Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

29 березня 2017 року представник позивача звернувся до суду та просить стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 40439 грн. 07 коп. за кредитним договором № б/н від 02 грудня 2011 року, що складається із анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг і Умов та правил надання банківських послуг. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02 грудня 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний Договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 300 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі та надав позичальнику кредит відповідно до умов договору. Відповідач свою частину зобов'язань не виконує, кредитні кошти та проценти за користування ними банку не повертає, в зв'язку з чим позивач і звернувся до суду за стягненням боргу станом на 31 січня 2017 року у заявленому розмірі, до складу якого включено борг за тілом кредиту, процентами, пеня та штрафи. Представник позивача до суду не з'явився, просив розглянути справу без його участі, про що подав відповідну письмову заяву. Відповідач та її представник адвокат Петрова І.В. позовні вимоги не визнали. В обґрунтування заперечень посилалися на те, що під час видачі [PERSON] кредитної картки її не ознайомлювали з Умовами та правилами надання банківських послуг, на які при зверненні до суду посилається позивач, тому вважає застосування цих правил у правовідносинах, що виникли між сторонами, неправомірним. Стверджують, що ці правила не є частиною кредитного договору, так як вона їх не підписувала , і доказів, що саме ці правила містять умови договору, які їй роз'яснювались при підписанні Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку немає. Безпосередньо сама Анкета не містить жодної інформації про зобов'язання позичальника щодо сплати процентів , пені, комісії , штрафів , а також інших умов кредитування. Крім того вказують, що заборгованість за тілом кредиту у сумі 2091 грн. 67 коп. виникла 25 квітня 2013 року, проте банк замовчував факт наявної заборгованості з метою нарахування в подальшому значних сум процентів, комісій і таке інше. Звертають увагу суду на правові позиції Верховного Суду України, викладені в постановах від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 при розгляді аналогічних справ, де суд дійшов висновку про те, що доводи позичальника про неознайомлення його з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам не можна визнавати необґрунтованими та з підстав ст.. 360-7 ЦПК України вважають за необхідне їх врахувати при розгляді справи. Просять застосувати строки позовної давності та відмовити у позові. (а.с. 68-69, 90-93) Вислухавши пояснення з боку відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 02 грудня 2011 року [PERSON] підписала Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та виявила бажання оформити платіжну картку Кредитка «Універсальна». В даній заяві зазначено, що вона разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг , а також Тарифами складають договір про надання банківських послуг. (а.с. 6) Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 02 грудня 2011 року, укладеного між Приватбанком та [PERSON], 03 грудня 2011 року вона отримала кредитні кошти у сумі 2080 грн. 00 коп., процентна ставка 30%. Станом на 31 січня 2017 року нарахована банком заборгованість за кредитом складає 2091 грн. 67 коп., заборгованість за процентами - 32245 грн. 54 коп., комісія - 3700 грн.00 коп., заборгованість по судовим штрафам - 2401 грн. 86 коп., а всього - 40439 грн. 07 коп. (а.с. 4-5) Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зі змісту Анкети - заяви від 02 грудня 2011 року не вбачається ідентифікуючих даних, які б свідчили б про те, що саме представлені позивачем до позову витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, були доведені до відома позичальника [PERSON] та складають умови кредитного договору, зокрема щодо збільшення строку позовної давності до 50 років, як про це вказано у п. 1.1.7.31 представлених позивачем Умов. З огляду на заперечення відповідача та відсутність її підпису під представленими позивачем Умовами та Правилами надання банківських послуг, зважаючи на відсутність у Анекті - заяві , підписаній відповідачем , погодження збільшення строку позовної давності, суд вважає за необхідне при вирішення спору застосувати строки позовної давності , що встановлені законом. При цьому судом встановлено, що прострочення заборгованості по кредиту відповідач допустила 31 травня 2013 року, відповідно з цього періоду для позивача розпочали свій перебіг строки позовної давності зі звернення до суду з позовом про стягнення боргу по кредиту. Звернувшись з таким позовом до суду 29 березня 2017 року, позивач пропустив строки позовної давності , визначені ст. 257 ЦК України, відтак, з огляду на положення ч. 4 ст. 267 ЦК України та заяву [PERSON] про застосування строку позовної давності, у позовних вимогах щодо стягнення заборгованості по кредиту слід відмовити. Ст. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). При таких обставинах вимоги позивача про стягнення процентів, комісій та штрафів за користування кредитом, позовна давність відносно якого спливла та кредитор втратив право вимоги повернення основної суми боргу, не може бути задоволена. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати у справі розподіляються у відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed