Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

30.11.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON]. про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, мотивуючи вимоги тим, що йому належить по праву спільної часткової власності 3/4 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS], інша 1/4 частина даного будинку належить [PERSON] Будинок має два окремих входи та фактично розділений між позивачем та відповідачем. Розподіл було вчинено таким чином. Що кімнати визначенні у технічному паспорті під цифрами: 1-5 - житлова, 1-4 - житлова, 1-6 - кухня, ІІ - веранда - отримав у фактичне користування позивач, арешту приміщень визначених у технічному паспорті під цифрами: 1-1 - веранда, 1-2 - кухня, 1-3 - житлова, І - тамбур - отримала відповідач. Між сторонами виник конфлікт на ґрунті сімейних відносин, відповідач почала заходити на частину позивача, оскільки позивач не може спільно проживати з відповідачем, самостійно визначити порядок користування спільним майном, позивач просить виділити його частку будинку в натурі та припинити спільну часткову власність. [PERSON] звертався до ТОВ «Український незалежний інститут судових експертиз» для проведення будівельно-технічного дослідження та встановлення найбільш доцільного варіанту фактичного розподілу та виділення його в натурі. Проте, повністю рівноцінно, в ідеальних частках розподілити будинок не є можливим. На підставі викладеного просить виділити, в натурі частку із майна, що є у спільній власності, а саме кімнати у будинку визначенні у технічному паспорті під цифрами: 1-5 - житлова, 1-4 - житлова, 1-6 - кухня, ІІ - веранда та господарські споруди: Б - літня кухня, В - погріб під частиною будівлі, Г - сарай, Д - навіс, №1 - колодязь питний, №2 ? вимощення, №3 - огорожа, №4 - ворота, решту приміщень у будинку визначених у технічному паспорті під цифрами: 1-1 - веранда, 1-2 - кухня, 1-3 - житлова, І- тамбур, та господарські споруди, № 2 - ? вимощення, №4 - ? ворота, №5 - огорожа - залишити [PERSON] та стягнути з відповідача судові витрати. 23 лютого 2018 року винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 21 травня 2018 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив провести виділ частки із майна, а також стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач [PERSON] в судовому засідання заперечувала щодо задоволення позову та пояснила, що позивач самовільно встановив перегородки в будинку та самостійно вирішив якими кімнатами вона буде користуватися, без погодження з нею, проте такий порядок користування будинком на даний час існує. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що відповідно до витягу про реєстрацію прав №28655531 від 12.01.2011 та витягу про державну реєстрацію прав № 31889026 від 02.11.2011 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.08.2000 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.06.2011, на праві власності належить 3/4 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.06.2011 [PERSON] належить 1/4 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], є власником земельної ділянки, площею 0,0522 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення Обухівської міської ради № 423 від 26.01.2010 року та згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], є власником земельної ділянки. Площею 0,200 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення Обухівської міської ради № 423 від 26.01.2010 року Як вбачається з технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS], ? частина будинку належить [PERSON] та ? + ? частини [PERSON]. Згідно технічного паспорта, виготовленого 05.11.2011 року Обухівським бюро технічної інвентаризації до складу домоволодіння [ADDRESS], входить житловий будинок під літерою «А» загальною площею 90,2 кв.м., з яких: 1 - веранда 8.8 кв.м, 2 - кухня 9.0 кв.м., 3 - житлова 10.3 кв.м, 4 - житлова 19.7 кв.м, 5 житлова 21.8 кв.м, 6 - кухня 9.1 кв.м, І - тамбур 3.7 кв.м, ІІ - веранда 7.8 кв.м; Б - літня кухня, Г - сарай, В - погріб, б - прибудова, Д - навіс, n1 - колодязь, n2 - вимощення, n3 - n5 всього огорожі. Між співвласниками склався прядок користування приміщеннями житлового будинку, а саме: «1-5» житлова кімната, загальною площею 21,8 кв.м., «1-4» житлова кімната, загальною площею 19,7 кв.м., «1-6» кухня, загальною площею 9,1 кв.м., «ІІ» веранда загальною площею 7,8 кв.м. - знаходиться в користуванні [PERSON] та складає разом 58.4 кв.м, що у відсотках дорівнює 67.65 % загальної площі будинку, та в користуванні [PERSON] знаходиться: «1-1» веранда, загальною площею 8,8 кв.м., «1-2» кухня, загальною площею 9,0 кв.м., «1-3» житлова кімната, загальною площею 10.3 кв.м., «І» тамбур, загальною площею 3,7 кв.м., що складає 31.8 кв.м, що у відсотках дорівнює 35.3 % загальної площі будинку, що визнається сторонами. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток ( поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ ( поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ ( виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі ( виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Згідно ч. 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. На підставі заяви [PERSON], судовим експертом Українського незалежного інституту судових експертиз Голубенко І.М., проведено будівельно-технічне дослідження. За результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи наданий висновок № 11/11-2017 від 22.11.2017 року, згідно якого розділити житловий будинок по [ADDRESS] загальною площею 90,2 кв.м. між співвласниками відповідно до їх ідеальних часток ( ? - [PERSON] та ? - [PERSON]) не вбачається за можливе, оскільки загальної площі приміщень в 22,65 кв.м., що становить ? частку співвласника [PERSON] в житловому будинку, недостатньо для влаштування як мінімум однокімнатної квартири, площа якої повинна становити щонайменше 30,00 кв.м згідно вимог п. 2.22 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові блудинки. Основні положення» Розподіл житлового будинку по [ADDRESS] можливий з відхиленням від ідеальних часток співвласників по загальній площі приміщень, що виділяються кожному з них після розподілу, та з відступом від вимог нормативної документації, чинної в галузі будівництва, щодо переліку та площі приміщень, загальної площі приміщень, що можуть бути запропоновані співвласниками після розподілу, саме п.2.22 п.2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» та п.8.10 ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт». Пропонується можливий та найбільш доцільний варіант розподілу житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS]. Ідеальна частка у домоволодінні співвласників [PERSON] збільшилась до 76/100 частки, ідеальна частка у домоволодінні співвласника [PERSON] зменшилась до 24/100 частки. Розмір грошової компенсації, у зв'язку зі зменшенням ідеальної частки, для [PERSON] становить 4 967 грн. Разом з тим, вказаному розподілі пропонується всі господарські споруди а саме літню кухню, погріб, сарай, колодязь, частину вимощення, огорожі та воріт виділити у власність позивача, а відповідачу виділити у власність частину вимощення, воріт та огорожі. Як роз'яснено в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до п.6 вищенаведеної Постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом /квартиру/. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Зазначена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року. Згідно ст. 380 ЦК України, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Частка співвласника [PERSON] в житловому будинку становить 22,65 кв.м., що не відповідає вимогам п. 2.22 ДБ,Н В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», зазначеної площі недостатньо для влаштування як мінімум однокімнатної квартири, площа якої повинна становити як мінімум 30 кв.м. Квартира - комплекс взаємопов'язаних приміщень, використовуваних для проживання однієї сім'ї різного чисельного складу або однієї людини, який включає (як мінімум): житлову кімнату, кухню, ванну кімнату, вбиральню, передпокій, комору чи вбудовану шафу. Згідно п.2.22 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення - кухня, передпокій, санвузли, внутрішньо квартирні коридори, вбудовані комори, антресолі, літні приміщення тощо. Відповідно до п.2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не менше 15 кв.м., мінімальна площа спальні на одну особу - 10 кв.м., мінімальна площа кухні в однокімнатній квартирі - 7 кв.м. Згідно п.3.8 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, розрахунок розміру часток у спільній власності на вбудовані приміщення в житлових будинках та приміщення в громадських будинках провадиться пропорційно до загальної площі приміщень. Разом з тим, у запропонованому варіанті розподілу житлового будинку, господарських будівельна споруд домоволодіння [ADDRESS], який наведений в таблиці №4 висновку, експертом не враховано площу господарських будівель та споруд, а саме: літньої кухні - Б, погріб під частиною будівлі - В, сарай - Г, навіс - Д, колодязь питний №1, вимощення №2, огорожа №3, ворота №4. Крім того, функціональне призначення вимощення, воріт та огорожі, які пропонується передати відповідачу не дає можливості відповідачу їх використовувати для власних потреб на відміну від інших допоміжних приміщень. Таким чином, враховуючи неможливість розподілу житлового будинку між співвласниками відповідно до їх ідеальних часток, неможливість влаштування як мінімум однокімнатної квартири, площа якої повинна становити не менше 30 кв.м., встановлений прядок користування приміщеннями житлового будинку між сторонами, а також те, що експертом не враховано площу господарських будівель та споруд при визначені варіанту поділу, вважаю, що в задоволені позову в частині поділу господарських будівель та споруд слід відмовити. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Разом з тим, під час розгляду справи позивач [PERSON] не виявив бажання на отримання від іншого співвласника грошової компенсації вартості його частки, а тому суд, не вирішує питання щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] такої компенсації. Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом здійснення поділу житлового будинку [ADDRESS]. Щодо стягненню з відповідача та користь позивача судових витрат. Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6, 7 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе покласти на відповідача половину понесених позивачем судових витрат за проведення експертизи, в розмірі 7.500 грн. Таким чином, вимога про відшкодування судових витрат підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial