Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

29.10.2015 позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на її утримання до досягнення їх спільною дитиною трьох років. Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що від шлюбу, укладеного 31 травня 2013 року між позивачкою та відповідачем, сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Позивачка зазначає, що відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та її утримання. Позивачка ніде не працює, оскільки доглядає за їх спільним з відповідачем сином, отримує допомогу при народженні дитини в розмірі 860,00 грн. на місяць, що є недостатньою для її існування та утримання дитини. Відповідач має нерегулярний, мінливий дохід та час від часу виїздить на заробітки за кордон. В середньому його дохід в місяць становить 38 000,00 грн. З урахуванням викладеного, позивачка звернулась до суду та просить суд стягнути з відповідача аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1400,00 грн. на місяць до досягнення [PERSON], [INFO], трирічного віку та на утримання їх спільної дитини, [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка та її представник у судове засідання не з»явилися, проте від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Згідно вимог ч.5 ст.74 ЦПК України, судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про розгляд справи повідомлявся судом належним чином за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання, про що свідчать відповідні документи в матеріалах справи. Відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлює заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних даних та доказів, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.05.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 28 жовтня 2014 року, актовий запис № 3353 (а.с. 5). На час розгляду справи, [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 12 Закону «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частина перша статті 181 СК передбачає, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі достатньому для створення дитині необхідних передумов для розвитку і забезпечення організації її життя, всі витрати несе позивачка, а відповідно до вимог Закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд знаходить обґрунтованими вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів. При цьому згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В той же час статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В ході судового розгляду факт офіційного працевлаштування відповідача та отримання ним регулярного доходу не було підтверджено ні збоку позивачки, ні з боку самого відповідача. У зв'язку з цим суд вважає, що розмір аліментів, які будуть стягуватись з відповідача належить визначити у твердій грошовій сумі. Приймаючи рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у визначеному позивачем розмірі, суд в першу чергу виходить з інтересів неповнолітньої дитини, якій потрібна батьківська увага і турбота, а також з урахуванням тієї обставини, що відповідач є працездатним, а відтак спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітній дитині. З урахуванням зазначених вище обставин та положень ст. ст. 182, 184, 191 СК України, зважаючи, в першу чергу, на інтереси Дитини, суд знаходить необхідним визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн., щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. За змістом статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про присудження аліментів з відповідача, починаючи з 29 жовтня 2015 року. Щодо позовних вимог щодо утримання позивачки до досягнення [PERSON], [INFO], трьох років, судом встановлено наступне. За правилами статті 84 СК дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 77 СК передбачає, що утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Відповідно до частини першої статті 80 СК передбачає, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Суд встановив, що на момент звернення до суду, син сторін - [PERSON], [INFO], не досяг трьох років та проживає разом з позивачкою. Отже, враховуючи те, що дитина сторін - [PERSON], [INFO], на момент звернення до суду не досяг трирічного віку та проживає разом матір'ю, суд дійшов висновку про призначення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років у твердій грошовій сумі у розмірі 1400,00 грн. щомісячно і до досягнення [PERSON], [INFO], трьох років, тобто до [INFO] року. Частина перша статті 79 СК передбачає, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів з дня пред'явлення позову, тобто з 29.10.2015 року. За подання позову про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за подання позову про стягнення аліментів в розмірі 487 гривень 20 копійок. Крім того, згідно зі статтею 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved