Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

7 квітня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів за договором позики. В заяві зазначив, що 14 березня 2011 року сторони уклали договір позики, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у позику та зобов`язався повернути до 14 квітня 2012 року 15\~000 доларів США, які еквівалентні 351\~600 грн. Сторони уклали зазначений правочини в простій письмовій формі. До теперішнього часу відповідач зобов`язання за договором не виконав, хоча позивач неодноразово висував усну вимогу про необхідність повернення боргу. На підставі викладеного позивач просить стягнути із відповідача на його користь суму боргу, а також судовий збір в сумі 3516 грн., сплачений ним при зверненні до суду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Кляшторного В.С. від 23.04.2015 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі. Ухвалою суду від 23.04.2015 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні відповідачу нежитлові приміщення [ADDRESS] та по [ADDRESS] . На підставі ухвали суду від 29.07.2015 року провадження в справі зупинено до розгляду Комунарським районним судом м. Запоріжжя цивільної справи № 333/4805/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним правочину. У зв`язку із звільненням у відставку судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя [PERSON] 19 вересня 2016 року здійснено повторний автоматизований розподіл справи, внаслідок якого справу передано в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Артемової Л.Г. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Артемової Л.Г. від 21.09.2016 року справу прийнято до провадження та відновлено провадження у справі. На підставі ухвали суду від 07.02.2017 року провадження в справі зупинено до розгляду Комунарським районним судом м. Запоріжжя цивільної справи № 333/7537/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним. На підставі ухвали суду від 12.12.2017 року провадження в справі відновлено. У зв`язку із тривалим відрядженням судді [PERSON] 11 січня 2018 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи, за результатами якого справа надійшла в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. На підставі ухвали судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 16.01.2018 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні. На підставі ухвали суди від 31.05.2018 року в справі призначено судову почеркознавчу експертизу. 13 серпня 2018 року на адресу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшло повідомлення Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України про неможливість проведення судової експертизи. Представником відповідача 18 листопада 2019 року було подано клопотання про призначення технічної експертизи документа, від розв`язання якого представник відмовився у судовому засіданні. На підставі ухвали суду від 05.05.2020 року постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Вважати засідання в справі 31 липня 2020 року підготовчим засіданням. 7 вересня 2020 року закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач підтримав викладені в позові вимоги, пояснивши таке. 14 березня 2011 року сторони уклали договір позики, оформивши його складанням розписки. Оригінал цієї розписки був наданий позивачем на вимогу суду як доказ того, що зобов`язання за договором відповідачем не виконані. Проте зловмисні дії посадових осіб органів Національної поліції, в провадженні яких перебувало кримінальне провадження за ознаками підробки документа, заволодівши розпискою шляхом отримання тимчасового доступу до неї, підмінили розписку, тому у висновку судової почеркознавчої експертизи наявний умовивід про те, що на дослідження наданий не оригінал розписки, а документ, що виконаний на друкуючому пристрої із струминним способом друку. Той факт, що в розпорядженні суду був саме оригінал розписки, підтверджується посиланням в повідомленні експерта про неможливість проведення судової експертизи на те, що судом для почеркознавчого дослідження на підставі ухвали суду від 31.05.2018 року наданий оригінал розписки від 14.11.2011 року про отримання [PERSON] в позику от [PERSON] 15\~000 доларів США. За вказаними фактами територіальним управлінням ДБР у м. Мелітополі розслідується кримінальне провадження за ознаками ч. 1 ст. 357 КК України, що передбачає відповідальність за заволодіння документами шляхом зловживання службовим становищем. Досудове розслідування в провадженні не закінчено. Так як оригінал розписки вибув з його володіння проти його волі внаслідок зловмисної змови відповідача та співробітників поліції, що свідчить про наявність боргового документа у кредитора і підтверджує невиконане боржником зобов`язання, просить про ухвалення рішення на його користь. Представник відповідача проти задоволення позову заперечує з посиланням на те, що [PERSON] гроші у борг від позивача не отримував та не складав боргової розписки. У відсутність зобов`язань перед позивачем просить про відмову у задоволенні позову. Вислухавши учасників справи, з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи з таких міркувань. Поняття зобов`язання внормовано статтею 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст. ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання виникає, зокрема, з договору, яким в силу статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи зі змісту наведених положень цивільного законодавства, договором є домовленість осіб, яка ґрунтується виключно на їхньому добровільному волевиявленні, коли запропоновані однією стороною умови є прийнятними для іншої сторони. Законом свободу договору проголошено як одну з загальних засад цивільного судочинства (ст. 3 ЦК України). Разом з тим частиною 3 ст. 6 ЦК України встановлено відсутність у сторін права в договорі відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Однією з вимог, необхідних для чинності правочину (договору) в силу частини 4 статті 203 ЦК України, є необхідність його вчинення у встановленій законом формі. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, як слідує зі змісту ст. 638 ЦК України. Правочини, які належить вчиняти у письмовій формі, визначені у статті 208 ЦК України і до них відносяться правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, а саме: правочинів, які повністю виконуються сторонами в момент їх вчинення. Зобов`язання, що витікають з договору позики внормовані статтею 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Форма договору позики встановлена статтею 1047 ЦК України, за якою договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. З наведених\~положень законодавства\~випливає,\~що для\~договору позики,\~укладеного між\~фізичними особами,\~встановлено обов`язкову\~письмову форму,\~якщо \~його вартість\~не менш\~як у\~десять разів\~перевищує встановлений\~законом розмір\~неоподатковуваного мінімуму\~доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). За змістом наданої суду копії розписки, 14 березня 2011 року [PERSON] отримав від [PERSON] в позику 15\~000 доларів США, які зобов`язався повернути до 14 квітня 2012 року (а. с. 4). Виконання зобов`язань, що виникають з договорів, внормовано Главою 48 ЦК України. Виконання зобов`язання\~має бути\~підтверджено розпискою\~про одержання\~виконання,\~яку кредитор\~повинен видати\~на вимогу\~боржника,\~в \~силу ч.\~1\~ст.\~545\~ЦК України. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає (ч. 2 ст. 545 ЦК України). Як випливає із змісту ч. 3 ст. 545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку, яке кредитор зобов`язаний прийняти особисто. Наведені положення законодавства свідчать про те, що перебування у кредитора боргового документа підтверджує існування невиконаного зобов`язання. На підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2018 року слідчий Олександрівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області 8 жовтня 2018 року отримала тимчасовий доступ до розписки від 14.03.2011 року про отримання відповідачем в позику у позивача 15\~000 доларів США для проведення почеркознавчої експертизи. Як випливає з наданого суду Олександрівським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області висновку почеркознавчої експертизи, що проводилась під час досудового розслідування кримінального провадження № 12015080020004330 за ознаками кримінально караного діяння, що передбачене ч. 1 ст. 358 КК України, зображення почерку та підпису від імені [PERSON] в борговій розписці від 14.03.2011 року про отримання грошових коштів у сумі 15\~000 доларів США, виконане на друкуючому пристрої (лазерному принтері, копіювальному апараті, багатофункціональному пристрої тощо) із електрографічним способом друку в кольоровому режимі, що означає, що предметом експертного дослідження була тимчасово отримана в суді копія розписки (а. с. 28 т. 2). Як зазначено судом, підтвердженням наявності зобов`язань за договором позики є оригінал боргової розписки у кредитора. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Разом з тим у відсутність оригіналу розписки судом не отримано доказів як укладення договору між сторонами, так і передачі грошей в позику. Посилання позивача на протиправну підміну оригіналу розписки копією суд до уваги не приймає, так як доказів наявності обставин, що є обов`язковими для суду у відповідності до ст. 82 ЦПК України, суду не надано. Проте, як свідчить постанова слідчого другого слідчого відділу слідчого управління територіального управління ДБР у місті Мелітополі від 30.06.2020 року, провадження в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 1 лютого 2019 року за ознаками ч. 3 ст. 357 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а. с. 58-63 т. 2). Право на звернення до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів встановлено статтею 4 ЦПК України. Тягар доведення обставин, які мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що і становить зміст такої засади цивільного судочинства, як змагальність, статтею 12 ЦПК України покладено на сторони. Недоведення порушення цивільного права є підставою для відмови в задоволенні позову. Суд вважає, що позивач не довів факту порушення його права з боку відповідача, що не дає підстав для ухвалення рішення на користь позовних вимог.

Outcome: dismissed