Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

30 листопада 2020 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона з 17 листопада 2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було\~розірвано згідно\~рішення Ленінського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~10\~лютого 2016\~року.Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. Сторони проживають окремо. Відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач просить стягнути з відповідача на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини від доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, натомість її представник адвокат Кайнога Є.В. надав суду заяву, у якій просив розгляд справи провести без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився. Про день, місце та час розгляду справи сповіщений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що сторони\~від спільного\~подружнього життя\~мають малолітнього\~сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Сторони проживають окремо. Відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1 ст.\~189\~цього Кодексу батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу\~України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Статтею 183\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ст.\~182\~СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Відповідач є працездатним, доказів неможливості сплачувати аліменти із об`єктивних, незалежних від нього причин, суду не надано. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний і спроможний надавати матеріальну допомогу своїй малолітній дитині. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд зазначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, разом з тим, позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 листопада 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved