Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

31.08.2020 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому просила: визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] ; здійснити поділ квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалася на те, що під час шлюбу було набуто наступне майно: квартира [ADDRESS] , яка має загальну площу 157,50 кв.м.; квартира [ADDRESS] , яка має загальну площу 98,20 кв.м. Позивачка зазначила, що з нею залишилися проживати двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а відповідач не сплачує аліменти та не турбується про їх розвиток. За час перебування в шлюбі сторонами було придбане вищезазначене спірне майно. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не вбачається можливим, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просить суд здійснити поділ майна. Ухвалою від 02.09.2020 р. позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя була передана на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва. Відповідач, від імені якого діяв адвокат Простибоженко О.С., оскаржив ухвалу від 02.09.2020 р. до Київського апеляційного суду, надавши звіти про оцінку вищезазначених квартир, з яких вбачається, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] , становить 7 250 556,58 грн., а ринкова вартість квартири [ADDRESS] , становить 2 117 466,96 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 22.10.2020 р. апеляційна скарга Простибоженка О.С. , діючого в інтересах [PERSON] , була задоволена, ухвала Шевченківського районного суду м.Києва від 02.09.2020 р. скасована, справа направлена до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою від 14.12.2020 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження. 11.01.2021 р. відповідачем, від імені якого діяв адвокат Простибоженко О.С., була подана зустрічна позовна заява, в якій відповідач просив: поділити квартиру [ADDRESS] між колишнім подружжя, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частини вказаної квартири; визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] права вимоги щодо повернення суми позики за договором позики, укладеним 25.08.2005 р. між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О., визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частини права вимоги за вказаним договором позики від 25.08.2005р.; визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] зобов`язання (майновий обов`язок) щодо повернення грошових коштів за договором позики, укладеним 20.04.2014 між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 11.01.2021 р. клопотання представника відповідача про прийняття до спільного розгляду з первісним позовом зустрічного позову було задоволено, зустрічний позов [PERSON] про поділ спільного майна подружжя був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] . Ухвалою суду від 11.01.2021 р. заява позивача про забезпечення позову була задоволена, був накладений арешт на квартиру [ADDRESS] , був накладений арешт на квартиру [ADDRESS] , а також було заборонено державним реєстраторам, нотаріусам та органам, що здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вищезазначених квартир. 22.01.2021 р. до суду надійшов відзив представника позивача на зустрічну позовну заяву. У відзиві представник позивача посилався на те, що з [PERSON] залишилися проживати дві неповнолітні дитини. У зв`язку з цим, представник позивача просив суд відступити від перзумпції рівності часток, визнавши за [PERSON] право власності на 2/3 квартири [ADDRESS] , та на 2/3 квартири [ADDRESS] . 08.02.2021 р. від представника відповідача до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача на зустрічну позовну заяву. 22.02.2021 р. від представника відповідача - Простибоженка О.С. до суду надійшла заява про зміну предмету позову, згідно якої відповідач з урахуванням уточнених зустрічних позовних вимог просив: поділити квартиру [ADDRESS] між колишнім подружжя, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частини вказаної квартири; визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] права вимоги щодо повернення суми позики за договором позики, укладеним 25.08.2005 між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О., визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частини права вимоги за вказаним договором позики від 25.08.2005; визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] зобов`язання (майновий обов`язок) щодо повернення грошових коштів за договором позики, укладеним 20.04.2014 між [PERSON] та [PERSON] ; визнати об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] грошові кошти на поточних рахунках [NUMBER] та [NUMBER] , відкритих на ім`я [PERSON] в АТ «Райффайзен Банк Аваль»; стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , грошові кошти в розмірі 1 257,56 доларів США, що є 1/2 частини грошових коштів на поточних рахунках [NUMBER] та [NUMBER] , відкритих на ім`я [PERSON] в АТ «Райффайзен Банк Аваль». Ухвалою суду від 22.02.2021 р. прийнято до розгляду представника [PERSON] про зміну предмета позову від 22.02.2021 р. 17.03.2021 р. до суду надійшов відзив представника [PERSON] на позовну заяву про поділ спільного майна подружжя. У відзиві представник [PERSON] посилався на те, що квартира [ADDRESS] , належить сторонам на праві спільної часткової власності, а сам факт проживання дітей з матір`ю не є підставою для відступу від перзумпції рівності часток. 08.04.2021 р. до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду, в якій представник відповідача просив суд залишити без розгляду зустрічний позов в частині вимог щодо: визнання об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] права вимоги щодо повернення суми позики за договором позики, укладеним 25.08.2005 між [PERSON] та [PERSON] , посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біляєвим В.О., визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частини права вимоги за вказаним договором позики від 25.08.2005; визнання об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] зобов`язання (майновий обов`язок) щодо повернення грошових коштів за договором позики, укладеним 20.04.2014 між [PERSON] та [PERSON] . Представник [PERSON] у вищезазначеній заяві просив суд розглядати зустрічну позовну заяву по суті в частині таких позовних вимог: щодо поділу квартиру [ADDRESS] між колишнім подружжя, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частини вказаної квартири; щодо визнання об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] грошових коштів на поточних рахунках [NUMBER] та [NUMBER] , відкритих на ім`я [PERSON] в АТ «Райффайзен Банк Аваль»; щодо стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 1 257,56 доларів США, що є 1/2 частини грошових коштів на поточних рахунках [NUMBER] та [NUMBER] , відкритих на ім`я [PERSON] в АТ «Райффайзен Банк Аваль». Ухвалою суду від 08.04.2021 р. зустрічний позов був залишений без розгляду в частині вимог про визнання правом спільної сумісної власності подружжя право щодо повернення грошових коштів за договором позики від 25.08.2005 та визнання права власності на 1/2 частину цих коштів, а також про визнання правом спільної сумісної власності подружжя зобов`язання щодо повернення грошових коштів за договором позики від 20.04.2014 р. Ухвалою суду від 08.04.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справа до судового розгляду по суті. Представник [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення первісного позову заперечив, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а також просив задовольнити в повному обсязі зустрічний позов. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 23.03.2001 р. по 21.10.2020 р. Відовідно до свідоцтв про народження серія [NUMBER] , серія [NUMBER] , [INFO] у подружжя народилися діти - [PERSON] та [PERSON] . Звертвючись з позовом про поділ майна подружжя [PERSON] , як на задоволення своїх вимог, заначає, що оскільки з нею залишились проживати їх дві малолітні дитини, а також [PERSON] не сплачує аліменти на їх утримання, тому просить суд відійти від призумції рівності частко та збільшити на її користь частку в квартирі [ADDRESS] , та квартирі №26 , розтошованої за адресою [ADDRESS] , до 2/3 частин. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ст. 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст. 70 СК України). В рішенні Солом`янського районного суду м.Києва від 08.07.2020 р., у справі № 760/714/20, встановлено, що з 2014 року сторони проживали в Канаді. Крім того, постановою Київського апеляційного суду від 21.10.2020 р. встановлено, що 19.12.2019 р. [PERSON] звернулася з заявою щодо відкриття провадження у справі про розлучення до відділу у сімейних справах Вищого суду Квебеку, в якій просила винести рішення про розлучення з [PERSON] , надати їй виключну опіку над неповнолітніми дітьми та встановити аліменти їй та дітям. Як вбачається з пояснень сторони [PERSON] та наданих доказів, у вересні 2020 року [PERSON] повернувся до України, після чого у жовтні 2020 року працевлаштувався до ТОВ «Артдок», а з листопада 2020 року - також до ТОВ «Мажирент», що також підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, які були надані ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДПС у м.Києві. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] здійснює відрахування аліментів у добровільному порядку і перераховує їх в Канаду. Згідно відповіді канадського адвоката Івана Кайряка від 18.02.2021 р. на адвокатський запит адвоката Простибоженка О.С., рішення, винесені Вищим судом [PERSON] у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] за своєю суттю є тимчасовими і можуть змінюватися до винесення фінального рішення за позовом про розлучення. При винесенні фінального рішення суддя робить повний перерахунок (заднім числом, з дати відкриття судових процедур) сум, які сторони повинні виплачувати одна одній для підтримки дітей. Розмір вищезгаданих сум може відрізнятися від сум, вказаних в тимчасових рішеннях, винесених раніше, оскільки на момент винесення фінального рішення суд має усі докази, необхідні для встановлення правильної фінальної суми для підтримки дітей. Таким чином, судом встановлено, що на даний час розгляд справи в суді Канади не завершено, в тому числі і щодо стягнення аліментів та визначення їх розміру, за таких обставин в суду немає підстав вважати, що на теперішній час існує заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] перед [PERSON] . При цьому, відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Враховуючи вказане, суд не бере до уваги надані [PERSON] докази, що видані іноземною державою, оскільки вказані докази не пройшли відповідне визнання через процедуру консульської легалізації або ж проставлення апостилю. Крім того, проживання дітей з [PERSON] , з огляду на положення статті 70 СК України, само по собі не є підставою для збільшення частки одного з подружжя, а доказів наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна, суду надано не було. В судовому засіданні, представник [PERSON] висловив позицію свого довірителя, а саме, що квартира [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, проте заперечив щодо розміру часток сторін. Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 30.04.2004 р., [PERSON] було придбано квартиру за адресою [ADDRESS] , та зареєстровано право власності на неї. З інформаційної довідки № 230498130 з державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 30.10.2021 р. до реєстру був внесений запис про право спільної сумісної власності на квартиру за адресою [ADDRESS] . Таким чином, оскільки квартира [ADDRESS] , булла придбана під час шлюбу [PERSON] з [PERSON] , суд вважає, що вона підлягає поділу, яка спільне сумісне майно подружжя. Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що квартира за адресою [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності, а такожу порядку поділу спільного майна подружжя вважає за необхідне визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частин вказаної квартира. Щодо квартири за адресою [ADDRESS] , яка була придбана 25.08.2005 р. за Договором купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS] , то, як вбачається з пункту1 цього Договору, [PERSON] та [PERSON] придбали цю квартиру в рівних частках. Відповідно і право власності на цю квартиру було зареєстровано у рівних частках. Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.01.2020 р., справа №367/6231/16-ц, визначила, що частка у спільній частковій власності є самостійним об`єктом цивільних прав. Глава 8 СК України, яка регламентує правовий режим майна подружжя, має назву «Право спільної сумісної власності подружжя». При цьому, відповідно до ст. 70 СК України поділу підлягає лише майно, яке належить подружжю на праві спільної сумісної власності. З огляду на вищевикладене, суд відмовляє [PERSON] в задоволенні вимог щодо здійснення поділу квартири [ADDRESS] та визнання за нею право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , оскільки при купівлі вказаної квартири сторони визначили частки по 1/2 кожному, ще на єтапі набуття права власності, а тому спірна квартира є об`єктом спільної часткової власності і не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, представник [PERSON] , в судовому засіданні, визнав той факт, що грошові кошти на поточних рахунках [NUMBER] та [NUMBER] , відкритих на ім`я [PERSON] в АТ «Райффайзен Банк Аваль», є спільною сумісною власністю подружжя, а тому суд вважає, що необхідно визнати за [PERSON] та за [PERSON] право власності по 1/2 частин грошових коштів, які знаходяться на поточних рахунках [NUMBER] та [NUMBER] , відкритих на ім`я [PERSON] в АТ «Раффайзен Банк Аваль». Також, відповідно до вимог ст.ст. 133, 141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 306,00 грн., а з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання зустрічного позову в розмірі 11 350,00грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial