overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

29 червня 2011 року між ПАТ КБ ПриватБанк та [PERSON] ІНН [NUMBER] було укладено кредитний договір № DNKMRX209784692 від 29 червня 2011 року, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1711,48 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої обов'язки за кредитним договором виконав належним чином. Відповідач в свою чергу свої зобов'язання по кредитному договору належним чином не виконав, в зв'язку з чим станом на 19 травня 2014 року виникла заборгованість сумі 11832,52 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом - 1482,68 гривень; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 1,00 гривень; заборгованості по комісії за користування кредитом -599,00 гривень; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 8710,20 гривень; штрафу - 500,00 гривень (фіксована частина); штрафу - 539,64 (процентна ставка), які представник позивача і просить стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача 243,60 судового збору. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день слухання справи сповіщена належним чином. Оцінивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволені, бо у судовому засіданні встановлено, що між сторонами, на підставі ст.1054 ЦК України, договору кредитування від 29 червня 2011 року встановлені договірні відносини, згідно яких відповідач отримав кредит у розмірі 1711,48 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0.12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Але відповідач, отримавши кредит, всупереч вимогам ст.526 ЦК України, умови договору по своєчасному поверненню кредиту не виконав, заборгувавши станом на 19 травня 2014 року суму 11832,52 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом - 1482,68 гривень; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 1,00 гривень; заборгованості по комісії за користування кредитом - 599,00 гривень; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 8710,20 гривень; штрафу - 500,00 гривень (фіксована частина); штрафу - 539,64 (процентна ставка). У відповідності до ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника вимагати повернення всієї суми кредиту, що і дає суду підставу стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму. А задоволення позову, за правилами ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат - 243,60 гривень судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

29 червня 2012 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 603. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. З серпня 2018 року сторони сімейних та подружніх стосунків не підтримують. Позивач до судового засідання не з`явилася, в позовній заяві просила проводити розгляд справи у її відсутність. Відповідач до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення, просив строк для примирення не надавати та розірвати шлюб. У зв`язку з неявкою сторін фіксація технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалася. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ч. 3 ст. 200, ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що 29 червня 2012 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 603. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. З серпня 2018 року сторони сімейних та подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Стаття 112 Сімейного кодексу України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки сім`я розпалась остаточно, для її відновлення можливостей немає, сторони сімейних відносин не підтримують, сімейні відносини поновлювати не збираються, подальше збереження сім`ї неможливе, спільне господарство не ведуть. За таких обставин, суд вважає за необхідне шлюб між сторонами - розірвати. Прізвище позивача після розірвання шлюбу залишити - [PERSON] .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

29 червня 2013 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30 листопада 2016 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 15098,03 грн., заборгованність за кредитом 2426,66 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 11476,23 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 695,14 грн., всього загальна сума забогованості склала 15098,03 гривень. Тому представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 червня 2013 року в розмірі 15098,03 грн. та судові витрати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день розгляду справи сповіщений, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надав, за таких обставин суд вважає можливим розглянути позов за його відсутності на підставі доказів, наданих у справі, постановивши заочне рішення, відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] 29 червня 2013 року укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов. Однак отримавши кредит, відповідач [PERSON] всупереч вимогам ст.526 ЦК України свої зобовязання належним чином не виконав, в результаті чого, станом на 30 листопада 2016 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 15098,03 грн., заборгованність за кредитом 2426,66 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 11476,23 грн, а також штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 695,14 грн., всього загальна сума забогованості склала 15098,03 гривень. Задоволення позову згідно ст.88 ЦПК України покладає на відповідача обов'язок по сплаті судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

29 червня 2013 року сторони зареєстрували шлюб в Орджонікідзевському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції за актовим записом № 193. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, протягом року сторони не підтримують шлюбних відносин, адже [PERSON] не бажає піклуватися родиною, тому склалися неприязні стосунки, тривають сварки, відповідач чинить фізичне насилля над [PERSON] та порушує подружню вірність. Конфлікти на цьому підґрунті негативно впливають на виховання їх сина. Сторони не змогли досягти порозуміння, відносини між ними стали нестерпні, тому така поведінка [PERSON] призвела до розладу та фактичного припинення шлюбних відносин. Всі почуття любові, довіри та поваги між сторонами зникли, подальше збереження шлюбу не можливе та не має сенсу. Дитина мешкає з [PERSON], питання розподілу спільного майна немає, тому позивачка просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, але до суду надійшла заява з проханням цивільну справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився. Про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та у встановленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які є у матеріалах справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Заперечень проти заявлених позовних вимог до суду не надано. Суд, згідно ст.ст. 76, 169, 224 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що сімя розпалася повністю та не може бути збережена, оскільки спільне сімейне життя сторони фактично припинили, шлюбні відносини відновлювати не збираються, а тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

29 червня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин між ним та [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що він є сином [PERSON], який помер 20 березня 2002 року. Заявник [PERSON] просить встановити факт родинних відносин, оскільки в інший спосіб такий факт не може бути встановлений. Даний факт має для нього юридичне значення у зв'язку з отриманням свідоцтва про право на спадщину. Заявник [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали суду заяви, в яких просили розглядати заяву за їх відсутності, заяву підтримали у повному обсязі. Заінтересовані особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] в суд не зявились, подали листи про розгляд справи за їх відсутності. Проти заяви не заперечують, на спадщину не претендують. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, вважає за можливе задовольнити заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин з наступних підстав. Відповідно до п.1 ст.256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, тощо. Факт, що заявник є сином померлого [PERSON] підтверджується матеріалами справи, а саме свідоцтвом про народження серії І-АГ № 046016 , свідоцтвом про народження серії ЯЭ № 042823, свідоцтвом на право власності на житловий будинок, заповітом складений [PERSON]від 11.02.2002 р. та свідоцтвом про смерть [PERSON] серії І-СГ № 218475. За вказаних обставин, суд вважає, що факт родинних відносин знайшов своє підтвердження, а отже заява [PERSON] про встановлення факту родинних відносин з [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

29 червня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 05.08.1995 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Позивач зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, протягом останніх місяців проживають окремо та не ведуть спільного господарства. В позові зазначає, що спільне проживання та збереження шлюбу він вважає неможливим, просить шлюб розірвати. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 05 серпня 1995 року зареєстрували шлюб у Недригайлівському відділі РАГС Сумської області, актовий запис № 25, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 7). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. На час розгляду справи спору про поділ спільного майна подружжя між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, обидві сторони бажають шлюб розірвати і не згодні на примирення, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

29 червня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 30 травня 2009 року перебуває з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Зазначає, що відсутні спільні інтереси, сторони мають різні погляди на життя, втрачено почуття любові та повага один до одного, відсутнє взаєморозуміння. Сторони спільного господарства не ведуть. Позивач вважає неможливим спільне проживання та збереження шлюбу, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні 27 липня 2016 року за клопотанням відповідача [PERSON] подружжю було надано строк для примирення тривалістю один місяць, до 26 серпня 2016 року. В судове засідання 26 серпня 2016 року сторони не зявились. Сторони подали заяви про розгляд справи у відсутність, позивач вимоги підтримав, відповідач не заперечувала проти задоволення позову, згодна на розірвання шлюбу. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони 30 травня 2009 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 543, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб (а. с. 8). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.9). На час розгляду справи спору про місце проживання дитини між сторонами немає. Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 55 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік зобов'язані піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Суд вживав заходів щодо примирення подружжя, надавши строк на примирення, однак таке примирення не відбулось, про що свідчить подана позивачем заява, та наявність його категоричного заперечення проти збереження шлюбу, а також заява відповідача про її згоду на розірвання шлюбу. Суд вважає, що оскільки подружні відносини між сторонами фактично припинені, примирення не відбулось, то подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, а також інтересам їх неповнолітньої дитини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню і шлюб підлягає розірванню. Судові витрати залишити за позивачем. У відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

29 червня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовомдо [PERSON] та [PERSON], в якій просив визнати відповідачок такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Парутине, вул. Паркова, буд. 20. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, с. Парутине, вул. Паркова, буд. 20, в якому зареєстровані відповідачки. З листопада 2015 року останні за вказаною адресою не проживають. Наявність зареєстрованих осіб позбавляє його права розпорядитися своїм нерухомим майном. Посилаючись на викладене, просив визнати відповідачок такими, що втратили право користування зазначеним жилим приміщенням. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що на даний час не має можливості, у звязку із тим, що має дитину-інваліда, зареєструватися за іншою адресою. Відповідачка [PERSON] до суду не зявилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Позивач є власником будинку № 20, розташованого по вул. Паркова в с. Парутине Очаківського району Миколаївської області, що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02 жовтня 2007 року (а. с. 7). За зазначеною вище адресою зареєстровані відповідачки, але фактично не проживають з листопада 2015 року, що підтверджується актом обстеження будинку (а. с. 8). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як випливає зі змісту ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що підстави для визнання відповідачок такими, що втратили право користування жилим приміщенням у спірному будинку, відсутні, виходячи з положень ЦК України, оскільки останні не проживають в будинку менше одного року. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в звязку з їх необґрунтованістю. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати відносяться на рахунок позивача і відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

29 червня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на неповнолітню дитину, посилаючись, що від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач. Так як відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивач просить стягнути з нього аліменти в судовому порядку у твердій грошовій сумі, у розмірі 3000 (три тисячи) гривень щомісячно. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, ндала суду письмову заяву, в якій просить суд розглядати справу у її відсутність, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд зі згоди позивача проводить заочний розгляд справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до свідоцтів про народження 1ВЛ №275466 батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є позивач та відповідач по справі. (а.с.3).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

29 червня 2016 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 31 серпня 1996 року відділом реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, яка проживає з нею. Сімейні стосунки припинені, через прояви неповаги з боку відповідача та відсутність взаєморозуміння сумісне життя є неможливим. Просила розірвати їхній з відповідачем шлюб та виявила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, на яке змінила своє у звязку з реєстрацією шлюбу. Сторони в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їхньої відсутності, позивачка, крім цього, зазначила, що підтримує заявлені вимоги; відповідач вказав, що позов визнає повністю. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 31 серпня 1996 року відділом реєстрації актів цивільного стану Очаківського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що в книзі укладення шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 92 (а. с. 5), від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 6), яка проживає з позивачкою. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинилися та сумісне господарство не ведеться. Причинами розпаду сімї стали несумісність характерів, а також те, що сторони втратили почуття взаємної поваги та любові. Враховуючи викладене, суд вважає, що за зазначених обставин подальше сумісне життя подружжя і збереження сімї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Також суд вважає за необхідне віднести судові витрати на рахунок позивачки, за власним клопотанням останньої. На підставі викладеного,

Outcome: approved