Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

30 січня 2019 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Покровської сільської ради Бахмутського району Донецької області, в якому просять: визнати за ними право власності на земельну ділянку 26 соток по 13 соток за кожним, розташовану за адресою: [ADDRESS] , та не чинити перешкод в її користуванні. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що згідно довідки Покровської сільської ради Бахмутського району Донецької області від 29 серпня 2018 року № 476/01-22, наданої на запит Державного архіву Донецької області, в по господарській книзі [NUMBER] на 1961-1963 роки станом на 01 січня 1963 року земельна ділянка 38 соток знаходиться в особистому користуванні господарства колгоспниці колгоспу імені Чапаєва - [PERSON] , яка до дня смерті [INFO] була головою сім`ї, що складалася ще з чотирьох членів: син [PERSON] , невістка [PERSON] , онука [PERSON] , онук [PERSON] . Після смерті матері головою сім`ї став [PERSON] - батько позивачів. В 1958 році батько позивачів [PERSON] на спірній земельній ділянці збудував будинок та колодязь для користування всією родиною. Але вже в 1963 році на цій же земельній ділянці в 17 метрах від будинку Покровська сільська рада збудувала клуб, після чого почалися постійні погрози та примушування продати будинок зі сторони керівництва і працівників Покровської сільської ради. [INFO] помер батько позивачів. Проте, враховуючи, що право на земельну ділянку не було зареєстровано за померлим, позивачі не мали можливості зареєструвати право власності на спірну земельну ділянку на своє ім`я. У 2012 році 12 соток спірної земельної ділянки було приватизовано позивачем [PERSON] . В цьому ж році клуб було зруйновано, а на спірній ділянці 26 соток половину займає асфальтована дорога та стоянка для автомобілів, що унеможливлює користування нею. Статтею 141 Земельного кодексу України визначені підстави припинення користування земельною ділянкою, проте відповідачем було створено умови, за яких користуватися спірною земельною ділянкою було неможливо. Вказані обставини змусили позивачів звернутися до суду за захистом своїх прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 січня 2019 року вказана цивільна справа розподілена судді Харченко О.П. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Харченко О.П. від 18 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху, оскільки позивачами не вказано ідентифікаційний код юридичної особи відповідача, його адресу електронної пошти, не зазначено ціну позову, не конкретизовано кого саме з позивачів слід звільнити від сплати судового збору, хоча вбачається, що позивачу [PERSON] слід сплатити судовий збір відповідно до чинного законодавства України. На виконання вказаної ухвали судді позивачами 18 березня 2019 року надана уточнена позовна вимога, зазначено ідентифікаційний код відповідача та ціну позову, а також уточнено, що вони просять визнати право власності на спірну земельну ділянку 26 соток по 13 соток за позивачами в рівних частинах та зобов`язати Покровську сільську раду не чинити перешкод в її користуванні. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Харченко О.П. від 19 березня 2019 року позовну заяву знову залишено без руху, оскільки позивачами вимоги попередньої ухвали про залишення без руху позовної заяви від 18 лютого 2019 року виконані частково, судовий збір позивачем [PERSON] не сплачено, не усунуто інші недоліки. На виконання ухвали від 19 березня 2019 року 17 квітня 2019 року позивачами подано уточнену позовну заяву, до якої додано квитанцію про сплату судового збору позивачем [PERSON] . Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Харченко О.П. від 18 квітня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 14 травня 2019 року. 14 травня 2019 року та 27 червня 2019 року судові засідання не відбулись через зайнятість судді Харченко О.П. у інших провадженнях, підготовче засідання відкладено на 19 серпня 2019 року. Згідно довідки секретаря судового засідання розгляд даної справи не відбувався у зв`язку з припиненням повноважень судді Харченко О.П. з 04 серпня 2019 року, оскільки вона досягла 65-ти років. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 жовтня 2019 року вказана цивільна справа розподілена судді Конопленко О.С., у зв`язку із припиненням повноважень судді Харченко О.П. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області Конопленко О.С. від 07 жовтня 2019 року позовну заяву прийнято до свого провадження, розпочато її розгляд спочатку, у зв`язку з чим призначено підготовче засідання на 11 годину 00 хвилин 01 листопада 2019 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України) позивачам. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01 листопада 2019 року відкладено підготовче засідання на 13 годину 30 хвилин 12 листопада 2019 року та зобов`язано Бахмутську міську об`єднану територіальну громаду з адміністративним центром у місті Бахмут Донецької області в особі Бахмутської міської ради надати в строк до 12 листопада 2019 року на адресу суду інформацію щодо того, на якій стадії припинення перебуває Покровська сільська рада та чи передані Бахмутській міській об`єднаній територіальній громаді з адміністративним центром у місті Бахмут Донецької області в особі Бахмутської міської ради повноваження щодо представництва у суді першої інстанції інтересів Покровської сільської ради. Ухвалою суду від 12 листопада 2019 року відкладено підготовче засідання на 11 годину 00 хвилин 04 грудня 2019 року, залучено до участі у справі Бахмутську міську об`єднану територіальну громаду з адміністративним центром у місті Бахмут Донецької області в особі Бахмутської міської ради, яка є правонаступником відповідача по справі - Покровської сільської ради Бахмутського району Донецької області, а також визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали та копії позовної заяви для подання відзиву на позовну заяву. При цьому, у встановлений ухвалою суду від 12 листопада 2019 року строк відзив на позовну заяву представником відповідача не поданий. 04 грудня 2019 року ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті на 12 грудня 2019 року. 12 грудня 2019 року в судовому засіданні ухвалою, постановленою на місці, оголошено перерву до 15 січня 2020 року для надання часу позивачам підготувати та надати для огляду суду оригінали долучених до позову письмових доказів. 15 січня 2020 року розгляд справи через неявку представника відповідача відкладено до 27 січня 2020 року. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зазначивши, що їх бабусі [PERSON] як колгоспниці належала земельна ділянка розміром 38 соток в с. Покровському Бахмутського району Донецької області. В 1958 році батько позивачів [PERSON] побудував на вказаній земельній ділянці будинок та колодязь, але в 1963 році Покровська сільська рада самовільно захопила частину земельної ділянки і в 17 метрах від будинку побудувала клуб. З того часу життя родини [PERSON] стало нестерпним, вони не мали змоги повною мірою користуватися належною їм земельною ділянкою, відчували на собі постійні погрози з боку сільської ради, намагалися повернути землю, звертались до міліції, але все виявлялося марно. На жаль батько позивачів за життя не оформив право власності на земельну ділянку після смерті своєї матері [PERSON] , а тому після його смерті з 1984 року позивачі не мали змоги також оформити право власності на землю і лише в 2012 році [PERSON] приватизувала 12 соток спірної земельної ділянки, але Покровська сільська рада і надалі перешкоджає позивачам користуватися земельною ділянкою розміром 26 соток, яка належала їх бабусі, а тому вони просять визнати за ними право власності на земельну ділянку 26 соток, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , по 13 соток за кожним позивачем та не чинити перешкод в її користуванні. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважала їх необґрунтованими та безпідставними з наступних підстав. Так, земельна ділянка розміром 12 соток за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу [PERSON] на праві власності, при цьому за цією адресою відсутня інша земельна ділянка. Посилання позивачів, що право власності їх бабусі [PERSON] на земельну ділянку розміром 38 соток підтверджується інформацією секретаря Покровської сільської ради про наявність запису в погосподарській книзі, не може бути підставою для визнання за ними права власності на землю. Крім того, з вказаної інформації не можливо встановити ідентифікуючі ознаки земельної ділянки, наприклад адресу її розташування. Згідно фотографії публічної кадастрової карти земельні ділянки поряд з належною [PERSON] земельною ділянкою розміром 12 соток належать іншим власникам, тож відсутні жодні правові підстави для задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до частини 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 січня 2014 року [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,12 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1420987500:01:000:0298, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 46). Вказане підтверджується і витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 січня 2014 року та копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 47-48). Зі звіту від 16 березня 2019 року про експертну грошову оцінку земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] площею 0,1200 га, кадастровий номер 1420987500:03:000:0298, вбачається, що вартість вказаної земельної ділянки становить 8 940 грн (а.с. 32-51). Згідно відповіді секретаря Покровської сільської ради Бахмутського району Донецької області від 24 квітня 2018 року за вих. № 09/02-27 [PERSON] повідомлено, що вирішити питання щодо відновлення земельної ділянки, яка згідно його заяви належала сім`ї [PERSON] до 1963 року, не має можливості, інформація щодо вказаної земельної ділянки в сільській раді відсутня (а.с. 10). У своїй відповіді на ім`я позивача [PERSON] від 07 вересня 2018 року за вих. № 01-01/249вх. директор державного архіву Донецької області повідомив, що документи колгоспу ім. Чапаєва Покровської сільської ради Артемівського району Донецької області до 1964 року залишились у м. Донецьку на тимчасово окупованій території України, у зв`язку з чим провести виявлення та надати архівну копію рішення засідання правління колгоспу ім. Чапаєва Покровської сільської ради Артемівського району Донецької області до 1963 року про виділення земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за фондами держархіву області на сьогоднішній день неможливо. Також надано копію листа Покровської сільської ради Бахмутського району Донецької області від 29 серпня 2018 року № 476/01-22 щодо відомостей із погосподарської книги [NUMBER] про користування земельною ділянкою [PERSON] та [PERSON] за 1961, 1962, 1963 роки, згідно якого у погосподарській книзі [NUMBER] Чапаєва сільської ради на 1961, 1962, 1963 роки в селі Покровське в особистому користуванні господарства колгоспниці колгоспу імені Чапаєва [PERSON] , яка до дня смерті [INFO] була головою сім`ї, що складалася ще з чотирьох членів: «син [PERSON] , невістка [PERSON] , онука [PERSON] , онук [PERSON] », перебувала земельна ділянка 38 соток. Після смерті матері головою сім`ї став [PERSON] , площа землі, що знаходиться в особистому користуванні господарства станом на 01 січня 1963 року не змінилася, але ніяких підтверджуючих записів щодо виділення земельної ділянки [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у вищезазначеному особистому рахунку немає (а.с. 8-9). Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 152 Земельного кодексу України (далі за текстом - ЗК України), держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. При цьому частиною 3 статті 152 ЗК України визначено способи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Під час розгляду даної справи судом були створені всі умови та неодноразово роз`яснені права та обов`язки сторонам щодо заявлення клопотань про долучення або витребування доказів судом, проте, сторони не скористались наданим їм правом. Крім того, слід зазначити, що статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Тож, оцінюючи надані позивачами на підтвердження своїх вимог докази, суд дістається висновку, що вони не можуть бути визнані судом належними та допустимими, а також достатніми як окремо, так у їх сукупності, для задоволення позовних вимог, ураховуючи, що вони жодним чином не підтверджують право власності позивачів на спірну земельну ділянку. Твердження позивачів, що частина земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , розміром 26 соток, яка була надана їх бабусі [PERSON] в особисте користування як колгоспниці колгоспу ім. Чапаєва, належить родині [PERSON] та була незаконно захоплена Покровською сільською радою у 1963 році, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки позивачами не надано доказів на підтвердження цього суду. Крім того, позивачі не визначились з правовою підставою для визнання за ними права власності на спірну земельну ділянку, при цьому в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] не змогли пояснити суду та показати на наданій представником відповідача фотографії публічної карти з земельного кадастру (а.с. 119) на яку саме земельну ділянку вони просять визнати право власності, а позивач [PERSON] взагалі заявила, що їй байдуже яка це буде ділянка, проте вони повинні отримати у власність землю загальною площею 38 соток, а не лише 12 соток, які вона змогла приватизувати у 2014 році. Ураховуючи, що обов`язок доказування тих чи інших обставин, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну сторону, суд вважає, що позивачі, не дивлячись на сприяння суду учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цивільним процесуальним законодавством, неодноразове роз`яснення їх прав, не довели свої вимоги з посиланням на відповідні норми законодавства, а тому у задоволенні позовної заяви слід відмовити в повному обсязі. Оскільки у задоволені позовних вимог відмовлено, суд відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України покладає судовий збір на позивачів.

Outcome: dismissed