Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

31.08.2015 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 14.05.1996 року, який розірвано рішенням Любомльського районного суду від 16.09.2011 року. Від даного шлюбу сторони мають двоє дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Любомльського районного суду від 23.03.2009 року з відповідача стягувалися аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі ? частки від усіх його доходів до повноліття дітей. Син [PERSON] 30.08.2015 року досяг повноліття та на даний час навчається в Здолбунівському вищому професійному училищі залізничного транспорту, при цьому, термін навчання визначено до 30 січня 2016 року. Син проживає разом з позивачем та, у звязку із навчанням, потребує додаткових витрат, зокрема, на придбання одягу, взуття, продуктів харчування, оплати гуртожитку, на пошиття форми за свій рахунок для проходження практики, а також ліків, оскільки часто хворіє простудними захворюваннями. Надавати матеріальну допомогу синові, який навчається, відповідач відмовляється, хоча має таку можливість, так як працює на постійній основі складачем вагонів в м.Ковель ЛВЧД №4 та отримує заробітну плату. З наведених підстав, просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів, починаючи з дня подачі позову до суду і до 30.01.2016 року. В судове засідання сторони не зявились. 20.10.2015 року позивач в канцелярію суду подала заяву у якій погодилась на стягнення з відповідача аліментів в розмірі ? частки від усіх його доходів та одночасно просила розгляд справи проводити у її відсутності, не заперечуючи проти винесення у справі заочного рішення. Відповідач двічі належним чином судом був повідомлений про час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, однак в судове засідання не зявився, заяв чи клопотань щодо суті позову та процедури його розгляду, в тому числі про відкладення, не подав. За таких обставин, суд провів заочний розгляд справи в порядку ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії паспорта громадянина України позивача [PERSON] серії АС №145261, виданого 06.12.1996 року Любомльським РВ УМВС України у Волинській області, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.05.1996 року, який був розірваний на підставі рішення Любомльського районного суду Волинської області від 16.09.2011 року (а.с.9-10). В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], на яких згідно рішення Любомльського районного суду Волинської області від 23.03.2009 року було вирішено стягувати з відповідача в користь позивача аліменти в розмірі ? всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного, до їх повноліття (а.с.3, 7-8). Сину сторін - [PERSON] 30.08.2015 року виповнилось 18 років, відповідно стягнення аліментів на його утримання на підставі зазначеного судового рішення з вказаної дати припинено. З довідки Здолбунівського вищого професійного училища залізничного транспорту від 25.08.2015 року №321 встановлено, що [PERSON] навчається в ДНЗ «Здолбунівське вище професійне училище залізничного транспорту» третього рівня акредитації на денній формі навчання. Термін його навчання визначено з 01.09.2014 року по 30.01.2016 року (а.с.4). Довідкою Хворостівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 26.08.2015 року за №182 стверджено, що діти сторін, зокрема, син [PERSON] проживає разом з матірю позивачем [PERSON] (а.с.6). Обидві сторони працевлаштовані: позивач працює в Руденському психоневрологічному інтернаті та має середній заробіток в сумі 3369,23 грн., відповідач складачем поїздів ДТГО «Львівська залізниця» Пасажирське вагонне ДЕПО Ковель та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 4359,61 грн., а за мінусом відрахувань сплачених ним аліментів середньомісячна сума його доходу становить 2914,77 грн., що підтверджується довідками відповідних установ роботодавця від 20.10.2015 року та від 04.09.2015 року за №545 (а.с.21-22). Статтею 199 СК України передбачено що, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пленум Верховного Суду України у пункті 20 своєї постанови від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування окремих норм «Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до вимог ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. При визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ч.1 ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до зазначених норм та розяснень, судом встановлено, що син сторін [PERSON] досяг повноліття і його вік перевищує 18 років та є меншим 23 років, він продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, а відповідач [PERSON] має регулярний дохід у виді заробітної плати та, відповідно, має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, у звязку з його навчанням в учбовому закладі, що дає підстави для стягнення з нього аліментів у частці від його доходу. Також суд враховує те, що на даний час з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] відповідно до рішення Любомльського районного суду Волинської області від 23.03.2009 року. Разом з тим, суд не приймає до уваги надану стороною позивача довідку фельдшерсько-акушерського пункту села Руда Любомльського району Волинської області від 26.08.2015 року, як таку, що не є належним доказом, оскільки вона стосується стану здоровя сина сторін [PERSON] у його неповнолітньому віці (а.с.5). Таким чином, за встановлених судом обставин, за яких повнолітній син сторін [PERSON] потребує матеріальної допомоги, у звязку з навчанням, а відповідач має можливість надавати таку допомогу, при цьому, протилежного суду останній не довів, тому суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] в користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно. В силу ст.ст. 191, 201 СК України, аліменти слід присудити з дня подання позовної заяви, тобто з 31.08.2015 року, та з огляду на вимоги ст.199 СК України, стягувати до припинення навчання, але не довше, як до досягнення повнолітнім сином сторін двадцяти трьох років, а не як просить позивач - до 30 січня 2016 року, у звязку із чим позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial