Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

30 травня 2018 року представник позивача [PERSON] [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання членом сімї колишнього наймача квартири, визнання наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення та визнання права користування житловим приміщенням, в якому просить визнати позивача членом сімї колишнього наймача квартири [ADDRESS] [PERSON], яка померла 26.01.2018, визнати позивача наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення - квартири [ADDRESS], замість попереднього наймача [PERSON], яка померла 26.01.2018 та визнати за позивачем право користування квартирою № 47 у будинку № 51 по вулиці Визволителів у місті Рубіжне Луганської області. В обґрунтування позову вказав, що відповідно до ордеру на житлове приміщення від 25.05.1990 батьку позивача була надана квартира [ADDRESS], на сімю із трьох осіб: [PERSON] дружина, [PERSON] донька. Наймачем даної квартири був батько позивача. Батьки позивача розірвали шлюб 08.07.1993 та з цього часу батько за даною адресою не проживав. Позивачка була зареєстрована за даною адресою до 11 квітня 2015 року та коли мати вирішила приватизувати квартиру позивач зі своїми малолітніми дітьми була вимушена зареєструватися за іншою адресою, але фактично продовжувала проживати у даній квартирі разом з матірю однією сімєю. 26 січня 2018 року мати позивача [PERSON] померла. Позивач разом з дітьми продовжує проживати у квартирі, виконує всі обов'язки щодо квартири, сплачує комунальні послуги. [PERSON] не заперечувала проти її проживання у спірній квартирі, відтак, позивач вважає, що набула право користування квартирою № 47 у будинку № 51 по вулиці Визволителів у місті Рубіжне Луганської області. Врегулювати даний спір у досудовому порядку неможливо, тому позивач змушена звернутися до суду з цим позовом (а.с. 3-4). Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 31.05.2018 прийнято дану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 30). В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує (а.с. 41). Представник відповідача Рубіжанської міської ради Луганської області у судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій позовні вимоги просить слухати справу без її участі, ґрунтуючись на матеріалах, що знаходяться у справі, по суті заяви не заперечує, що суд сприймає як фактичне визнання позовних вимог (а.с. 34). Згідно ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні та надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд розглядає цивільну справу за наявними у справі матеріалами. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 07 квітня 1990 року у місті Рубіжне Луганської області, її батьками записані: батько [PERSON], мати [PERSON] (копія свідоцтва про народження а.с. 7). Згідно рішення виконавчого комітету міської ради народних депутатів міста Рубіжне № 267 від 22 травня 1990 року [PERSON] отримав ордер на сімю із трьох осіб на право зайняти жиле приміщення, яке складається з однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], склад сімї: [PERSON] наймач, [PERSON] дружина, [PERSON] донька (копія ордеру на жиле приміщення а.с. 12). З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєструвала шлюб 09 вересня 1989 року з [PERSON] та після держаної реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на «Реуцька» (а.с. 46). Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу ІІ-ЕД № 497627, батьки позивача [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 08 липня 1993 року (а.с. 11). З копії паспорта позивача вбачається, що вона була зареєстрована за адресою: [INFO], з 21 червня 1990 року по 11 квітня 2015 року (а.с. 5-6). 26 січня 2018 року померла [PERSON] у місті Рубіжне Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 513273 від 26.01.2018 (а.с. 10). Згідно копії довідки Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області № 12668 від 14.05.2018, за адресою: [ADDRESS], на даний час ніхто не зареєстрований, основним квартиронаймачем за даною адресою була зареєстрована [PERSON], [INFO], з 21.06.1990, яка померла 26.01.2018 та знята з реєстрації 01.02.2018 (а.с. 14). З копії акту про встановлення фактичного місця проживання осіб за адресою: [ADDRESS], від 06.02.2018 вбачається, що фактично за вказаною адресою проживають [PERSON],[INFO], та її неповнолітня дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Згідно наданих копій квитанцій позивач, після смерті матері, продовжувала сплачувати комунальні послуги по квартирі розташованій за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-24). Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер. Статтею 64 ЖК України визначено, що Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постіймо проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК України). Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України гарантується свобода пересування і вільний вибір місця проживання. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 9 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами його сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови «Про застосування Конституції України при здійснення правосуддя» № 9 від 01.11.1996, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак, відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Судом встановлено, що позивачка є донькою квартиронаймача, проживала з нею однією сімєю, вела з нею спільне господарство та спільно несла витрати на утримання вищезазначеного житлового приміщення. Після смерті [PERSON] позивач залишилася проживати в спірній квартирі, виконувала та виконує всі обов'язки щодо квартири, сплачує комунальні послуги. Тому, суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання за нею права користування квартирою № 47 у будинку № 51 по вулиці Визволителів у місті Рубіжне Луганської області підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання [PERSON] членом сім'ї [PERSON] як наймача спірної квартири, то така задоволенню не підлягає, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, як визнання його членом сім'ї наймача за рішенням суду, не передбачений законом, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відносно позовної вимоги про визнання [PERSON] наймачем за раніше укладеним договором найму житлового приміщення квартири [ADDRESS], замість попереднього наймача [PERSON], яка померла 26.01.2018, суд дійшов такого. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 106 ЖК України повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому члену сімї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сімї наймачем за договором найма спір може вирішено у судовому порядку. Зважаючи на те, що позивач фактично стала наймачем спірної квартири на умовах договору найму житла, укладеного з колишнім наймачем [PERSON], оскільки постійно з нею проживала та після її смерті залишилася проживати в спірній квартирі, та враховуючи, що позивачем не доведено, що вона зверталась до відповідача з заявою про зміну договору найму спірної квартири та отримала відмову, тому така вимога є безпідставною та задоволенню не підлягає. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial