Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

31.07.2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їй на праві власності належить ? частка житлового будинку № 260 по вул. Підгірній в м. Словянську. Разом з нею у вищевказаному будинку з 28 листопада 2012 року зареєстрований її рідний брат [PERSON]. З 26 червня 2013 року останній у будинку не проживає, його особисті речі в будинку відсутні, поштова кореспонденція на імя брата за вищевказаною адресою не надходить. Оскільки відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні вже більше пяти років, добровільно знятися з реєстрації бажання не виявляє, а його реєстрація в будинку створює перешкоди в реалізації позивачкою своїх прав, як власника майна, вона вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком № 260 по вул. Підгірній м. Словянська. Позивач та її представник до судового засідання не зявились, надали заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, наполягають на їх задоволенні, просять справу розглянути без їхньої участі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні та не з'явився у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Третя особа [PERSON] до судового засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. За вказаних обставин, у відповідності до\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.02.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], [PERSON] є власником ? частки житлового будинку № 260, який розташований по вул. Підгірній у м. Словянську (а.с.13-15). [PERSON] Довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» від 06 серпня 2018 року, ? частка вищевказаного житлового будинку належить [PERSON] на підставі Договору дарування, посвідченого Першою Словянською державної нотаріальною конторою 06.04.1996 року № 3-1538, дата реєстрації 19.04.1996 рік, номер запису 2673 в книзі 25а-26 (а.с.49). З домової книги вказаного будинку та Довідки про склад сімї від 15.06.2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.37-38,42). [PERSON] № 494 від 26.06.2018 року, виданого керівником мікрорайону «ЖД № 2», [PERSON] з 26 червня 2013 року по теперішній час не проживає у [INFO] (а.с.41). Відповідно до ч. 1\~ст.\~317\~Цивільного кодексу\~України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.ст.\~391,\~396 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Судом встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку більше ніж пять років, самостійно покинув зазначений будинок та перестав у ньому проживати, особистих речей у будинку немає. Відповідно до ч. 2\~ст.\~405\~ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, а тому, відповідач [PERSON] має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки його право користування житлом перешкоджає позивачу, як власнику житла, розпоряджатися даним житлом на свій розсуд. Позивач не наполягає на стягненні з відповідача судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved