Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

5 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним право приватної власності на ? частку земельної ділянки, загальною площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: Харківська область, Печенізький район, смт. Печеніги, вулиця Конституції (колишня вулиця Жовтнева), № 64, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та на ? частку земельної ділянки, загальною площею 0,0611 га, яка розташована в смт. Печеніги, вулиця Конституції (бувша вулиця Жовтнева), № 64, Печенізького району, Харківської області і передана для ведення селянського господарства, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 31 березня 2016 року (а.с. 2). Позивач в судове засідання не зявився, просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 48), позов повністю підтримав та зазначив, що 31 березня 2016 року померла його бабуся [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме на ? частку земельної ділянки, загальною площею 0,1500 га, та ? частку земельної ділянки, загальною площею 0,0611 га, які розташовані на території Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області (далі за текстом, спірні земельні ділянки). Стверджував, що за життя [PERSON] склала заповіт, згідно якого спадкоємцем на все її майно є позивач. У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Печенізького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], подавши заяву про прийняття спадщини за заповітом. Проте, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки. Відповідач Печенізька селищна рада Печенізького району Харківської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності його представника, проти задоволення позову не заперечував (а.с. 20, 34). Треті особи на боці позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Відділ Держгеокадастру у Печенізькому районі Харківської області, приватний нотаріус Печенізького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували (а.с. 19, 21, 35-36). Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності осіб, які беруть участь в справі, відповідно до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 749817, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером 917, земельна ділянка площею 0,0611 га, передана для ведення селянського господарства, розташована на території смт. Печеніги, вулиця Жовтнева, 64, Печенізького району, Харківської області, на підставі рішення виконавчого комітету Печенізької селишної Ради народних депутатів № 200 від 27 вересня 2002 року, була передана у спільну сімісну приватну власність [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7, 23, 45). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 749818, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за номером 918, земельна ділянка площею 0,1500 га, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована на території смт. Печеніги, вулиця Жовтнева, 64, Печенізького району, Харківської області, на підставі рішення виконавчого комітету Печенізької селишної Ради народних депутатів № 200 від 27 вересня 2002 року, була передана у спільну сімісну приватну власність [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6, 24, 46). За відомостями, наданими Відділом Держгеокадастру у Печенізькому районі Харківської області у листі № 9-20.27-0.4-2147/2-16 від 17 жовтня 2016 року, право власності на спірні земельні ділянки станом на 17 жовтня 2016 року зареєстровано за [PERSON] та [PERSON], інформація щодо процедури переоформлення прав на ці ділянки відсутня (а.с. 44). 3 березня 2016 року [PERSON] було складено заповіт, посвідчений того ж дня приватним нотаріусом Печенізького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за номером 90, відповідно до якого [PERSON] заповіла все свої майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, гр. [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] (а.с. 10, 39). [PERSON] померла 31 березня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 539544, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печенізького районного управління юстиції у Харківській області (а.с. 5). 12 серпня 2016 року позивач звернувся до приватного нотаріусу Печенізького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті бабусі [PERSON], яка була зареєстрована в реєстрі за номером 192 (а.с. 38). Разом з тим, у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом позивачу було відмовлено з огляду на відсутність у нього оригіналів правовстановлюючих документів (а.с. 52). Відповідно до листів приватного нотаріусу Печенізького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] № 842/01-16 від 26 вересня 2016 року та № 868/01-16 від 3 жовтня 2016 року, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 45200423 від 26 вересня 2016 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 45200420 від 26 вересня 2016 року, після померлої 31 березня 2016 року [PERSON], заведено спадкову справу згідно заяви спадкоємця [PERSON], про прийняття спадщини за заповітом. Інших спадкоємців згідно статті 1241 Цивільного кодексу України та заповіту не має. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом не видавалось (а.с. 37, 40-42, 47). Дослідивши письмові матеріали справи та проаналізувавши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 2 статті 1220 Цивільного кодексу України часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто 31 березня 2016 року (а.с. 5). Згідно з частиною 1 статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування після смерті [PERSON] має позивач, як єдина особа, визначена у заповіті (а.с. 38). В межах строку та в порядку, визначених статтями 1269, 1270 Цивільного кодексу України, позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини за заповітом, складеним [PERSON] за її життя, спадкова справа № 72/2016 (а.с. 37). Разом з тим, згідно з відомостями, наданими приватним нотаріусом Печенізького районного нотаріального округу Харківської області в листі № 609/02-14 від 23 лютого 2015 року, позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у вигляді спірних земельних ділянок було відмовлено з огляду на відсутність у нього оригіналів правовстановлюючих документів на зазначені обєкти нерухомості, а на підставі копій або дублікатів правовстановлюючих документів вчинити нотаріальну дію неможливо в силу положень пунктів 4.12, 4.14, 4.15. розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (а.с. 14). Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] була власником спірних земельних ділянок (а.с. 45, 46), за нию було зареєстроване це речове право відповідно до відомостей, наданих Відділом Держгеокадастру у Печенізькому районі Харківської області (а.с. 44). При цьому відсутність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів на ці обєкти нерухомості не впливає на обсяг його прав щодо цього майна та не є підставою для звуження спадкових прав. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що факт належності [PERSON] спірних земельних ділянок на праві власності є доведеним, а тому ці обєкти увійшли до складу спадщини, яка відкрилась після її смерті. Відповідно до статті 1223 Цивільного кодексу України позивач має право на спадкування спірних земельних ділянок як особа, визначена у заповіті, інших спадкоємці в заповіті не зазначені, відомості про спадкоємців, що мають право на обовязкову частку у спадщині суду не надано. Оскільки позивач своєчасно звернувся до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON], він є таким, що прийняв спадщину та згідно з частиною 5 статті 1268 Цивільного кодексу України спадкове майно йому вже належить з дня відкриття спадщини. Разом з тим, неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса позбавляє позивача можливості виконати обовязок відповідно до статті 1299 Цивільного кодексу України та зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. За таких обставин, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Суду не надано допустимих та належних доказів зміни назви вулиці, на якій розташовані обєкти нерухомості, що увійшли до складу спадкового майна, у звязку з чим, застосовано ту назву вулиці, яка зазначена в державних актах на право приватної власності на землю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved