Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-29 00:00:00

29.12.2016 [PERSON] , в інтересах якого діяли представники [PERSON] та (у подальшому) [PERSON] , звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та компенсації частки в спільному майні подружжя. В обґрунтування позову зазначається, що з 13.08.1997 позивач перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням суду від 16.12.2016. Від цього шлюбу спільних неповнолітніх дітей сторони не мають. За час шлюбу сторони побудували та придбали наступне майно: 1)вантажний автомобіль (фургон) «Mercedes-Benz» моделі 115CDI чорного кольору 2008 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER] та кузовом № [NUMBER] , який був придбаний у 2013 році і ринкова вартість якого складає 200000 грн; 2)легковий автомобіль «Hyundai Accent» червоного кольору 2008 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER] та кузовом № [NUMBER] , який був придбаний у 2010 році і ринкова вартість якого складає 200000 грн; 3)двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка була придбана у 2009 році та ринкова вартість якої складає 200000 грн; 4)двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка була придбана у 2006 році та ринкова вартість якої складає 200000 грн; 5)нежитлове приміщення-магазин, розташований за адресою: [ADDRESS] , який був придбаний як квартира у 2009 році, переобладнаний та введений в експлуатацію як нежитлове приміщення (магазин) у 2012 році, та ринкова вартість якого складає 350000 грн; 6)торговий павільйон, розташований за адресою: [ADDRESS] , який був побудований у 2005 році та ринкова вартість якого складає 400000 грн; 7)земельна ділянка для обслуговування торгового павільйону площею 0,0033 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка була придбана у 2009 році та ринкова вартість якої складає 100000 грн. Крім того, згідно з договором купівлі-продажу майнових прав № 7954/РН-К від 29.10.2014 сторонами були повністю сплачені майнові права на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] , вартість яких складає 951220 грн. Також під час шлюбу сторонами були накопичені грошові кошти у розмірі: -300000 грн; -16000 доларів США; -1800 євро. Зазначені грошові кошти станом на 15.08.2016 (дата припинення шлюбних відносин за рішенням суду від 16.12.2016) знаходилися на рахунках відповідача у ЛФ ПриватБанку МФО 304795, розташованому за адресою: [ADDRESS] . Все вищевказане майно зареєстроване на відповідача та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. До того ж під час шлюбу сторонами був придбаний товар для здійснення підприємницької діяльності на суму 150000 грн, який станом на 15.08.2016 знаходився за адресою: [ADDRESS] . Також позивач-відповідач вважав за необхідне поділити між сторонами наступні речі домашнього вжитку: -пральну машину «Самсунг» вартістю 5000 грн; -миючий пилосос «Томас» вартістю 5000 грн; -DVD «Райнфорд» вартістю 1000 грн; -холодильник «LG» вартістю 5000 грн; -фотоапарат «Олімпус» вартістю 7000 грн; -карту пам`яті «Fugi» вартістю 100 грн; -телевізор «Самсунг» вартістю 12000 грн; -котел «Фондстал» вартістю 10000 грн; -цифрову камеру «Nikon D3100» вартістю 23000 грн; -відеокамеру «Sony» вартістю 32000 грн; -мобільний телефон «iPhone 5» вартістю 10000 грн; -кондиціонер вартістю 3500 грн; -торгівельне обладнання павільйону «Міледі» вартістю 11000 грн. Поділити майно добровільно відповідач відмовляється, у той час як більшість правовстановлюючих документів на вищезазначене майно знаходиться саме в неї. Таким чином, з урахуванням змінених та збільшених позовних вимог (а.с. 209-210 т. 2; а.с. 128-129 т. 3) [PERSON] просив суд: 1)визнати за [PERSON] право власності на: -1/2 частку вантажного автомобіля (фургона) «Mercedes-Benz 115CDI»; -1/2 частку легкового автомобіля «Hyundai Accent»; -1/2 частку двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] ; -1/2 частку двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] ; -1/2 частку нежитлового приміщення-магазину за адресою: [ADDRESS] ; -1/2 частку торгового павільйону за адресою: [ADDRESS] ; -1/2 частку земельної ділянки для обслуговування торгового павільйону площею 0,0033 га за адресою: [ADDRESS] ; -1/2 частку майнових прав на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . 2)виділити в натурі на праві приватної власності [PERSON] із спільної сумісної власності: -пральну машину «Самсунг»; -миючий пилосос «Томас»; -DVD «Райнфорд»; -холодильник «LG»; -фотоапарат «Олімпус»; -карту пам`яті «Fugi»; -телевізор «Самсунг»; -котел «Фондстал»; -цифрову камеру «Nikon D3100»; -відеокамеру «Sony»; -мобільний телефон «iPhone 5»; -кондиціонер; -торгівельне обладнання павільйону «Міледі». 3)стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частку вартості предметів домашнього вжитку, що перевищує його сумісну набуту частку, у розмірі 62300 грн; 4)стягнути зі [PERSON] 1/2 частку грошових коштів, накопичених з відповідачем за час шлюбу, які станом на 15.08.2016 знаходилися на її рахунку, а саме у розмірі 150000 грн, 8000 доларів США (що складає 215120 грн) та 900 євро (що складає 25173 грн). У свою чергу 18.01.2017 [PERSON] , в інтересах якої діє представник [PERSON] , звернулася до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та компенсації частки в спільному майні подружжя (а.с. 75-76 т. 1). В обґрунтування позову зазначається, що з 13.08.1997 позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням суду від 16.12.2016. Від цього шлюбу сторони мають повнолітню доньку. За період шлюбу сторони придбали наступне майно: 1)вантажний автомобіль (фургон) «Mercedes-Benz 115CDI» чорного кольору з реєстраційним номером [NUMBER] 2008 року випуску та VIN- [NUMBER] , який був придбаний у 2013 році і ринкова вартість якого складає 200000 грн; 2)легковий автомобіль «Hyundai Accent» червоного кольору з реєстраційним номером [NUMBER] та VIN- [NUMBER] 2008 року випуску, який був придбаний у 2010 році і ринкова вартість якого складає 150000 грн. Також за час шлюбу сторонами були придбані наступні предмети домашнього вжитку: -пральна машина «Самсунг» вартістю 5000 грн; -миючий пилосос «Томас» вартістю 5000 грн; -DVD «Райнфорд» вартістю 1000 грн; -холодильник «LG» вартістю 5000 грн; -фотоапарат «Олімпус» вартістю 7000 грн; -карта пам`яті «Fugi» вартістю 100 грн; -телевізор «Самсунг» вартістю 12000 грн; -котел «Фондстал» вартістю 10000 грн; Загальна сума предметів вжитку склала 39100 грн. У відповідача є ізольоване жиле приміщення - будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Цей будинок був отриманий ним у спадщину від батьків. Разом із тим, у 2016 році сторони з метою підтримання будинку у справному житловому стані провели його поліпшення на суму 182378,60 грн. Крім того, [PERSON] після розірвання шлюбу 01.12.2016 таємно викрав із приміщення належного [PERSON] магазину « Міледі » товарні матеріальні цінності на суму 75000 грн. Так, [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність з 11.09.2001, від якої її доходи складають: за 2014 рік - 929000 грн; за 2015 рік - 490000 грн; за 2016 рік - 740000 грн. У той же час [PERSON] був державним службовцем із невеликими доходом і йому взагалі було заборонено займатися підприємницькою діяльністю. Також [PERSON] за власні кошти, отримані від ведення підприємницької діяльності, було придбане наступне нерухоме майно: 1)двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , яка була придбана у 2009 році та ринкова вартість якої складає 150000 грн; 2)двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , яка була придбана у 2006 році та ринкова вартість якої складає 150000 грн; 3)нежитлове приміщення-магазин, розташований за адресою: [ADDRESS] , який був придбаний як квартира у 2009 році, переобладнаний та введений в експлуатацію як нежитлове приміщення (магазин) у 2012 році, ринкова вартість якого складає 200000 грн; 4)торговий павільйон, розташований за адресою: [ADDRESS] , який був побудований у 2005 році та ринкова вартість якого складає 200000 грн; 5)земельна ділянка для обслуговування торгового павільйону площею 0,0033 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , яка була придбана у 2009 році та ринкова вартість якої складає 50000 грн. Відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав № 7954/РН-К від 29.10.2014 [PERSON] були повністю сплачені майнові права на двокімнатну квартиру площею 58,68 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , вартість яких складає 500000 грн. Зазначене майно також було придбане [PERSON] за рахунок її доходів від підприємницької діяльності. Таким чином, [PERSON] просила: 1)виділити їй в натурі легковий автомобіль «Hyundai Accent» з реєстраційним номером [NUMBER] та VIN- [NUMBER] 2008 року випуску; 2)виділити [PERSON] в натурі вантажний автомобіль (фургон) «Mercedes-Benz 115CDI» чорного кольору з реєстраційним номером [NUMBER] 2008 року випуску та VIN- [NUMBER] ; 3)виділити [PERSON] в натурі предмети домашнього вжитку на загальну суму 39100 грн, а саме: -пральну машину «Samsung» вартістю 5000 грн; -миючий пилосос «Томас» вартістю 5000 грн; -DVD «Райнфорд» вартістю 1000 грн; -холодильник «LG» вартістю 5000 грн; -фотоапарат «Олімпус» вартістю 7000 грн; -карту пам`яті «Fugi» вартістю 100 грн; -телевізор «Самсунг» вартістю 12000 грн; -котел «Фондстал» вартістю 10000 грн; 4)стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] вартість покращень будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у розмірі 182378,60 грн; 5)стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] частку вартості майна, що перевищує її сумісно набуту частку у розмірі 90144,65 грн. [PERSON] надав заперечення на зустрічний позов, в яких зазначив, що надані [PERSON] документи на підтвердження поліпшень будинку жодним чином не стосуються ремонту, який [PERSON] власними силами та на запозичені кошти здійснював у 2016 році, крім іншого, ці документи є підробленими та не мають відношення до матеріалів, які придбавалися ним. Зазначені у податкових деклараціях [PERSON] суми є валовим доходом відповідача-позивача, тобто загальною сумою реалізованого товару за відповідний календарний рік, без урахування витрат на придбання товару, його доставки та реалізації, сплати відповідних податків і зборів, комунальних послуг тощо. Будучи обізнаним із витратами [PERSON] по закупці товару, відсотком «накрутки» (що складає близько 50%) та вищевказаними витратами, [PERSON] зазначає, що її реальний (чистий) дохід за 2016 рік склав приблизно 75000 грн. Також [PERSON] зазначив, що у нього знаходиться частина побутового майна (а.с. 44-45 т. 1). Ухвалою суду (під головуванням судді Харченка Г.А.) від 06.01.2017 була задоволена заява [PERSON] про забезпечення позову шляхом заборони до набрання законної сили рішенням у цій справі: 1) ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» - видавати відповідачу-позивачу [PERSON] акт прийому-передачі майнових прав на квартиру за договором купівлі-продажу майнових прав № 7954/РН-К від 29.10.2014 та технічний паспорт на квартиру, а також приймати доручення від [PERSON] на виконання компанією усіх необхідних дій із оформлення на її ім`я права власності на вказану квартиру; 2) Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації - видавати [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру за договором купівлі-продажу майнових прав № 7954/РН-К від 29.10.2014; 3) [PERSON] - здійснювати реалізацію товару, який був придбаний за час шлюбу для здійснення підприємницької діяльності та заходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25-26 т. 1). Ухвалою суду (під головуванням судді Харченка Г.А.) від 20.03.2017 зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та компенсації вартості частки у спільному майні подружжя було об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та компенсації вартості частки у спільному майні подружжя, а також за клопотанням сторони позивача-відповідача витребувані наступні докази: 1) у КП «Кремінське РБТІ» - копії правовстановлюючих документів та технічних паспортів на спірні об`єкти нерухомості; 2) у Відділу Держгеокадастру в Кремінському районі Луганської області - копію державного акту на право приватної власності на земельну ділянку на ім`я [PERSON] для утримання торгівельного павільйону за адресою: [ADDRESS] , а також довідку про нормативно-грошову оцінку вищезазначеної земельної ділянки; 3) у ЛФ «Приватбанк» - відомості про банківські рахунки та розмір грошових коштів на них по кожній із наявних валют із урахуванням нарахованих відсотків на ім`я [PERSON] станом на 15.08.2016 та 20.03.2017 (а.с. 71-72 т. 1). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2017 у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] з посади розгляд справи було визначено судді Кремінського районного суду Луганської області Костробі Ю.Ю. (а.с. 2 т. 2). Ухвалою суду (під головуванням судді Костроби Ю.Ю.) від 04.07.2017 була задоволена заява [PERSON] про відвід судді, після чого розгляд справи згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2017 було визначено судді Кремінського районного суду Луганської області Безкровному І.Г. (а.с. 18, 20 т. 2). Ухвалою судді Безкровного І.Г. від 05.07.2017 зазначена цивільна справа була прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 21 т. 2). 27.07.2017 були задоволені клопотання представника [PERSON] про витребування доказів: 1) у [PERSON] - копії правовстановлюючого документа (рішення Кремінського районного суду Луганської області) на квартиру за адресою: [ADDRESS] ; 2) у ЛФ «ПриватБанк» - відомостей про банківські рахунки та їх суми з урахуванням нарахованих відсотків на ім`я [PERSON] станом на 15.08.2016 та 27.07.2017 (а.с. 40, 41 т. 2). 01.08.2017 було задоволене клопотання представника [PERSON] про призначення судової оціночно-будівельної експертизи та зупинене провадження у справі на час її проведення (а.с. 49-50 т. 2). 17.01.2018 провадження у справі було поновлене для розгляду клопотання експерта про надання додаткових матеріалів (а.с. 195 т. 2). 19.02.2018 було задоволене клопотання експерта про надання додаткових матеріалів та повторно зупинене провадження у справі на час проведення експертизи (а.с. 250 т. 2). 08.06.2018 провадження у справі було поновлене у зв`язку із надходженням висновку експерта; також у зв`язку із набранням чинності змін у цивільному процесуальному законодавстві розгляд справи було продовжено за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання (а.с. 30-31 т. 3). 29.08.2018 та 07.09.2018 були повернуті заяви відповідача-позивача [PERSON] про забезпечення позову (а.с. 58, 77 т. 3). 13.09.2018 було задоволене клопотання позивача-відповідача [PERSON] про призначення повторної судової оціночно-будівельної експертизи та зупинене провадження у справі на час її проведення (а.с. 82-83 т. 3). 03.05.2019 провадження у справі було поновлене у зв`язку із повідомленням експерта про неможливість надання висновку експертизи (а.с. 107 т. 3). 08.07.2019 була повернута заява [PERSON] про забезпечення позову (а.с. 132 т. 3) та задоволене клопотання останнього про витребування у АТ КБ «ПриватБанк» інформації про банківські рахунки [PERSON] : 1) залишку готівкових коштів на цих рахунках станом на 15.08.2016, 01.11.2016 та 27.12.2016; 2) рух щодо надходження грошових коштів за цими рахунками за період з 15.08.2016 по 27.12.2016; 3) рух щодо витрат грошових коштів за цими рахунками за період з 15.08.2016 по 27.12.2016 (а.с. 137 т. 3). 22.07.2019 було відмовлено у задоволені клопотання [PERSON] про призначення судової оціночно-будівельної та автотехнічної експертиз та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 146-147, 151 т. 3). 06.09.2019 зустрічний позов [PERSON] був залишений без розгляду у зв`язку із повторною неявкою останньої та її представника у судове засідання без поважних причин, а 07.10.2019 провадження у справі було зупинене до розгляду апеляційної скарги відповідача-позивача [PERSON] на відповідну ухвалу суду першої інстанції. 08.01.2020 Луганським апеляційним судом ухвала суду про залишення зустрічного позову без розгляду була скасована, а справа була надіслана для продовження розгляду, у зв`язку з чим 24.01.2020 провадження у справі було поновлене (а.с. 167-169, 206, 265-269 т. 3; а.с. 2 т. 4). 31.08.2020 судом було задоволене клопотання представника [PERSON] про витребування з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Луганській області та Головного управління Держгеокадастру у Луганській області інформації щодо реєстрації права власності на спірні транспортні засоби та нерухоме майно (а.с. 60-61 т. 4). 01.12.2020 судом було задоволене клопотання [PERSON] про витребування в АТ КБ «ПриватБанк» нестандартної довідки станом на 01.11.2016 по трьом банківськім рахункам, відкритим на ім`я [PERSON] (а.с. 127-128 т. 4). У судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] підтримали (змінені та збільшені) позовні вимоги за первісним позовом та водночас заперечували проти зустрічного позову [PERSON] . При цьому [PERSON] пояснив суду, що з 13.08.1997 вони зі [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. На той час він працював начальником Державної екологічної інспекції у Кремінському районі. [PERSON] до 2002 року не працювала, оскільки перебувала у декретній відпустці. За період шлюбу, коли [PERSON] був приватним підприємцем та брав участь у різних передвиборчих справах, вони придбали двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] з метою її подальшої реалізації