Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

29 березня 2017 року до Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся Органу опіки та піклування, Межівської РДА в особі служби у справах дітей, в інтересах малолітньої дитини: [PERSON], до [PERSON], третя особа: [PERSON], про стягнення аліментів на користь матері-вихователя та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно ухвали Межівського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року мати малолітньої дитини [PERSON], [PERSON] засуджена за ч.1 ст.263, ст.75 КК України. Батько в свідоцтві про народження дитини записаний згідно ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Малолітньому [PERSON] розпорядженням голови райдержадміністрації надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. За таких обставин законним представником над малолітнім призначено батьків-вихователів [PERSON] та [PERSON] Мати малолітнього [PERSON] батьківських прав не позбавлена, але матеріальної допомоги сину не надає. Уваги вихованню, навчанню, стану здоров'я дитини не приділяла, не цікавилася його життям. Відсутність матеріальної підтримки з боку матері, на теперішній час не дає дитині в повній мірі розвиватися, здобувати освіту, отримувати повноцінне харчування, забезпечувати його необхідним одягом. Відповідно до повідомлення начальника Дніпродзержинської ВК-34 Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року №34/5-1491 [PERSON] відбуває покарання з 12 жовтня 2016 року по 12 жовтня 2019 року. Згідно інформації Межівського районного ЦСССДМ від 10 березня 2017 року №22 за час перебування сім'ї під соціальним супроводом, профілактичні заходи з [PERSON] не дали позитивних результатів, вона зловживала спиртними напоями, не цікавилася долею дитини, до першого класу хлопець пішов у 10 років, не приділяла уваги здоров'ю дитини, не проводила медичні обстеження, хлопчик завжди був брудний, неохайний, не мав необхідного одягу, взуття, шкільного приладдя, матеріально сина не утримувала, вільний час дитини не контролювала, чим порушила ст..ст. 150,155,164 Сімейного кодексу України. Малолітній [PERSON] у присутності головного спеціаліста служби у справах дітей райдержадміністрації Коби Ю.М., дав письму згоду на позбавлення матері батьківських прав. Згідно висновку органу опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації від 24 березня 2017 року №53-2080/312-17 громадянка [PERSON] до засудження свої батьківські обов'язки виконувала всупереч інтересам малолітнього сина, не працювала вживала спиртні напої. Своїми вчинками лише негативно впливала на свого сина. Матеріальної допомоги синові не надавала та не надає, не цікавилася та не цікавиться його здоров'ям, навчанням. Оскільки малолітній [PERSON] влаштований до дитячого будинку сімейного типу і його вихованням, навчанням та матеріальним утриманням займаються батьки вихователі, таке рішення необхідне для управління соціального захисту населення райдержадміністрації, у зв'язку з нарахуванням державної соціальної допомоги на дитину, яка виховується у дитячому будинку сімейного типу. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/3 частина всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в особі матері - вихователя та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. На задоволенні позову наполягають. Відповідач відбуває покарання у виді позбавлення волі на певний строк, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи в порядку ч.6 ст.76 ЦПК. Надала суду письмові пояснення, в яких пояснила, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання сина вона визнає, однак проти позбавлення її батьківських прав заперечує, не зазначивши мотивів. Третя особа: [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. На задоволенні позову наполягає. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджені та надана оцінка таким доказам: Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER], виданого 01 вересня 2015 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Межівського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, матір'ю малолітнього записано [PERSON], а батько записаний згідно ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00015754916 (а.с.7,11) Ухвалою Межівського районного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2016 року мати малолітньої дитини [PERSON], [PERSON], направлено до місця відбування покарання у зв'язку із скасуванням звільнення від відбування покарання за вироком Межівського районного суду Дніпропетровської області від 24.03.2016 року. Розпорядженням голови Межівської районної державної адміністрації від 18 жовтня 2016 року № Р-501/0/313-16 малолітньому [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. За таких обставин, розпорядженням голови Межівської районної державної адміністрації від 27 жовтня 2016 року № Р-502/0/313-16, законним представником над малолітнім [PERSON] призначено батьків-вихователів [PERSON] та [PERSON] (а.с.9) Відповідно до повідомлення начальника Дніпродзержинської ВК-34 Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року №34/5-1491 [PERSON] відбуває покарання з 12 жовтня 2016 року по 12 жовтня 2019 року.(а.с.10) Згідно інформації Межівського районного ЦСССДМ від 10 березня 2017 року №22 за час перебування сім'ї під соціальним супроводом , профілактичні заходи з [PERSON] не дали позитивних результатів, вона зловживала спиртними напоями, не цікавилася долею дитини, до першого класу хлопець пішов у 10 років, не приділяла уваги здоров'ю дитини, не проводила медичні обстеження, хлопчик завжди був брудний, неохайний, не мав необхідного одягу, взуття, шкільного приладдя, матеріально сина не утримувала, вільний час дитини не контролювала, чим порушила ст..ст. 150,155,164 Сімейного кодексу України. (а.с.13) 07 березня 2017 року малолітній [PERSON], у присутності головного спеціаліста служби у справах дітей райдержадміністрації Коби Ю.М., дав письму згоду на позбавлення матері батьківських прав.(а.с.12) Згідно висновку органу опіки та піклування Межівської районної державної адміністрації від 24 березня 2017 року №53-2080/312-17 громадянка [PERSON] до засудження свої батьківські обов'язки виконувала всупереч інтересам малолітнього сина, не працювала вживала спиртні напої. Своїми вчинками лише негативно впливала на свого сина. Матеріальної допомоги синові не надавала та не надає, не цікавилася та не цікавиться його здоров'ям, навчанням. (а.с.15) Мати малолітнього [PERSON] батьківських прав не позбавлена, але матеріальної допомоги сину не надає. Уваги вихованню, навчанню, стану здоров'я дитини не приділяла,не цікавилася його життям. Відсутність матеріальної підтримки з боку матері, на теперішній час не дає дитині в повній мірі розвиватися, здобувати освіту, отримувати повноцінне харчування, забезпечувати його необхідним одягом. Згідно ч.ч.4, 5 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Оскільки малолітній [PERSON] влаштований до дитячого будинку сімейного типу і його вихованням, навчанням та матеріальним утриманням займаються батьки вихователі, таке рішення необхідне для управління соціального захисту населення райдержадміністрації, у зв'язку з нарахуванням державної соціальної допомоги на дитину, яка виховується у дитячому будинку сімейного типу.(а.с.14) Згідно ст.ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Приписами Конвенції «Про права дитини», Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідач всупереч вимогам закону не додержується зобов'язань, які перераховані вище щодо виховання, піклування та поваги до дітей, тобто [PERSON] самоусунулася від виховання та навчання, матеріального утримання сина, а це в свою чергу є підставою для позбавлення її батьківських прав,що передбачено п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, яка обумовлює, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз'яснити, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Суд зважує на те, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частини 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі . Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд погоджується із висновком, щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий висновок вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню дитину відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/3 частина всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку в особі матері - вихователя та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] Відповідно ст.ст.80,88 ЦПК України слід стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в сумі 640 гривень.

Outcome: approved