Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

5 жовтня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила суд ухвалити рішення, на підставі якого стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики у розмірі 307\~800,00 грн. та судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.06.2015 року вона надала відповідачу [PERSON] в боргу суму в розмірі 11\~400,00 доларів США. Відповідачем на підтвердження отримання від неї грошових коштів була складена розписка, згідно з умовами якої відповідач повинна повернути грошові кошти не пізніше за першою вимогою. Позивач зазначила, що на її неодноразові вимоги, борг відповідач не повернула. На теперішній час відповідач не виконала свої зобовязання, загальна сума боргу складає 307\~800,00 грн., яка є еквівалентом 11\~400,00 доларів США. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 31.01.2017 року, підтримав позовні вимоги та надав пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. Також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Розгляд справи призначався неодноразово, повістки, які надсилалися на адресу відповідача, у тому числі і повістка з викликом у зазначене судове засідання, поверталися до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Зазначене свідчить про той факт, що відповідач відмовляється отримувати судову повістку, на повідомлення поштового відділення про необхідність явки для отримання заказаної кореспонденції не реагує. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні було встановлено, що у 03.06.2015 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 11\~400 доларів США, які зобовязалася повернути за вимогою в сумі еквівалентній долару США. Зазначені обставини підтверджуються копією розписки (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13). Відповідно до норм статей 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 липня 2014 р. у справі №6-79цс14). Позивач вказує, що [PERSON] зобовязання з повернення коштів у строк, обумовлений договором позики не виконала. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 7 березня 2018 року у судовому засіданні позивачем суду було надано оригінал розписки [PERSON] Наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобовязання. (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2012 р. у справі № 6-24ц12). Таким чином, судом було встановлено, що відповідач [PERSON] порушила умови договору позики щодо своєчасного повернення суми отриманої позики, у зв'язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму боргу, яка була нею отримана від позивача за розпискою та яку просить стягнути позивач. Стаття 610 ЦК України встановлює, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частина 4 статті 631 ЦК України встановлює, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідач жодного разу не повертала грошові кошти позивачу, чим істотно порушила взяті на себе зобов'язання. Згідно із ч. 1ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за вказаним вище договором у розмірі 307\~800,00 грн. Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідно до квитанції від 05.10.2017 року у сумі 3\~000,00 грн. (а.с. 2). На підставі викладеного і

Outcome: approved