Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

31 липня 2018 року до суду надійшла зазначена позовна заява, яка була розподілена судді Кондратенко О.О. В позовних вимогах з врахуванням заяви від 05.01.2019 року позивач просить: -визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства «Агроспросперіс Банк» щодо розірвання договору №055818 банківського вкладу від 05.04.2018 року, розірвання договору №26208005022401 банківського рахунку від 05.04.2018 року та закриття рахунків, відкритих на ім`я [PERSON] ; -зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Агроспросперіс Банк» вчинити дії щодо належного виконання умов договору №055818 банківського вкладу від 05.04.2018 року та договору №26208005022401 банківського рахунку від 05.04.2018 року. Вимоги обгрунтовані тим, що відповідач в порушення норм діючого законодавства в односторонньому порядку відмовився від виконання укладених з позивачем договорів та достроково їх розірвав, чим порушив права позивача. 02.10.2018 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в яких він просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що відповідач отримав від [PERSON] інформацію про те, що кошти розміщені на депозитних рахунках осіб від імені яких він уклав договори, їм не належать. [PERSON] повідомив Банк про неможливість видачі коштів особам, від імені якої відкриті рахунки. Тому банк вважав, що своїми діями [PERSON] ввів банк в оману щодо вигодонабувачів за фінансовими операціями з розміщення коштів на депозитних рахунках. [PERSON] за рахунок його власних коштів розміщено депозити на ім`я позивача та інших осіб за довіреностями, що свідчить про високу ймовірність використання відповідача, як банківської установи, для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом. Представник зазначив, що на виконання ч.1 ст.10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», умов Договору банківського рахунку, Договору банківського вкладу Банк виконав своє зобов`язання відмовитися від подальших ділових відносин з позивачем шляхом дострокового розірвання договорів, укладених з [PERSON] на свою користь та користь позивача. Позивача було повідомлено про таке рішення листом від 09.07.2018 року. Позивач після цього не з`явилася для отримання коштів та не отримала лист від 09.07.2018 року, який повернувся без вручення. Таким чином, оскільки позивач в особі свого представника порушив вимоги Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та умови Договорів, вона не має права вимагати від суду та від відповідача скасування рішення та подальшого виконання її договорів. 19.02.2019 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій представник позивача зазначає, що відповідач на підтвердження власних тверджень у відзиві не надав жодного доказу. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. На підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва від 07.10.2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2020 року, в провадження судді Притули Н.Г. надійшла зазначена справа. Ухвалою суду від 08.10.2020 року було прийнято до розгляду справу за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Агроспросперіс Банк» про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідач звертався до суду із клопотанням про проведення розгляду справи в порядку загального позовного провадження, проте ухвалою суду від 30.03.2021 року в задоволенні клопотання було відмовлено. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Оцінивши надані суду докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Як встановлено судом, 5 квітня 2018 року між [PERSON] від імені якої діяв [PERSON] та ПАТ «Агропросперіс Банк» укладено договір №26208005022401 банківського рахунку фізичної особи, відповідно до пункту 1.1 якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № [NUMBER] у гривнях для зберігання коштів та здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та законодавства України. Відповідно до пункту 2.1 договору банківського рахунку банк зобов`язується відкрити клієнту рахунок, приймати і зараховувати на рахунок клієнта грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком відповідно до чинного законодавства України та цього договору. Пунктом 2.3.2 договору банківського рахунку передбачено право банку відмовити в здійснені/забезпеченні розрахункових і касових операцій при наявності фактів, що свідчать про порушення клієнтом чинного законодавства, банківських правил оформлення платіжних документів, у разі виникнення сумнівів у дійсності розрахункових документів та законності проведення операцій, а також у випадку встановлення, що така операція містить ознаки операції, яка підлягає фінансовому моніторингу відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Згідно з пунктом 2.3.6 договору банківського рахунку банк має право вимагати у клієнта надання документів та інформації, що передбачені чинними нормативно-правовими актами України, у тому числі для ідентифікації особи клієнта, уповноважених ним осіб та з`ясування його фінансового стану тощо. У випадку ненадання клієнтом необхідних документів чи інформації або навмисного надання неправдивої інформації про себе, відмовити клієнту в обслуговуванні. 5 квітня 2018 року між сторонами також укладено договір № 055818 банківського вкладу фізичної особи «Класичний», відповідно до пункту 1.1 якого банк відкриває вкладнику-рахунок для обліку строкових коштів [NUMBER] та приймає на зберігання грошові кошти, надалі - вклад на строк 12 місяців з 5 квітня 2018 року по 5 квітня 2019 на умовах цього договору. Відповідно до пункту 1.3 договору сума вкладу становить 197 000,00 грн. Листом від 9 липня 2018 року № 24-899 банк повідомив [PERSON] про припинення ділових відносин, розірвання договору № 055818 банківського вкладу фізичної особи «Класичний» від 5 квітня 2018 року, розірвання договору № 26208005022401 банківського рахунку фізичної особи від 05 квітня 2018 року та закриття рахунків у відповідності до вимог частини першої статті 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Стаття 1066 ЦК України встановлює, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум із рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду (стаття 1074 ЦК України). У статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Отже, одностороння відмова від договору може бути лише у випадках передбачених законом або договором і приймаючи рішення про односторонню відмову від договору сторона договору повинна довести що така відмова була обгрунтована та основана на законі або договорі. За статтею 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу, який є сукупністю заходів, які здійснюються суб`єктами фінансового моніторингу у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, що включають проведення державного фінансового моніторингу та первинного фінансового моніторингу (стаття 1 цього закону). Згідно зі статтею 10 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції у разі, коли здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта (у тому числі встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників (контролерів), є неможливим або якщо у суб`єкта первинного фінансового моніторингу виникає сумнів стосовно того, що особа виступає від власного імені. Відповідно до статті 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції на час виникнення правовідносин) Банкам забороняється: відкривати та вести анонімні (номерні) рахунки; встановлювати кореспондентські відносини з банками-оболонками, а також з банками та іншими фінансовими установами - нерезидентами, що підтримують кореспондентські відносини з банками-оболонками; вступати в договірні відносини (проводити валютно-обмінні фінансові операції, фінансові операції з банківськими металами, з готівкою (готівковими коштами) з клієнтами - юридичними чи фізичними особами: у разі коли виникає сумнів стосовно того, що особа виступає не від власного імені; яких включено до переліку осіб, пов`язаних із здійсненням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до частин 3 та 4 статті 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» ідентифікація та верифікація клієнта здійснюється у разі виникнення підозри та у разі виникнення сумнівів у достовірності чи повноті наданої інформації про клієнта. У цьому разу суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний провести поглиблену перевірку клієнта. Згідно з частинами 18 та 19 статті 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» у разі якщо клієнт (особа) діє як представник іншої особи чи від імені або в інтересах іншої особи, суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний згідно з вимогами цієї статті та положеннями інших законів, що регулюють процедуру ідентифікації, ідентифікувати також особу, від імені або за дорученням якої проводиться фінансова операція, а також встановити вигодоодержувача. У разі якщо особа діє як представник клієнта, суб`єкт первинного фінансового моніторингу повинен перевірити на підставі офіційних документів наявність у цієї особи відповідних повноважень, а також здійснити ідентифікацію та верифікацію такої особи. Підпунктом 4.4 пункту 2 Положенням про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою правління Національного Банку України № 417 від 26 червня 2015 року, визначено порядок та процедури, перелік документів, які повинен розробити банк задля виконання положень цього Закону. Пунктом 17 Положення передбачено, що Банк зобов`язаний розробити та затвердити такі окремі внутрішні документи з питань фінансового моніторингу, що мають оновлюватися з урахуванням змін до законодавства України та подій, що можуть вплинути на ризики легалізації кримінальних доходів/фінансування тероризму: 1) Правила фінансового моніторингу банку; 2) Програму ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів банку; 3) Програму(и) здійснення фінансового моніторингу за напрямами діяльності банку в процесі обслуговування клієнтів [розрахункових, касових операцій, вкладних (депозитних) операцій, валютних операцій, операцій з цінними паперами, кредитних операцій тощо]. 4) Програму управління комплаєнс-ризиком фінансового моніторингу; 5) Програму навчання та підвищення кваліфікації працівників банку. При цьому пунктом 23 цього положення, у редакції діючій на час припинення договору передбачено, що Програма ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів банку має містити серед іншого порядок проведення заходів та обсяг додаткової інформації, необхідної для поглибленої перевірки клієнта (представника клієнта), у тому числі щодо його кінцевого бенефіціарного власника (контролера), якщо: виникли сумніви щодо достовірності чи повноти наданої ним інформації. Відповідно до підпункту 1 пункту 44 Положення, Банк зобов`язаний здійснювати ідентифікацію та верифікацію клієнтів/осіб (представника клієнта) у випадках, передбачених статтею 64 Закону про банки. Отже, банк у випадку сумнівів щодо достовірності чи повноти наданої клієнтом або представником інформації, сумніву, що особа виступає не від власного ім`я, зобов`язаний провести ідентифікацію та верифікацію представника клієнта та особи, в інтересах якої діє цей представник, або інші заходи фінансового моніторингу. Необхідні у цьому випадку, у відповідності до розділу V Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою правління Національного Банку України № 417 від 26 червня 2015 року, у порядку установленою Програмою ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів банку, яка є внутрішнім документом банку (пункт 15 розділу ІІ Положення НБУ). Однак, відповідачем не надано суду доказів, які б свідчили про витребування у позивача вищевказаних відомостей. Таким чином, дії ПАТ «Агропросперіс Банк» щодо припинення договірних правовідносин із [PERSON] , який діяв за довіреністю від імені [PERSON] , розірвання договорів банківського вкладу від 5 квітня 2018 року мають, зокрема, відповідати усім вимогам Закону України «Про банки і банківську діяльність», спеціального Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положенню про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою правління Національного Банку України № 417 від 26 червня 2015 року та програмі індентифікації, верифікації та вивчення клієнтів банку, затвердженої банком як внутрішнього документа. Як вбачається із відзиву відповідача, у зв`язку з виникненням сумнівів щодо представництва [PERSON] в даному випадку [PERSON] та належності коштів, ПАТ «Агропросперіс Банк» зробило висновок про припинення договірних правовідносин із клієнтом, закриття рахунків та розірвання правочинів. Разом із тим, обставин, які б свідчили про те, що банком було при цьому дотримано процедури встановлені законодавством та/ або внутрішніми документами банку суду не надано. Згідно п. 11 ч. 1 ст. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» банки є суб`єктами первинного фінансового моніторингу. Тобто, дії Банку, по обмеженню прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку повинні відповідати вимогам Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» та відповідним правовим актам у цій сфері. Разом з тим, жодних доказів, які б давали підстави вважати [PERSON] чи її представника [PERSON] винним у скоєнні будь-якого злочину відповідачем не надано, як не надано інформації, що відповідач звертався із заявою до правоохоронних органів з цього приводу відносно позивача чи її представника. Крім того, ПАТ «Агропросперіс Банк» у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надало суду належних і допустимих доказів неправомірних дій клієнта, не довело порушення позивачем вимог законодавства, за наслідками порушення яких було прийнято рішення про припинення договірних правовідносин із [PERSON] . А тому суд вважає, що визнання дій ПАТ «Агропросперіс Банк» щодо розірвання договорів та закриття рахунків [PERSON] відповідає способу захисту порушеного права позивача, передбаченим законом. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 9 жовтня 2019 року, справа № 761/28762/18, провадження № 61-6736св19. Суд також не може взяти до уваги посилання відповідача на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі № 910/11471/17 оскільки підстави заявлених позовних вимог стосувались порушення визначеного частиною 4 статті 6 Закону №1702-VII для встановлення високого ступеня ризику або критерій ризику легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, та необґрунтованості рішення банку щодо встановлення неприйнятного високого ризику, а саме щодо сумнівів відносно реального бенефіціарного власника. Крім того, як встановлено судом, в період часу з 06.08.2018 року по 05.04.2019 року [PERSON] , як представник [PERSON] отримав суму депозитного вкладу в загальному розмірі 197 358,46 грн., що підтверджується заявами на видачу готівки. У листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з вимогами до АТ «Агропросперіс Банк» про відшкодування збитків (збитками позивач вважала не нараховані та не виплачені відсотки за депозитним договором) (справа №761/44887/19). Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 26.02.2020 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Проте постановою Київського апеляційного суду від 01.06.2020 року рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 26.02.2020 року скасоване та прийнято постанову якою позов [PERSON] до Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» про відшкодування збитків задоволено частково та стягнуто з Акціонерного товариства «Агропросперіс Банк» на користь [PERSON] проценти за договором № 055818 банківського вкладу від 05 квітня 2018 року за період з 11 липня 2018 року по 20 липня 2018 року у розмірі 890 (вісімсот дев`яносто) гривень 55 копійок без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Крім того, рішенням суд встановив, що розриваючи достроково договір банківського вкладу відповідач діяв у межах чинного законодавства та його діями в цій частині не були порушені права [PERSON] , за захистом яких вона звернулася до суду. У відповідності до положень ч.4 ст.82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. Проте враховуючи, що при вирішенні питання про стягнення відсотків судом не вирішувалось питання правомірності розірвання договорів, тому суд вважає, що для вирішення зазначеної справи встановлений факт не може бути преюдиційним. Тому з врахуванням встановлених обставин суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про зобов`язати відповідача вчинити дії щодо належного виконання умов Договору №26208005022401 банківського рахунку від 05.04.2018р. та Договору № 055818 банківського вкладу від 05.04.2018р., оскільки позивачем належним чином вказана вимога не обґрунтована, та не підтверджена відповідними доказами. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірності його дій щодо розірвання договорів та закриття рахунків, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial