Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

30 січня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що сімейне життя не склалося. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують та відновлювати не збираються. Збереження шлюбу позивач вважає неможливим і таким, що суперечить її інтересам. Крім того, позивач просить стягнути на її користь аліменти на утримання\~ спільної з відповідачем малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Відповідач нерегулярно та не в достатньому розмірі надає матеріальну допомогу на утримання спільної дитини, хоча офіційно працює і отримує заробітну плату. 19 квітня 2018 року до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просить частково задовольнити позовні вимоги [PERSON]: шлюб розірвати та стягнути аліменти на утримання дитини\~ в сумі 1000,00 грн щомісяця і до досягнення дитиною повноліття.\~ Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про слухання справи за його відсутності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти стягнення аліментів на утримання сина в розмірі 1000 грн 00 коп\~ щомісячно не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про часткове задоволення позову на підставі наступного. Згідно свідоцтва про шлюб, 01 березня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Шостка Шосткинського міськрайонного управління юстиції Сумської області, актовий запис №73, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на «Киричок» (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 08 серпня 2008 року, серія 1-БП №071717 (а.с. 6). Відповідно до довідки про склад сім'ї від 24 січня 2018 року, дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем. Також судом встановлено, що теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки за час подружнього життя між сторонами не досягнуто взаєморозуміння, що створило умови, за яких подружжя на даний час спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини сторони не підтримують і відновлювати не збираються. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам один одного. Приймаючи до уваги вищевикладене, те, що збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а судом встановлено, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейні стосунки і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам один одного та їх дитині, тому суд вважає, що шлюб між сторонами слід припинити шляхом його розірвання. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо виконання відповідачем обовязку утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки до суду відповідачем був наданий відзив на позовну заяву, в якому останній не заперечував сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн 00 коп, а позивач згодна з таким розміром аліментів на утримання їх спільного, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне шлюб між подружжям розірвати та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн 00 коп щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Обов'язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями ст. 184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення,

Outcome: partial