Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

29 лютого 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради» про визнання недійсними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. 22 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом до Комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради про визнання недійсними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. 15 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненим позовом в остаточній редакції до Комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради про визнання недійсними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 16.02.2015 року вона була прийнята на роботу до Комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради» на посаду вихователя. Наприкінці 2015 року на посаду виконуючого обов'язки директора закладу була призначена [PERSON] Позивач зазначила, що після призначення на посаду, [PERSON] запропонувала їй написати заяву про звільнення за власним бажанням або за погодженням сторін. Оскільки пропозиція [PERSON] не була вмотивованою, знаючи про те, що у [PERSON] є конфлікт з її чоловіком, який теж працює у цьому закладі та вимога мотивована особистим інтересом [PERSON], вона відмовилася написати заяву про звільнення. Після цього [PERSON] заявила про те, що зіпсує їй трудову книжку тим, що звільнить її за п. 2 ст. 40 КЗпП України. [PERSON] зазначила в заяві, що 04 лютого 2016 року виконуючим обов'язки директора комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» [PERSON] був виданий наказ № 13-К, про її звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП, внаслідок виявленої невідповідності працівника займаній посаді та недостатньої кваліфікації. 04 лютого 2016 року до її трудової книжки було внесено запис про звільнення, видані трудова книжка та наказ про звільнення. Позивач зазначила в заяві, що вважає наказ про звільнення таким, що не відповідає законодавству, з наступного. В період з 04.01.2016р. по 29.01.2016р.вона перебувала у відпустці. Згідно резолютивної частини наказу, її звільнено 04.0L2016 року, в той час як наказ про звільнення датовано 04.02.2016р., тобто, наказ про її звільнення було винесено через місяць після самого звільнення, що не відповідає нормам закону та фактичним обставинам. Також, наказом № 29 від 29.01.2016 року було внесено зміни до п. 1.2 розділу І посадової інструкції вихователя та розділу III посадової інструкції класного керівника, згідно яких - педагогічною діяльністю на посаді вихователя можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту (вищу або середню професійну фахову освіту), професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов'язки, при необхідності без пред'явлення вимог до стажу педагогічної роботи. Пункт 1.2. розділу І посадової інструкції вихователя у попередній редакції був викладений таким чином: вихователь повинен мати вищу або середню професійну освіту без пред'явлення вимог до стажу педагогічної роботи, при необхідності на посаду вихователя може бути призначена особа, не молодше 18 років. Отже, згідно до попередньої редакції посадової інструкції вихователя, в неї немає жодних перешкод для роботи на зазначеній посаді. Підставою для її звільнення фактично, став наказ № 29 від 29.01.2016 згідно якого і внесено зміни, зокрема до її посадової інструкції, що стало приводом до звільнення. Позивач зазначила. що вважає цей наказ незаконним, оскільки він суперечить нормам наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 року № 336 «Про затвердження випуску 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників». У абзаці 7 пункту 6 Довідника зазначено, що до посадових інструкцій може бути внесено зміни, доповнення лише на підставі наказу керівника підприємства, установи, організації за згодою працівника. Наказ про внесення змін, доповнень до посадової інструкції видається в разі перерозподілу обов'язків між працівниками у зв'язку зі скороченням чисельності, раціональним розподілом праці. У разі зміни назви підприємства, установи, організації, їх структурного підрозділу або посади до посадових інструкцій вносяться відповідні зміни. Порушення полягають у тому, що перед виданням зазначеного наказу, виконуючий обов'язки керівника не отримував її згоди щодо внесення змін до посадової інструкції. [PERSON] в заяві посилалася на те, що її було звільнено не через невідповідність займаній посаді, а через неприязне відношення до неї керівника, в зв'язку з чим, вона повинна бути поновленою на роботі.. У відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Діями відповідача їй спричинена також і моральна шкода яка, у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України підлягає відшкодуванню, оскільки через незаконні дії в.о. керівника - [PERSON] вона відчувала з її боку постійний моральний тиск, відчувала по відношенню до себе несправедливість, перебувала у стані нервового стресу та внаслідок моральних страждань після звільнення потрапила до лікарні, втратила свої нормальні життєві зв'язки та була змушена витрачати грошові кошти на своє лікування, моральну шкоду оцінює у 5 000 грн. В зв'язку з наведеним, в заяві [PERSON] просила суд: -визнати частково недійсним та скасувати п. 2 наказу виконуючого обов'язки директора комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради» № 29 від 29.01.2016 року про внесення змін до посадових інструкцій та їх перезатвердження, що стосується внесення змін до посадової інструкції вихователя; -визнати недійсним та скасувати наказ виконуючої обов'язки директора Комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради» № 13-к від 04.02.2016 року про її звільнення з посади вихователя з 04.01.2016р. внаслідок виявленої невідповідності працівника займаній посаді та недостатньої кваліфікації відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП Україні; -визнати недійсним та скасувати наказ виконуючої обов'язки директора Комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради» № 17-к від 17.02.2016 року про вправлення технічної помилки у наказі № 13-к від 04.02.2016р; -поновити її - [PERSON] на посаді вихователя Комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради» з 04 січня 2016 року; -стягнути з Комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної Реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.01.2016 по день винесення судового рішення; -стягнути з Комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради» на її користь на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позов в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просили суд задовольнити вимоги, Представник відповідача, Комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради» в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що вимоги позивача є необгрунтованими, звільнення було проведення з дотриманням норм законодавства України, які регламентують зазначені правовідносини, позивач ввела в оману керівництво підприємства при прийнятті на роботу, навмисно надавши неправдиву інформацію про наявність педагогічної освіти при працевлаштуванні, в результаті моніторингу відповідності працівників профільній направленості центру виявлено, що [PERSON] не має відповідних документів про фахову педагогічну освіту. Крім того, як в попередній посадовій інструкції, так і посадовій інструкції вихователя від 01.02.2016 року зазначалося, що вихователь повинен мати професійну освіту. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. У відповідності до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю та гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 21 КЗпПУ визначено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Судом встановлено, що у відповідності до наказу № 11-к від 16.02.2015 року [PERSON] була прийнята на посаду вихователя Комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради» на час відпустки основного працівника по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16.02.2015 року, що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 13) У відповідності до п.2 ст. 40 КЗпПУ, трудовий укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. Судом встановлено, що 04.02.2016 року виконуючою обов'язки директора Комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради» винесено наказ № 13-к від 04 про звільнення [PERSON] з посади вихователя з 04.01.2016р. внаслідок виявленої невідповідності працівника займаній посаді та недостатньої кваліфікації відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП Україні. (а.с.11,61) 17.02.2016 року виконуючою обов'язки директора Комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради» винесений наказ № 17-к від 17.02.2016 року «Про вправлення технічної помилки у наказі» № 13-к від 04.02.2016р, відповідно до якого,, дату звільнення [PERSON] визначено - 04.02.2016 року. (а.с.62). Судом встановлено, що позивач [PERSON] не є членом первинної профспілкової організації підприємства, тому, відсутні підстави для застосування норм ст. 43 КЗпПУ. У відповідності до ст. 233 КЗУпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Позивач у встановлений законодавством строк звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі. Нормами ст. 57 ЦПК України встановлено, що 1. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підставі статті 58 ЦК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно до вимог ст. 59 ЦПК України 1. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 172 Кримінального кодексу України передбачена кримінальна відповідальність за незаконне звільнення працівника з роботи з особистих мотивів. В позовній заяві позивач [PERSON] посилалася на те, що виконуюча обов'язки директора Комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради» [PERSON] звільнила її з роботи з особистих мотивів, тобто, вчинила відносно неї кримінальне правопорушення, передбачене ст. 172 КК України . У відповідності до ст. 1 Кримінального процесуального кодексу України, 1. Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. 2. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Згідно до вимог ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком, що набрав законної сили. Позивачем не надано суду доказів того, що є обвинувальний вирок, який набрав законної сили, у відповідності до якого [PERSON] визнана винною у вчиненні дій, на які посилається позивач. В зв'язку з наведеним, суд не бере до уваги посилання позивача та докази, а саме, пояснення свідка [PERSON], щодо звільнення позивача з особистих мотивів. Як зазначалося вище, позивач також посилалася на неправомірність внесення змін до посадової інструкції, які потягли за собою звільнення, в зв'язку з чим, суд приходить до наступного. Встановлено, що позивач [PERSON] у 2010 році закінчила Державний професійно-технічний навчальний заклад «Лебединське вище професійне училище лісового господарства» і здобула професію кухаря, кондитера, що підтверджується відповідним дипломом. (а.с.19) Встановлено, що 01.03.2015 року була затверджена посадова інструкція вихователя Комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради», відповідно до п.1.2 якої визначено, що: вихователь повинен мати вищу або середню професійну освіту без пред'явлення вимог до стажу педагогічної роботи, при необхідності на посаду вихователя може бути призначена особа, не молодше 18 років. Таким чином на час прийняття [PERSON] на посаду вихователя, посадовою інструкцією закладу не вимагалося наявності у працівника фахової (педагогічної) освіти, а вимагалося наявність вищої або середньої професійної освіти, та позивач [PERSON] відповідала вимогам, встановлених закладом до вихователя. Пунктом № 2 наказу № 29 від 29.01.2016 року «Про внесення змін до посадових інструкцій та їх перезатвердження» винесеного виконуючою обов'язки директора Комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради» [PERSON] були внесені зміни до п.1.2 розділу І посадової інструкції вихователя. 01 лютого 2016 року виконуючою обов'язки директора закладу [PERSON] затверджена посадова інструкція вихователя в новій редакції, відповідно до якої, п.1.2. був викладений у наступній редакції: педагогічною діяльністю на посаді вихователя можуть займатися особи з високими моральними якостями, які мають відповідну освіту (вищу або середню професійну фахову освіту), професійно-практичну підготовку, фізичний стан яких дозволяє виконувати службові обов'язки, при необхідності без пред'явлення вимог до стажу педагогічної роботи. Таким чином, до посадової інструкції внесені вимоги про наявність у працівника вищої або середньої професійної фахової освіти (педагогічної). Згідно до вимог абзацу 7 пункту 6 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 року № 336 «Про затвердження випуску 1 «Професії працівників, що є загальними для всіх видів економічної діяльності» Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників» визначено, що до посадових інструкцій може бути внесено зміни, доповнення лише на підставі наказу керівника підприємства, установи, організації за згодою працівника. Наказ про внесення змін, доповнень до посадової інструкції видається в разі перерозподілу обов'язків між працівниками у зв'язку зі скороченням чисельності, раціональним розподілом праці. У разі зміни назви підприємства, установи, організації, їх структурного підрозділу або посади до посадових інструкцій вносяться відповідні зміни. У відповідності до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не надано суду доказів того, що перед виданням наказу про внесення змін до посадової інструкції вихователя була отримана згода [PERSON] В зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку, що пункт № 2 наказу № 29 від 29.01.2016 року «Про внесення змін до посадових інструкцій та їх перезатвердження» винесеного виконуючою обов'язки директора Комунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради» [PERSON] щодо внесення змін до п.1.2 розділу І посадової інструкції вихователя не відповідає вимогам законодавства України, а тому, повинен бути визнаний недійсним. Оскільки накази № 13-к від 04.02.2016 року про звільнення позивача [PERSON] з посади вихователя з 04.01.2016р. внаслідок виявленої невідповідності працівника займаній посаді та недостатньої кваліфікації відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП Україні та наказ № 17-к від 17.02.2016 року про вправлення технічної помилки у наказі № 13-к від 04.02.2016 р. винесені в зв'язку з затвердженням посадової інструкції вихователя в новій редакції, наказ про внесення змін до посадової інструкції судом визнаний недійсним, накази стосовно звільнення позивача [PERSON] також підлягають визнанню недійсними. Суд приходить до висновку, що вимоги позивача про скасування вищенаведених наказів не підлягають задоволенню, оскільки винесені накази в наступному можуть бути скасовані уповноваженою посадовою особою, в зв'язку з чим, в разі визнання судом недійсними оскаржуваних наказів, останні вважаються недійсними з моменту їх прийняття та додаткового скасування не потребують. У відповідності до ст. 235 КЗпПУ у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Оскільки судом встановлено, що позивач був звільнений без законних підстав, його вимоги в частині поновлення на роботі підлягають задоволенню, [PERSON] повинна бути поновлена на роботі з 04.02.2016 року (дати звільнення). У відповідності до ст. 235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Згідно п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок обчислення середньої заробітної плати), цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, перелічених у підпунктах а) - й), в тому числі у випадку оплати вимушеного прогулу (підпункт з) пункту 1). В абзаці 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати закріплено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Згідно довідкиКомунального закладу «Дитячий оздоровчий центр соціальної реабілітації санаторного типу «Перлина Придніпров'я» Дніпропетровської обласної ради» від 17.08.2016 року, в грудні 2015 року [PERSON] нарахована заробітна плата в розмірі 5 113,37 грн. за 220,8 відпрацьованих годин. Оскільки в січні 2016 року [PERSON] перебувала у відпустці, суд обчислює середню заробітну плату [PERSON] з виплат за фактично відпрацьований час у грудні 2015 року. В зв'язку з наведеним, середньомісячна заробітна плата [PERSON] становить 5 113,37 грн., середньоденна заробітна плата - 232,42 грн. (5 113,37 грн. : 22 роб. дні) В позовні заяві [PERSON] просила суд стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 04.01.2016 року, в той же час, судом встановлено, що позивач була звільнена з 04.02.2016 року, таким чином, час вимушеного прогулу позивача тривав з 04.02.2016 року по 19.08.2016 року включно (по дату винесення рішення судом), тобто, 6 місяців 11 днів (робочих). Таким чином, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить: за 6 місяців - 30 680,22 грн. (6 міс. х 5 113,37 грн.); за 11 робочих днів - 2 556,22 грн. (11 дн. х 232,42 грн.), а всього - 33 236,48 грн. (30 680,22 грн.. + 2 556,22 грн.), які підлягають стягнення на її користь з відповідача. У відповідності до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає … у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї. У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обстави, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Суд приходить до переконання, що діями відповідача, які полягали у неправомірному звільненню з роботи, позивачу [PERSON] була спричинена моральна шкода, яка полягала в душевних стражданнях в зв'язку з неправомірною поведінкою щодо неї, позивач не працювала тривалий час, проходила лікування внаслідок стресової ситуації, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. В той же час, виходячи з обставин справи, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є надмірними, тому такими, що підлягають частковому задоволенню, у розмірі 2 000 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: partial