Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

31.07.2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що починаючи з 2003 р. почав користуватися земельною ділянкою загальною площею 3.8198 га, кадастровий [NUMBER], що розташована на території Підлиманської с/ради Борівського р-ну Харківської обл. Вказаний факт підтверджується довідкою Підлиманської с/ради Борівського р-ну Харківської обл. №484 від 27 липня 2018 р. Позивач почав користуватися даною земельною ділянкою, оскільки вона знаходилась в єдиному земельному масиві з іншими ділянками, якими він користується. Як стало відомо вказана земельна ділянка належить [PERSON] на підставі Державного акта про право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 25 грудня 2002 р. Таким чином, беручи до уваги той факт, що позивач користується спірною земельною ділянкою вже протягом 15 років, він має право на визнання за собою права власності на зазначене майно. Представник позивача подав заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій зазначила, що з моменту отримання у власність вказаної земельної ділянки, вона нею не користувалась; [PERSON] використовує спірну земельну ділянку з 2003 р., оскільки вона знаходиться в єдиному земельному масиві з іншими земельними ділянками, які він використовує; на теперішній час вона не має жодних претензій до позивача та не заперечує, щоб право власності на землю перейшло до нього. Позовні вимоги визнає, справу просить слухати без її участі. Відповідач - представник Підлиманської с/ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 3 ст.211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Всебічно та повно з?ясувавши обставини справи, об?єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В суді встановлено, що згідно [PERSON] з 2003 р. і по теперішній час користується земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий [NUMBER], площею 3.8198 га, відповідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №60 від 25 грудня 2002 р., дана земельна ділянка розташована на території Підлиманської с/ради Борівського р-ну Харківської обл.; за період з 2003 р. і по теперішній час до Підлиманської с/ради не зверталася жодна особа з приводу вищевказаної земельної ділянки; що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Підлиманської с/ради Борівського р-ну Харківської обл. (а.с.7). Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю, [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 3.8198 га, яка розташована на території Підлиманської с/ради та передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.8). Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом зокрема визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб?єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п?яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Можливість пред?явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв?язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п?яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов?язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред?явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Отже, враховуючи, той факт, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і 15 років продовжує відкрито, безперервно володіти земельною ділянкою загальною площею 3.8198 га, кадастровий [NUMBER], що розташована на території Підлиманської с/ради Борівського р-ну Харківської обл., суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України.

Outcome: approved