Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

30.03.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та згідно заяви про збільшення позовних вимог від 30.09.2016 року просить стягнути з нього на свою користь заборгованість у сумі 996748,24 гривень, а також судові витрати. При цьому посилається на те, що він з [PERSON] уклав договір позики від 13 травня 2011 року, відповідно до якого він передав відповідачу у власність 15000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на 21.03.2016 року, становить 393643,53 гривень. При фактичному отриманні даної грошової суми відповідачем була надана розписка від 13.05.2011 року, згідно якої відповідач зобовязався повернути кошти з урахуванням 7 % річних у розмірі 18000,00 доларів США строк до 07 червня 2011 року. Сторонами, 12.02.2013 року було подано до суду заяву про укладання мирової угоди з метою врегулювання грошового спору, в якій зазначалось, що [PERSON] зобов'язується повернути [PERSON] до 01 червня 2013 року грошові кошти у розмірі 15000 доларів США або еквівалентну суму у національній валюті України відповідно до курсу цих валют на момент повернення грошових коштів. 13.02.2013 року Приморським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу по справі № 1522/15056/12, в якій визнано мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON] Однак, [PERSON], своєчасно борг не повернув, не відповідає на телефонні дзвінки та ігнорує будь-які спроби звязатися з ним, тим самим не виконавши свої грошові зобов'язання за договором позики. Станом на 29.09.2016 року основна сума боргу відповідача становить 393643,53 гривень; проценти від суми позики - 218962,55 гривень; проценти за користування коштами (3 % річних) - 39310,43 гривень; інфляційні втрати - 344831,73 гривень. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про те, що позов підтримує та просить розглянути справу за його відсутністю. Відповідач в судове засіданні не зявився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди представника позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за договором позики від 13.05.2011 року відповідач отримав від позивача грошову суму в розмірі 15000 доларів США, про що видав відповідну розписку, згідно якої зобовязався повернути кошти до 07.06.2011 року під 7 % (18000 доларів США). (а.с. 5) 12.02.2013 року сторонами було подано до суду заяву про укладання мирової угоди з метою врегулювання грошового спору, в якій зазначалось, що [PERSON] зобов'язується повернути [PERSON] до 01 червня 2013 року грошові кошти у розмірі 15000 доларів США або еквівалентну суму у національній валюті України відповідно до курсу цих валют на момент повернення грошових коштів. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 13.02.2013 року по справі № 1522/15056/12, визнано мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6, 7) Як вбачається з позовної заяви відповідач борг не повернув. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, то зобовязальні договірні відносини між позивачем та відповідачем кваліфікуються судом як позикові. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже відповідно до ст. 612 ЦК України відповідач, що прострочив свої зобовязання повинен повернути позивачу суму боргу в розмірі 15000 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ становить 393643,53 гривень. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином з відповідача на користь позивача також слід стягнути проценти за договором позики в розмірі 7%, що передбачені договором, в розмірі 218962,55 гривень та інфляційні втрати в розмірі 344831,73 гривень, а всього слід стягнути загальну суму боргу в розмірі 957437,81 гривень. В частині вимог, щодо стягнення трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 39310,43 гривень вимоги задоволенню не підлягають, оскільки договором позики передбачений інший розмір процентів, а саме 7%. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір у розмірі 6890 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial