Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

3 серпня 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування вимог зазначила, що їх шлюбні стосунки припинені, спільного господарства вони не ведуть, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Оскільки дитина залишається проживати з нею, батько зобов'язаний брати участь в її утриманні. Наразі відповідач не працює, аліменти він нікому не платить, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться. Позивач [PERSON] подала клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку за адресою, зазначеною у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, проте в судове засідання він повторно не з'явився, про причини неявки не повідомив, письмові заперечення на позов не подав. Враховуючи неявку відповідача в судове засідання, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши надані позивачем письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 квітня 2006 р. (а.с. 4). Подружжя має малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 3). З позовної заяви вбачається, що сімейне життя сторін не склалося, наслідком чого стало припинення їх шлюбно-сімейних відносин. За згодою сторін їх малолітній син проживає з матір'ю. За приписом статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст позовної заяви суд дійшов висновку, що між сторонами існує стійкий розлад подружніх стосунків і подальше збереження шлюбу, який наразі існує лише формально, суперечить інтересам позивача. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що батько не приймає участі в утриманні сина. Відповідно до положень ч. 1 ст. 181 цього Кодексу способи виконання батьками обов'язки утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Оскільки сторони не домовились про добровільну участь батька в утриманні дитини, спір про стягнення аліментів підлягає вирішенню судом. Враховуючи, що відповідач є здоровим працездатним чоловіком і при цьому у нього немає інших дітей та непрацездатних членів сім'ї, яких він повинен утримувати, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення аліментів в заявленому розмірі, що на думку суду забезпечить належне утримання дитини обома батьками і не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище. Відповідно до вимог статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються від дня пред'явлення позову. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд на підставі положень частини 1 статті 88 ЦПК України присуджує з відповідача понесені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору, сплаченого за вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, а тому суд на підставі положень частини 3 статті 88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved