Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

2 грудня 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання недійсним договору поруки №1502007/1Р від 19 серпня 2007 року укладеного в якості забезпечення належного виконання зобов`язань за кредитним договором №1502007/1Р від 19 квітня 2007 року укладеного між [PERSON] та ВАТ АБ «Укргазбанк», за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 18\~968,21 дол. США під 11,5% річних строком до 18 квітня 2013 року. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20 квітня 2010 року у справі №2-3565/10 з [PERSON] та [PERSON] було стягнуто заборгованість на користь банку. Про зазначене рішення позивачка дізналася в травні-червні 2020 року. Позивачка договір поруки не підписувала, що встановлено висновком експерта НДКЕЦ Управління МВС України в Хмельницькій області №988 від 08 жовтня 2011 року. З огляду на викладене відповідно до ст.203, 215 ЦК України позивачка просить її вимоги задовольнити. Представник відповідача правом на подання відзиву не скористався, подав заяву про застосування строків позовної давності до вимог [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, подав заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, будучи повідомленим належним чином про час та місце судового засідання. Суд, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що 19 квітня 2017 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №1502007/1Р, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 18\~968,21 доларів США під 11,5 відсотків річних строком до 18 квітня 2013 року. 19 квітня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки №1502007/1Р, за умовами якого поручитель несе солідарну відповідність разом із позичальником перед кредитором за виконання зобов`язань по кредитному договору. Згідно висновку експерта №988 від 08 жовтня 2011 року наданому Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром УМВС України в Хмельницькій області підпис в графі поручитель в договорі поруки №150207/1Р від 19 квітня 2007 року, підпис в графі «Поручитель» та рукописний текст а анкеті фізичної особи поручителя виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Згідно частини другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок про те, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Постановою Верховного Суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16-ц (провадження № 61-5800зпв18) зроблено висновок про те, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. У частинах першій, другій статті 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми правочину про забезпечення виконання зобов`язання є його нікчемність. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що договір поруки №150207/1Р від 19 квітня 2007 року [PERSON] не підписувався, а був укладений від її імені іншою особою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) зроблено висновок про те, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову з підстав необґрунтованості позовних вимог, у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту права, оскільки договір поруки від 19 квітня 2007 року, сторонами якого зазначені ВАТ АБ «Укргазбанк», [PERSON] та [PERSON] , є недійсним у силу закону (нікчемним), і не підлягає визнанню недійсним у судовому порядку. Зазначене не перешкоджає позивачу звернутися до суду на вказаних підставах з позовом за захистом своїх прав про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, що відповідатиме змісту відносин, що виникли між сторонами. Судові витрати по справі становлять 840 грн 80 коп., які з огляду на вимоги ст.141 ЦПК України слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed