Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

29 листопада 2018 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 18 вересня 2012 року № б/н у сумі 11481,40 грн., а також судовий збір в сумі 1762,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 18 вересня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № б/н. Відповідно до умов вищезазначеного договору відповідач отримав кредит в сумі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. При порушенні строків платежів по кожному з грошових будь-якому з грошових зобовязань передбачених договором більше ніж 30 днів, відповідач зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісії. Крім того, відповідачем сплачується пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів. При цьому, погашення заборгованості по кредиту, відсоткам за його користування [PERSON] зобов'язувався здійснювати на умовах, передбачених кредитним Договором. У зв'язку несплатою нарахованих за період користування кредитом відсотків у строк встановлений договором, виникла заборгованість, яка станом на 18 листопада 2018 року становить 11481,40 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 2124,98 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом 2092,52 грн.; заборгованість за пенею 6240,98 грн.; штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 522,92 грн. В звязку з тим, що відповідачем у добровільному порядку не сплачена прострочена заборгованість по кредитному договору, позивач просить стягнути її в судовому порядку. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Представник позивача в судове засідання не зявився. Одночасно з позовною заявою направив до суду клопотання з проханням розглядати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Як вбачається з листа акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» від 07 липня 2018 року №Е.65.0.0.0/3-365676, позивач з 21 травня 2018 року змінив назву на акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Згідно частини 2 статті 5 Закону України «Про акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворюванням, а отже не тягне правонаступництва. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, про дату та час розгляду справи судом повідомлений своєчасно, про що свідчить його власний підпис на зворотньому повідомленні про вручення поштового відправлення. Оскільки доказів у матеріалах справи достатньо для ухвалення рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. На підставі ухвали суду від 12 лютого 2019 року справа розглядається в\~порядку заочного\~провадженняза правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено, наступне. Судом встановлено, що 18 вересня 2012 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ «КБ «Приватбанк», за змістом якої він погодився, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умови та Правила), а також Тарифами складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг (а.с.5). Згідно з заявою позичальника, останній ознайомлений та погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг, які діяли на час укладення договору, а саме станом на вересень 2012 року, а також Тарифами банку. Відповідно до Договору приватне акціонерне товариство «ПриватБанк» (далі Банк), надало позичальнику, тобто відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту при укладенні договору на платіжну карту 500,00 грн. Згідно з умовами договору розмір процентної ставки по кредитному ліміту становить 30,00% на рік з розрахунку 360 днів на рік. Щомісячний мінімальний платіж 7 % від суми заборгованості (а.с.6). Згідно з п. 2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил, клієнт надав згоду на зміну Банком самостійно розміру кредитного ліміту. Відповідно до п. 1.1.3.2.4 вказаних Умов та Правил, клієнт погодився зі зміною банком в односторонньому порядку тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. Згідно з п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил, що є складовою Договору, передбачена відповідальність позичальника за невиконання умов щодо повернення кредиту. Розділом 2.1.1.12. Умов та Правил передбачено порядок нарахування та оплати процентів та порядок погашення боргових зобовязань. Зокрема, відповідно до п. 2.1.1.12.6. за користування Кредитом і Банк нараховує процент в розмірі, встановленому Тарифами Банка, із розрахунку 360 календарних днів у році, якщо інше не передбачено пунктом 2.1.1.12.13. Відповідно до п. 2.1.1.3.5 Умов та Правилу відповідач доручив Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунку Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючій сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з розрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами Клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Згідно з довідкою про рух коштів по рахунку, відповідач здійснював платежі для погашення кредитної заборгованості нерегулярно, в зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 18 листопада 2018 року становить 11481,40 грн. Справа розглядається за поданими Докази, що спростовують позовні вимоги, відповідачем не подавались. Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором. Згідно зі змістом статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Із розрахунку заборгованості слідує, що відповідач здійснював погашення кредитного боргу та отримував грошові кошти з карткового рахунку на протязі всього періоду заборгованості. Враховуючи викладене, умови кредитного договору, суд вважає, що сума заборгованості за тілом кредиту та процентами підлягає стягненню в повному обсязі. Крім цього, позивачем заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача пені за порушення кредитних зобовязань. На думку суду в задоволенні вимог в цій частині слід відмовити з наступних підстав. Так, згідно з п. 2.1.1.12.6.1 Умов та Правил у разі виникненні прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., клієнт сплачує пеню, відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів за кредитом. Водночас, відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених Договором, більше ніж на 30 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Крім цього, позивачем як неустойка нараховано суми штрафу також за порушення строків виконання договірних зобовязань. Частиною 1 статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно з частиною 2 статті 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя ст. 549 ЦК України). Відповідно до ст.. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення наприклад порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Таким чином, умовами вище вказаного Договору передбачено подвійну відповідальність позичальника за одне й те саме порушення порушення строків сплати суми кредиту та процентів, та нараховано пеню і штраф, що суперечить вимогам ч.1 ст. 61 Конституції України та ч. 3 ст. 509 ЦК України. При цьому штраф нараховано, в тому числі, й на суму пені, що не відповідає нормам ч. 2 ст. 549 ЦК України. В звязку\~з порушенням\~відповідачем взятих\~на себе\~зобовязань щодо вчасної сплати кредитної заборгованості, суд вважає можливим стягнути неустойку у виді штрафу, що визначається як 5% від суми заборгованості (2124,98 грн. тіло кредиту + 2092,52 грн. відсотки) х5% = 210,87 грн. та 500 грн. фіксовану частину штрафу. Таким чином, оскільки суд вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань щодо погашення кредиту та визнає достатнім порушення істотних умов договору, відповідно до положення ст.ст. 625, 1049, 1054 ЦК України позов підлягає задоволенню частково. Підлягає стягненню заборгованість відповідача станом на 18 листопада 2018 року у сумі 4928,37 грн., яка складається: заборгованості за тіло кредиту 2124,98 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 2092,52 грн.; штрафу в сумі 500 грн. (фіксована частина); штрафу в сумі 210,87 грн. (5% від суми заборгованості ((2124,98 + 2092,52) х 5%). Відповідно до\~ст..\~141\~ЦПК України\~та Закону\~України «Про\~судовий збір»,\~а також\~з урахуванням\~розяснень,\~що містяться\~у пункті\~36\~Постанови Пленуму\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних та\~кримінальних справ\~від 17\~жовтня 2014\~року №10,\~з відповідача\~підлягає стягненню\~на користь\~позивача судовий\~збір,\~сплачений ним\~при поданні\~позову пропорційно\~задоволеним вимогам\~у сумі 756,25 грн. (4928,37 грн. х 100 / 11481,40 грн. = 42,92%, 1762,00 х 42,92% = 756,25 грн.).

Outcome: partial