Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

29.07.2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] , з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідача [PERSON] 30.08.2019 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи. 02.09.2019 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовче судове засідання на 22 жовтня 2019 року. 22.10.2019 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 22.10.2019 року Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 22.10.2019 року оголошено вступну та резолютивну частині рішення Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідача втратившою право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: на підставі ордеру отримання житлової площі з 29 травня 1990 року він зареєстрований і фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок по [ADDRESS] був переданий дочірнім підприємством «Керміконд» на баланс обслуговування об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АКТ» за актом приймання передачі будинку від 16 листопада 2009 року на підставі рішення Верхньодніпровської міської ради від 24 червня 2009 року № 844/2-32. Він користуючись своїм правом, передбаченим ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» 15.07.2019 року звернувся до голови правління ОСББ із заявою про проведення приватизації квартири [ADDRESS] , але йому було відмовлено в зв`язку з відсутністю ордеру на дану квартиру, що підтверджується листом № 01/07 від 18.07.2019 року. За рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2012 року у справі № 406/725/2012 шлюб між ним і відповідачкою [PERSON] ,. був розірваний. Даним рішенням було встановлено, що відповідачка з листопада 2007 року припинила проживати разом з ним і переїхала проживати до своїх батьків. Таким чином ще до розірвання шлюбу відповідачка виїхала з квартири [ADDRESS] . І з 2007 року відповідачка у належній йому квартирі не з`являлась, особистих речей відповідачки у зазначеній квартирі немає. Він неодноразово звертався до відповідачки із проханням добровільно знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою, але позитивних результатів це не дало, що й стало підвою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що на даний час будь-які зв`язки між її довірителем і відповідачкою втрачені. Її довіритель не знає де проживає відповідачка, що також є перешкодою у вирішення питання про знаття останньої із реєстраційного обліку. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами виник спір із житлових правовідносин. Як встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON] , на підставі ордеру отримання житлової площі з 29 травня 1990 року зареєстрований і фактично проживає за адресою [ADDRESS] , тобто є наймачем зазначеної квартири. Будинок по [ADDRESS] був переданий дочірнім підприємством «Керміконд» на баланс обслуговування об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АКТ» за актом приймання передачі будинку від 16 листопада 2009 року на підставі рішення Верхньодніпровської міської ради від 24 червня 2009 року № 844/2-32, що підтверджується копією рішення. Позивач користуючись своїм правом, передбаченим ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» 15.07.2019 року звернувся до голови правління ОСББ із заявою про проведення приватизації квартири [ADDRESS] , але йому було відмовлено в зв`язку з відсутністю ордеру на дану квартиру, що підтверджується листом № 01/07 від 18.07.2019 року. Реєстрація відповідачки у належній позивачеві квартирі позбавляє його права вирішити питання приватизації цієї квартира, оскільки для приватизації квартири потрібна згода всіх осіб, що зареєстровані у житловому приміщені. Судом встановлено, що в відповідач була зареєстрована у зазначеній вище квартирі як член сім`ї наймача. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР - Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2012 року у справі № 406/725/2012 шлюб між ним і відповідачкою [PERSON] , був розірваний. Даним рішенням було встановлено, що в відповідачка з листопада 2007 року припинила проживати разом з позивачем, що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт не проживання відповідачки в квартирі позивача підтверджується також актом депутата Верхньодніпровської міської ради від 12.05.2019 року, в якому зазначається. що в квартирі по [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , але за даною адресою не проживає з 2009 року. Довідкою ОСББ «АКТ» від 21.06.2019 року в якій зазначається, що в квартирі по [ADDRESS] з червня місяця 2007 року проживає лише [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР - При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР - Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За наведених вище обставин, судом встановлено, що відповідно до ст. 71, 72 ЖК України відповідач втратила право на користування квартирою по [ADDRESS] , як така, що не проживає за вказаною адресою більше 6-ти місяців без поважних причин. Будь-яких доказів для підтвердження факту проживання у зазначеній вище квартирі, наміру користуватись нею, відповідач суду не надала. Згідно\~ст. 76 ЦПК України\~ - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. У відповідності до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України - \~Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України \~засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів. Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано доказів і того, що позивач чи інші особи створювали їй перешкоди у користуванні даним житловим приміщенням. З чого суд приходить до висновку, що відповідач не мала та не має наміру проживати у квартирі по [ADDRESS] та користуватись нею. За даних обставин суд відповідно до обраного позивачем способу захисту цивільних прав, а саме припинення права користування житловим приміщенням, який передбачений ст. 16 ЦК України, та з якими погоджується суд, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст.\~7\~ЗУ «\~Про свободу\~пересування та\~вільний \~вибір місця\~проживання в\~ Україні»\~передбачено,\~що \~зняття \~з \~реєстрації \~місця проживання\~особи здійснюється\~на підставі:\~ судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. \~ Таким\~ чином\~рішення \~суду про\~визнання [PERSON] ,\~такою,\~що втратила\~право користування квартирою [ADDRESS] є підставою для зняття її з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог, так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768.40 грн.

Outcome: approved