Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

29.12.2015 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яким просить визнати [PERSON] такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Карабинівка, вул. Будьонного, 39. Позивач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судовому засіданні заяву підтримав, просив задовольнити. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, до суду не зявився, про причини неявки не повідомив. Представник третьої особи до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи за наявними матеріалами за його відсутності, просив прийняти рішення згідно із законом. Суд постановив ухвалу про розгляд справи за наявними матеріалами справи заочно. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість вимог позивача, перевіривши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А відповідно до ч. 4 ст. 337 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що позивач на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 02.11.2004, бланк ВВО №160062, реєстровий № 2192, зареєстрований в КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 03.11.2004, набув право власності на житлове приміщення, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Карабинівка, вул. Будьонного, 39, тому має право володіння, право користування та право розпорядження зазначеною квартирою. Виникнення права відповідача на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від наявних саме у власника майна прав. Із матеріалів справи не вбачається, що відповідач укладав з позивачем як власником квартири яких-небудь договорів щодо неї чи узгоджував з ним можливість свого проживання в якості тимчасового мешканця. Проте, сама наявність реєстрації у відповідача у належній позивачу квартирі є порушенням права користування, а тому й порушенням права власності позивача. Відповідно до акту від 21.12.2015 встановлено, що [PERSON], 14.02.1960, зареєстрований за адресою: [INFO], проте не мешкає за вказаною адресою з 2005 року. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, тому суд приходить до висновку, що право позивача на користування спірним житловим приміщенням порушено й потребує захисту шляхом визнання відповідача такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Карабинівка, вул. Будьонного, 39. На підставі вищевикладеного та ст.ст.316, 317, 337, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved