Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

5 березня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісяця з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі ? частини з усіх видів доходів щомісячно і проводити розгляд справи без її участі (а.с. 23). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, не надав. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що уточнені вимоги позивача підлягають повному задоволенню, як такі що знайшли своє повне підтвердження з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі, який розірвано 27 квітня 2012 року рішенням Чугуївського міського суду Харківської області № 2036/1066/2012 (а.с. 6). Від шлюбу, згідно наданої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який згідно довідки Чугуївської міської ради Харківської області № 185 від 4.03.2014 року мешкає з позивачем (а.с. 7, 8). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.ст.: 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3 СК України - кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191 СК України - аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня пред'явлення позову. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, на підтвердження чого надана довідка за місцем мешкання матері, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, відомостей про наявність інших осіб, які б знаходилися на утриманні відповідача або на яких би сплачувалися аліменти, суду не надані. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, відсутність у нього інших осіб, які знаходяться на його утриманні та на яких сплачує аліменти, матеріальне становище позивача та дитини, а також те, що відповідач жодних заперечень щодо позову не надав, хоча мав таку можливість, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved