн. 84 коп., яка виникла станом на 20 вересня 2020 року. Вирішуючи дане питання, суд виходить з такого. Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 105 6ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частин першої-четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Разом з цим в анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаної відповідачем 14 жовтня 2014 року базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання у відсотках на місяць із розрахунку 360 днів у рік взагалі не зазначена (а. с. 12). Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625, позивач посилається на витяг з Тарифів та Умови та правила надання банківських послуг (а. с. 13, 14-46). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та цими Умовами та правилами надання банківських послуг було ознайомлено відповідача, а також, що він погодився з ними, підписуючи анкету-заяву. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, за відсутності в заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами надані банком Витяг з Тарифів та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наведена правова позиція сформульована, наприклад, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (у справі № 342/180/17), яка відповідно до положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права. Отже, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 у розмірі 1680 грн. 84 коп. У частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованою пенею на суму 8643 грн. 31 коп., що виникла станом на 20 вересня 2020 року, суд керується таким. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою та другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі). Анкета-заява від 14 жовтня 2014 року, яка знаходиться в матеріалах справи, не містить даних щодо визначеного розміру умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а матеріали справи не містять будь-якого належного обґрунтування права вимоги в частині стягнення нарахованої пені, у тому числі її розміру та порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості. Наявний у справі Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD»), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентні ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші положення та умови (а. с. 13). Однак, матеріали справи не містять жодних підтверджень того, що саме з цим Витягом з Тарифів та Умовами та правилами надання банківських послуг, у редакції, що діяла на момент підписання заяви (а. с. 12, 14-46), відповідач ознайомився, зрозумів і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем коштів взагалі містили умови, зокрема, і щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Ураховуючи вищевикладене, надані позивачем Витяг з Тарифів та Умови та правила надання банківських послуг у редакції, що діяла на момент підписання заяви, не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником. Ці документи прямо не передбачені в заяві позичальника, яку він особисто підписав. Підписання відповідачем заяви від 14 жовтня 2014 року, у якій не зазначені конкретні умови кредитування, не може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Отже, суд робить висновок, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у частині стягнення заборгованості по нарахованій пені в сумі 8643 грн. 31 коп. є безпідставними, адже такі вимоги є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища відповідача, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині. При цьому суд ураховує, що згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з положень п. 3. ч. 2 ст. 141 ЦПК України, ураховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (31,17%), суд уважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача в рахунок повернення судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 655 грн. 19 коп., які підтверджені документально (а. с. 5). На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549, 551, 599, 1050, 1048, 1054 та 1056 ЦК України та

Outcome: partial