Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

7 квітня2016 року позивач звернувся з даним позовом до суду. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до заяви б/н від 13.01.2011 року відповідач [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобовязання не виконав, внаслідок чого станом на 29.02.2016 року виникла заборгованість у сумі 76657,67 грн., яка складається з наступного: 24088,75 грн. заборгованість за кредитом, 46742,65 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 1699,71 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 3626,56 грн. Просить стягнути з відповідача дану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві. Не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що визнає заборгованість по тілу кредиту, решту позовних вимог не визнає і просить застосувати строки позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 13.01.2011 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с.10-22). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до твердження позивача заборгованість по кредиту становить 76657,67 грн., яка складається з наступного: 24088,75 грн. заборгованість за кредитом, 46742,65 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 1699,71 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 3626,56 грн. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. п. 2.1.1.12.6, 2.1.1.5.5, 2.1.1.7.6 відповідач зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором, у разі порушення строків погашення кредиту більш як на 30 днів банк має право вимагати сплати штрафу в розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості. Пунктом 2.1.1.12.11, передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань. Статтями 526, 527, 530 ЦК України, передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що [PERSON] порушив умови даного договору, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, тому її разом із процентами за користування кредитом, комісією та штрафом (процентна складова), слід стягнути з відповідача. Однак, судом встановлено, що відповідно до розрахунку заборгованості позивач також просить стягнути з відповідача штраф (фіксована частина). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6 - 2003 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача фіксованого штрафу в розмірі 500 грн. не відповідає визначеному законом змісту цього поняття та його правовій природі як грошової суми, що обчислюється відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України та носить імперативний характер, у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а тому підстав для її стягнення немає, оскільки встановлення розміру штрафу як неустойки у фіксованій твердій грошовій сумі законом не передбачено. Відповідно до ч. 2 ст. 550 ЦК України, проценти на неустойку не нараховуються. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно із умовами договору, укладеного між сторонами, строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою договору, картка діє в межах визначеного нею строку до останнього календарного дня вказаного місяця. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року, ухваленій у справі № 6-14цс14, та є обов'язковою для всіх судів України в силу ст. 360-7 ЦПК України. Разом з тим, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України). Як вбачається із наданого позивачем розрахунку [PERSON], в період з 09.01.2013 року (день укладення договору) по 02.10.2014 року здійснював поповнення рахунку, останнє надходження коштів в розмірі 20,32 грн. на погашення відсотків було проведено 02.10.2014 року (а.с.8). Вказані дії свідчать про визнання відповідачем свого боргу та обов'язку щодо сплати визначених договором платежів, а також про переривання строку позовної давності. З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, відсотках за користування кредитом, заборгованість за пенею та комісією, а також штраф (процентна складова) є підставною та підлягає до задоволення, а тому, суд вважає, що з відповідача слід стягнути заборгованість в сумі 76157,67 грн., яка складається з наступного: 24088,75 грн. заборгованість за кредитом, 46742,65 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 1699,71 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штраф (процентна складова) - 3626,56 грн. Отже, позов слід задовольнити частково. Оскільки, позов задоволено частково, тому судові витрати на користь позивача слід присудити пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, однак не менше одного розміру мінімальної заробітної плати.

Outcome: partial