Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

30 вересня 2016 року [PERSON] звернулась до суду з дійсним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 жовтня 2008 року сторони уклали між собою шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №639. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON]. З моменту реєстрації шлюбу та до початку літа 2016 року сторони разом з дитиною мешкали за місцем реєстрації позивача. Позивач вказала, що на протязі останніх місяців сімейне життя поступово погіршувалося та призвело до припинення шлюбних відносин на початку літа 2016 року. Позивач вважає, що примирення між нею та відповідачем є неможливим, а збереження шлюбу недоцільним. Спір про поділ спільного майна та місце проживання дитини між сторонами відсутній. Посилаючись на наведені обставини, просить суд розірвати шлюб, зареєстрований 25 жовтня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис №639, між нею та відповідачем [PERSON], стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення нею повноліття та стягнути судові витрати по сплаті судового збору. В судове засідання позивач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про дату та час розгляду справи, не зявилася. Суду надано письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити (а.с.10). Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву в якій визнав позовні вимоги позивача в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення (а.с.11-12). Суд, дослідивши матеріали справи, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Як було встановлено у судовому засіданні, 25 жовтня 2008 року [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Слищенко) Г.Ю. зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис №639, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НО №155854 (а.с.5). Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до положень ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають спільні права та обовязки. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою ст. 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, не проживають спільно однією сімєю з початку літа 2016 року та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснило дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свій шлюб. Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку є недоцільним. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини,\~\~суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сімї є неможливим та суперечить їх інтересам, тому позов в частині предявлення вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про народження серії 1-НО №287318 вбачається, що сторони мають неповнолітню дитину сина, [PERSON], [INFO]. Батьком у свідоцтві про народження зазначений відповідач [PERSON] (а.с.6). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд згідно вимог ст. 182 СК України виходить з того, що відповідач є працездатною особою, а отже має можливість, з урахуванням свого матеріального становища, надавати матеріальну допомогу своїй дитині до досягнення нею повноліття щомісяця. На підставі вищенаведеного, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог позивача, починаючи стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обовязку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Відповідно до положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Отже, з відповідача на користь позивача, також, підлягає стягненню сума судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви до суду у сумі 551,20 грн. Крім того, у відповідності зі статтею 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно викладеного,

Outcome: approved