Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

31.5.2018 року Департамент патрульної поліції звернувся з позовом до суду, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 94608,10 грн. та судові витрати, на підставі ст.ст. 1166, 1187,1188 ЦК України. Ухвалою судді від 02.08.2018 року було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання, залучено до участі у справі страхову компанію в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову. В обґрунтування своїх позовних вимог Департамент патрульної поліції посилається на те, що 25.05.2017 року о 15:45 годині по вул. Архітекторів у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Lexus RХ- 350», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак [NUMBER] , належний Департаменту патрульної поліції під керуванням інспектора [PERSON] , у зв`язку із чим автомобілі отримали механічні пошкодження, спричинені матеріальні збитки. Після зіткнення водій автомобіля «Lexus RХ- 350» [PERSON] не зупинив рух cвого автомобіля, а навпаки почав на великій швидкості покидати місце ДТП, у зв`язку із чим інспектором УПП Куценком А.С. було прийнято рішення щодо переслідування вказаного автомобіля. Переслідування закінчилося о 20:15 годині на перехресті вул. Академіка Барабашова та вул. Валентинівської у м. Харкові, де сталася ще одна дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Lexus RХ- 350», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобіля «Toyota Prius», державний номерний знак [NUMBER] , а також автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.08.2017 [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та 122-4 КУпАП. Постанови Київського районного суду м. Харкова від 12.09.2017 та 15.09.2017 року, якими провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП. В мотивувальній частині постанови від 12.09.2017 міститься висновок суду про наявність в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Автомобіль «Toyota Camry», державний номерний знак [NUMBER] , та автомобіль «Тоуоtа Рrius», державний номерний знак [NUMBER] , належать Департаменту патрульної поліції. Згідно рахунку на оплату ТОВ «АРТСІТІ» № 1707 від 26.05.2017 загальна сума шкоди, спричинена автомобілю «Toyota Camry», д.н.з [NUMBER] , становить 24 217, 30 грн. Згідно рахунку на оплату ТОВ «АРТСІТІ» № 2157 від 01.07.2017 загальна сума шкоди,спричинена автомобілю «Toyota Prius», д.н.з [NUMBER] , становить 70 390, 80 грн. Позивач вказує, що оскільки цивільно-правова відповідальність винного водія застрахована в ТДВ «СК «Київ Ре», поліс АЕ/8787243, позивачем було надані документи для виплати страхового відшкодування, однак страхове відшкодування не виплачено. Посилаючись на вимоги ст.ст. 1166, 1187,1188 ЦК України Департамент патрульної поліції звернувся з позовом до суду та просить стягнути суму матеріального збитку з винної особи в ДТП - відповідача [PERSON] 06.02.2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог Департаменту патрульної поліції з підстав того, що не доказана його причетність до ДТП 25.05.2017 о 20:15. Крім того, вказує, що належних доказів спричинення ним заявленої шкоди у загальному розмірі 94608,10 грн. позивачем до суду не надано, позивачем не доведено наявність пошкоджень транспортних засобів та розмір завданих в наслідок дорожньо- транспортної пригоди збитків, оскільки на підтвердження розміру завданої шкоди позивач посилається лише на рахунки для оплати № 1707 від 26.05.2017р. та № 2157 від 01.07.2017р., виставлені ТОВ «АРТСІТІ», до яких позивач відноситься критично, оскільки:самі по собі рахунки на оплату не підтверджують наявність між Департаментом патрульної поліції з ТОВ «АРТСІТІ» господарсько-правових відносин з ремонту майна, належного позивачеві; автомобіль відповідача на дату ДТП було застраховано, з рахунків неможливо встановити які саме роботи були проведені (та чи були проведені взагалі), які деталі замінено (чи повинні бути замінені); рахунки на оплату є нечитабельні; не можливо також достеменно стверджувати, що ремонтні роботи було проведено саме на транспортних засобах, за участі яких сталися дорожньо-транспорті пригоди, адже ніде не зазначено державних номерів цих автомобілів, всупереч приписам ст. 91 Цивільно процесуального кодексу України копії рахунків на оплату, які додано до позовної заяви, не засвідчено в установленому законом порядку; відсутні докази пошкоджень транспортних засобів в результаті дорожньо- транспортної пригоди, яка сталася 25.05.2017р. за участі позивача; відсутні також докази оплати виставлених рахунків, тобто, взагалі не зрозуміло чи поніс позивач реальні втрати про відшкодування яких заявлено позов. 04.04.2019 позивачем надано до суду відповідь на відзив, в якій позивач щодо розбіжності дат в постановах зазначає, що це є технічною помилкою суду. 27.06.2019 до суду представником відповідача подано заперечення на відзив. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Київського районного суду м.Харкова від 22.04.2020, дана справа розподілена в провадження судді Губської Я.В. В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала на адресу суду 01.09.2020 заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, які вказані в позові. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду 02.03.2020 представником відповідача подана письмова промова в судових дебатах, в яких проти задоволення позовних вимог заперечують, просить суд відмовити в задоволенні позову. В дебатах також пояснюють, що причинний зв`язок подій 25.05.2017 та 31.05.2017 не встановлено, розмір завданої шкоди позивачу не підтверджений належними доказами і сума визначена в позові є необґрунтованою. Представники третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, заяв та клопотань від третьої особи щодо розгляду справи не надавали. Враховуючи строки розгляду даної категорії справ, а також ті обставини, що сторонами до суду подано відзив, відповідь на відзив, заперечення, сторін по справі, долучено докази та промову в дебатах, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності учасників, що в судове засідання не з`явилися. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, відзив на позов, відповідь на відзив, пояснення сторін та представників сторін у справі, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини і відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова по справі №646/4121/17 від 12.09.2017, з урахуванням постанови про виправлення описки від 15.09.2017, 25.05.2017 о 20:15 год. в м.Харків, в районі перехрестя вул.Академіка Барабашова та вул.Валентинівській, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Lexus RХ- 350», державний номер [NUMBER] , при зміні напрямку руху, при початку руху, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності руху, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Toyota Prius», державний номер [NUMBER] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. (а.с.11-12) Провадження у справі відносно [PERSON] закрито на підставі ст.38 КпАП України. Згідно постанови Дзержинського районного суду м.Харкова по справі №638/8916/17 від 21.08.2017 [PERSON] визнано винним у скоєнні 31.05.2017 адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КпАП України, за наступних обставин. 31.05.2017 о 15:45 [PERSON] , керуючи автомобілем Лексус, державний номер [NUMBER] , по вул.Архітекторів у м.Харкові. не був уважний, не дотримався безпечної швидкості руху та інтервалу, через що через що допустив зіткнення з автомобілем Тойота, державний номер [NUMBER] , у зв`язку із чим автомобілі отримали механічні пошкодження, спричинено матеріальні збитки, після чого покинув місце ДТП з невідомих причин. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Посилання позивача у позові, а також відповіді на відзив щодо вчинення [PERSON] обох порушень саме 25.05.2017 в період часу з 15:45 до 20:15 суперечить вищевказаним постановам суду, заперечується відповідачем, твердження про наявність технічної описки у постанові Дзержинського районного суду м.Харкова від 21.08.2017 належними доказами не доведено протягом судового розгляду. Також, судом встановлено, що відповідальність на дату ДТП, що зазначена позивачем 25.05.2017 року водія [PERSON] застрахована у ТДВ «СК «Київ РЕ» згідно полісу АЕ8787243, застрахований автомобіль Lexus RХ- 350 д.н. [NUMBER] . Позивач посилається на те, що Департамент патрульної поліції звернувся до ТДВ «СК «Київ РЕ», однак станом на дату звернення до суду з позовом страхове відшкодування позивачу не сплачено. Звертаючись з позовом до суду саме до відповідача [PERSON] позивач Департамент патрульної поліції посилається, щодо права позивача отримати відшкодування від завдавача шкоди. Згідно ст. 22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Відповідно до роз*яснень, які викладені в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованою суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року за № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати па увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, піддягає відшкодуванню з повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Вимогами ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Згідно роз*ясень, які містяться в п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Автомобіль Toyotа Prius д.н.з. [NUMBER] зареєстрований за Департаментом патрульної поліції 12.01.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Автомобіль Toyotа Camry д.н.з. [NUMBER] зареєстрований за Департаментом патрульної поліції 12.01.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . (а.