Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

29.07.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є співвласником зазначеної квартири разом зі своїм померлим чоловіком, в якій, окрім неї, зареєстровані її син [PERSON] та невістка з онукою - відповідачі по справі, які з 2000 року не проживають в зазначеній квартирі, їх майна в квартирі немає. Реєстрації відповідачів мають формальний характер, вони зареєстровані та постійно проживають в Російській Федерації, є громадянами Російській Федерації. Через те, що відповідачі самостійно не мають можливості знятися з реєстрації за вказаною адресою, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 11.08.2021 р. відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. В судове засідання представник позивача - адвокат Мєдвєдєва А.В. не з`явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, та зазначили, що позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відзив на позовну заяву відповідачами не подано, у зв`язку з чим суд відповідно до вимог ч. 8 ст. 178, ч.2 ст. 247 ЦПК України вирішив розглядати справу за наявними матеріалами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. Відповідно свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 25.12.2000, зареєстрованого Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації за №235 09 лютого 2021 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] - позивачу по справі, та [PERSON] . Відповідно свідоцтва про смерть останній помер [INFO] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 03.08.2021, відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно дост.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Відповідно до п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до п.39 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Отже, як вбачається із ч.ч.1-3 ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України, право члена сім`ї власника житлового будинку, який не є його співвласником, на користування жилим приміщенням обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому приміщенні. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2000 року не проживають за місцем реєстрації, не є співвласниками зазначеної квартири. Крім того, відповідачі чинять перепони позивачу у користуванні квартирою, тобто порушують її права як власника квартири, у зв`язку з чим позовні вимоги відповідають вимогам закону, отже підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved