Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

29 жовтня 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що з відповідачем вони зареєстрували шлюб 25 серпня 2000 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №10. Під час перебування у шлюбі у них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з відповідачем. Спільне життя між ними не склалося у зв'язку з несумісністю характерів, на грунті чого часто виникають сварки. На даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. [PERSON] в судове засідання 10.11.2015 року не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи. Разом з цим, надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримує та вказав, що час на примирення не потрібен, спір про поділ майна відсутній, після розірвання шлюбу діти залишаться проживати разом з відповідачем (а.с.20). Відповідач у судове засідання 10.11.2015 року також не з'явилася, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Разом з цим, надіслала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, з позовом погоджується та вказала, що час на примирення не потрібен, спір про поділ майна відсутній, після розірвання шлюбу діти залишаться проживати разом з нею (а.с.21). Дослідивши матеріали справи, врахувавши обставини, викладені позивачем та відповідачем у заявах від 10.11.2015 року, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями (далі - СК України) «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.». Судом встановлено, що 25 серпня 2000 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Березівському району Березівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №10 (а.с.6). Під час перебування у шлюбі народилося двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з відповідачем (а.с.7-8). Суд вважає зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім'ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. За статтею 51 Конституції України від 28.06.1996 року: «Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка…». Як вбачається з пояснень позивача у заяві, зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Родина фактично розпалася і її відновлення неможливо при обставинах зазначених позивачем, у [PERSON] відсутні будь-які почуття до відповідача, їх шлюбний союз розпався, на примирення позивач категорично не згоден. Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до статей 110,112 СК України передбачено: «позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. …Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення». Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення та згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд вважає причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Спір про місце проживання дітей та поділ майна не заявлений. Згідно частини другої статті 114 СК України: «У разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу». Питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України позивачем у позовній заяві не заявлено. Згідно квитанції про сплату судового збору позивач сплатив судовий збір у розмірі 487 грн.20 коп.

Outcome: approved