Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

29.09.2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до Лугинського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Пред'явлені позовні вимоги мотивовані тим, що 23.06.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір №б/н, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, яка додається до позову, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Проте, відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 30.06.2015 року має заборгованість 13105,52 грн., яка складається з наступного: - 2499,31 грн. заборгованісь за кредитом, - 10606,21 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, Згідно рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 17.07.2008 року з відповідача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто суму у розмірі 2759,00 грн., а тому позивач просить стягнути різницю заборгованості за даним кредитним договором, яка становить 10346,52 грн. Крім того, також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. - штраф (фіксована частина), - 517,33 грн. - штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не з'явився, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, пояснив суду, що відповідач згідно рішення суду від 17.07.2008 року повністю погасила борг, що підтверджується квитанцією про сплату, після чого послугами даного банку не користувалася. Просить відмовити в задоволенні позову.\~\~ Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.06.2006 між сторонами було укладено договір № б/н про відкриття картрахунку і обслуговування кредитної карти, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти в сумі 3090,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % в місяць із розрахунку 360 днів в рік. ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується п. 1.1. статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 17.07.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 12241050038006727). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З матеріалів справи встановлено і не оспорюється позивачем, що рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 17.07.2008 року у цивільній справі №2-Н-38/2008 було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 23.06.2006 в розмірі 2759,00 грн. В судовому засіданні відповідачем було надано квитанцію №107575173 від 11.08.2008 року з якої вбачається, що остання згідно рішення суду сплатила 2759,00 грн. та 29.10.2008 року нею було закрито картковий рахунок в даному банку. Дані факти спростовують доводи позивача про несплату відповідачем боргу по кредиту. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, позивачем вже було реалізовано своє право на судовий захист своїх майнових інтересів, які ґрунтуються на правочині, укладеному із відповідачем. Тому суд вважає безпідставною позовну вимогу позивача про стягнення заборгованості за кредитом, оскільки щодо даної вимоги вже існує судове рішення, що вступило в законну силу і було виконано. Позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, заборгованості за користування кредитом за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, нарахованих позивачем за період з дати закінчення дії договору (23.06.2009 року) і до 30.06.2015 року, суд також вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки, починаючи із 23.06.2009 договірні правовідносини між сторонами припинились за закінченням їх строку. Починаючи із дати набрання законної сили рішенням суду від 17.07.2008 року між сторонами склались правовідносини, пов'язані із примусовим виконанням судового рішення, яким було встановлено ким із договірних сторін порушено умови договору, кому належить право вимоги, що ґрунтується на правочині, а також розмір такої безспірної вимоги. Згідно з роз'ясненнями, наданими Пленумом Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ п. 17 постанови №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Отже, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», як кредитор за договором, за наявності судового рішення про задоволення його вимог, позбавлений права вимагати повторного стягнення з боржника суми заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту. Лише за умови, що наявне судове рішення не виконано боржником, кредитор має право на стягнення з відповідача сум інфляційних втрат та трьох процентів річних за весь час, поки судове рішення залишається не виконаним. Враховуючи, що позивачем заявлено вимоги за вирахуванням сум, стягнутих вказаним рішенням суду, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним та не обґрунтованим позивачем не доведено підстави повторного, за наявності судового рішення, нарахування відповідачу заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом. З урахуванням вказаних обставин слід відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк». На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed