Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

30 травня 2013 року [PERSON] звернулася в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 29 лютого 2012 року між нею та відповідачем укладено попередній договір, відповідно до умов якого відповідач, як продавець, зобов'язувався в термін до 28 жовтня 2012 року укласти з нею договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS]. Згідно з п. 2.3. попереднього договору ціна продажу квартири визначена сторонами у розмірі 503162 гривні 10 копійок, що за курсом НБУ на дату укладення попереднього договору становить 63000 доларів США. Відповідно до п. 3. попереднього договору, до його підписання, вона передала представнику відповідача [PERSON] в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу зазначеної у попередньому договорі квартири, грошову суму у розмірі 239601 гривню, що за курсом НБУ на дату укладення попереднього договору становить 30000 доларів США. Крім того, як частковий платіж за квартиру вона передала представнику відповідача [PERSON] додатково 7000 доларів США згідно з актом прийому-передачі грошових коштів від 18 травня 2012 року, 1000 доларів США згідно з актом прийому-передачі грошових коштів від 17 квітня 2012 року та згідно з актом прийому-передачі грошових коштів від 14 червня 2012 року ще 1000 доларів США. Таким чином, всього як частковий платіж за зазначену в попередньому договорі квартиру вона передала відповідачу 39000 доларів США. Відповідач у встановлені попереднім договором строки - 28 жовтня 2012 року не уклав з нею договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Відповідно до п. 12. попереднього договору в разі, коли основний договір не відбудеться з вини [PERSON], то він зобов'язаний повернути всю передану грошову суму та додатково сплатити штраф у розмірі 10 відсотків від зазначеної суми. Листом від 10 грудня 2012 року вона звернулася до [PERSON] з вимогою про розірвання Попереднього договору та повернення сплачених коштів з виплатою штрафних санкцій. Листом від 27 грудня 2012 року № 18 відповідач повідомив її про те, що проти розірвання договору та повернення коштів (за виключенням суми, яка передавалась по договору завдатку) не заперечує, проте відмовився визнати свою вину в неукладенні договору купівлі-продажу квартири і сплати штрафу відповідно до умов попереднього договору. 11 січня 2013 року відповідач повернув їй 38000 доларів США, проте повернути 1000 доларів США відмовився. Таким чином, за відповідачем рахується борг у сумі 1000 доларів США, що за курсом НБУ становить 7993 гривні. Крім того, за умовами п. 12. попереднього договору відповідачу нараховується штраф у розмірі 10 % від переданої нею грошової суми (39000 доларів США), тобто 3900 доларів США, що за курсом НБУ становить 31172 гривні 70 копійок. Оскільки основний договір купівлі-продажу не був укладений з вини відповідача, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь борг у сумі 7993 гривні та штраф у сумі 31172 гривні 70 копійок. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 45), будь-яких заяв чи клопотань до суду не подав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, по час та місце розгляду справи судом повідомлялась Суд за згодою позивача та її представника ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 29 лютого 2012 року між сторонами укладено попередній договір, відповідно до умов якого відповідач, як продавець, зобов'язувався в термін до 28 жовтня 2012 року укласти з позивачем договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS]. Попередній договір посвідчений 29 лютого 2012 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1468 (а.с. 4). У пункті 1 цього договору сторони погодили, що [PERSON] та [PERSON] зобов'язуються у майбутньому, у термін до 28 жовтня 2012 року, укласти договір купівлі-продажу квартири (основний договір). Відповідно до п. 3. попереднього договору, [PERSON] передала грошову суму розміром 239601 гривню, що за курсом НБУ на дату укладення цього договору становить 30000 доларів США, в рахунок майбутніх платежів за договором купівлі-продажу вказаної в договорі квартири, а [PERSON] (від імені [PERSON]) отримала від [PERSON] вказану грошову суму до підписання цього договору (а.с. 4). Також встановлено, що як частковий платіж за квартиру позивач також передала відповідачу 7000 доларів США згідно з актом прийому-передачі грошових коштів від 18 травня 2012 року, 1000 доларів США згідно з актом прийому-передачі грошових коштів від 17 квітня 2012 року та згідно з актом прийому-передачі грошових коштів від 14 червня 2012 року ще 1000 доларів США (а.с. 5). Вбачається, що всього як частковий платіж за зазначену у попередньому договорі квартиру [PERSON] передала [PERSON] 39000 доларів США. Позивач посилається на те, що відповідач до 28 жовтня 2012 року не уклав з нею договір купівлі-продажу квартири, не повернув 1000 доларів США та не сплатив штраф, передбачений п. 12. попереднього договору. З матеріалів справи вбачається, що листом від 10 грудня 2012 року позивач звернулася до [PERSON] з вимогою про розірвання попереднього договору та повернення сплачених коштів з виплатою штрафних санкцій (а.с. 6). Листом від 27 грудня 2012 року № 18 відповідач повідомив позивача про те, що не заперечує проти розірвання договору та повернення коштів за виключенням суми, яка передавалась по договору завдатку. У п. 12. попереднього договору визначено, що в разі, коли договір купівлі-продажу квартири не відбудеться з вини будь-якої сторони, строки повернення переданої грошової суми вважати такими: тридцять днів з моменту повідомлення про повернення переданої грошової суми. Позивач зазначила, що 11 січня 2013 року відповідач повернув їй 38000 доларів США, проте відмовився повернути 1000 доларів США, посилаючись на те, що ця сума є завдатком. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири. Оскільки договір купівлі-продажу квартири між сторонами укладений не був, а сторони лише домовлялися укласти такий договір в майбутньому, тому передана [PERSON] відповідачу грошова сума в розмірі 1000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу. У судовому засіданні позивач підтвердила, що будь-які договори завдатку між сторонами не укладались, умови попереднього договору також не містять положень щодо забезпечення зобов'язання шляхом внесення завдатку, тому не повернення відповідачем суми в розмірі 1000 доларів США суперечить умовам попереднього договору та вимогам чинного законодавства. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь боргу в розмірі 7993 гривень, що за курсом НБУ станом на дату подання позовної заяви складає 1000 доларів США. Суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу за порушення зобов'язання по укладенню основного договору в сумі 31172 гривень 70 копійок. Частиною 2 ст. 635 ЦК України визначено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. За змістом статей 629, 635 ЦК України, при вирішенні спору про повернення авансу та відшкодування збитків, завданих одній із сторін попереднього договору, суду необхідно встановити причину не укладення основного договору, чи мало місце необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладення договору, а також з'ясувати умови відповідальності, встановлені попереднім договором. Відповідно до частини статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з п.12. попереднього договору сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення основного договору, повинна відшкодувати другій стороні збитки. У разі, коли основний договір не відбудеться з вини [PERSON], передана грошова сума повертається [PERSON], а [PERSON] сплачує штраф у розмірі 10 відсотків від зазначеної суми, якщо з вини [PERSON], то він зобов'язаний повернути всю передану грошову суму та додатково сплатити штраф у розмірі 10 відсотків від зазначеної суми (а.с. 4). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За умовами п. 7. попереднього договору [PERSON] зобов'язався підготувати за свій рахунок та в строк до укладення основного договору документи, необхідні для посвідчення договору купівлі-продажу квартири. Разом з тим, попередній договір не містить умов, у яких конкретно зазначено хто і в який спосіб повинен визначити час і місце укладення договору купівлі-продажу, тому в суду не має підстав вважати, що відповідач не виконав свого зобов'язання за цим договором щодо пропозиції укласти договір купівлі-продажу. У своєму листі від 27 грудня 2012 року № 18 [PERSON] зазначав, що його вина в неукладенні основного договору купівлі-продажу квартири відсутня, оскільки станом на день написання листа позивача від 10 грудня 2012 року у нього існували всі необхідні документи для належного оформлення та виконання умов попереднього договору, що підтверджується Витягом на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Петровської сільської ради. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд вважає недоведеним факт ухиляння відповідача від укладення основного договору. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати.

Outcome: partial