Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

30 травня 2019 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовній заяві позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором (Генеральна угода) від 15.12.2014 року в сумі 21032,59 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору (Генеральної угоди) від 15.12.2014 року, укладеного між позивачем та відповідачем, [PERSON] було надано кредит у розмірі 12053,64 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення кредиту згідно умов договору повинно здійснюватися з 1 по 25 число кожного місяця. Як зазначає позивач, з його боку були виконані умови договору та перераховані кошти, а відповідач їх отримав. Але відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив та кошти згідно умов договору не повернув. А тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилась станом на 13.05.2019 року по кредитному договору в розмірі: 7028,75 грн. - заборгованість за кредитом, 3229,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 9559,10 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 1215,62 грн., а всього заборгованість становить 21032,59 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Разом з тим, 04.11.2019 року до суду надійшов відзив відповідача на дану позовну заяву, в якому вона просила відмовити у задоволенні даного позову, з тих підстав, що не була повідомлена про умови кредитування за анкетою-заявою, при цьому, не підписувала Генеральну угоду, а тому на думку відповідача, в даному випадку відсутні підстави для стягнення заборгованості за вказаною Генеральною угодою. Крім того, відповідачка посилається на те, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили, що вона ознайомилася з Витягом з Тарифів та Умов надання банківських послуг. При цьому, до суду 29.01.2020 року надійшла відповідь на відзив, в якому позивач зазначає, що предметом даного позову є саме Генеральна угода, згідно якої заявник просить стягнути заборгованість з відповідача, а тому на думку позивача, посилання відповідачки щодо не обізнаності нею умов кредитування за анкетою-заявою не свідчать про відсутність заборгованості. При цьому, відповідачка не спростовує жодним доказом відсутність такої заборгованості за Генеральною угодою. Крім того, як зазначає позивач дана Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості була укладена за ініціативою відповідачки, адже у останньої був наявний не погашений борг, частину якого банк списав, уклавши відповідну Генеральну угоду. Заперечення на відповідь на відзив до суду не надходили. На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальні заяви сторін, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір у вигляді Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Разом з тим, як вбачається, 15.12.2014 року між Банком та Позичальником було укладено Генеральну Угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правилам надання продукту кредитних карт (далі - Угода). Відповідно до п.2.1 даної Угоди, Позичальнику було надано кредит у розмірі 12053,64 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк з 15.12.2014 року по 31.12.2017 року. Погашення кредиту здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця, в сумі 437,31 грн. Як зазначено в п.1 Генеральної угоди, зазначена угода зафіксувала заборгованість [PERSON] за договором від 25.04.2013 року. Дана Генеральна угода підписана [PERSON] , що підтверджує те, що вона погодилася на умови, викладені в Угоді, що також свідчить про те, що [PERSON] підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку. Як вбачається з п. 2.2 Угоди, відповідно до ст.ст. 212, 611, 625 ЦК України, у разі порушення Позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в даній Генеральній Угоді, Умовах та правилах більше, ніж на 31 день, по зобов`язаннях, строк яких не настав, Сторони узгодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по Кредиту починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує Банку штраф в розмірі 1215,62 грн. Крім того, в п.2.8 Генеральної угоди сторони визначили, що при порушенні Позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та Правилах за кожен день прострочки. Умови Генеральної угоди не містять положень про розмір пені за неналежне невиконання зобов`язань. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме той Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, які надані до матеріалів справи, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Генеральну угоду, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. А тому з врахуванням зазначеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення пені не можуть бути задоолені. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Як встановлено судом, позивач виконав зобов`язання за договором та перерахував кошти на рахунок. В той же час, відповідач належним чином не виконувала свої кредитні зобов`язання перед позивачем, про що свідчить розрахунок суми боргу відповідача за кредитним договором та виписка по рахунку, та станом на 13.05.2019 року у відповідача утворилась заборгованість по Генеральній угоді, яка складається з: 7028,75 грн. - заборгованість за кредитом, 3229,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 9559,10 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 1215,62 грн., а всього заборгованість становить 21032,59 грн. Відповідачка не надала суду доказів, що заборгованість є меншою чи відсутня. При цьому, як зазначила відповідачка у своєму відзиві, вона заперечує факт підписання нею Генеральної угоди, відповідно до якої позивач просить стягнути заборгованість. Однак суд не може прийняти до уваги зазначені посилання відповідача, оскільки вона не зверталась до суду з позовом про визнання неукладеною чи недійсною Генеральної угоди. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що зазначена Генеральна угода, була підписана [PERSON] . Отже, оскільки відповідач належним чином не виконував зобов`язання за договором, тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за Генеральною угодою, яка складається з: 7028,75 грн. - заборгованість за кредитом, 3229,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 1215,62 грн., а всього в розмірі 11 473,49 грн. Крім того, на підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial