Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

9 лютого 2016 року позивач [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в інтересах неповнолітнього [PERSON], треті особи Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Жовтневого району Харківської міської ради, Служба у справах дітей Жовтневого району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про відшкодування майнової та моральної шкоди. Просив суд, ухвалити рішення, яким стягнути на його користь в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], з [PERSON], як матері неповнолітнього [PERSON], [INFO], суму відшкодування завданої майнової шкоди, завдану ушкодженням здоров'я в розмірі 10 667,30 гривень, суму відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди в розмірі 30 000,00 гривень, суму витрат на правову допомогу у розмірі 3 307,00 гривень. 1 грудня 2016 року позивач [PERSON]в інтересах неповнолітнього [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив ухвалити рішення яким стягнути солідарно на його користь в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], з [PERSON] та [PERSON], які є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], суму матеріальної шкоди у розмірі 10 667,30 гривень, суму моральної шкоди у розмірі 30 000,00 гривень, суму витрат на правову допомогу у розмірі 3 307,00 гривень, а всього суму у розмірі 43 974,30 гривень. У обґрунтування позову позивач посилається на те, що він мешкає з дружиною і двома неповнолітніми дітьми. Старший син - [PERSON], [INFO], інвалід дитинства, колишній учень Пісочинського колегіуму, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Молодший син хворий на дитячий церебральний параліч, потребує щоденного догляду і лікування. 14 грудня 2014 року його старший син [PERSON] поїхав в школу на заняття, а близько о 15-00 годин у приміщенні вищевказаного навчального закладу, а саме в вестибюлі школи його безпричинно, з хуліганських пробуджень, учень колегіуму [PERSON], вдарив коліном ноги в обличчя і зламав кістки носа зі зміщенням. Після того, що сталося, у сина [PERSON] опухло обличчя, виникла нудота і запаморочення. [PERSON] звернувся до травмпункту школи, де йому поклали холодний компрес і відпустили до дому. А вже з дому [PERSON] терміново відвезли на лікування в Харківську міську клінічну лікарню № 30, де лікарі констатували закритий перелом кісток носа на межі нижньої і середньої третини зі зміщенням, і запропонували термінову госпіталізацію з подальшою операцією по репозиції та редресації кісток носа. 10 грудня 2014 року його сину в Харківській міській клінічній лікарні № 30 зробили операцію з репозиції та редресації кісток носа, а також провели курс медикаментозної терапії. 17 грудня 2014 року [PERSON] виписали з лікарні для подальшого амбулаторного лікування за місцем проживання. За фактом побиття його сина [PERSON], вони звернулися до Люботинського міського відділу міліції Харківської області і пройшли судово-медичне дослідження в ХОБСМЕ по вул. Дмитрівській, де їм встановили наявність тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров'я. Позивач зазначив, що до теперішнього часу вони лікують [PERSON], а він відчуває фізичні страждання, пройшов кілька стаціонарних лікувань, змушений терпіти біль і вживати кілограми ліків, які вони купують за свої гроші. Ними вже витрачено на різні ліки, операцію з репозиції та редресації кісток носа, стаціонар з лікування бронхіальної астми, а також різноманітні витрати на поїздки в громадському транспорті і в таксомоторах до лікувальних закладів, поліції і суду, понад 10 667,00 гривень. На жаль, батьки учня [PERSON], ніякої матеріальної допомоги на лікування [PERSON] їм не надали. У сина [PERSON] загострилися напади бронхіальної астми, якою він хворіє з дитинства, почастішали спазми і посилився відтік слизової бронхів. Винними діями школяра [PERSON], його синові [PERSON] та їм, його батькам, було завдано і моральну шкоду, яка виразилась у фізичних і моральних стражданнях, які [PERSON] відчуває досі. При цьому [PERSON] випробував фізичні страждання не тільки у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями, а й в наслідок проведених по відношенню до нього хворобливих лікарських процедур, як після отриманих травм так і в даний час. У зв'язку з пошкодженням носа, [PERSON] не міг нормально, не маючи хворобливих відчуттів пити, їсти, одягати одяг і стежити за особистою гігієною. Також [PERSON] відчував і моральні страждання, так як сильно переживав і наразі переживає за своє здоров'я, за те - чи правильно зростуться кістки носа, і чи не треба буде робити повторні операції? [PERSON] тривалий час не міг вести повноцінний спосіб життя, нормально спілкуватися з родичами і навколишніми підлітками. До сьогодення відвідує лікувальні установи, де проходить амбулаторне лікування, що забирає у нього і у них, батьків, багато корисного часу, який [PERSON] міг би присвятити навчанню, а вони, його батьки, для забезпечення своєї сім'ї, і лікування молодшої дитини, хворої на ДЦП. Син [PERSON] з-за отриманої травми не міг відвідувати колегіум, нормально спілкуватися з вчителями та однокласниками з приводу навчання, його успішність була знижена. Таким чином, на підставі вищенаведеного, моральну шкоду, яка була заподіяна ушкодженню здоров'я і полягає у моральних стражданнях, позивач оцінює у розмірі 30 000,00 гривень. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та надав пояснення відповідні вищенаведеному. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 07.04.2016 року, у судовому засіданні проти позову заперечувала з наступних підстав. Так у відповідності до діючого законодавства залежно від об'єкта завдання розрізняють делікатну відповідальність за завдання шкоди майну та делікатну відповідальність за завдання шкоди особі. Для настання делікатної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Як зазначено в постанові про закриття кримінального провадження старшого слідчого СВ ВМ (м. Люботин) Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) ГУМВС України в Харківській області майора міліції Бурда Л.М. від 22.06.2015 року, в діях неповнолітнього [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, так як він не мав наміру на спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому [PERSON]. У зв'язку із чим кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру судових розслідувань за № 12014220430005098 від 15.12.2014 року було закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. Після оскарження дану постанову залишено без змін. При перевірці обставин даної справи старшим слідчим були допитані безпосередні свідки події - школярі [PERSON] та [PERSON], які підтвердили показання [PERSON] стосовно обставин, що передували травмуванню [PERSON]. Так з показань [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] підійшов до [PERSON] та схопив його за плечі і потягнув назад, щоб останній звернув на нього увагу. В цей момент [PERSON] від несподіванки втратив рівновагу і підняв коліно правої ноги, зачепивши [PERSON], який сидів на лавочці. Таким чином, слід зауважити, що дії [PERSON] не можна вважати забороненими, як слід протиправними, оскільки такі дії були рефлекторними (зумовлена реакція - рухова відповідь організму на дію подразника зовнішнього середовища), випадковими, що настали внаслідок активних дій третьої особи. Стосовно причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою [PERSON], представник відповідача зазначила, що в даному випадку причинний зв'язок відсутній, внаслідок відсутності як такої протиправної поведінки [PERSON] взагалі, а зв'язок результату (шкоди) з дією, що йому передувала має випадковий характер. Стосовно вини [PERSON], то постановою про закриття кримінального провадження від 22.06.2017 року встановлено відсутність у [PERSON] наміру на спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому [PERSON], що вказує на відсутність умислу. Таким чином, [PERSON] не міг передбачити і бажати настання шкоди або свідомо її допускати. Необережність відрізняється від умислу тим, що особа не передбачає можливість завдання шкоди при обов'язку її передбачити. У цивільному праві розрізняють грубу та просту необережність. Коли людина не дотримується високих вимог, пред'явлених до неї як особистості, що здійснює в даних умовах певний вид діяльності, вона допускає просту необережність. У тих випадках, коли особа не тільки не дотримується високих, а й мінімальних вимог уважності та обережності, які зрозумілі кожному, вона допускає грубу необережність. Представник відповідача зазначила, що в діях [PERSON] відсутні ознаки необережності, так як він у жодний спосіб не передбачав та й не міг передбачити можливість завдання шкоди [PERSON] внаслідок втручання третьої особи, як і самого втручання. Крім того, відповідно до ст. 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у виці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Верховним Судом України в п.2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року за № 6 (із змінами та доповненнями) зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що …шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. В п.6 даної Постанови роз'яснено судам, що батьки (усиновителі) або опікуни несуть майнову відповідальність у випадках, коли шкода, заподіяна неповнолітнім, є наслідком нездійснення за ним контролю, неналежного виховання або неправильного використання щодо них своїх прав; учбові, виховні і лікувальні заклади несуть майнову відповідальність за шкоду, якщо вона виникла внаслідок нездійснення ними належного контролю за неповнолітнім в час знаходження його під їх наглядом. Таким чином, батьки [PERSON], а саме його мати - [PERSON] не може бути відповідачем по даній справі та нести відповідальність за неповнолітнього сина, оскільки події, що відбулись в приміщенні навчального закладу Пісочинський Колегіум жодним чином не стосується та не є наслідком ані нездійснення контролю за [PERSON], ані його неналежним вихованням або неправильним використанням щодо нього своїх прав, оскільки дії останнього, як було зазначено вище мали випадковий характер та за походженням були природними та рефлекторними. Стосовно моральної шкоди представник відповідача зазначила, що відсутні загальні підстави, наявність яких необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, як то, протиправність діяння [PERSON] та вина останнього в її заподіянні, відповідно відсутні правові підстави для стягнення моральної шкоди. Таким чином представник відповідача вважає, що позовні вимоги позивача щодо відшкодування майнової і моральної шкоди та інші за даним позовом задоволенню не підлягають, оскільки обставини, викладені у даному позові є недоведеними та безпідставними. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутністю, у зв'язку з постійним відрядженням за межі м. Харкова. Просив суд відмовити у позові з огляду на невинуватість його сина. Представник третьої особи УПСЗН адміністрації Жовтневого району ХМР Рогожина В.В., яка діє на підставі довіреності від 18.01.2016 року, у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник служби у справах дітей Жовтневого району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено судом, постановою старшого слідчого СВ ВМ /м. Люботин/ Харківського РВ /з обслуговування Харківського району та м. Люботина ГУМВС України в Харківській області від 22 червня 2015 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1201422043005098 від 15.12.2014 року, закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Разом з тим, з вказаною вище постанови вбачається, що 04 грудня 2014 року неповнолітній [PERSON],[INFO] спричинив з необережності тілесні ушкодження неповнолітньому [PERSON] , [INFO]. Суд не може погодитися з доводами представника відповідача [PERSON], [PERSON] , яка вважає, що в діях [PERSON] відсутні ознаки необережності, так як він у жодний спосіб не передбачав та й не міг передбачити можливість завдання шкоди [PERSON] внаслідок втручання третьої особи, як і самого втручання,оскільки такі доводи спростовуються постановою старшого слідчого СВ ВМ /м. Люботин/ Харківського РВ /з обслуговування Харківського району та м. Люботина ГУМВС України в Харківській області від 22 червня 2015 року, в якій зазначено, що 04 грудня 2014 року неповнолітній [PERSON],[INFO] спричинив з необережності тілесні ушкодження неповнолітньому [PERSON] , [INFO] . З постанови від 22 червня 2015 року вбачається,що 5 червня 2015 року у [PERSON] мав місце перелом кісток носа на межі середньої та нижньої третини, який утворився від ударної травматичної дії тупого твердого предмета і міг утворитися не раніше звернення за медичною допомогою 4 грудня 2014 року і цілком імовірно в той період часу на який вказує потерпілий. За ступенем тяжкості вказані ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень тривалістю не більше 6-ти днів. /а.с. 15-18/. З виписки №8912 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON], [INFO], вбачається , що останній поступив в стаціонар 04.12.2014 року з травмою носа. Закритий перелом кісток носа зі зміщенням. 10.12.2014 року проведена репозиція та редресація кісток носа. Післяопераційний період без ускладнень, виписано у задовільному стані. /а.с.56/. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. У відповідності до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим не майновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкоди, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа , яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі. Така особа зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Отже, зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров'я. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, окрім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг із них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Таким чином, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у частині першій статті 57 ЦПК України, частині першій статті 58 ЦПК України. Для проведення [PERSON] репозиції та редресації кісток носа, позивачем були придбані необхідні медичні препарати, шприци, вата та інше, відповідно до списку наданого у стаціонарному відділенні Харківської міської клінічної лікарні №30 /а.с.56/. Вартість цих ліків, шприців та інш., згідно цін аптечної мережі м. Харкова складає 1340 грн. 32 коп., що складає майнову шкоду та підлягає стягненню з відповідачів. Що стосується позову в частині стягнення з відповідачів додаткових витрат, викликаних лікуванням та необхідністю посиленого харчування, придбання ліків , то такі не підлягають задоволенню, у зв'язку з недоведеністю. Так, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів тому, що неповнолітній [PERSON] після проведеної 10.12.2014 року операції потребував посиленого харчування, додаткових витрат , викликаних лікуванням. Крім того, надані позивачем в підтвердження позову чеки , зовсім не свідчать , що останнім були придбані дієтичні продукти харчування, як то зазначалося в позові. Позивачем, на підтвердження позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат, викликаних лікуванням та необхідністю посиленого харчування , надані чеки відповідно до яких продукти харчування куплялися у жовтні 2015 року - січні 2016 року, тоді як операція була проведена 10.12.2014 року. Щодо відшкодування витрат (шкоди) на проїзд до лікувальних закладів, то суд не враховує витрати на автобусні квитки та придбання пального, так як вони не дають підстав для висновку про наявність причинно-наслідкового зв'язку між такими витратами і ушкодженням здоров'я в результаті отриманої травми. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Разом з тим, виходячи зі встановлених обставин справи, про які було зазначено вище, характеру та обсягу страждань позивача, характеру його немайнових втрат, часу та зусиль, які були необхідні для відновлення здоров'я його сина, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості,суд вважає, що визначений позивачем загальний розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у сумі 30 000 грн., є дещо завищеним і підлягає зменшенню до 10 000 грн.. Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа /у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років/ відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна , достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками /усиновлювачами/ або піклувальником, якщо вони не доведуть що шкода була завдана не з їхньої вини. Як встановлено судом, [PERSON] є неповнолітнім, навчається, а тому не має самостійного заробітку, а тому шкода, завдана ним [PERSON] , підлягає стягненню з його батьків , відповідачів у справі. Оскільки позивачем не надано суду документ, який підтверджує понесені ним судові витрати на правову допомогу у розмірі 3 307 грн., то такі не підлягають стягненню. На підставі ст. ст. 23, 1166, 1167, 1179, 1195 ЦК України,

Outcome: partial