Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

30 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір про надання послуг теплопостачання від 08.09.2005 року, укладений між Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» та [PERSON] ; стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 768,40 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач постійно проживає у Німеччині, де з 02.08.2013 року прийнятий на консульський облік. 09.09.2016 року йому стало відомо про існування договору про надання послуг теплопостачання від 08.09.2005 року, який був нібито укладений між позивачем та відповідачем. Зазначає, що вказаний договір він ніколи не підписував та про його існування не знав. У зв`язку з підробленням підпису на вказаному договорі позивач звернувся із відповідною заявою до поліції, яку зареєстровано та відповідні відомості внесено до ЄРДР за №12016170020002328 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України та на даний час проводиться досудове розслідування. В рамках кримінального провадження було проведено судово-почеркознавчу експертизу, згідно з висновком якої підпис від імені [PERSON] виконаний іншою особою, що вказує на те, що позивач не підписував оспорюваний правочин, свідчить про відсутність волевиявлення на укладення договору та суперечить ч.3 ст.203 ЦК України і є підставою для визнання даного договору недійсним. Отже, оскільки вказаний договір він не підписував, тобто не виявив своєї згоди на укладання правочину з такими умовами, то такий договір є недійсним в силу ч.1 ст.215 ЦК України. 02 вересня 2019 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.19-20). Відповідач з позовом не погодився, надавши на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти позовних вимог, вважає їх необґрунтованими та безпідставними з таких підстав. Підприємство надає послуги з централізованого опалення в квартиру [ADDRESS] . Взаємовідносини теплопостачальної організації та [PERSON] як споживача послуг за вказаною адресою регулюються актами чинного законодавства України, а також Договором про надання послуг теплопостачання від 08 вересня 2005 року, щодо якого позивач ставить питання про визнання недійсним. Зазначає, що законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, тобто такі послуги надаються на договірних засадах, у разі визнання договору недійсним наслідком може бути споживання послуг теплопостачання на позадоговірних засадах, що суперечить законодавству. Щодо проведеної судово-почеркознавчої експертизи відповідач вказує, що на вирішення експерту було поставлено питання: Чи виконано підпис від імені [PERSON] в договорі про надання послуг від 08.09.2005 (в графі «Споживач»), безпосередньо [PERSON] чи іншою особою? Однак експертом в порушення норм законодавства самостійно змінено зміст питання, яке ставилося на дослідження. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову (а.с.28-31). Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, зазначивши, що договір від 08.09.2005 року, укладений між сторонами має бути визнаний недійсним, оскільки позивач його не підписував, також нікому не надавав повноважень на підписання даного договору. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а також доводи сторони відповідача, надавши належну правову оцінку доказам, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Із матеріалів позову вбачається, що 08 вересня 2005 року між позивачем та Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства «Полтаватеплоенерго» укладено договір про надання послуг теплопостачання (а.с.10-11). Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Предметом спору у даній справі є визнання недійсним договору про надання послуг теплопостачання від 08.09.2005 року, у зв`язку із не підписанням договору позивачем та порушенням вимог частини третьої статті 203 ЦК України щодо волевиявлення учасника правочину. Так, позивач [PERSON] у позовній заяві стверджує, що про існування вказаного договору йому стало відомо 09.09.2016 року та вказаний договір він ніколи не підписував, оскільки з 2013 року постійно проживає в іншій державі (а.с.6-7, 9). Відповідно до повідомлення Відділення поліції №1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області №3072/115/102-19 від 13.05.2019 року вбачається, що 12.09.2016 року останнім була подана заява до поліції про те, що в 2005 році невідома особа підробила його підпис у договорі про надання послуг теплопостачання (а.с.12). Згідно з копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань підтверджується, що 12.09.2016 року внесені відомості за №12016170020002328 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України, про те, що 12.09.2016 року до ВП №1 з письмовою заявою звернувся [PERSON] , [INFO] , щодо підробки його підпису у договорі про надання послуг теплопостачання (ЄО 16222 від 12.09.2016) а.с.13). Згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи№1512/1513, складеним Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз імені Заслуженого проф. М.С.Бокаріуса 23.10.2018 року, підпис від імені [PERSON] в розділі «12. Юридичні адреси і підписи сторін» графі «СПОЖИВАЧ» у договорі про надання послуг теплопостачання від 08.09.2005, виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не [PERSON] , а іншою особою (а.с.14-17). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Враховуючи при вирішенні даної справи значення досліджених у судовому засіданні доказів та позицію сторони позивача, суд вважає встановленим факт того, що підпис в розділі «12. Юридичні адреси і підписи сторін» графі «СПОЖИВАЧ» у договорі про надання послуг теплопостачання від 08.09.2005 року виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Належних і допустимих доказів, які б спростовувати зазначені висновки суду, відповідачем суду не надано. Щодо посилань представника відповідача на порушення експертом під час проведення судово-почеркознавчої експертизи норм чинного законодавства в частині редагування питання, яке було поставлено на вирішення експертизи, що, на думку відповідача, не входить до компетенції експерта, слід зазначити про таке. Як вбачається з висновку експерта №1512/1513 від 24.10.2018 року, редакція поставленого питання «Чи виконано підпис від імені [PERSON] в договорі про надання послуг теплопостачання від 08.09.2005 (в графі «Споживач»), безпосередньо [PERSON] чи іншою особою?» не відповідає «Науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки і призначення судових експертиз та експертних досліджень», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року №53/5 (у редакції наказу МЮ України від 26.12.2012 року №1950/5 із змінами та доповненнями), а тому на підставі пункту 4.14 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» питання викладено експертом у наступній редакції: «Чи виконано підпис від імені [PERSON] в розділі «12.Юридичні адреси і підписи сторін» графі «СПОЖИВАЧ» у договорі про надання послуг теплопостачання від 08.09.2005 [PERSON] , чи іншою особою?». Так, згідно з пунктом 4.14 згаданої Інструкції передбачено, що у вступній частині висновку експерта зазначається, зокрема, перелік питань (дослівно у формулюванні документа про призначення експертизи (залучення експерта), які поставлено на вирішення експертизи; якщо питання сформульовано неясно або його редакція не відповідає рекомендаціям, але зміст завдання експертові зрозумілий, то після наведення питання в редакції документа про призначення експертизи (залучення експерта) він може дати відповідні роз`яснення і викласти питання в редакції, що відповідає зазначеним рекомендаціям. Отже, зазначені у відзиві доводи відповідача в цій частині суд вважає безпідставними і такими, що не спростовують наведених вище висновків суду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Недійсним може бути визнано лише укладений договір. Статтею 204 ЦК України закріплено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. В правовій позиції, висловленій в постанові від 18.12.2013 року № 6-127цс13, Верховний Суд України зазначив, що своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Відповідно до положень ст.638 ЦК України дійсним є договір, який відповідає вимогам ст.203 ЦК України, а сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (ч.2 ст.207 ЦК України). У разі невідповідності волевиявлення учасника правочину його внутрішній волі, такий правочин, в силу приписів ч.3 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України є недійсним. З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що спірний договір від 08.09.2005 року був укладений без волевиявлення позивача [PERSON] , а тому відповідно до ч.3 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України, є недійсним. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 22.04.2015 р. по справі №6-48цс15. Таким чином, беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд стягує з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на користь позивача понесені ним витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved