Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

31.08.2015 року [PERSON] звернулася до Шаргородського районного суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю. Мотивуючи заяву, зазначила, що в 1996 році познайомилася з [PERSON], з якою почала проживати разом у належному останній будинку в [ADDRESS], з 03.12.1997 року. При цьому вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Дітей та близьких родичів [PERSON] не мала. 04.10.1998 року вона одружилась з [PERSON], від шлюбу з яким народилися діти: донька [PERSON] та син [PERSON] Її сім'я - чоловік та діти також проживали та були зареєстровані разом з нею в будинку [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. На час смерті [PERSON] вони проживали однією сім'єю понад 17 років. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, що складається із житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS], та майнового паю. Для оформлення своїх спадкових прав вона звернулася в нотаріальну контору, але у оформлені спадщини їй відмовлено через те, що не підтверджено факт її проживання однією сім'єю зі спадкодавцем не менше п'яти років до часу відкриття спадщини. Просить встановити факт її спільного проживання однією сім'єю з [PERSON], яка померла [INFO], не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] Встановлення цього факту має для неї юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати право на отримання спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] В судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Лисько В.П. підтримали заяву, зсилаючись на ті самі доводи. Просили встановити юридичний факт проживання заявниці однією сім'єю з [PERSON] не менш як п'ять років до відкриття спадщини після смерті останньої, що сталася [INFO]. Встановлення означеного факту має для заявниці юридичне значення, так як дозволяє реалізувати право на отримання спадщини після смерті [PERSON], оскільки інших спадкоємців у померлої немає. Представник заінтересованої особи - Стрільницької сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не з'явився. Стрільницький сільський голова [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені [PERSON] вимоги визнає, щодо задоволення заяви не заперечує (а.с.40). Вислухавши пояснення заявниці та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] з грудня 1997 року почала спільно проживати з [PERSON] в будинку останньої, що знаходиться в [ADDRESS]. 04.10.1998 року заявниця [PERSON] одружилася із [PERSON] та після одруження із сім'єю продовжила проживати в [ADDRESS], спільно з [PERSON] в будинку останньої. Від шлюбу заявниці [PERSON] із [PERSON] у них народилися діти - [PERSON] та [PERSON], які проживали з батьками та з [PERSON] однією сім'єю в будинку останньої. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Таким чином, судом встановлено факт, що [PERSON] та [PERSON] з 1997 року по день смерті [PERSON], що сталася [INFO] проживали однією сім'єю в домогосподарстві останньої, що знаходиться на [ADDRESS], тобто протягом сімнадцяти років в цілому та протягом не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON] При цьому, судом встановлено, що під час спільного проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], як сім'я, здійснювали свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, оскільки, як одна родина, були пов'язані спільним побутом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, обробляли земельні ділянки, придбавали майно, мали спільні інтереси та взаємні права і обов'язки, тобто заявниця та [PERSON] проживали однією сім'єю на інших засадах, ніж шлюбні відносини, кровне споріднення, усиновлення, проте, на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно із ч.ч.2,4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки… Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК, сім'єю є соціальна група, що складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, а також людей, що спільно проживають на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, яка здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо... До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Саме така правова позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.12.2013 року у справі №6-6661св13. Встановлений судом факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини після смерті [PERSON], що сталася [INFO], в судовому засіданні підтверджений поясненнями заявниці, її представника, показаннями свідків, а також дослідженими в судовому засіданні доказами, що містяться в матеріалах справи. Так, свідок [PERSON] суду показала, що проживає по сусідству із заявницею, по [ADDRESS]. [PERSON] була її сусідкою, проживала одиноко, рідні не мала. В кінці 1997 року [PERSON] запропонувала [PERSON], щоб остання проживала з нею, на що заявниця погодилася. Їй достовірно відомо, що заявиця і [PERSON] проживали однією сім'єю, вели спільне господарство. У 1998 році [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] і вони залишилися проживати однією сім'єю з [PERSON], котра померла у [INFO]. Під час їхнього проживання були наявні всі ознаки сім'ї: вони дружно жили, спільно працювали по господарству, були пов'язані спільним побутом. Після смерті [PERSON], заявниця її поховала і продовжує проживати в будинку останньої із своїми дітьми, так як чоловік заявниці [PERSON] помер. Свідок [PERSON] суду показав, що проживає в с. Стрільники на вул. Шевченка, 6, по сусідству із заявницею, добре знає [PERSON] та знав [PERSON] [PERSON] була самотня, рідні не мала, часто хворіла, тому запросила проживати до себе заявницю. [PERSON] одружилася, в неї народилися діти, але [PERSON] прописала всю сім'ю заявниці на свій погосподарський номер. Заявниця проживала з [PERSON] однією сім'єю з 1997 року, вели спільне господарство. Заявниця була для [PERSON], як донька, а її діти - як онуки. До часу смерті [PERSON] вона та [PERSON] із чоловіком та дітьми жили як одна сім'я, вели спільне господарство, спільно обробляли присадибну ділянку, придбавали необхідні речі, мали спільний бюджет, який складався із пенсії [PERSON] та заробітної плати чоловіка [PERSON] - [PERSON] Також, встановлений судом факт підтверджується довідками виконкому Стрільницької сільської ради: від 12.05.2015 року за №680 та №679, від 05.02.2015 року №85, від 06.10.2015 року №1186, з яких вбачається, що [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала спільно із [PERSON] з 1997 року по день смерті останньої в одному житловому будинку в [ADDRESS] (а.с.8, 14, 17, 60). До того, ж означений факт підтверджується довідкою Стрільницької сільської ради від 06.10.2015 року за №1185 (а.с.61), з якої вбачається, що за даними погосподарської книги за 2006-2010 роки станом на 2006-2010 роки на одному погосподарському номері з [PERSON] проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З копій погосподарських книг по Стрільницькій сільській раді за 1996-2000 роки, 2001-2005 роки, 2006-2010 роки, 2011-2015 роки (а.с.18, 19, 62, 20) вбачається, що з 1997 року [PERSON] була зареєстрована і проживала на одному погосподарському номері спільно з [PERSON] до часу смерті останньої [INFO], в житловому будинку [PERSON], що знаходиться в [ADDRESS] Після смерті [PERSON], що мала місце [INFO], відкрилася спадщина. Спадкоємцем за законом померлої [PERSON] є [PERSON], яка 09.02.2015 року подала державному нотаріусу заяву про прийняття спадщини, інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, що підтверджується довідкою Стрільницької сільської ради та матеріалами спадкової справи №80/20/2015 (а.с.17, 29-35). Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Заявниця [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи №80/20/2015 (а.с.29-35), проте, оформити спадкові права на житловий будинок та майновий пай не може. 09.02.2015 року державним нотаріусом Шаргородської ДНК Вінницької області Хлапоніним О.О. відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, зсилаючись на те, що не підтверджується факт проживання однією сім'єю [PERSON] з [PERSON] не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (а.с.21). У зв'язку із наведеним встановлення означеного факту має для заявниці [PERSON] юридичне значення. Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регулюються нормами ЦК, СК та ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.234 ЦПК України, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Згідно із ч.3 ст.235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Згідно із ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.2,4 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки… Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки дозволяє реалізувати своє право на отримання спадщини. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявницею надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви [PERSON] При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Outcome: approved