Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

29 червня 2016 року ПАТ «Київенерго» звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, 02 жовтня 2014 року між ПАТ «Київенерго» та [PERSON] було укладено договір про користування електричною енергією № 07001112910. Кількість спожитої енергії має щомісяця визначатись самостійно відповідачем за фактичними показаннями приладу обліку електроенергії. За результатами аналізу оплат з'ясовано, що [PERSON] не сплачує за фактичне щомісячне споживання електричної енергії та станом на 01 січня 2015 року має заборгованість внаслідок неналежного виконання своїх зобов'язань. ПАТ «Київенерго» просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 63601 гривню 22 копійки боргу за спожиту електроенергію, три проценти річних та інфляційну складову боргу в розмірі 18977 гривень 39 копійок. У судовому засіданні представники позивача ПАТ «Київенерго» підтримали заявлений позов та просили його задовольнити в повному обсязі з наведених в ньому підстав. Пояснили, що між перевірками лічильника відповідача в 2011 році та в 2014 році у показання в квитанціях з'явились дані про спожиту електроенергію, яку лічильник за своєю потужністю не міг пропустити, тому покази лічильника були розподілені помісячно за фактичною пропускною можливістю лічильника відповідача. Вважають, що такі дані до квитанцій вносились з метою уникнення оплати заборгованості, оскільки при перевірці самого приладу обліку електроенергії втручань в його роботу виявлено не було. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні. Подав письмові заперечення та пояснив, що зважаючи на зміст норм пунктів 19, 21, 22, 23 ПКЕН відповідач самостійно здійснював знімання показань приладу обліку, обраховував плату за спожиту електроенергію за діючими тарифами, а також здійснював оплату за розрахунковою книжкою, що підтверджується квитанціями. Відповідно до квитанцій за спожиту електроенергію відповідач повністю сплатив позивачеві кошти за спожиту електроенергію. Зокрема актами контрольного огляду розрахункових засобів обліку, які є додатками до позову, підтверджується правильність показників лічильника, за якими боржник обраховував та сплачував спожиту електроенергію. Вважає, що грошові зобов'язання відповідача по сплаті коштів за спожиту електроенергію в період січень 2012 року - січень 2015 року є припиненим шляхом його виконання як це передбачено ст. 599 ЦК України. Навіть у випадку доведення факту наявності боргу, то період його виникнення знаходиться поза межами строку позовної давності. ПАТ «Київенерго» також не має права на отримання трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, вказаний вид відповідальності застосовується до боржників та обраховується на суму боргу, якого у відповідача перед позивачем не має. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 02 жовтня 2014 року між ПАТ «Київенерго» та [PERSON] було укладено договір про користування електричною енергією № 07001112910 (а.с. 15). Згідно з актом технічної перевірки однофазного електролічильника безпосереднього включення у побутових споживачів по завданню № 41 від 24 лютого 2011 року показання лічильного механізму становили 010028 (а.с. 17). Відповідно до акту контрольного огляду розрахункових засобів обліку № 10244 станом на 19 травня 2014 року показники лічильника становили 116691 (а.с. 18). Актом контрольного огляду розрахункових засобів обліку визначено, що станом на 28 липня 2014 року показники лічильника складали 116789 (а.с. 19). Відповідно до акту контрольного огляду розрахункових засобів обліку станом на 18 серпня 2014 року показники лічильника складали 116791 (а.с. 20). У акті технічної перевірки та схеми підключення засобу обліку електричної енергії, збереження пломб у побутового споживача від 01 вересня 2014 року працівниками ПАТ «Київенерго» було знято лічильник з показниками 116795 та встановлено новий 000010 (а.с. 21). Відповідно до акту контрольного огляду розрахункових засобів обліку станом на 06 жовтня 2014 року показники лічильника складали 000040, а згідно акту від 29 жовтня 2014 року показники лічильника становили 000042 (а.с. 22-23). Стороною відповідача [PERSON] надані копії квитанцій про сплату грошових коштів за спожиту електроенергію на підтвердження сплати коштів за фактично спожиту електроенергію за показниками лічильника у відповідному розмірі (а.с. 66-73). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини першої ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Статтею 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. У до пунктах 19, 21 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. Пунктом 20 цих Правил визначено, що для населення, розрахунковим періодом для встановлення розмірі оплати спожитої електроенергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторона позивача посилається на те, що між перевірками лічильника відповідача в 2011 року та в 2014 році у показання в квитанціях з'явились дані про спожиту електроенергію, яку лічильник за своєю потужністю не міг пропустити, тому покази лічильника були розподілені помісячно за фактичною пропускною можливістю лічильника відповідача. Такі посилання ґрунтуються лише на поясненнях представників позивача та не підтверджені будь-якими належними доказами. З матеріалів справи вбачається, що при перевірці самого приладу обліку електроенергії втручань в його роботу виявлено не було. На надано суду і доказів про період споживання та кількість спожитою щомісячно електроенергії, вартість якої просить стягнути позивач. Суд вважає, що наданий позивачем витяг по особовому рахунку [PERSON] з даними, внесеними працівниками позивача та не посвідчений будь-яким чином, не є належним доказом на підтвердження правомірності вимог позивача (а.с. 10-14). Крім того, в цьому витягу зазначено, що дані стосуються показників лічильника, встановленого 01 вересня 2014 року. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними доказами. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed