Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

31 травня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем з 31 жовтня 1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 21 липня 2016 року було розірвано. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Зазначала, що відповідач працює, має постійний заробіток, аліменти більше нікому не платить, тому вважає, що він має можливість надавати їй матеріальну допомогу на утримання сина. Просила суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку та доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У подальшому позивач [PERSON] змінила позовні вимоги, та просила суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку та доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилася, від якої до суду надійшла заява з проханням справу розглянути за її відсутності, в якій вона змінені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду також не з'явився, однак надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, змінені позовні вимоги визнав повністю, проти стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], у розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку до досягнення сином повноліття, не заперечував. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 31 жовтня 1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області за № 265/2104/16-ц від 06 червня 2016 року, що набрало законної сили 21 липня 2016 року, було розірвано. Від даного шлюбу у сторін є спільна неповнолітня дитина, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 06 лютого 2006 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції, актовий запис № 101, згідно якого [PERSON] народився [INFO], батьками якого в свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні не заперечувався той факт, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матір'ю, [PERSON] Одним із основних прав дитини є право на утримання (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»), яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття і закріплене у ст. 180 СК України, ст. 27 Конвенції про права дитини. Згідно ст.ст. 141,180 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до положень ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших майнових представників дитини, разом з якими проживає дитина. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким внесено зміни до ч.2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Як визначено в ч.3 ст. 2 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Положення вказаних норм деталізовано в ч.4 ст. 2 ЦПК України, згідно з якою закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Враховуючи те, що Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 102 від 08.06.2017 року, яким збільшено розмір аліментів, хоча і відповідає інтересам дітей, покращуючи їх матеріальне становище, однак тим самим погіршує становище платника аліментів, обсяг аліментних зобов'язань якого відповідно збільшується, а тому при вирішенні питання про розмір аліментів суд виходить з відсутності у Закону зворотної дії в часі. За даних обставин, враховуючи матеріальний стан відповідача, а також визнання ним позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 08 липня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, аліменти за період з моменту звернення позивача до суду - 31 травня 2017 року по 07 липня 2017 року включно, стягнути у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України судовий збір в розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача. В порядку п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду в межах стягнення з відповідача суми аліментних платежів за один місяць допустити до негайного виконання.

Outcome: approved