Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

29.09.2021 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить розірвати шлюб між позивачем [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 145. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що у них так і не склалися нормальні сімейні стосунки. Відсутність спільних інтересів, взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, призвело до припинення шлюбу. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Втрачено всі фізичні та духовні зв`язки між ними. Довгий час проживають окремо. Між ними досягнуто згоди з приводу виховання спільної дитини, позивач буде звертатись до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Спільне майно вони поділили добровільно, спірних питань з даного приводу не має. Ухвалою судді від 06 жовтня 2021 року, після виконання вимог передбачених ч. 6 ст. 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі в порядку письмового спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК за наявними матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Ухвалою судді від 19.10.2021 року призначено справу до розгляду. Ухвалою судді від 24.11.2021 року розгляд справи відкладено до 14.12.2021 року на підставі ст. 223 ЦПК України. В призначене судове засідання 14.12.2021 року сторони не з`явились. Позивач, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також за місцем реєстрації, проте конверт із судовою повісткою та процесуальними документами повернувся до суду з відміткою «повертається» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву до суду не подано. Відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим. Відповідно до ухвали від 14.12.2021 року суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів у справі відповідно до ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданого 07 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції у Київській області, копія якого долучена до справи, [PERSON] та [PERSON] , 07 листопада 2015 року зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис за № 145. Після державної реєстрації шлюбу прізвища: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 березня 2016 року, у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із змісту позовної заяви, спільне життя у сторін не склалося, шлюбні відносини фактично припинені через різні погляди на життя і сімейні стосунки. Спільне господарство не ведеться, спільний бюджет відсутній. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливо. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Як вбачається із змісту позовної заяви, спірних питань з приводу розподілу спільного майна у сторін немає. Спірні питання з приводу місця проживання неповнолітньої дитини також у сторін на час розгляду даної справи у суді відсутні. У відповідності до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач в позовній заяві, зазначила, що бажає залишити прізвище, то суд вважає, що після розірвання шлюбу необхідно залишити їй прізвище - « [PERSON] ». За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Outcome: approved