Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

29 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до своїх братів [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. У зв`язку із смертю [INFO] брата [PERSON] 23 червня 2020 року позовні вимоги уточнив, виключивши його з числа відповідачів у справі. Позов обгрунтував тим, що їх матері [PERSON] належали чотири земельні ділянки площами 3,78 га, 1,27 га, 2,70 га та 1,28 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться на території Стенжаричівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області згідно державних актів на право власності на дані земельні ділянки. [INFO] їх мати [PERSON] померла, у зв`язку з чим відкрилась спадщина на майно, що їй належало під час життя, в тому числі і на вказані земельні ділянки. У встановлений законом шестимісячний термін він подав заяву про прийняття спадщини за заповітом, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Інші його брати відмовились від прийняття спадщини. В порядку досудового врегулювання спору звертався до державного нотаріуса, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Зважаючи на вказане просив суд визнати за ним в порядку спадкування право власності за заповітом на згадані чотири земельних ділянки. Ухвалою суду від 30 квітня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 08 жовтня 2020 року задоволено заяву судді Лященка О.В. про самовідвід у справі, справу передано для розгляду іншому судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області. Ухвалою від 12 жовтня 2020 року справу прийнято до свого провадження суддею Володимир-Волинського міського суду Волинської області Вітером І.Р., призначено підготовче судове засідання. 08 лютого 2021 року від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Зустрічний позов мотивований тим, що від спадщини по смерті матері [PERSON] він не відмовлявся. За життя мати склала заповіт, згідно якого на випадок своєї смерті, вона заповіла усе своє майно у рівних частинах [PERSON] та йому - [PERSON] . Про існування даного заповіту йому не було відомо, а тому він звернувся до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 04 листопада 2020 року даний позов було задоволено, і він прийняв спадщину, подавши відповідну заяву нотаріусу. Проте і йому у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. У зв`язку з тим, а також через оспорювання його права на спадщину братом [PERSON] , вимушений звернутись до суду. Просив визнати за ним право власності на половину кожної із земельних ділянок, які входять до складу спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] . Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року первісний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно об`єднано в одне провадження із зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом, а також відкладено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року витребувано у державного нотаріуса Володимир-Волинської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 128/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] . У судове засідання сторони не з`явились, про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Раніше [PERSON] та представник [PERSON] подали суду заяви, за змістом яких просили розгляд справи проводити у їх відсутність. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, які сторона вважає достатніми для обґрунтування своїх позовних вимог, та, з`ясувавши фактичні обставини, суд приходить до наступних висновків. Правовідносини, які склалися з приводу спадкування регулюються цивільним законодавством України. На підставі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ст.1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до наданих копій державних актів серії ЯД № 341919, серії ЯД № 341917, серія ЯД № 341916 та серія ЯД № 341758 за життя [PERSON] належали земельні ділянки площею 1,27 га, 3,78 га, 2,70 га, 1,28 га для ведення особистого селянського господарства. Згідно заповіту, посвідченого секретарем Стенжаричівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області 11 вересня 2012 року, [PERSON] , на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, що все своє майно де б воно не було із чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає синам [PERSON] , [PERSON] в рівних долях. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 06 серпня 2020 року, стверджується, що [INFO] у селі Заболоття Володимир-Волинського району Волинської області померла [PERSON] у віці 83 роки. Крім того, згідно довідки № 187 від 12 лютого 2019 року, виданої Устилузькою міською радою Володимир-Волинського району Волинської області [PERSON] , яка померла [INFO] належали земельні ділянки згідно державних актів на право власності на земельну ділянку. Від імені [PERSON] посвідчено заповіт Стенжаричівською сільською радою № 41 від 11.09.2012 року, який не змінювався і не відмінявся. На підставі ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Матеріалами витребуваної у Володимир-Волинської державної нотаріальної контори спадкової справи № 128/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] підтверджено факт прийняття спадщини по її смерті [PERSON] та [PERSON] . Отже, спадкування у даній справі повинно здійснюватись згідно умов заповіту на підставі положень ч.1 ст.1223 ЦК України, - у рівних долях між сторонами. У зв`язку з наведеним суд прийшов до висновку про підставність зустрічних позовних вимог та часткову підставність первісних позовних вимог. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Незважаючи на наявність спору між сторонами, матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, запропоновано звернутись до суду. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Матеріалами справи доведено право власності в порядку спадкування [PERSON] і [PERSON] у рівних долях на чотири земельні ділянки площами 3,78 га, 1,27 га, 2,70 га та 1,28 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться на території Стенжаричівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області згідно державних актів на право власності на дані земельні ділянки. Частиною 1 ст.328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). У відповідності до ст.346 ЦК України, смерть власника є однією з підстав припинення права власності. Право сторін, як спадкоємців на спадкове майно, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки після смерті спадкодавця [PERSON] не залишилося оригіналів правовстановлюючих документів на це майно, що, крім наявності спору, є перешкодою позивачам в нотаріальному оформленні спадщини. Таким чином вимоги сторін про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом ґрунтується на законі, та підлягають до задоволення в частині, що відповідає змісту заповіту. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.328, 346, 1216-1218, 1223, 1225, 1233-1234, 1261-1265, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: partial