Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

30 вересня 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом та з урахуванням уточнення просили визнати недійсними: договір купівлі-продажу права на земельну частку/пай/, посвідченого сертифікатом від 02 березня 1999 року, посвідчений приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], укладений між [PERSON] та [PERSON], площею 5,96 умовних кадастрових га за № 0042265ХР та Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий Богодухівською районною державною адміністрацією Харківської області (далі по тексту Богодухівська РДА) на імя [PERSON] 09 вересня 2004 року, на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ХР №0042265, виданого [PERSON] на підставі рішення Богодухівської райдержадміністрації від 03 вересня 1996 року № 483; відшкодувати судові витрати за рахунок відповідача та співвідповідача солідарно в рівних частинах. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що [PERSON] на підставі рішення Богодухівської РДА від 03 вересня 1996 року № 483 останньому було видано Сертифікат\~ на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0042265,\~ як члену КСП «Зарябинка», яке знаходилось в с. Зарябинка Богодухівського району Харківської області, на 5,96 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 25\~849 грн. Згідно розпорядження голови Богодухівської РДА від 09 грудня 1998 року № 510, [PERSON] була виділена в натурі земельна частка (пай) рілля 5, 74 умовних кадастрових гектарів. [PERSON] мав волевиявлення заключити договір оренди землі з СФГ «Солекс», головою якого був один з відповідачів по справі [PERSON] Проте, у віці 83 років [PERSON] самостійно не міг замовити у землевпорядній організації технічну документацію із землеустрою та одержати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, у звязку з чим 13 січня 1999 року на імя [PERSON], видав доручення на право розпорядження земельним сертифікатом, яке було посвідчене Зарябинською сільською радою за № 37. Разом з дорученням [PERSON] передав [PERSON] оригінал Сертифікату на земельну частку (пай), а останній надав йому розписку про одержання даного сертифікату. Тобто, дійсним волевиявленням [PERSON] було отримання особисто ним та спадкоємцями щорічних доходів від використання земельного паю. Крім того, 14 січня 1999 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчений Зарябинською сільською радою за № 39, яким Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР №0042265 заповідав своїй рідній дочці [PERSON] 16 січня 1999 року [PERSON] помер. 02 березня 1999 року [PERSON] на підставі доручення, посвідченого Зарябинською сільською радою 13 січня 1999 року від імені [PERSON], який помер 16 січня 1999 року продав [PERSON] право на земельну частку (пай), посвідчене Сертифікатом за № 0042265ХР, виданий адміністрацією м. Богодухова 03 вересня 1996 року за № 483/190 за 200 грн. Зазначений договір купівлі-продажу позивачі вважають недійсним. Крім того, [PERSON] не є добросовісним покупцем, оскільки він практично безоплатно придбав у рідного брата земельний пай за дорученням, дія якого припинилась 16 січня 1999 року, внаслідок смерті [PERSON] Крім того, відповідач [PERSON] ввів в оману [PERSON], яка є спадкоємицею за заповітом, після смерті [PERSON], повідомивши останній про те, що з [PERSON] укладено договір оренди землі та щорічно до 2014 року видавав товарну продукцію, яка вирощувалась на землі, що належить до СФГ «Світанок». Дізнавшись від правоохоронних органів про те, що договору оренди землі не існує, що Сертифікат на земельну частку (пай) продано ще 03 березня 1999 року, що щорічні виплати натуроплатою здійснюються відповідачем не обліковою продукцією без сплати належних податків з доходу фізичної особи, [PERSON] у 2015 році звернулась до суду за захистом з аналогічним позовом, проте ухвалою суду від 10 липня 2015 року провадження у справі було закрито у звязку зі смертю позивача. При цьому, на підставі оспорюваного договору купівлі-продажу та Сертифіката на право на земельну частку (пай) [PERSON] виготовив Державний акт на право власності на земельну ділянку. Позивачі вважають, що вони є спадкоємцями за правом представлення, відповідно до вимог статті 1266 ЦК України. Рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року позов [PERSON], [PERSON] задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу права на земельну частку (пай),Ю посвідченого сертифікатом від 02 березня 1999 року серії ААН № 519911, посвідченого приватним нотаріусом Богодухівського районного нотаріального округу Харківської області, відповідно до якого [PERSON], що діє за дорученням, яке посвідчене Зарябинською сільською радою 13 січня 1999 року за № 37 ВІД ІМЕНІ [PERSON] продав [PERSON] право на земельну частку (пай), що розташовується в с. Зарябинка, КСП «Зарябинка», цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва, посвідчене сертифікатом площею 5,96 умовних кадастрових га за № 0042265 ХР, виданий адміністрацією м. Богодухова 03 вересня 1996 року за № 483. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР № 017660 від 09 вересня 2004 року, виданий на імя [PERSON], який на підставі розпорядження Богодухівської районної державної адміністрації від 06 травня 2004 року № 207 є власником земельної ділянки площею 68,6093 га, що розташована на території Зарябинської сільської ради Богодухівського району, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] судовий збір у розмірі 1378 грн. Не погодившись з вказаним рішенням, представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON] відмовити у повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення. Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, виходячи з наступного. Згідно статті 213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.\~\~ Відповідно до статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносин сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], суд першої інстанції виходив з положень статей 9, 69 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), статі 203, 215 ЦК України, статей 125, 158 Земельного кодексу України, статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам и земельних ділянок (паїв) та тих обставин, що правоздатність і дієздатність власника сертифікату [PERSON] на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0042265 на момент укладення договору купівлі-продажу права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, від 02 березня 1999 року була припинена, і [PERSON] не міг вчиняти будь-яких дій від імені [PERSON], спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обовязків. Крім того, було відсутнє волевиявлення особи на здійснення правочину. Однак з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд у повному обсязі погодитись не може. Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідно до копії Сертифікату на право на земельну частку (пай)\~ серії ХР № 0042265 від 03 вересня 1996 року [PERSON] на підставі рішення Богодухівської райдержадміністрації від 03 вересня 1996 року\~ № 483 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зарябинка», розміром 5,96 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 03 вересня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 190 (а.с. 6). Згідно копії розписки від 13 січня 1999 року [PERSON] передав голові фермерського господарства «Солекс» [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0042265, останній гарантував щорічну оплату та зберігання за правонаступниками. Відповідно свідоцтва про смерть серії I-ВЛ № 465727, виданого повторно 10 грудня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богодухівського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 3, [PERSON]\~ помер 16 січня 1999 року. Із заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Зарябинської сільської ради Богодухівського району Харківської області\~ 14 січня 1999 року, вбачається, що [PERSON], який мешкав в с. Зарябинка Богодухівського району Харківської області, на випадок своєї смерті належний йому сертифікат на право на земельну частку (пай)\~ серія ХР № 0042265, виданий Богодухівською районною державною адміністрацією 03 вересня 1996 року на підставі рішення Богодухівської райдержадміністрації від 03 вересня 1996 року № 483, сертифікат зареєстровано 03 вересня 1996 року у Книзі реєстрації Сертифікатів на право на земельну часку (пай) за № 190, заповідав [PERSON] (а.с. 8). Згідно договору купівлі-продажу права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, від 02 березня 1999 року [PERSON] на підставі доручення, посвідченого Зарябинською сільською радою\~13 січня 1999 року, від імені [PERSON], продав [PERSON] право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом\~площею 5,96 умовних кадастрових га за № 0042265 ХР, виданий адміністрацією м. Богодухова 03 вересня 1996 року за № 483/190 (а.с. 10). Відповідно до копії Державного акта про право власності на земельну ділянку серії ХР № 017660 від 09 вересня 2004 року, [PERSON] на підставі розпорядження Богодухівської районної державної адміністрації від 06.05.2004 року № 207 є власником земельної ділянки площею 68,6093 га, що розташована на території Зарябинської сільської ради Богодухівського району Харківської області, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за № 130. Згідно копії свідоцтва про смерть серії\~ I-ВЛ № 507011,\~ виданого 08 липня 2015 року Зарябинською сільською радою Богодухівського\~ району Харківської області, [PERSON],\~ донька [PERSON], померла 06 липня 2015 року. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії I-ВЛ № 134747, виданого 10 вересня 2007 року\~ Відділом реєстрації актів цивільного стану Богодухівського районного управління юстиції Харківської області, 07 вересня 2007 року помер [PERSON] (син [PERSON]В.). Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 69 ЦК УРСР в редакції 1963 року дія довіреності припиняється внаслідок смерті громадянина, що видав довіреність. Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставами для звернення до суду [PERSON] та [PERSON], які вважали себе спадкоємцями [PERSON], відповідно до вимог статті 1266 ЦК України. Відповідно до вимог статей 11, 59, 60 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] заповів своє майно дочці [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті батька (а.с. 248). Отже, наявність після смерті [PERSON] прямого спадкоємця за законом першої черги та за заповітом [PERSON], яка померла 06 липня 2015 року, виключає спадкоємство позивачів за представленням після смерті [PERSON], як за нормами ЦК УРСР 1963 року, так і за нормами ЦК України 2004 року. У порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України позивачі не надали належних та допустимих доказів на підтвердження, що вони дійсно є спадкоємцями [PERSON] та [PERSON], а тому у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позовних вимог. Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було досліджено, та матеріали справи не містять доказів, що позивачі є правонаступниками та спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] Разом з цим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо недійсності договору купівлі-продажу права на земельну частку (пай) від 02 березня 1999 року, укладеного [PERSON] від імені [PERSON], оскільки цивільна правоздатність останнього була припинена у момент його смерті, тобто 13 січня 1999 року, але ж доказів про те, що позивачі [PERSON] і [PERSON] є належними позивачами матеріали справи не містять і не надано таких доказів суду апеляційної інстанції. За наслідками розгляду апеляційної скарги представника [PERSON], [PERSON] [PERSON] апеляційний суд відповідно до пункту 2 частини 1 статті 307 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 309 ЦПК України, та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: dismissed