Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

31 березня 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просив стягнути з відповідачів заборгованість по оплаті за теплопостачання в розмірі 5161,71 гривень, а також судові витрати по справі в сумі 243,60 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що міське комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» надає теплову енергію за адресою: [ADDRESS]. По особовому рахунку № [NUMBER] відповідачі були зобов'язані своєчасно оплачувати дані послуги не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Однак, відповідачі неналежним чином виконували свої зобов'язання щодо сплати за надану теплову енергію, у зв'язку з чим виникла заборгованість за період з 01 березня 2009 року по 01 листопада 2013 року у сумі 5161,71 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, а також просив суд розглянути справу за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулись, а також не скористались правом надання заперечень проти позову. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 30 серпня 2013 року міське комунальне підприємство «Дніпропетровські міські теплові мережі» звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості по оплаті за теплопостачання з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 30 серпня 2013 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська міському комунальному підприємству «Дніпропетровські міські теплові мережі» було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу щодо стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованості по сплаті за теплопостачання. Відповідно до довідки про склад сім'ї та місце реєстрації від 17 жовтня 2012 року № 22790 виданої абонентським відділом Жовтневого району «Міські комунальні платежі», за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Судом було встановлено, що Комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради до квартири за адресою відповідачів на підставі відкритого особового рахунку [NUMBER] надаються комунальні послуги з надання теплової енергії теплопостачання, проте відповідачі своєчасно не вносять плату за спожиту теплову енергію, внаслідок чого за період з 01 березня 2009 року по 01 листопада 2013 року у останніх виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 5161,71 гривень, що підтверджується довідкою наданою позивачем, яка наявна в матеріалах справи. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 гривень. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання, ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved