Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

31 серпня 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 28 березня 1988 року вона уклала шлюб з [PERSON],\~який 29 листопада 2014 рок між ними було розірвано. Під час перебування у шлюбі з [PERSON], останній був прийнятий до складу співвласників [PERSON] підприємства «Комбінат виробничих підприємств», набувши при цьому частку майнового паю у розмірі 10% від його загального розміру, яка раніше належала [PERSON] 18 червня 2014 року без її згоди як дружини [PERSON] відчужив на користь [PERSON] частину паю КП «Комбінат виробничих підприємств» у розмірі 10%, про що вона дізналася наприкінці 2014 року. Вважає, що спірний правочин укладений 18.06.2014 року за відсутності її згоди як дружини є недійсним. Вказані обставини стали причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому вона просить суд, визнати угоду (заява про передачу паю) передачі паю в розмірі 10% [PERSON] підприємства «Комбінат виробничих підприємств», укладений між [PERSON] та [PERSON] від 18 червня 2014 року недійсним. В судовому засіданні представники позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні\~позов не визнав, мотивуючи тим, що він перебував на посаді заступника директора КП «Комбінат виробничих підприємств», коли його на підставі протоколу №5 загальних зборів співвласників від 20 січня 2011 року було прийняли до складу співвласників цього підприємства і передано 10% паю. За отримання цієї частки майнового паю він ніяких коштів не платив, а отримав його безкоштовно. 18 червня 2014 року він також на безоплатній основі передав цю частину паю іншому співвласнику [PERSON] Таким чином, спірне майно не може бути спільною сумісною власністю подружжя. Просив у позову відмовити. Представник відповідача [PERSON] підприємство «Комбінат виробничих підприємств» заперечував проти задоволення позову, мотивуючи тим, що передача паю підприємства в розмірі 10% [PERSON], відбувалась на безоплатній основі, тому ніяких сумісних коштів подружжя витрачено бути не могло. Коли у [PERSON] не склалось з роботою на підприємстві, він повернув на безоплатній основі цю ж частину паю. Третя особа - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилася, надіслала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без її участі та зокрема зазначила, що 18.06.2014 року нею не оформлювалось жодного правочину (нотаріально не посвідчувалось) про розпорядження [PERSON] належним йому паєм в КП «Комбінат виробничих підприємств», а лише засвідчувалось те, що подану заяву підписала особа, установлена нею за документами. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, просив розглядати справу в його відсутності, надав свої заперечення в яких зазначив, що передача паю [PERSON] і його зворотнє повернення відбувалося на безоплатній основі, тобто без використання грошових коштів або будь-якого іншого майна з метою оплати,компенсації отриманого паю, а [PERSON] жодної фінансової,майнової участі в даному процесі не приймала, тому правові підстави про порушення режиму спільної сумісної власності як підставу для задоволення позовних вимог відсутні, просив відмовити у позові. Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. 28 березня1998 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб (а.с.6), який на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2014 року між ними розірваний (а.с.5). Відповідач [PERSON] перебуваючи на посаді заступника директора [PERSON] підприємства «Комбінат виробничих підприємств», на підставі протоколу №5 загальних зборів співвласників від 20 січня 2011 року був прийнятий до складу співвласників цього підприємства, набувши при цьому частку майнового паю у розмірі 10%, шляхом передання йому її від співвласника [PERSON] (а.с.43). Відповідно до п.6.4 статуту [PERSON] підприємства «Комбінат виробничих підприємств» ( в редакції станом на 2011 рік та на 2014 рік) кожний співвласник підприємства має право у будь-який час вільно передати свій пай (частину паю) іншому співвласнику, що бажає придбати пай (частину паю), або особі яка працює на підприємстві на підставі трудових відносин. Передача (продаж) паю (частини паю) відбувається на підставі нотаріально посвідченої заяви співвласника про вихід із членів співвласника підприємства із зазначенням в такій заяві про передачу паю (частини паю) іншій особі. Передача паю (частини паю) може оформлятися і в іншій спосіб, що відповідає або прямо не суперечить діючому законодавству України. Співвласник який відступив будь яким чином повністю свій пай (майновий внесок), автоматично вбуває із числа співвласників підприємства. На підставі заяви від 18 червня 2014 року та протоколу №42 загальних зборів співвласників від 18 червня 2014 року [PERSON] передав належний йому пай в розмірі 10% [PERSON] підприємства «Комбінат виробничих підприємств» на користь іншого співвласника та працівника цього підприємства [PERSON] (а.с.53). Позивач звертаючись до суду з даним позовом як підставу своїх вимог зазначила, що відповідач [PERSON] уклав з [PERSON] угоду (заяву про передачу паю) 10% [PERSON] підприємства «Комбінат виробничих підприємств» без її згоди, оскільки вважає це майно спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Стаття 57 СК України\~дає визначення майна, яке належить до особистої приватної власності кожного з подружжя. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя\~\~(тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у\~статті 60 СК України.\~\~ За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.\~\~ Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти\~\~або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна,2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма\~статті 60 СК України\~вважається правильно застосованою. Так сам по собі факт набуття відповідачем [PERSON] за час шлюбу з позивачем паю в розмірі 10% [PERSON] підприємства «Комбінат виробничих підприємств» не може бути підставою для визнання такого майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивачем та її представником не було надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження того, що [PERSON] за отримання 10% паю підприємства сплачувались якісь грошові кошти та те, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти\~або спільна праця подружжя. Також матеріали справи не містять ніяких доказів, що відповідач [PERSON] при передачі [PERSON] належного йому паю підприємства отримав за це якісь грошові кошти. Таким чином, оскільки доводи позивача та її представника, що спірне спірне майно є спільним майном подружжя так і не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Відповідно до ч 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч 1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судом встановлено, що зміст спірного правочину не суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Суд приходить до висновку, що і підстав для захисту прав позивача шляхом визнання заяви [PERSON] про передачу паю підприємства [PERSON] недійсним не має.

Outcome: dismissed