overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

31 жовтня 2016 року позивачка звернулася з даним позовом до суду, мотивуючи його тим, що 12 серпня 1989 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Великокам»янській сільській раді, Коломийського району, Івано-Франківської області, актовий запис за № 13. Від спільного проживання вони мають двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які вже досягли повноліття. Через несумісність характерів, велику різницю поглядів на життя, у них виникають постійні скандали, не має взаєморозуміння та взаємоповаги. З осені 2008 року вони з відповідачем не проживають і не ведуть спільного господарства. За таких обставин вважає, що сімя їх розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому його слід розірвати, так як збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище Гуцуляк. Позивачка подала до суду заяву, згідно якої позов підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглядати без її участі. Відповідач теж подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що 12 серпня 1989 року зареєстровано шлюб між [PERSON] (д.п. Макарчук) Л.В. та [PERSON] у Великокам»янській сільській раді Коломийського району, Івано-Франківської області, актовий запис за № 13 /а.с.4/. На даний час шлюб між позивачкою та відповідачем існує формально, оскільки вони з осені 2008 року не проживають разом і не ведуть спільного господарства. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому суд приходить до висновку, що необхідно шлюб між [PERSON] (д.п. Макарчук) Л.В. та [PERSON] розірвати, після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище Гуцуляк. На підставі ст.,ст. 110, 112 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

31 жовтня 2016 року позивач, ПАТ «Акцент-Банк», звернувся до Київського районного суду м.Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Посилався на те, що 15.01.2014 року відповідач [PERSON] уклала кредитний договір № б/н з позивачем, отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 15 596 грн. 12 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 491 грн. 67 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 10 985 грн. 59 коп., заборгованість пенею та комісією - 2 900 грн., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 718 грн. 86 коп. Просили стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору та витрати по справі. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у її відсутність не надавала. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 15.01.2014 року відповідач [PERSON] уклала кредитний договір № б/н з позивачем, отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 15 596 грн. 12 коп., яка складається з заборгованості за кредитом - 491 грн. 67 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 10 985 грн. 59 коп., заборгованість пенею та комісією - 2 900 грн., штраф (фіксована частина)- 500 грн., штраф (процентна складова) - 718 грн. 86 коп. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Оскільки позичальник, [PERSON], не виконує умови кредитного договору, суд приходить до висновку про задоволенню позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

31 жовтня 2016 року позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся до Київського районного суду м. Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 12 жовтня 2015 року. Посилався на те, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 12.10.2015 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 9 305 грн. 39 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] своєчасно не виконує умови договору, має заборгованість за кредитом у сумі 10 259 грн. 84 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 8 444 грн. 96 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 875 грн. 93 коп., пеня та комісія - 938 грн. 95 коп. Просили стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору та судові витрати по справі. Представник позивача надав заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, позовні вимог підтримав, просив розглядати справу у заочному провадженні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність не надавав. Враховуючи клопотання представника позивача, суд ухвалив розглядати справу у відсутність відповідача, у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. 224, 225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 12.10.2015 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 9 305 грн. 39 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, має заборгованість за кредитом у сумі 10 259 грн. 84 коп., яка складається із заборгованості за кредитом - 8 444 грн. 96 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 875 грн. 93 коп., пеня та комісія - 938 грн. 95 коп. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Оскільки позичальник, [PERSON], не виконує умови кредитного договору, суд приходить до висновку про задоволенню позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Підлягають також задоволенню вимоги про стягнення судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

31 жовтня 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 25.11.2013 року у розмірі 33945,05 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25.11.2013 року з відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно умов якого, [PERSON] отримала кредит у розмірі 16400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткових рахунок. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 12.10.2016 має заборгованість в загальній сумі 33945,05 грн., яка складається з заборгованості за кредитом\~ 11179,06 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом\~9938,87 грн.; 9684,50 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг в сумі 500 грн. - фіксована частина та 1592,62 грн. - процентна складова. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 33945,05 грн., судовий збір в сумі 1378 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, у позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутністю та винесення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомлено. На підставі\~ст.197 ч.2 ЦПК України\~справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що [PERSON] 25.11.2013 року уклала кредитний договір б\\н, з позивачем та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, у розмірі 16400,00 грн. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

31 жовтня 2016 року у суд з позовною заявою звернувся [PERSON]. Просить визнати за ним право власності у порядку спадкування на нерухоме майно, що знаходиться по вулиці Молодіжній, 20 села Проходи Любешівського району Волинської області. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 січня 2015 року після смерті [PERSON] залишилось нерухоме майно, спадкоємцем якого за заповітом є позивач. Через відсутність державної реєстрації успадкованого [PERSON] не може оформити своїх прав. За таких обставин змушений звернутись до суду. На призначену дату попереднього судового засідання позивач не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. У матеріалах справи наявні заяви відповідачів про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності. На підставі частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень частини 4 статті 130 ЦПК при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку статті 174 цього ж Кодексу. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки викладені у позовній заяві обставини, на які позивач покладається в обґрунтування своїх вимог, сторонами фактично визнаються, то на підставі частини 1 статті 61 ЦПК суд визнає їх доведеними. Пунктом 11 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України (далі -- ЦК) визначено, що право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника. У відповідності до частини 1 статті 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до статті 392 ЦК власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з статтями 1216, 1217 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частин першої, п'ятої статті 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Аналізуючи наявні у справі докази, суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

31 жовтня 2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з цим позовом, вказуючи, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані в [ADDRESS]. У встановлений законом строк позивачі подали заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак вони не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами через відсутність правовстановлюючих документів. В судове засідання позивачі не з'явилися, подали заяви у яких позовні вимоги підтримали, просили визнати за ними право власності, в порядку спадкування за законом, на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані в [ADDRESS], після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Представник відповідача до суду не з'явився також, у телефонному режимі повідомив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечуває. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], який помер [INFO] був власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS]; [PERSON], [PERSON], [PERSON] як спадкоємці за законом не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа про належність нерухомого майна спадкодавцю за життя, то з метою захисту майнових прав позивачів, необхідно визнати за ними право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані в [ADDRESS]. Дані правовідносини у системному зв'язку регулюються: -ч.1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка передбачає право на ефективне мирне володіння майном; -ст.328 ЦК України, за змістом якої фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом; -ст.1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Оскільки в судовому засіданні беззаперечно доведено, що [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 12), був власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]; [PERSON], [PERSON], [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом, прийняли спадщину, що належала спадкодавцю, однак не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину (а.с.13), то з метою захисту майнових прав позивачів, необхідно визнати за ними право власності на цей будинок, господарські будівлі та споруди.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

31 жовтня 2017 року [PERSON]. (далі позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судове засідання позивач не зявився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, на заочний розгляд справи погодився. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до статті 74 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК) через оголошення в пресі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 197 ЦПК, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України (далі СК) позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 січня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І -БК № 246629. (а.с.5). Від спільного шлюбу дітей позивач та відповідач не мають. На момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Згідно із частиною другою статті 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у них не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сімї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги відсутність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, Суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

31 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на сина, що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання до 31.01.2019 року. В позовній заяві посилався на те, що він є сином відповідача [PERSON], який до його повноліття виплачував аліменти на його утримання. В звязку з настанням повноліття відповідач припинив виплату аліментів та надання матеріальної допомоги. На даний час позивач є студентом Миргородського художньо-промислового коледжу імені [PERSON] Полтавського національного технічного університету імені [PERSON] і несе фінансові затрати на побутові потреби, харчування, одяг, канцелярські товари, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, тому він змушений звертатися до суду. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, до суду подав заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав, справу просив розглянути у його відсутність (а.с.16). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 12, 15). Відповідно до правил ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних доказів у справі, ухваливши заочне рішення. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про зміну імені (а.с. 2, 3). [PERSON] навчається на 3-му курсі денного відділення Миргородського художньо-промислового коледжу імені [PERSON] Полтавського національного технічного університету імені [PERSON], що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 4) і в зв'язку з навчанням потребує матеріальної допомоги. Згідно з ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23-х років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Доказів того, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, що продовжує навчання, у відповідності з ст. 60 ЦПК України ним не надано, тому відповідно до ст.ст. 182, 199, 200 СК України суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на його утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання, але не довше ніж до досягнення позивачем 23 років. Згідно з ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

31 жовтня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], вказавши, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, просить стягнути з нього на її користь аліменти на доньку в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до її повноліття. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. У разі неявки відповідача проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Хоча повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд ухвалив винести по даній справі заочне рішення, і позивач проти цього не заперечує. Судом встановлено, що між сторонами в відділі реєстрації актів цивільного стану Теплицького районного управління юстиції 27.12.2007 було зареєстровано шлюб, актовий запис № 92 (а.с.5). Від шлюбу народилась дочка [PERSON], 29.05.2008. Батьками якої є сторони, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії І-АМ № 101320(а.с. 6). Дочка проживає з позивачем, що підтверджується довідкою Великомочульськлої сільської ради № 868 від 30.10.2017(а.с. 7), знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач працює водієм в ТОВ «Теплик-Агро». Інформації щодо поганого стану його здоровя чи щодо утримання інших дітей або непрацездатних батьків не надавав. Дані правовідносини регулюються ст. 180 СК України, яка передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, ст. 182 ч. 2 СК України, яка визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, та ст. 183 СК України, яка передбачає визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу). Враховуючи викладене, при визначенні розміру аліментів на утримання дітей, суд враховує, що утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері так і батька, як і те, що основні витрати на утримання дитини на даний час несе позивач. Приймаючи до уваги, що позивач являється матеріально малозабезпеченою, відповідач являючись батьком дитини, має задовільний стан здоровя, є працездатний, офіційно працює та має постійний дохід, тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, і розмір аліментів необхідно визначити у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до її повноліття. Судові витрати з відповідача стягнути згідно вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved