Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

29 січня 2019 року позивач звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. У своїй позовній заяві позивач посилалась на те, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано 29 січня 2011 року Індустріальним відділомдержавної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 26. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Майновий спір відсутній. Дитина проживає разом з матір'ю, тобто позивачем у справі, та перебуває на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у його вихованні не приймає. Просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем 29 січня 2011 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 26, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття та покласти на відповідача судові витрати у справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 12 лютого 2019 року позов [PERSON] було залишено без руху. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 22 лютого 2019 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання у справі на 19.03.2019 року. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 19 березня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 05.04.2019 року. Позивач у судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено наступне. Між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб 29 січня 2011 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 26. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя позивача з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Майновий спір відсутній. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати. Дитина проживає разом з матір'ю, тобто позивачем у справі, та перебуває на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у його вихованні не приймає. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини 2 статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1, статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки утримувати дитину це є обов'язком обох батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: - позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З відповідача відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України на користь позивача необхідно стягнути сплачений нею судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., а також, відповідно до вимог до ч. 6 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок. Відповідно до ч. 1 статті 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті.

Outcome: approved