с.13-14) Відомостей про наявність на балансі Департамента патрульної поліції вказаних автомобілів на дату 25.05.2017, на час звернення до суду та на момент ухвалення рішення позивачем до суду не подано, як і про те, чи відремонтовано на даний час транспортні засоби, відомостей про розмір суми витрачених коштів на відновлювальні роботи. Відповідно до ст. 34.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Згідно ст. 36.2. страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як зазначено самим позивачем позивачем в позові, він звернувся з заявою про виплату страхового відшкодування до страхової компанії, в якій було застраховано відповідальність відповідача [PERSON] , однак відомостей про те з яких причин не було виплачено страхове відшкодування суду не надано. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Однак, суд при вирішенні даного питання зазначає, що лише сам факт не отримання страхового відшкодування не може бути підставою для стягнення всієї суми матеріального збитку з винної особи в ДТП. Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Втрата товарного вигляду не підлягає відшкодуванню відповідно до вимог ст.ст. 32.7, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Так, суд зазначає, що в Україні існує інститут обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, а тому, пред`явлення вимоги до безпосереднього винуватця у межах страхового ліміту суперечить меті такого інституту. Дана правова позиція щодо зобов*язання звернення до страховика відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року, яка зазначає, що у випадку пред`явлення вимоги до винуватця, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність суди повинні відмовляти в задоволенні таких позовних вимог. Зазначений правовий висновок у подальшому був ще раз підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у Постанові № 760/15471/15-ц від 03.11.2018 року. Також, суд зазначає, що під час розгляду справи суду не було надано доказів щодо відмови страхової компанії у виплаті страхового відшкодування позивачу. Також, суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем на підтвердження розміру матеріального збитку (94608,10 грн.), що просить стягнути з відповідача не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження розміру позовних вимог (ані звіту визначення розміру збитку, ані інших належних та допустимих доказівдоказів). Згідно вимог статей 22 та 1192 ЦК України збитками є втрати, який особа понесла або повинна понести для відновлення свого порушеного права, які визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна. При цьому статті 22 та 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що страховик відшкодовує оцінену в порядку визначену Законом шкоду, а саме витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Крім того, положення абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказують, що виплата на підставі рахунку з СТО може бути проведена лише за взаємним погодженням між страховиком та потерпілим. Також, обов`язок проводити оцінку при визначенні розміру завданого збитку зазначений і в статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до ч. 3. ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Згідно ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу», підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб. Звертаючись з позовом до суду саме до винної особи в ДТП - [PERSON] , позивач вказує, що Департаментом патрульної поліції не отримано страхове відшкодування від ТДВ «СК «Київ Ре», а тому просить стягнути з відповідача всю суму матеріального збитку у розмірі 94608,10грн. При цьому, при визначенні суми позовних вимог посилається на рахунки на оплату №1707 від 25.05.2017 №2157 від 01.07.2017 ТОВ «АРТСІТІ»(8-9), за договором від 29.11.2017 між ТОВ «АРТСІТІ» та Департаментом патрульної поліції (а.с. 43-45), проте дата договору про технічне обслуговування та технічного ремонту службових автомобілів є пізнішою, ніж рахунки, на які посилається позивач, в обґрунтування позовних вимог. На підтвердження розміру завданої позивачу шкоди діями [PERSON] в результаті вчинення ним 25.05.2017 ДТП до суду не подано ані звіту експертної установи, ані висновку експерта та не було заявлено таких клопотань учасниками судового розгляду щодо проведення експертизи за ухвалою суду. Таким чином, до суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження розміру матеріального збитку, спричиненого власникові пошкодженого автомобіля, що є підставою позовних вимог, що унеможливлює суд перевірити достовірність визначеного в позові розміру збитку та правомірність заявлених вимог. У відповідності до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що всі ці встановлені судом обставини свідчать про безпідставність вимог позивача та суд відмовляє у позові за недоведеністю та безпідставністю в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позовних вимогах не підлягають задоволенню і вимоги про відшкодування понесених судових витратах.

Outcome: dismissed