Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

2 грудня 2013 р. публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 76 073 грн. 81 коп. станом на 3 вересня 2013 р., мотивуючи свої вимоги тим, що 15 січня 2008 р. між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено договір споживчого кредиту. Згідно з умовами договору банк надав позичальнику кредитні кошти на придбання автомобіля в розмірі 9 801 доларів США зі сплатою 9,5% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 14 січня 2014 р. 30 червня 2010 р. відповідно до норм ЦК України , ст. ст. 92, 95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства» між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним Банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк», зокрема, до АТ«Дельта Банк» перейшло право вимоги до боржників ТОВ «Укрпромбанк». Згідно п.2.4, 2.5 кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісячно по 20 число включно частинами у розмірі не менш як 136 дол. США. Відповідно до п. п. 1.5, 2.6, 2.7 договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно у валюті кредиту на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця і підлягають сплаті по 20 число кожного місяця включно. Розмір щомісячної комісії за управління кредитом та кредитною лінією передбачений п.1.7. п. 2.10 та складає 0,1 %; від суми кредиту. За умовами договору кредиту банк має право вимагати повного виконання кредиту, сплати комісій, штрафу та інших платежів, передбачених цим договором, та відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання боржником своїх зобов'язань. З боку позичальника умови договору не виконані. Станом на 3 вересня 2013 р. за ним рахується заборгованість в сумі 76 073 грн. 81 коп., з яких: за тілом кредиту - 55 840 грн. 70 коп., за відсотками - 17 263 грн. 84 коп., з комісії - 2 969 грн. 27 коп. До розгляду справи по суті вимог відповідач пред'явив зустрічний позов про визнання недійсними кредитного договору та договору застави, а також про виключення запису про заставу та заборону відчуження транспортного засобу. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та подав заяву про застосування до вимог за зустрічним позовом позовної давності, посилаючись на те, що її перебіг закінчився 15 січня 2011 р., а поважних причин для поновлення цього строку [PERSON] не надав. Представник відповідача первісний позов не визнав та підтримав зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору та договору застави транспортного засобу - автомобіля, посилаючись на те, що укладений кредитний договір за своїм змістом не відповідає законодавству України, порушує законні права та інтереси [PERSON] Порушення полягають в наступному: Пункт 1.1 договору суперечить ч.1 ст. 524 ЦК України про те, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Іноземна валюта в України може використовуватися лише в окремих випадках. Іноземна валюта не є предметом договору споживчого кредиту, а відтак порушено істотну умову договору. Банк скористався юридичною необізнаністю позичальника. Згідно п.2 Положення НБУ «Про кредитування» фізичні особи мають право на отримання лише споживчого кредиту в національній валюті. Споживчий кредит - це кредит на придбання споживчих товарів та послуг. Відносини за договором споживчого кредиту регулюються ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання валюти як засобу платежу можливо при дотриманні суб'єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії. На момент укладення договору, його, [PERSON], працівники банку запевняли у вигідності валютного кредиту. Їм вдалося його переконати. Але з часом співвідношення курсу гривні до долара змінилося в бік падіння національної валюти. Подальше виконання договору позбавить його того, на що він розраховував, - вигідного кредиту. Зміст договору суперечить ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ні перед укладенням договору, ні протягом його дії банк не повідомив його у письмовій формі про умови надання кредиту та не надав повної інформації про умови кредитування, як того вимагає Закон. Він вважає, що договір не відповідає вимогам ст. 215 ЦК України, оскільки суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також не відповідає його, [PERSON], внутрішній волі, зокрема, волевиявленню щодо підвищення в односторонньому порядку процентної ставки, а умови щодо сплачуваних процентів та комісійних винагород, штрафів вважає несправедливими. При визнанні недійсним договору споживчого кредиту в іноземній валюті втрачають своє правове значення й інші правочини, укладені на виконання недійсного договору. Крім того, [PERSON] не знав про заміну кредитора та те, на користь кого він мав сплачувати платежі за кредитним договором. Відтак [PERSON] просить визнати недійсними кредитний договір та договір застави транспортного засобу від 15 січня 2008 р., стягнути з відповідача судові витрати, зобов'язати виключити з реєстру застав та заборон відчуження запис про заставу за заборону відчуження автомобіля «DAEWOO Nexia», що йому належить на праві приватної власності. Відповідач також подав заяву про застосування до вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитом строку позовної давності, вважаючи, що банк пропустив строк позовної давності, перебіг якого розпочався 30 червня 2010 р. Вислухавши пояснення та доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що первісний позов та зустрічний позов задоволенню не підлягають. Суд встановив, що 15 січня 2008 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено договір споживчого кредиту на суму 9 801 дол. США на умовах сплати процентів у валюті кредиту в розмірі 9,5 % річних, комісії в розмірі 0,1 % від суми кредиту на строк до 14 січня 2014 р. Позичальник мав сплачувати платежі за цим договором у розмірі, порядку та строки, встановлені договором та графіком платежів по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором забезпечено заставою транспортного засобу - автомобіля «DAEWOO Nexia», реєстраційний номер [NUMBER]. Відповідно до договору від 30 червня 2010 р. права первісного кредитора перейшли до нового кредитора в особі публічного акціонерного товариства «Дельта Банк». Відповідач не дотримався належного виконання зобов'язань, заборгувавши банку - позивачеві 9 146, 07 дол. США, що станом на 3 вересня 2013 р. згідно офіційного курсу НБУ 100 доларів США - 799,3 грн. складає 76 073 грн. 81 коп.: за тілом кредиту - 6 986, 2 дол., що еквівалентно 55 840 грн. 70 коп., за відсотками - 2 159, 87 дол. США (17 263 грн. 84 коп.), з комісії - 2 969 грн. 27 коп. Наявність правовідносин між сторонами підтверджуються кредитним договором, укладеним в письмовій формі, як того вимагає закон - ч.1 ст. 1055 ЦК України, та підписаний сторонами. Договір визначає предмет договору, строк його виконання, порядок розрахунків. Розмір заборгованості по кредиту підтверджується розрахунком. Як передбачено ч.1, ч.2 ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. Однак це правило стосується лише договорів, предметом яких є споживчі кредити в іноземній валюті, укладені після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг». На день укладення договору споживчого кредиту, тобто 15 січня 2008 р., діючі цивільно-правові норми не містили заборони укладати його в іноземній валюті. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, що передбачено ч.1 ст. 625 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Як вбачається із матеріалів справи, сторони дотрималися вимог щодо форми та змісту кредитного договору. Правочин відповідає їх волевиявленню і був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За умовами кредитного договору кредит надається позичальникові за його письмовою заявою шляхом видачі готівки з каси банку з наступною конвертацією у національну валюту та одночасним зарахуванням коштів на рахунок автосалону. Позичальник був обізнаний з умовами договору, про що свідчить його підпис. Із свого боку банк виконав свої зобов'язання, надавши кредит в іноземній валюті, розраховуючи на їх виконання і з боку [PERSON], який на ці кошти придбав автомобіль, але не дотримався зобов'язань щодо своєчасного погашення кредиту та інших платежів, передбачених договором. Тому позивач вправі вимагати погашення заборгованості. Суд вважає, що в момент укладання договору позичальник мав можливість передбачити зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти - гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті. Однак [PERSON] обрав кредит в іноземній валюті. Валютні ризики під час виконання зобов'язань несе саме він. Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною першою статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредитору є належним виконанням. Отже, вимоги позивача по суті є законними та обґрунтованими, а зустрічні вимоги відповідача навпаки - такими, що не відповідають вимогам закону. Суд не вдається до оцінки підстав для застосування позовної давності до вимог за зустрічним позовом, оскільки відмовляє в задоволенні зустрічного позову в зв'язку з невідповідністю цих вимог закону. Щодо застосування позовної давності за первісним позовом, то варто зазначити таке. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності в даному випадку не укладався. За зобов'язаними з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (п.5 ст. 261 ЦК України). Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Позичальник мав погашати кредит шляхом щомісячного платежу в сумі не менш ніж 136 дол. США та щомісяця сплачувати комісію у визначених графіком розмірах. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 1, ч. 3 ст. 264 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Правова позиція з питання застосування позовної давності за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, визначених щомісячними періодичними платежами, викладена в постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 р. № 6-116 цс 13. Встановлений в договорі строк дії договору до 14 січня 2014 р. є лише строком його дії, а не строком виконання зобов'язань за ним. Відповідач мав здійснювати платежі до 20 числа включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту Останній платіж тіла кредиту, відсотків та комісії позичальник сплатив в липні 2010 р., після цього виконання зобов'язання з його боку припинилося, про що свідчить розрахунок заборгованості за договором кредиту. Перебіг позовної давності розпочався з 21 серпня 2010 р. і тривав протягом 3 років - по 21 серпня 2013 р. , а позивач звернувся до суду з позовом 2 грудня 2013 р., тобто після спливу позовної давності. Відповідач просить застосувати строк позовної давності, про що подав письмову заяву. Відповідно до п.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, суд відмовляє позивачеві в позові саме з підстав пропуску строку позовної давності. Щодо вимог в частині зобов'язання приватного нотаріуса виключити запис про заставу та заборону відчуження транспортного засобу, то варто зазначити, що це питання врегульовано Законом України «Про заставу». З припиненням договірних зобов'язань припиняється й застава. Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» ( ч.5 ст. 43) визначає порядок припинення обтяження, яке здійснюється на підставі заяви обтяжувача. Відтак вимоги в цій частині є передчасними стосуються не відповідача, а особи, яка не є стороною у справі. В зв'язку із відмовою в первісному позові судові витрати позивачеві не компенсуються. Відповідач при зверненні до суду з зустрічним позовом з приводу захисту прав споживачів звільнений від сплати судового збору.

Outcome: dismissed