Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

30.07.2020 року\~ засобами поштового зв`язку [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на праві власності належить вказана квартира. За вказаною адресою зареєстровані, крім неї, колишня невістка [PERSON] , малолітній онук [PERSON] . Відповідач фактично не проживає, але самостійно не хоче знятись з реєстрації, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере. 05.08.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. Ухвалою судді від 02.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, 10.12.2020 року представник позивача - адвокат Каракой М.В., звернулась до суду із заявою, в якій вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та розглядати справу без участі позивача, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Третя особа [PERSON] , надіслав до суду заяву про підтримку позову та проханням слухати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик особи. У зв`язку з наведеним суд ухвалив провести заочний розгляд справи. На підставі\~ ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.08.2011 року, посвідченого нотаріусом Першої білоцерківської міської державної нотаріальної контори Дворко Т.Г. та зареєстрованого в реєстрі № 2-1926. 06.09.2011 року вказане право зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер 34363031, що підтверджується витягом КП КОР «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» про державну реєстрацію прав від 06.09.2011 року № 31213601. Син позивача - [PERSON] , та відповідач [PERSON] перебували в шлюбі. 27.03.2020 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/1410/20 шлюб між [PERSON] ( [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] ) та [PERSON] \~ ( [INFO] , адреса проживання: [ADDRESS] ), зареєстрований 15.10.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київської області, актовий запис № 1576 - розірвано. Згідно відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до наявної у справі копії витягу з реєстру територіальної громади м. Біла Церква № 15.2-03/4035 від 07.07.2020 року, за спірною адресою зареєстровані: з 14.09.2011 року [PERSON] , з 21.11.2016 року [PERSON] , з 21.11.2016 року [PERSON] . Відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , де є співвласником квартири, що підтверджується рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2020 року у справі № 357/2634/20. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Будь-яких заперечень по суті позовних вимог відповідачем суду не надано, хоча позовну заяву з додатками та копію ухвали судді від 02.09.2020 року про відкриття провадження у зазначеній справі остання отримала 17.11.2020 року за вказаним у позовній заяві фактичним місцем проживання, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», надав роз`яснення, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Позивачем належними та допустимими доказами доведено ті факти, що вона є власником квартири [ADDRESS] , відповідач у квартирі не проживає, спільним побутом не пов`язана та не є членом сім`ї власника будинку. Судом встановлено факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні позивачем як власником своїх правомочностей, тому позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном на підставі статті 391 ЦК України.

Outcome: approved