Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

2 червня 2014 року до суду звернулися [PERSON] та [PERSON] з позовом, яким просять визнати за кожним з ним по ? частини право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 2,3542 га кадастровий № 7421182000:04:000:0017, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, яка належала померлій [INFO] року [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що являються спадкоємцями майна після смерті своєї матері [PERSON] та своєчасно прийняли спадщину. Проте перешкодою у оформленні спадщини стало те, що згідно заповіту мати заповідала їм право на земельну частку (пай), а в якості правовстановлюючого документу ними подано державний акт на право власності на земельну ділянку. У зв'язку з цим змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та пояснили, що не можуть отримати свідоцтва про право власності на спадкове майно через невідповідність правовстановлюючого документа тому, який вказаний у заповіті, оскільки на той час, коли складався заповіт, державний акт на право власності на земельну ділянку ще не був виготовлений, а правовстановлюючим документом був сертифікат на право власності на земельну частку (пай). Представник відповідача Журавської сільської ради в судове засідання не з'явився. Від сільського голови Пилипченка В.Ю. надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради. Проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с. 47). Заслухавши пояснення позивачів [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є синами [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про їх народження (а.с. 18, 19). Згідно заповіту від 11 лютого 2003 року, посвідченого секретарем Журавської сільської ради [PERSON], [PERSON] заповідала право на земельну частку (пай) згідно земельного сертифікату [PERSON] та [PERSON] в рівних долях (а.с. 17). [INFO] року [PERSON] померла (а.с. 13). Позивачі у встановлений законом шестимісячний термін спадщину прийняли шляхом звернення до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку приватним нотаріусом Варвинського районного нотаріального округу [PERSON] позивачу [PERSON] було відмовлено через заповідання спадкодавицею права на земельну частку (пай), в той час як він надав як правовстановлюючий документ державний акт (а.с. 15). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Цивільним кодексом України передбачено, що однією з підстав набуття права власності є спадкування майна, в тому числі за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В судовому засіданні встановлено, що на час складання заповіту 11 лютого 2003 року [PERSON] мала право на земельну частку (пай), яке посвідчувалася сертифікатом. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства та є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. На підставі розпорядження Варвинської РДА Чернігівської області від 22 грудня 2003 року № 540 [PERSON] передано у власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,3542 га та виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 017938. Зазначений державний акт було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010584900487 (а.с. 14). Тобто, на час складання заповіту спадковим майном була земельна частка (пай), проте на день відкриття спадщини земельного паю, як спадкового майна, вже не було, оскільки [PERSON] була власником не земельної частки (паю), а земельної ділянки відповідно до державного акту про право власності. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не приймати її. Позивачі [PERSON] та [PERSON] виявили свою волю на прийняття спадщини шляхом визнання за ними права власності на спадкове майно. Беручи до уваги те, що позивачі успадкували право на одержання у власність частини земельної ділянки та в установленому порядку не можуть одержати свідоцтво про право на спадщину на вказане майно, суд приходить до переконання, що успадковане право позивачів підлягає захисту в судовому порядку. На підставі наведеного,

Outcome: approved