Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

5 травня 2015 року прокурор Маневицького району в інтересах Гораймівської сільської ради Маневицького району Волинської області звернувся в суд із вказаною заявою, яку обґрунтував тим, що 16 квітня 1999 року помер [PERSON], що підтверджується актовим записом про смерть № 4 від 16 квітня 1999 року. За життя йому належав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0179464, який зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 14 серпня 1997 року за № 12727, площею 1,28 умовних кадастрових гектара, вартістю 13285 гривень 48 копійок. Відповідно до інформації Гораймівської сільської ради Маневицького району відсутні спадкоємці на невитребувану земельну частку (пай), розміром 1,28 га, [PERSON], який помер 16 квітня 1999 року. А тому, враховуючи вищевикладене, просив спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] у виді земельної ділянки, розміром 1,28 га, вартістю 13285 гривень 48 копійок, визнати безхазяйною та передати її у власність територіальної громади с. Гораймівка Маневицького району. Прокурор Власюк М.С. в судовому засіданні заяву підтримала, просила задовольнити. Представник Гораймівської сільської ради [PERSON] заяву підтримав із наведених у ній підстав, просив задовольнити. Заслухавши пояснення прокурора, представника сільської ради, кожного зокрема, проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що 16 квітня 1999 року помер [PERSON] (актовий запис про смерть № 4 від 16 квітня 1999 року), про що видано відповідне свідоцтво про смерть серії 1-ЕГ № 046663 (а.с. 9). Із матеріалів справи, зокрема, повідомлення відділу Держземагенства у Маневицькому районі № 19/1.8 від 12 січня 2015 року встановлено, що гр. [PERSON] на підставі розпорядження Маневицької РДА від 18 жовтня 1996 року № 379 виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0179464 зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 12727 від 14 серпня 1997 року, загальною площею 1,28 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 11). Як вбачається із відповіді відділу Держземагенства у Маневицькому районі Волинської області № 0-312-0.6-927/0/2-15 від 16 квітня 2015 року грошова оцінка земельної частки (паю), що належить [PERSON], становить 13285 гривень 48 копійок (а.с. 12). Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкривалася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 137 ЦК УРСР майно, яке не має власника або власник якого невідомий (безхазяйне майно), надходить у власність держави за рішенням виконавчого комітету районної, міської Ради народних депутатів, винесеним за заявою фінансового органу. Заява про визнання майна безхазяйним може бути подана не раніше як через один рік після прийняття майна на облік відповідним фінансовим органом або виконавчим комітетом селищної, сільської Ради народних депутатів. Згідно ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно п. 2 та п. 5 ч. 1 ст. 555 вказаного Кодексу спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом та якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Відповідно до повідомлення Маневицької державної нотаріальної контори № 343/01-16 від 20.05.2015 року згідно алфавітних книг обліку спадкових справ за 1995-2003, 2003-2008, 2008-2009, 2010-2015 роки після смерті [PERSON], який помер 16 квітня 1999 року, спадкова справа не заводилася (а.с. 16). Згідно вимог ч. 2 ст. 4 ЗК України 1990 року суб'єктами права державної власності на землю виступають: Верховна Рада України - на землі загальнодержавної власності України; Верховна Рада Республіки Крим - на землі в межах території Республіки, за винятком земель загальнодержавної власності; обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів - на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Отже, Гораймівська сільська рада Маневицького району була державним органом, який уповноважений взяти земельну ділянку на баланс, але з часу смерті [PERSON] не вчиняла жодних дій для переходу земельної ділянки у власність держави. Таким чином, вищезазначена земельна ділянка не має власника та її правовий статус є невизначеним. 23 травня 2015 року у друкованих засобах інформації (газета «Нова доба», випуск № 21 (7473)) опубліковано оголошення, в якому рекомендовано спадкоємцям на земельні ділянки, що залишилися після смерті колишніх жителів Гораймівської сільської ради, зокрема [PERSON], звернутися до вказаного органу місцевого самоврядування. А тому, беручи до уваги, що після смерті [PERSON] відсутні спадкоємці за заповітом та за законом, спадщину ніхто не приймав та із заявами про її прийняття чи видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не звертався, з часу відкриття спадщини минуло понад шістнадцять років, суд приходить висновку про задоволення заяви. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі ст. 137, 549, 555 ЦК УРСР,

Outcome: approved