Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

29 травня 2015 року [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, треті особи: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що земельна ділянка № 97, площею 0, 0595 га, що розташована на території садівничого товариства «Придніпровець», яка призначена для ведення садівництва на праві приватної власності належала його дружині, [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю. 27 липня 2008 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на усе належне їй на день смерті майно, у тому числі й на дану земельну ділянку. Позивач, як спадкоємець за законом першої черги спадщину прийняв. 01 квітня 2015 року, позивач звернувся до державного нотаріуса 8 ДДНК для отримання спадщини. Однак, нотаріусом було зазначено, що у позивача відсутні на руках правовстановлюючі документи, а саме оригінал державного акту на право приватної власності на землю. Позивач, при цьому, звертає увагу суду, що оригінал державного акту було втрачено, залишилась лише копія та технічна документація із землеустрою. На підставі вищевикладеного позивач просив визнати за ним право власності у порядку спадкування на земельну ділянку після смерті дружини. Позивач надав до канцелярії суду заяву відповідно до якої розгляд справи просив здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні вимог в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в запереченнях проти позову. При цьому зазначила, що позивачем невірно обрано сторону відповідача, а також те, що позивач не скористався своїм правом на отримання нового державного акта взамін втраченого (а.с. 23-26, 43-44). Представник реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не зявився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Восьмою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою надано заяву відповідно до якої розгляд справи просили здійснювати за їх відсутності (а.с.14). Вислухавши пояснення та доводи учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 вересня 1962 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії ІІІ- УР № 581684 (а.с. 15). Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д* N021638 84598019 [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 19 листопада 1998 року № 2293 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,595 гектарів в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території Самарського району м. Дніпропетровська, с/т «Придніпровець», діл. №97(а.с.7). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1201211042014 від 10 січня 2014 року спірній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 1210100000:09:052:0015 (а.с.28-32). 27 липня 2008 року [PERSON] померла, про що в Книзі реєстрації смертей 29 липня 2008 року зроблено відповідний актовий запис №749 (а.с.8). Позивач в силу ст. 1261 ЦК України відноситься до першої черги спадкоємців за законом та вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, що підтверджується довідкою виданою КП «ЖГСР» ДМР від 19 червня 2015 року (а.с.32а). 01 квітня 2015 року державним нотаріусом Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON], а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку № 97, розташовану на території Самарського району м. Дніпропетровська с/т «Придніпровець» після смерті [PERSON], в звязку із відсутністю оригінала державного акта на право власності на земельну ділянку (а.с.9). Вказані вище спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Земельним кодексом України. Статтею 1216 ЦК України\~встановлено, що спадкуванням є перехід\~права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно\~ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Так звернувшись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на земельну ділянку № 97, розташовану на території Самарського району м. Дніпропетровська с/т «Придніпровець», після померлої дружини, [PERSON] було відмовлено в задоволенні його вимоги, в звязку з відсутністю у останнього оригінала державного акта на право приватної власності на землю. Тобто, відсутність оригінала документа стала підставою для відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що вочевидь порушує права спадкоємця. Суд, також, не може прийняти та погодитись з доводами представника відповідача, що позивачем невірно обрано сторону відповідача з огляду на наступне. Так у відповідності до п. 24 Пленуму Верховного України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 «При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини». Таким чином, в даному випадку, по відношенню до міста Дніпропетровська, таким органом виступає Дніпропетровська міська рада, що є первинним субєктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій та повноважень, які є основою її практичної діяльності та закріплені в ч. 1 ст. 143 Конституції України та ст. ст. 25 і 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Аналогічне за своїм змістом положення викладено й у диспозиції ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідно до змісту якого представницький орган місцевого самоврядування уявляє собою виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. Відповідно до ст. 1 Регламенту Дніпропетровської міської ради, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради від 24.11.2010 за № 2/2 із подальшими змінами вказано, що: «Міська рада здійснює право субєкта комунальної власності від імені та в інтересах територіальної громади міста». Отже, з вищенаведеного можна зробити висновок, що позивачем вірно визначено сторону відповідача. Не знайшли, також, свого підтвердження посилання представника відповідача на норми Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 серпня 2009 року за № 735/16751, зі змінами згідно з наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 30 серпня 2010 року № 631, а саме на норми, що регулюють видачу нового державного акта взамін зіпсованого, втраченого, оскільки станом на дату ухвалення рішення, зазначена Інструкція втратила чинність, отже посилання на неї також не спростовують вимоги позивача. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~статті 81 ЗК України\~громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Так згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та зясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, переконавшись в неможливості отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі,а також враховуючі положення діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п.6 ч.1 ст.3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Дніпропетровської міської ради, треті особи: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, Восьма Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved