Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

5 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В заяві зазначає, що 18 червня 2011 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], у Львівському відділі ДРАЦС Львівського міського управління юстиції. В шлюбі [INFO] року у них народилась дочка - [PERSON], яка проживає разом зі позивачем та перебуває на її утриманні. Після одруження вони разом з чоловіком почали проживати у будинку його батьків в місті [ADDRESS]. Стосунки з чоловіком не склалися, після одруження на грунті особистих та побутових претензій зі сторони чоловіка між ними почали виникати сварки, чоловік почав провокувати конфлікти, висловлювати докори побутового та особистого характеру у грубій формі, які негативно відображаються на її особистому моральному стані та особливо стані малолітньої дочки. Тривале особисте нерозуміння між ними як подружжям та конфлікти, викликані поведінкою чоловіка спричиняють у неї появу дратівливості, пригнічення настрою та тривалі стресові стани. Крапкою у стосунках став факт побиття її чоловіком, після чого вона припинила фактичні шлюбні відносини з чоловіком, почала проживати разом з дитиною окремо. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем буде порушувати її права та суперечити її інтересам та інтересам дитини, яка має право на належне батьківське виховання. Примирення між ними неможливе, оскільки вона повністю втратила до відповідача почуття любові і поваги. В судовому засіданні 29 грудня 2014 року позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та суду пояснила, що шлюб між ними існувати не може, так як з часу подачі позовної заяви чоловік не зробив жодних дій для того, щоб помиритися, навпаки приходив та ображав її намагався доказувати що вона у всьому винна. Під час з»ясування причин його поступку - нанесення їй удару, він повідомив їй що вона сама його спровокувала, тому на її думку, якщо так і було, то він не вправі наносити їй удари. В даний час відповідач не може надати їй гарантій в тому, що більше на буде наносити їй ударів (підносити на неї руку). Також суду пояснила, що вона із чоловіком після одруження проживала у будинку його батьків. Спочатку все було нормально, та згодом повернулася мати відповідача та почала встановлювати свої правила (порядки). До неї особисто вона претензій не висловлювала, про це говорила лише чоловікові, який постійно був незадоволений всім тим, що вона робить. Тобто непорозуміння виникали на побутовому рівні, у всіх конфліктах (сварках) чоловік звинувачував лише її. Сімейні обставини склалися так, що коли вона виходила із будинку він провіряв її сумку та відповідно ставив питання для чого їй ті чи інші речі. Від шлюбу у них є дочка, якій на сьогоднішній день 1 рік 9 місяців. В даний час вона із дитиною проживає у матері за адресою [ADDRESS], знаходиться в декретній відпустці. Примирення між ними є неможливим, її лякає те, що чоловік повідомляв, що він у неї забере дитину. Вона не заперечує, що відповідач має право на виховання дитини, так як є її батьком, і дитину у нього вона не забирає, однак проживати з ним разом не бажає. Вважає, що він не поважає її як дружину, так як говорив їй про те, що у нього жінок може бути багато, а матір є лише одна, тому подаючи позов до суду вона все обдумала. В судовому засіданні позивач надала можливість відповідачу примиритись із нею та не заперечили щодо задоволення його клопотання про надання місячного строку для примирення. В судовому засіданні 29 грудня 2014 року відповідач суду пояснив, що він заперечує проти позовних вимог, має намір зберегти шлюб. Що стосується пояснення позивача про те, що він наніс їй удар, то відповідач стверджує суду, що сварки тривали більше як пів року й позивач його сама до цього спровокувала. Вона свої речі перенесла до матері, він зрозумів що вона готується до неадекватних вчинків, але надіявся, що все обійдеться. Просив врахувати, що звинувачення позивача в адресу батьків не відповідають дійсності. Відповідач в судовому засіданні побажав усім мати таких батьків як нього, так як вони його та відповідно сім»ю усім забезпечили, створили всі умови для належного проживання. Удар був нанесений, оскільки вона ображала на вулиці його та його батьків, це викликало у нього обурення, тому він не стримався, а вдома він уникав конфліктів, під час сварок не вступав у полеміку. Відповідач в судовому засіданні попросив пробачення у позивача, яка його прийняла. Для нього сім»я це найдорожче, заради дітей він готовий йти на все та має бажання примиритися із позивачем, хоче щоб їх дитина проживала у повноцінній сім»ї, тому не погоджується на розірвання шлюбу. Все робив для того, щоб його сім»я була щаслива, старався забезпечити всім необхідним, до суду прийшов з однією метою, щоб зберегти сім»ю. Хоче доповнити, що після переїзду до матері пропонував їй різні варіанти, щоб проживати разом, однак позивач на жоден з них не погодилася. Щодо образ то позивач їх перебільшує, бо вона емоційна. Його батьки збудували будинок, а позивач разом із своєю мамою, яка до них вселились і проживала разом, почали у тому будинку бути господарями. Після того, як батьки відповідача висловили своє невдоволення матері позивача, вона залишила будинок і з того часу почалися непорозуміння. У позивача дуже великі вимоги щодо матеріального статку в сім»ї, однак відповідач вважає, що він забезпечує сім»ю в міру своєї можливості, його дитина та сім»я ніколи не були голодними та мали в що одягнутися. Коли його матір перебувала на заробітках, вона також забезпечувала матеріально їх сім»ю. Під час розгляду справи в суді він приходив до дитини, йому не відкрили двері, повідомили, що його дружини немає вдома. Він неодноразово робив спроби помиритися із позивачем, і в даний час має намір зберегти сім»ю, тому просив в судовому засіданні надати їм місячний строк для примирення задля того, щоб їх дитина була щасливою та зростала у повноцінній сім»ї. Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 29 грудня 2014 року зупинено провадження у даній справі, на підставі п.7 ч.1 ст. 201 ЦПК України, у зв»язку з наданням місячного строку для примирення (а.с.26). Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 30 січня 2015 року відновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, справу призначено у відкрите судове засідання (а.с.29). В судовому засіданні 11 лютого 2015 року позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили суд постановити рішення про розірвання шлюбу, так як строк для примирення позитивного результату не дав. Окрім цього, представник звертав увагу суду на те, що в провадженні Радехівського районного суду Львівської області перебуває кримінальна справа про обвинувачення відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, вирок по якій на даний час ще не постановлено, що свідчить про те, що збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Відповідач в судовому засіданні 11 лютого 2015 року просив суд врахувати, що він позивачу пропонував різні варіанти проживати разом, однак вона відмовлялась, просив пробачення і в даний час бажає зберегти сім»ю, але якщо вона так остаточно вирішила, тоді він не заперечує. Окрім цього, просив суд прийняти до уваги при постановленні рішення, що він бажає зберегти їх сім»ю. Заслухавши пояснення позивача та її представника на підтримку позовних вимог, заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з таких підстав. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.ст.10,11,60 ЦПК України). Відповідно до положень статей 3,4,11,27,31 ЦПК України право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачеві. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 18 червня 2011 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис за №1075 (а.с.21). Від шлюбу у сторін по справі народилася дочка [PERSON], [INFO] року, що стверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] виданого 2.12.2014 року (а.с.5). В даний час сторони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, їх сім'я фактично розпалася й подальше подружнє життя є неможливим. Причинами розпаду сім'ї є відчуження один від одного, відсутність взаєморозуміння. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред»явлений одним із подружжя, який виявив прояв з власної ініціативи, з поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Приймаючи до уваги заяву позивача, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу необхідно задовольнити. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 243 гривень 60 копійок (а.с.2).

Outcome: approved