Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

29 листопада 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 08 квітня 2013 року між ним і [PERSON] укладений договір позики, відповідно до якого він передав відповідачу грошові кошти в сумі 48 000,00 грн., а відповідач [PERSON] , в свою чергу зобов`язався повернути суму позики до 24 червня 2013 року. Відповідач, взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, чим порушив строки повернення грошових коштів, неодноразово звертався з питанням поновити строки сплати боргу, посилаючись на хворобу та особисті проблеми, в той же час 30 листопада 2015 року останній повернув частину коштів в розмірі 4 000,00 грн., що стверджується розпискою складеною [PERSON] про отримання коштів, у зв`язку з чим, сума боргу за договором позики складає 45 000,00 грн. З урахуванням наведеного, позивач [PERSON] просив суд:стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики від 08 квітня 2013 року в сумі 89 105,67 грн., яка складається з: основного боргу в розмірі 45 000,00 грн.; процентів за користування позикою в розмірі 21 834,86 грн.; 3% річних в розмірі 4 053,70 грн.; збитків завданих інфляцією в розмірі 18 217,11 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 891,06 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4000,00 грн. Ухвалою суду від 07 лютого 2019 року відкрите провадження у справі. Ухвалою суду від 10 квітня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з`явилися, згідно заяви представника позивача, остання просила суд розглянути справу без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, згідно опублікованого оголошення 18.03.2020 року на офіційному веб-порталі судової влади України про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи та надані позивачем письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 08 квітня2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, що підтверджується матеріалами справи, зокрема розпискою від 08 квітня 2013 року, зміст якої вказує на отримання відповідачем [PERSON] в борг у позивача [PERSON] суми грошових коштів в розмірі 48 000,00 гривень, розписка оформлена 08 квітня 2013 року власноруч [PERSON] . У відповідності до положень ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментомпред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Судом встановлено, що між сторонами погоджено строк повернення позики до 24 червня 2013 року. Зі змісту позовної заяви вбачається, що відповідач 30 листопада 2015 року повернув позивачу частину позики в розмірі 3000,00 грн., про що [PERSON] оформлено відповідну розписку, у зв`язку з чим сума основного боргу становить 45 000,00 грн. У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від прострочення суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, відповідно до розрахунку, наданого позивачем, з яким суд погоджується, розмір заборгованості за договором позики складає: основний борг за договором в розмірі 45 000,00 грн.; проценти за користування позикою в розмірі 21 834,86 грн.; 3% річних в розмірі 4 053,70 грн.; збитки завдані інфляцією в розмірі 18 217,11 грн. Оскільки зі сторони позивача зобов`язання виконане - відповідачу передана сума грошових коштів, то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача вказана заборгованість на підставі ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, зі сплатою відсотків за користування коштами, 3% річних та збитків завданих інфляцією. З огляду на те, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором позики, не надано ані позивачу, ані суду відомостей іншого розрахунку заборгованості, розрахунок позивача відповідачем не спростований, відомості про відсутність заборгованості суду не надані, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 4 000,00 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем надано докази понесених ним витрат на правничу допомогу в сумі 4000,00грн., в тому числі прибутковий касовий ордер № б/н від 17 вересня 2018 року квитанцію до прибуткового касового ордера № 86 від 28 травня 2019 року, договір про надання правової допомоги, акт виконаних адвокатом послуг. На підставі ч. 3 ст. 137 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконання адвокатом послуг з урахуванням витраченого ним часу на здійснення певних робіт, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в цій частині, а саме з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 4000,00 грн. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати в сумі 891,06грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved