Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

30.05.2018 позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , за яким просить визначити місце проживання дитини з ним. При цьому зазначив, що в період шлюбу з відповідачкою за первісним позовом [PERSON] у них народилася донька [PERSON] . За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04.09.2017 було затверджено мирову угоду між ним та [PERSON] з наступними умовами: - задовольнити позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 листопада 2011 року виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за № 339 укладеного між ним та [PERSON] ; - малолітню доньку [PERSON] , [INFO] залишити проживати з матір`ю [PERSON] за умови, що мати створить їй належні умови для проживання, виховання та розвитку; - обидва батьки зобов`язуються виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати; батьки не повинні чинити перешкод один одному у спілкуванні з дитиною; батько дитини [PERSON] має право зустрічатися та спілкуватися з донькою [PERSON] кожного дня та без обмеження в часі, а також забирати її на певний час за своєю адресою проживання. Проте, всупереч вказаним умовам, у вересні 2018 року Вєтрова- [PERSON] залишила доньку проживати з [PERSON] , виїхавши за кордон. З вказаного часу дитина проживає з батьком в м. Хуст, відвідує дитячий навчальний заклад та знаходиться на обліку в педіатра, їй забезпечені належні умови проживання, виховання та розвитку. Вихованням дитини її мати [PERSON] - [PERSON] займатися не бажає, її фактичним вихованням займається батько та тітка дитини. Враховуючи грубе порушення вимог, зазначених у вищевказаній угоді, [PERSON] просить суд вирішити питання щодо визначення місця проживання [PERSON] з батьком, що відповідає інтересам дитини. [PERSON] в заяві від 11.06.2018 вказує, що здійснив витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн., а також ним сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн. (а.с. 25) 27.07.2018 представником відповідачки за первісним позовом адвокатом Сілкіною-Яцко Є.О. подано відзив, в якому вона спростовує твердження позивача про те, що [PERSON] залишила доньку проживати з [PERSON] , виїхавши за кордон. Зокрема вказує, що факт виїзду за кордон відповідачки мав місце в період з 29.09.2017 по 22.12.2017, але проживання в цей період дитини з батьком було обумовлено домовленістю. При цьому за час проживання дитини з батьком відповідачка неодноразово навідувала її. Також у відзиві зазначено, що відповідачка має стабільний дохід, офіційно працевлаштована, може забезпечити повноцінний догляд, виховання та розвиток й проживання дитини з матір`ю, кращим чином забезпечуватиме інтереси дитини з огляду на її жіночу стать. 30.07.2018 представником відповідачки за первісним позовом адвокатом Сілкіною-Яцко Є.О. подано зустрічний позов, за яким позивачка за зустрічним позовом [PERSON] просить суд стягнути з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] аліменти на її користь на утримання дитини [PERSON] у розмірі 2000 грн. Обґрунтовуючи зустрічні позовні вимоги, вона вказує на те, що [PERSON] всупереч мировій угоді, затвердженій ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04.09.2017, утримує дитину за місцем свого проживання й на прохання матері повернути дитину їй не реагує. При цьому матеріальної підтримки на утримання дитини її батько не надає. (а.с.61) 29.08.2019 відповідачем за зустрічним позовом [PERSON] подано відзив (заперечення) на зустрічний позов, у якому вказує, що той з подружжя, з яким фактично проживає дитина, звільняється від обов`язку сплати аліментів на утримання дитини другому з подружжя; розмір аліментів, який просить стягнути позивачка за зустрічним позовом є занадто високим для відповідача, з урахуванням його заробітку. (а.с.191) Ухвалою від 04.01.2019 вищевказані позовні заяви були об`єднані в одне провадження. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та зазначив, що його донька [PERSON] навчається в другому класі Хустської ЗОШ №4, відвідує клуб спортивного танцю та перебуває на обліку в педіатра Хустської РЛ, перешкод у побаченні доньки з матір`ю він не чинить, умови проживання за висновком органу опіки і піклування є комфортними для дитини. Щодо задоволення вимог за зустрічним позовом заперечує, так як такі є взаємовиключними. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] щодо задоволення первісного позову [PERSON] заперечила, просила задовольнити її вимоги як позивача за зустрічним позовом з огляду на те, що позивач порушив мирову угоду, самовільно змінив місце проживання дитини й навіть за таких обставин вона навідувала постійно дитину в м. Хуст. Заслухавши позицію учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. У шлюбі, зареєстрованому 12 листопада 2011 року виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за № 339, укладеного між [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася донька [PERSON] , що стверджується свідоцтвом [NUMBER] , виданого повторно 12.04.2017. (а.с.13) Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.09.2017 було затверджено мирову угоду між сторонами [PERSON] та [PERSON] з наступними умовами: задовольнити позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 листопада 2011 року виконавчим комітетом Кам`яницької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за № 339 укладеного між [PERSON] та [PERSON] ; малолітню доньку [PERSON] , [INFO] залишити\~ проживати з матір`ю [PERSON] за умови, що мати створить їй належні умови для проживання, виховання та розвитку; обидва батьки зобов`язуються виховувати дитину, піклуватися про неї та матеріально її забезпечувати; батьки не повинні чинити перешкод один одному у спілкуванні з дитиною; - батько дитини [PERSON] має право зустрічатися та спілкуватися з донькою [PERSON] кожного дня та без обмеження в часі, а також забирати її на певний час за своєю адресою проживання; інших претензій\~за цими\~позовами сторони\~один до\~одного не\~мають;позивач відмовляється\~від своїх\~позовних вимог\~до відповідача,\~у свою\~чергу відповідач\~відмовляється від\~своїх вимог\~до позивача\~у зустрічному\~позові.(а.с.6-7) Судом встановлено, що всупереч визначеним в угоді домовленостям між [PERSON] та [PERSON] дитина [PERSON] проживає з батьком в м. Хуст, де навчається, відвідує позашкільні заклади, а також перебуває на обліку у лікаря. Фактичне проживання дитини з батьком, на час ухвалення рішення судом, за твердженням позивача за первісним позовом, було обумовлене виїздом її матері за кордон. Згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За ч. 7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частинами 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 р. яка набрала чинності для України 27.09.1991 р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами,адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за нею за законом. Згідно з принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За ч. 3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно ч. 1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 158, ч. 1,2 ст. 159 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 160, ч.ч. 1,2 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Так, судом досліджено лист класного керівника Ільканич В.Й, виданого щодо учениці ЗОШ №4 м. Хуста [PERSON] , згідно з яким з 2018 року остання навчається за програмою «Інтелект України» й засвоїла навчальний матеріал на високому рівні навчальних досягнень. (а.с.122-124) Позитивну характеристику надано й вихователем ДНЗ №4 в м.Хуст (а.с.86) Згідно з психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , виданої Хустською ЗОШ №4 від 14.03.2019, дитина фізично та інтелектуально розвинена, приймає активну участь у житті школи, відвідує танцювальний гурток. [PERSON] позитивно ставиться до обох батьків, проживає з батьком, мати відвідує доньку, саме в школі відвідала доньку двічі. (а.с.156-157) Згідно з висновком органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Чопської міської ради від 10.05.2019, умови проживання батька в місті Хуст є комфортнішими для дитини, для розвитку її здібностей, оскільки батько забезпечений житлом, де дитина має окрему кімнату, натомість мати може забезпечити дитину лише кімнатою, яка є спільною для проживання трьох осіб. (а.с.165-166) Висновком органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Хустської міської ради від 17.07.2019 вважається за можливе залишення [PERSON] проживати разом з батьком, оскільки такий має постійне місце роботи, позитивно характеризується як за місцем роботи, так і за місцем проживання, для виховання та розвитку дитини батьком створені хороші умови. (а.с. 187-189) Також в судовому засіданні були допитані як свідки [PERSON] , [PERSON] , які негативно характеризують виховання відповідачкою за первісним позовом [PERSON] її доньки [PERSON] . Також допитано як свідка [PERSON] , [PERSON] , які позитивно характеризують особу позивача за первісним позовом [PERSON] , а також виховання ним доньки. При цьому суд не приймає до уваги твердження позивача щодо аморальної поведінки відповідачки за первісним позовом, оскільки таке спростовується зокрема наявною в матеріалах справи копією характеристики виконавчого комітету Чопської міської ради від 17.07.2018, згідно з якою за місцем проживання така характеризується позитивно (а.с.52), таке ж підтверджується й висновком органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Чопської міської ради від 10.05.2019 (а.с.165-166). Окрім цього, згідно з висновком ужгородського РВП ГУНП в Закарпатській області від 03.07.2019, що перешкод [PERSON] у спілкуванні з дитиною [PERSON] виявлено не було (а.с.80). Також суд відхиляє письмові свідчення [PERSON] , [PERSON] щодо негативного впливу відповідачкою за первісним позовом на дитину [PERSON] , оскільки такі, будучи предметом судової перевірки, не знайшли свого об`єктивного підтвердження під час судового розгляду. В судовому засіданні від 29.08.2019 допитано малолітню дитину [PERSON] за участю психолога [PERSON] . Під час допиту дитина вказала, що проживає з батьком й бажає надалі проживати з ним. Дитина [PERSON] чітко висловила про свою особисту прихильність до батька та бажання проживати разом із ним та небажання проживати разом із матір`ю [PERSON] . При цьому психолог [PERSON] , підтвердив в судовому засіданні, що твердження дитини [PERSON] відповідає дійсності, тобто дитина сказала правду. Тож, суд приймає до уваги вище викладене, враховує, що дитина більше року проживає з батьком в м. Хуст, де навчається в школі, відвідує позашкільні заклади, сформувала певні соціальні зв`язки з однолітками та контакти з викладачами. На думку суду розривання в цей час соціальних зв`язків дитини, зміна навчального закладу, припинення її участі у відвідуванні позашкільних закладів негативно відобразиться, в першу чергу, на самій дитині та не буде відповідати її інтересам. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне погодитись з вищевказаними висновками органів опіки і піклування при виконавчих комітетах Чопської і Хустської міських рад, прийнявши до уваги думку малолітньої дитини [PERSON] щодо її бажання проживати з батьком, і ухвалити рішення саме на підставі таких висновків та інших наявних у справі доказів, які їм не суперечать, задовольнивши первісні позовні вимоги, заявлені [PERSON] , визначивши місце проживання малолітньої доньки разом із ним. При цьому суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17.10.2018 по справі №\~402/428/16-ц. У вказаній постанові, Велика Палата ВС відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі №\~6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судді Великої Палати ВС вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Велика Палата ВС зауважує, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, і не є частиною національного законодавства України. А законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Разом з цим суд вважає за доцільне зазначити, що визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком [PERSON] не звужує обсяг прав, обов`язків та можливостей матері дитини [PERSON] , в тому числі, й щодо спілкування з донькою. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.\~150\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На встановлення матеріального становища відповідача за зустрічним позовом [PERSON] судом досліджено зокрема трудовий договір, штатний розпис, наказ та довідку з місця роботи, згідно з якою [PERSON] працює у фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с.12,119-122), а також досліджено вищевказані дані на позивачку за зустрічним позовом [PERSON] , згідно з довідки від 26.07.2018 така працює у ТОВ «ОККО» (а.с.53) й здійснює відповідні відрахування до ПФУ (а.с.56-57) Разом з цим, враховуючи те, що позовні вимоги позивача за первісним позовом [PERSON] задовольняються, визначено місце проживання дитини з батьком, відповідно тягар щодо утримання дитини, забезпечення належних умов для її проживання, виховання та розвитку, в більшій мірі буде нести [PERSON] , зустрічні позовні вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у\~разі задоволення\~позову на\~відповідача; у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи те, що первісні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] - [PERSON] про визначення місця проживання дитини задовольняються, а у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів відмовляється, сплачений [PERSON] судовий збір покладається на відповідача за первісним позовом [PERSON] Позивачем за первісним позовом [PERSON] вказано, що ним понесені витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. Згідно з ч.2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому, згідно з постановою ВС у справі №301/1894/17 від 17.10.2018, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Враховуючи те, що таких документів, зокрема тих, що свідчать про оплату гонорару адвокату, позивачем за первісним позовом [PERSON] надано не було, суд відмовляє у задоволенні понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved