Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

30 вересня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики від 15 лютого 2013 року в розмірі 1800,00 грн. та за договором позики від 11 червня 2014 року в розмірі 5400,00 грн., а також судові витрати по справі в розмірі 243,60 грн. та 400,00 грн. витрат на правову допомогу. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що ним, [PERSON] було надано відповідачу [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 1800 грн., для його власних потреб, що стверджується власноруч написаною ним розпискою від 15.02.2013 року терміном на один рік. Крім того, 11.06.2014 року він, позивач позичив відповідачу ще 5400 грн. строком до 31.08.2014 року і у цьому випадку на підтвердження укладеного договору позики відповідач [PERSON] видав відповідну розписку. У встановлений строк, як зазначив позивач, відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання. Під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов'язання. А тому позивач вимушений звернутись до суду. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, надавши аналогічні пояснення тим, які зазначені в позовній заяві. Просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками у журналі реєстрації вихідної кореспонденції, та повідомлення про вручення поштового рекомендованого відправлення, заперечень на позовну заяву відповідачем до суду подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 169, 224-226 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.02.2013 року позивач [PERSON] надав [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 1800 грн. строком на один рік. На підтвердження укладеного договору позики відповідач [PERSON] видав йому розписку. 11.06.2014 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] 5400 грн. строком до 31.08.2014 року. На підтвердження укладеного договору позики відповідач [PERSON] видав відповідну розписку. Вказані розписки містяться в матеріалах справи (а.с. 5-6). У встановлений строк відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання і борг позивачеві не повернуто. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Стаття 1047 даного кодексу передбачає, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Крім того, в силу дії ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає також розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з заявою до суду.

Outcome: approved