Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

30 жовтня 2019 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності на спадщину, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,2500 га, що знаходиться на території Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . 08.08.2014 року [PERSON] було складено заповіт, яким він все своє майно заповів позивачу. Реалізуючи своє право на спадщину позивач звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначенийжитловий будинок, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено, з підстав відсутності правовстановлюючих документів, які б підтверджували факт права власності на житловий будинок за спадкодавцем. Позивачу надали роз`яснення про те, що у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно вказане питання підлягає вирішенню в судовому порядку. На підставі зазначеного просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 01 листопада 2019 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду подав клопотання, в якому просить розглядати справу без участі їхнього представника, проти позову не заперечують. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд приймає визнання відповідачем позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 30.03.2015 року Виконавчим комітетом Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області, серія [NUMBER] /а.с.9/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,2500 га, що знаходиться на території Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . 08 серпня 2014 року [PERSON] . був складений заповіт, відповідно до якого все належне йому майно, де б воно не було, з чого б воно не склалося, що буде належатиме йому на день смерті та на що він за законом матиме право заповів дочці [PERSON] /а.с.10/. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 09.10.2019 року нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю., [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті свого батька [PERSON] на частину спадкового майна, а саме: на земельну ділянку площею 0,2500 га, що знаходиться на території Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд /а.с11/. Відповідно до листа Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області №503 від 15.10.2019 року вбачається, що померлий [PERSON] був власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] .с.15/. Згідно технічного паспорту власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] /а.с.17/. Реалізуючи своє право на спадщину позивач звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначенийжитловий будинок, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено, з підстав відсутності правовстановлюючих документів, які б підтверджували факт права власності на житловий будинок за спадкодавцем. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 76 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно». Також у даному Листі зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем». Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що спадкодавець за життя набув у власність житловий будинок [ADDRESS] , однак не встиг за життя здійснити державну реєстрацію будинку у відповідних органах. Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тому набула право спадкування, але в зв`язку з відсутністю державної реєстрації правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, немає можливості переоформити на своє ім`я спадщину, саме тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності державної реєстрації правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно не існує На підставі викладеного,

Outcome: approved