Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

31 серпня 2017 року позивачка [PERSON] заявила позов до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Вказала, що 05 вересня 1982 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. 28 квітня 2004 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який на даний час навчається на другому курсі в Комаргородському вищому професійному училищі за професією «Електрогазозварник», начається на бюджетній основі. Зарахований з 01 вересня 2016 року по 22 січня 2018 року. У звязку із повноліттям сина, відповідач перестав його утримувати, та не надає матеріальної допомоги, не зважаючи на те, що згідно законодавства зобовязаний це робити. Вона не в змозі самостійно утримувати їхнього сина, у звязку із тим, що йому необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники, що й зумовило необхідність звернення до суду. Тому, позивачка змушена звернутись до суду та просити суд винести рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечує проти їх задоволення. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі свідоцтва про народження серії І-АМ №171275 виданого 09 липня 2002 року судом встановлено, що [PERSON]В є батьком, а [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO]. Із довідки (а.с.6) судом встановлено, що [PERSON] на даний час дійсно навчається в Комаргородському вищому професійному училищі за професією «Електрогазозварник». Водій автотранспортних засобів (категорія «С») на денній формі навчання. Термін навчання з 01 вересня 2016 року по 22 січня 2018 року. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обовязку матері, батька утримувати дітей. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Як розяснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. №3 обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст.199 СК України - якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку чи сина в твердій грошовій сумі або у частці від доходу платника. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З врахуванням матеріального становища платника аліментів [PERSON], а також того, що інших аліментних платежів із нього не стягується, так як про це ніхто із сторін не зазначив та він не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, суд має підстави для стягнення з нього аліментів в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання дитини, тобто до 22 січня 2018 року. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а оскільки [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів 31 серпня 2017 року за вх..№5468, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 31 серпня 2017 року. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому у порядку ст.88 ч.3 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 640 гривень.

Outcome: approved