Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

30 вересня 2013 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 21924,49 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позову позивач вказав, що відповідач порушив умови кредитно-заставного договору №NKN0AN00055265, укладеного 17 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем, відповідно до якого, останньому надано кредит в сумі 36949,88 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 16 вересня 2013 року. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Крім обставин викладених в позовній заяві додатково пояснила, що в розрахунок заборгованості, що утворилась за кредитним договором, включено вартість реалізованого автомобіля на який було звернуто стягнення рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2012 року. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково на суму 9011,29 грн. В судовому засіданні підтвердив обставини, викладені ним у письмовому запереченні та письмових міркуваннях. Суду також пояснив, що вимоги позивача про стягнення з відповідача боргу за процентами в розмірі 3021,62 грн., боргу по комісії в розмірі 912,54 грн., боргу по пені в розмірі 5234,75 грн., боргу по штрафам в розмірі 250,00 грн. (фіксована частина) та 1032,12 грн. (процентна складова) є безпідставними. Просив зменшити розмір пені, процентів, комісії та штрафів у зв'язку з їх безпідставністю, неможливістю відповідача сплатити вказану заборгованість та з урахуванням того, що в грудні 2011 року з суми заборгованості позивач вже нарахував та стягнув з відповідача пеню, проценти, штрафи та комісії за власним переконанням. Додав, що судом можуть бути застосовані приписи статей 551, 616 ЦК України та зменшені суми пені та неустойки з урахуванням принципу розумності. Крім цього вважав, що позовні вимоги щодо стягнення штрафів суперечать вимогам статей 258 та 509 ЦК України та статті 61 Конституції України, які забороняють застосування до боржника подвійної цивільно-правової відповідальності. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2011 року по справі №2-838/11 позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №NKN0AN00055265, укладеного 17 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем в розмірі 36455,44 грн., звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки «ВАЗ 21074», 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], шляхом його продажу з публічних торгів (а.с.30-31). Вказаним рішенням суду, яке набрало законної сили 03 листопада 2011 року, встановлено факт укладання кредитно-заставного договору №NKN0AN00055265 від 17 вересня 2008 року (далі -кредитно-заставний договір), умови договору, факт порушення зобов'язань за кредитно-заставним договором станом на день ухвалення судом рішення. Зазначені обставини, в силу частини 3 статті 61 ЦПК України доказуванню не підлягають, оскільки встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили. Згідно розрахунку заборгованості ПАТ КБ «Приватбанк», станом на 18 вересня 2013 року, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, яка становить 21924,49 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 11473,46 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 3021,62 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 912,54 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань - 5234,75 грн., штрафи - 250,00 грн. та 1032,12 грн. (а.с.4-6). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до частини 1 статті 546, статей 549, 611 ЦК України виконання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення зобов'язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Посилання представника відповідача на неможливість застосування до спірних правовідносин подвійної цивільно-правової відповідальності, тобто стягнення і пені і штрафів за одне й теж порушення є безпідставними. Так, нарахування пені та штрафу не може вважатись подвійною відповідальність за одне і теж правопорушення, оскільки, за змістом кредитно-заставноного договору пеня нараховується, в тому числі за кожний день прострочення виконання зобов'язання, а нарахування штрафу пов'язано з певною подією - прострочення виконання на строк понад 30 днів та має разовий характер (пункти 14.1-14.4, 14.9 кредитно-заставного договору). Суд також вважає необґрунтованим розрахунок заборгованості за кредитно-заставним договором, який наданий представником відповідача, оскільки жодними належними та допустимими доказами не підтверджений, в той час як кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимоги і заперечень (частина 3 статті 10, частина 1 статті 60 ЦПК України). Крім цього, безпідставною є й позиція представника відповідача про порушення строків позовної давності для нарахування неустойки (пені). Строки позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки за цим договором встановлювалися сторонами тривалістю у 5 років (пункт 14.11 кредитно-заставного договору). Згідно пункту 14.10 кредитно-заставного договору, нарахування неустойки за цим договором здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було виконане відповідною стороною. Отже, сторони домовилися про збільшення строку позовної давності відносно стягнення заборгованості за кредитом до 5 років. Зазначене відповідає приписам статті 259 ЦК України, у відповідності до якої позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. З дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості від 18 вересня 2013 року вбачається, що позивачем нарахована сума заборгованості зі сплати пені в межах строку, узгодженого сторонами. В силу частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. На думку суду, зазначений позивачем розмір пені не перевищує розмір збитків, а інші обставини, які мають істотне значення для можливості зменшення розміру пені також відсутні. Зазначені представником позивача обставини, що на його думку дають підстави для застосування положень частини 3 статті 551 ЦК України, на переконання суду не є істотними. Оцінивши та проаналізувавши докази по справі в їх сукупності суд вважає, що заборгованість за кредитно-заставним договором підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Враховуючи викладені обставини, позов є обґрунтований і таким, що підлягає задоволенню. У відповідності до статті 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved