Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

29.07.2020 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів і просить визначити, що частка її батька [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , становила 1/2 частину, а також визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті її батька. 01.09.2020 року до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю. 19.08.2020 року до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми від відповідача - Сумської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник Сумської міської ради за довіреністю Горяєва А.І. зазначила про те, що позивачка чітко зазначає, що [PERSON] прийняла спадщину після свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , і є власником 39/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Натомість, з позовної заяви взагалі не вбачається, з яких підстав Сумська міська рада залучена в якості співвідповідача, оскільки спір по даній справі виник саме між спадкоємцями, до кола яких Сумська міська рада не входить. Таким чином, Сумська міська рада є неналежним відповідачем по даній справі і підстави для стягнення судового збору з Сумської міської ради відсутні. Сумська міська рада просить суд прийняти законне та обґрунтоване рішення. Розгляд справи просить провести без участі представника Сумської міської ради. 05.01.2021 року до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми від представниці позивачки - адвоката Кондратенко С.Ю. надійшла уточнена позовна заява, в якій вона зазначила про те, що, звертаючись з позовною заявою до суду, позивачка просила визначити, що частка її батька [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , становила 1/2 частину, а також визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті її батька. Проте, як вбачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 24.12.2004 року виконавчим комітетом Сумської міської ради, відповідачці [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 39/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, предметом позову може бути не цілий будинок, а його частина, на яку відкрилася спадщина після смерті батька позивачки. У зв`язку з цим вона просить суд ухвалити рішення, яким встановити юридичний факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати, що 39/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - відповідачки [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 24.12.2004 року виконавчим комітетом Сумської міської ради на ім`я відповідачки [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на 39/400 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Стягнути з відповідачки на користь позивачки понесені нею судові витрати по справі. До початку судового засідання представниця позивачки - адвокат Кондратенко С.Ю. надала суду заяву, в якій вона просить справу розглянути у її відсутність та відсутність позивачки. Позовні вимоги підтримала. 11.05.2021 року до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми від відповідачки [PERSON] надійшла заява, в якій вона позовні вимоги визнала з урахуванням уточнень, просила їх задовольнити. Розгляд справи просила проводити без її участі. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 09.10.1986 року відділом ЗАГС міськвиконкому м. Суми за актовим записом № 2229, вбачається, що 09.10.1986 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] (а.с. 13). [INFO] народилась їхня дочка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01.10.1987 року відділом ЗАГС Ковпаківського виконкому м. Суми, за актовим записом № 2006. Її батьками записані: [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 8). [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.03.1993 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 347 (а. с. 7). 27.09.2008 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 27.09.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції за актовим записом № 1636. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 9). 06.01.2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 06.01.2017 року Сумським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області за актовим записом № 02. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: на 39/100 частин житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] . З свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 24.12.2004 року виконавчим комітетом Сумської міської ради, відповідачці [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності 39/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14, 15). Відповідно до абз. 2,3 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» «Відносини спадкування регулюються правилами ЦК ( 435-15 ), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом». Таким чином, на спірні правовідносини поширюються норми ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР 1963 року до спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] відносилися: відповідачка - його дружина [PERSON] та позивачка - його дочка [PERSON] . Згідно ст. 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини». Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як зазначено у постанові Верховного Суду у справі №305/235/17 «Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем». Позивачка прийняла спадщину після смерті батька відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час відкриття спадщини, оскільки постійно проживала у спадковому будинку, як на час відкриття спадщини, так і в подальшому - до 2017 року. В цьому будинку було зареєстроване її постійне місце проживання. На час відкриття спадщини позивачка була малолітньою (мала вік повних 5-ть років). Вона проживала разом з батьками в будинку за адресою: [ADDRESS] , частину якого вони придбали у квітні 1988 року. У відзиві на позовну заяву відповідачка зазначила про те, що на момент смерті чоловіка [PERSON] в будинку були зареєстровані та проживали вона та її неповнолітні діти - дві доньки від першого шлюбу: [PERSON] , 1974 року народження, [PERSON] , 1982 року народження, та [PERSON] , 1987 року народження. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників». Отже, факт постійного проживання позивачки у спадковому будинку станом на 12.03.1993 року визнається учасниками справи, а тому не підлягає доказуванню. Таким чином, позивачка прийняла спадщину після смерті батька, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Закон не вимагає від особи, яка фактично прийняла спадщину, подавати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Крім того, не встановлені строки для оформлення права на спадщину. Як зазначено у ст. 561 ЦК УРСР 1963 року та ч. 1 ст. 1298 ЦК України 2004 року- свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України 2004р.). До складу спадщини після смерті [PERSON] входила належна йому частка в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Під час шлюбу, а саме: 07.04.1988 року батьки позивачки - [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу придбали 39/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 84, 85). У червні 1988 року ними був отриманий дозвіл, виданий архітектором Ковпаківського району м. Суми, на проведення капітального ремонту придбаної частини житлового будинку. На підставі цього дозволу за життя [PERSON] був проведений капітальний ремонт будинку із заміною стін на цегляні, переобладнанням кімнат, з будівництвом прибудови до житлового будинку - житлової кімнати, коридору, кухні, тамбуру, а також надвірних будівель - сараю, убиральні. Правовстановлюючий документ на 39/100 часток будинку - свідоцтво про право власності на нерухоме майно відповідачка отримала вже після його смерті на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської ради від 07.12.2004р. згідно з Законом України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР, що діяв на час придбання майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ч. 1 ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, 39/100 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом права спільної сумісної власності батьків позивачки - [PERSON] та [PERSON] , оскільки набуті ними за час шлюбу (шляхом покупки, будівництва та реконструкції). Їхні частки в праві власності були рівними, а тому, до складу спадкового майна входить 39/200 частин житлового будинку, що фактично належали на праві власності батьку позивачки - [PERSON] (39/100 :2). У зв`язку з цим, суд вважає за небхідне визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на ім`я відповідачки [PERSON] , оскільки остання набула право власності не на 39/100 часток будинку, а на 39/200 часток. Решта частки, а саме: 39/200 належала на праві власності померлому [PERSON] та входить до складу спадщини, яку має право успадкувати позивачка та відповідачка. Оскільки спадкоємці першої черги за законом спадкують майно в рівних частках, що передбачено ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, то суд вважає на необхідне визнати за позивачкою право власності на 39/400 частин житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька (39/200 : 2). Про порушення своїх прав на спадкування майна позивачка дізналася, коли у червні 2020 року отримала з Ковпаківського районного суду м. Суми позовну заяву [PERSON] про усунення перешкод у користування власністю та позбавлення права користування житлом її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та ухвалу про відкриття провадження у справі від 10.06.2020р. (справа №592/6744/20). До цієї позовної заяви була додана копія рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.07.2019 року, яким був задоволений позов відповідачки про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - 39/100 частинами будинку [ADDRESS] (справа №592/8475/19). До цього часу вона не вважала свої права порушеними, оскільки відповідачка не оспорювала її права власності. Позивачка разом з дитиною була постійно зареєстрована в цьому житловому будинку та проживала в ньому (а.с. 17). Правовстановлюючі документи на будинок у позивачки були відсутні, оскільки знаходилися у відповідачки, яка реєструвала своє право власності в той час, коли позивачка була неповнолітньою. А тому їй було невідомо, що відповідачка є одноособовим власником частини будинку. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] до [PERSON] , виконавчого комітету Сумської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання частини житлового будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на 39/400 частин житлового будинку в порядку спадкування за законом є таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі На підставі викладеного,

Outcome: approved