Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

31 жовтня 2019 року та уточнено 26 лютого 2020 року [PERSON] звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину. Позовна заява мотивована тим, що позивач перебувала з відповідачем у шлюбі з 01.10.2010 по 07.12.2016, в даний час шлюб розірвано. В період шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.12.2017 стягнено з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягненням нею повноліття. В період з 20.05.2019 по [INFO] дитина захворіла та знаходилася на лікуванні у КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня 8» ДОР, з діагнозом ВД, вегето-судинна форма, енцефалоастенічний сирдром, судорожний синдром. На придбання ліків, медичних препаратів і проведення медичних процедур було витрачено 11042 грн. Відповідач є здоровою та працездатною особою, яка має можливість сплачувати додаткові кошти на утримання дитини, тому позивач просить суд стягнути з відповідача половину витрачених коштів на лікування, що становить 5521 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 4500 грн. Позивач у судове засідання не з`явилася, представник позивача Приймаков К.О. надала суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду відзив, позов визнає частково, як на підставу заперечень посилається на те, що за рішенням суду він сплачує аліменти на утримання доньки, в розмірі 1/4 частини його заробітку, до досягнення дитиною повноліття, заборгованості по сплаті аліментів немає. Відповідач працює слюсарем з механоскладальних робіт у ФОП [PERSON] , та отримує заробітну плату в розмірі 5500 грн. Його донька знаходилася на лікуванні в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня 8» ДОР з 20.05.2019 по 31.05.2019, та за рахунок лікарні було проведено лікування рядом препаратів, а саме: Л-лізін, фізраствор, цінофлавін, альцмерат, вітамін В6, гепарін, осетрон, стреофундін, калій хлор, магнія сульфат, пентоксіфіллін, емсеф, герпевір, дєксаметазон, тиопентал натрія, сібазон, анальгін, дімедрол, реосорбілакт, цитофлавін. Наявні в матеріалах справи чеки невідомого походження, тому вважає, що доказом додаткових витрат на дитину є лише квитанція від 27.05.2019 ТОВ «Медікум-Мрія» про сплату за МРТ в розмірі 3200 грн. та квитанція від 07.06.2019 на суму 300 грн. видана в Медцентрі. Позов визнає в розмірі 1/2 частки від суми 3500 грн., тобто в розмірі 1750 грн., витрати на правову допомогу вважає не підтвердженими належним доказами, оскільки не надані акти виконаних робіт, а також платіжні документи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі та мають спільну дитину: [PERSON] , [INFO] , на утримання якої відповідач сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини, всіх видів його доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, починаючи з 13.07.2017, що підтверджується свідоцтвом про народження та рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.12.2017, яке набрало законної сили 06.02.2018 (а.с.6, 45-46). Згідно епікризу №4288/602, в період з 20 травня 2019 року по 31 травня 2019 року [PERSON] знаходилася на лікуванні в КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня 8» ДОР, з діагнозом ВД, вегето-судинна форма, енцефалоастенічний сирдром, судорожний синдром (а.с.7). Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Звертаючись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, позивач просить стягнути з відповідача половину витрат на лікування доньки та придбання ліків в розмірі 5521 грн., від суми - 11042 грн. Вивчивши зміст зазначених позивачем чеків, суд приймає до уваги вартість ліків з урахуванням вказаних у чеках сум, які були рецепторно рекомендовані дитині, а також придбані позивачем аналоги таких препаратів. Крім того, зарахуванню для визначення розміру додаткових витрат на дитину підлягає медичний огляд дитини. Вартість вказаних позивачем товарів відповідає дійсності, та підлягає стягненню з відповідача, як додаткові витрати на дитину пов`язані з її хворобою в розмірі 5521 грн. Відповідно до положень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, щодо передбаченої ст. 185 СК України викликаних особливими обставинами участі в додаткових витратах на утримання дитини, йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати. Доводи відповідача про те, що він сплачує аліменти на утримання доньки, а також розмір його заробітної плати, місячний посадовий оклад якої становить 5550 грн., що підтверджується довідкою ФОП [PERSON] від 06.02.2020 (а.с.47), судом приймається до уваги та оцінюється у сукупності з усіма доказами, тому на думку суду не може служити підставою для звільнення від обов`язку участі у додаткових витратах на дитину передбачених ст. 185 СК України. Отже, дослідивши обставини справи, перевіривши їх наданими належними та допустимими доказами, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи відносяться витрати на правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За приписами ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та для позивача при зверненні до суду з даним позовом, станом на 2019 рік, складала 768,40 грн. Однак, враховуючи те, що відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» та положень статті 141 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при звернені до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. Згідно вимог статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правничої допомоги адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги з рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність в договорі про надання правничої допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Надання адвокатом Приймаковим К.О. позивачу адвокатських послуг підтверджується, зокрема, довіреністю про надання юридичних послуг від 22.10.2019, та попереднім розрахунком виконаних робіт з надання правничої допомоги, що підтверджує попередній розрахунок наданих послуг у розмірі 4500 грн. (а.с.20, 21). Водночас, у самому тексті договору відсутні умови (пункти) щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару та лише зазначається, що оплата проводиться в готівковій формі відповідно до акту виконаних юридичних послуг, якого суду надано не було. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом Приймаковим К.О. та його клієнтом щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, враховуючи заперечення іншої сторони, вважає за необхідне зменшити заявлені до відшкодування судові витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як вбачається з попереднього розрахунку виконаних робіт з надання правничої допомоги здійснено наступний перелік робіт: проведено очні консультації (ознайомлення з матеріалами справи), складення позовної заяви згідно чинного законодавства, реєстрації та облік позовної заяви, участь у розгляді справи в суді першої інстанції, всього витрачено 3,75 годин які помножено на мінімальну заробітну плату станом на 1 січня 2019 року - 4173 грн., та помножено на 30%, що становить 4694,60 грн., однак з урахуванням знижки до сплати нараховано 4500 грн. З огляду на те, що ціна наданих адвокатом послуг не була доведена належним чином, зокрема відповідно до акту виконаних юридичних послуг, про який вказано в довіреності на надання юридичних послуг, суд дійшов висновку про часткове задоволення таких витрат у розмірі 2250 грн. з урахуванням критерію розумності розміру таких витрат, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи. Зазначена правова позиція знайшла відображення в додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №922/1163/18. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial