Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

7 червня 2021 року адвокат Мельник Олександр Володимирович в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з вказаною вище позовною заявою у якій просить: визнати виконавчий напис №5330 від 3 листопада 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором №437/П/14/20007-840 від 20 грудня 2007 року у розмірі 842821,48 гривень таким, що не підлягає вииконанню. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що оскаржуваний ним виконавчий напис нотаріус мотивув тим, що позивач є боржником за кредитним договором № 437/П/14/2007-840, який було укладено 20 грудня 2007 року між позивачем та ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є відповідач. 8 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом І.І., на підставі виконавчого напису №5330 від 3 листопада 2020 року вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., було відкрито виконавче провадження №65074418 про стягнення заборгованості з позивача на користь відповідача. Вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. є безпідставним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки його було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, з огляду на те, що 20 грудня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та позивачем було укладено Договір «Автопакет» №437/П/14/2007-840 відповідно до умов якого, банком на підставі отриманої заяви, цього договору та інших документів відповідно до вимог чинного законодавства України, включаючи нормативно-правові акти Національного банку України було надано споживчий кредит у розмірі 9009,90 доларів США строком дії до 18 грудня 2012 року (включно) зі сплатою 13,9% річних. 18 березня 2014 року Вишгородським районним судом Київської області, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 липня 2014 року за позовом ПАТ «КБ «Надра» було прийнято рішення по справі №363/692/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором № 437/П/14/20007-840 у розмірі 15880,24 доларів США, що еквівалентно 126930,77 гривень, а також судовий збір у розмірі 1269,31 гривень, а всього 128200,08 гривень. 19 січня 2019 року за заявою банку приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко М.М. відкрив виконавче провадження №58135931 за виконавчим листом №363/692/13-ц виданим 11 листопада 2014 року Вишгородським районним судом, про наявність якого позивач дізнався лише в кінці 2020 року. Про те, що в серпні 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги за зазначеним кредитним договором позивачу нічого не було відомо. Жодних документів щодо відступлення прав вимоги, ні від банку ні від ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» позивач не отримував. 15 лютого 2021 року позивач у повному обсязі виконав рішення суду, а приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Трофименком М.М. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №58135931 у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення згідно виконавчого документа. Проте, не зважаючи на те, що заборгованість за кредитним договором позивачем була повністю сплачена 15 лютого 2021 року, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» 1 квітня 2021 року знову звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І., але вже на підставі виконавчого напису №5330 від 3 листопада 2020 року виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. про стягнення заборгованості у розмірі 842821,48 гривень. Про існування вказаного виконавчого напису позивач дізнався лише після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження № 65074418 від 8 квітня 2021 року. Таким чином, на момент вчинення приватним нотаріусом Личуком Т.В. виконавчого напису № 5330, виданого 3 листопада 2020 року боржник не мав безспірну заборгованість перед стягувачем, та нотаріус не переконався у безспірності розміру заборгованості, не перевірив чи не пройшло більше ніж три роки з дня виникнення права вимоги у стягувача, не витребував іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису. Крім цього зазначає, що виконавчий напис вчинений з порушенням норм чинного законодавства, зокрема статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження на 5 липня 2021 року. Крім цього, за клопотанням представника позивача, вказаною ухвалою суду витребувано у відповідача документи, на підставі яких вчинявся виконавчий напис від 3 листопада 2020 року № 5330. У судове засідання, призначене на 5 липня 2021 року учасники провадження не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Як убачається із зворотного повідомлення про вручення, третя особа - приватний виконавець Крегул І.І. та відповідач - ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» отримали копії ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви з додатками та судові повістки про виклик до суду. Проте, відповідач та третя особа не скористалися правом, передбаченим статтею 178 та статтею 180 ЦПК України, надати відзив на позовну заяву та пояснення щодо позову. З клопотаннями про відкладення судового засідання та/або про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило. Ухвалу суду про відкриття провадження у справі у частині витребування доказів, відповідачем не виконано. У зв`язку із зазначеним, а також відсутністю позивача та/або його представника, розгляд справи було відкладено на 26 серпня 2021 року. У судове засідання з`явився представник позивача, відповідач та треті особи до суду повторно не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суд не повідомили. Відповідно до конверту, який містяться у матеріалах справи, судова кореспонденція приватним нотаріусом Личуком Т.В. не було отримано із зазначенням причин невручення: «за закінченням терміну зберігання». Враховуючи положення статті 223 ЦПК України, думку представника позивача, судом прийнято рішення про можливість розгляду справи у відсутності осіб, що не з`явилися. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 20 грудня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» (правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра») та позивачем було укладено Договір «Автопакет» №437/П/14/2007-840 відповідно до умов якого, банком на підставі отриманої заяви, цього договору та інших документів відповідно до вимог чинного законодавства України, включаючи нормативно-правові акти Національного банку України було надано споживчий кредит у розмірі 9009,90 доларів США строком дії до 18 грудня 2012 року (включно) зі сплатою 13,9% річних. 18 березня 2014 року Вишгородським районним судом Київської області, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 липня 2014 року за позовом ПАТ «КБ «Надра» було прийнято рішення по справі №363/692/13-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №437/П/14/20007-840 у розмірі 15880,24 доларів США, що еквівалентно 126930,77 гривень, а також судовий збір у розмірі 1269,31 гривень, а всього 128200,08 гривень. 19 січня 2019 року за заявою банку приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко М.М. відкрив виконавче провадження №58135931 за виконавчим листом №363/692/13-ц, виданим 11 листопада 2014 року Вишгородським районним судом. 3 листопада 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. був вчинений виконавчий напис № 5330. Як убачається із вказано виконавчого напису, приватний нотаріус, на підставі статті 262 ЦК, статей 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, пропонує стягнути на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 437/П/14/2007-840 від 20 грудня 2007 року, з усіма додатковими угодами, який укладений між ВАТ «КБ «Надра» (правонаступник: ПАТ «КБ «Надра») та [PERSON] . Правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «КБ «Надра» за вказаним кредитним договором є ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договором від 26 серпня 2020 року. Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. У виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості здійснюється за період з 26 серпня по 22 жовтня 2020 року. Сума заборгованості складається з: суми заборгованості за кредитом 229355,61 гривень; сума заборгованості за відсотками за користування кредитом 385137,66 гривень; суми заборгованості за комісією 0,00 гривень; суми заборгованості за штрафними санкціями 228028,21 гривень, суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення нотаріального напису 300 гривень. Загальна сума, що підлягає стягненню - 842821,48 гривень. Як зазначає представник позивача, у серпні 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги за зазначеним кредитним договором, проте жодних документів щодо відступлення прав вимоги, ні від банку ні від ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» позивач не отримував. Позивач, дізнавшись в кінці 2020 року про наявність виконавчого провадження №58135931, 15 лютого 2021 року у повному обсязі виконав рішення суду. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименком М.М. від 15 лютого 2021 року виконавче провадження №58135931 з примусового виконання виконавчого листа № 363/692/13-ц, виданого Вишгородським районним судом Київської області 11 листопада 2014 року закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення згідно виконавчого документа. Незважаючи на погашення позивачем суми заборгованості за кредитним договором та закриття виконавчого провадження, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» 1 квітня 2021 року звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 5330 від 3 листопада 2020 року, виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт фінанс» заборгованості за кредитним договором у розмірі 842821,48 гривень. 8 квітня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом І.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 65074418 на підставі виконавчого напису №5330, виданого 3 листопада 2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій також містить правила та умови вчинення виконавчого напису (Глава 16 розділу ІІ Порядку). Згідно із підпунктом 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Так, пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року за № 662, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто, саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року за № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29 листопада 2001 року, в якій у пункті 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому, пункт 2 взагалі не передбачено в діючому Переліку. Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2012 року за № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Як встановлено судом, оспорюваний виконавчий напис стосується стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № 437/П14/2007-840 від 20 грудня 2007 року. У матеріалах справи міститься надана представником позивача копія договору № 437/П14/2007-840 від 20 грудня 2007 року, з якої вбачається, що договір не є нотаріально посвідченим. Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 3 листопада 2020 року, тобто на момент, коли вже були скасовані внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Таким чином, під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. керувався законодавством, визнаним нечинним, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяв в порушення норм частини другої статті 87 Закону України «Про нотаріат». Крім того, слід зазначити, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, досліджене судом вищої інстанції (постанова від 05.07.2017 по справі № 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 по справі № 486/388/16-ц; від 06.06.2019 № 750/1627/18). Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 5 липня 2017 року у справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18 від 16 травня 2018 року. Отже, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість повинна бути безспірною. Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався щодо існування безспірної заборгованості за кредитним договором № 437/П14/2007-840 від 20 грудня 2007 року, чим порушив норми статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки, у суму заборгованості входить тіло кредиту та відсотки. Крім цього, перед вчиненням виконавчого напису, стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання. В свою чергу, боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та мати змогу усунути допущені порушення чи оскаржити вимогу у судовому порядку. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Представник позивача вказує, що позивач про виконавче провадження дізнався лише після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження №65074418 від 8 квітня 2021 року. Слід зазначити, що наявність одного лише факту направлення такої вимоги боржнику недостатньо для висновку про її безспірність. Тобто, нотаріус, в порушення вимог Закону України «Про нотаріат», не повідомив боржника про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створило ситуацію, коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти нарахованих сум і відповідно нотаріусом не була перевірена безспірність вимог кредитора. Приватним нотаріусом не було надіслано суду будь-яких пояснень з приводу вчиненого виконавчого напису, не надано заперечень (спростувань) заявлених позовних вимог. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 ЦПК України, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин щодо безспірності вимог суду не надав. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом допущено порушення порядку його вчинення, не було перевірено безспірність наявної суми заборгованості, крім того не повідомлено боржника щодо вчинення такого напису та надання можливості останньому висловити свої заперечення щодо заборгованості. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 гривень.

Outcome: approved