для отримання коштів на навчання доньки після закінчення нею школи. З 2004-2005 років вони побудували торговий павільйон за адресою: [ADDRESS] . Павільйон був збудований із будівельних матеріалів, що були придбані [PERSON] за бартером за час роботи підприємцем, оскільки він займався виготовленням технічної документації для приватних підприємців для отримання дозволів на відходи, на спецводокористування, на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Після того, як вони збудували та відкрили зазначений павільйон, позивач-відповідач пішов на державну службу, а [PERSON] почала торгувати у цьому павільйоні, який оформили на неї. У 2009 році вони придбали двокімнатну квартиру у товариша [PERSON] , який поїхав у м. Москва, за адресою: [ADDRESS] . Також у 2009 році вони придбали квартиру за адресою: [ADDRESS] , де [PERSON] за допомогою помічників побудував прибудову, яка у 2013 році була введена в експлуатацію. Також у 2013 році вони внесли грошовий пай у «Київміськбуд» для придбання квартири з метою її подальшого перепродажу, оскільки квартира мала зрости у вартості після введення в експлуатацію (право власності на яку до теперішнього часу не оформлене). Також у сторін були спільні грошові кошти на рахунках, які [PERSON] також вважає за необхідне розділити навпіл. З 2002 року [PERSON] працювала приватним підприємцем і позивач-відповідач допомагав їй під час здійснення підприємницької діяльності, зокрема раз на тиждень у вихідний день вони разом їздили у м. Харків за товаром. Щодо позовних вимог колишньої дружини про стягнення вартості поліпшень будинку, то [PERSON] вважає їх необґрунтованими, оскільки це будинок його батьків і належить йому на праві особистої приватної власності, в нього вкладали гроші його родичі, про що свідчить зокрема розписка його брата, наявна в матеріалах справи, який займав посаду директора будівельної фірми. Натомість [PERSON] надала фіктивні накладні від фірм, яких не існує. [PERSON] працював у державній інспекції з 1993 року по 2004 рік, а з березня 2004 року - приватним підприємцем, займався бартером та перепродажем будівельних матеріалів. Приблизно у 2005 році він перебував на обліку у центрі зайнятості та будував магазин. В який саме період [PERSON] був зареєстрований як приватний підприємець, він пригадати не може. Всі квартири придбавалися для подальшого перепродажу. Дві торгові точки будувалися для здійснення підприємницької діяльності. [PERSON] та [PERSON] планували, що він буде торгувати у одній точці (по [ADDRESS] , оскільки він її будував особисто), а вона - в іншій. З 1997 року з моменту одруження вони зі [PERSON] постійно проживали у будинку батьків [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За час їх спільного життя поліпшення цього будинку здійснювалося, інакше б він завалився, оскільки був побудований у 1965 році. Поліпшення здійснювалися як у середині 2000-х, так і до початку військових дій в Україні у 2014 році. Проживати у спільно нажитих квартирах [PERSON] не збирається, припускає, що вони разом із колишньою дружиною можуть здавати їх в оренду, у зв`язку з чим вважає за можливе узгодити графік користування спірним нерухомим майном після отримання рішення суду та оформлення документів щодо права власності. У 2015 році їх донька вступила у вищий навчальний заклад, однак квартири вони не продали, оскільки не було нагальної потреби, а також з огляду на ціни продавати квартирі у зоні АТО за безцінь було невигідно. У грудні 2005 року був введений в експлуатацію торговий павільйон за адресою: [ADDRESS] , де до теперішнього часу здійснює торгівельну діяльність [PERSON] . Восени 2012 чи 2013 року був введений в експлуатацію магазин по [ADDRESS] , але торгівельна діяльність там ніколи не здійснювалася і торгівельне обладнання відсутнє, а сам магазин стоїть зачинений. Автомобілі придбавалися за спільні кошти колишнього подружжя. «Mercedes» куплявся спеціально для того, щоб їздити за товаром. З моменту припинення шлюбних відносин [PERSON] користується автомобілем «Hyundai», а [PERSON] - автомобілем «Mercedes». Стосовно поділу побутового майна [PERSON] зазначив, що у нього знаходиться наступне побутове майно: пральна машина «Самсунг»; миючий пилосос «Томас»; DVD «Райнфорд»; холодильник «LG»; карта пам`яті «Fugi»; телевізор «Самсунг»; котел «Фондстал». Ці речі йому непотрібні, тому він вважає за можливе виділити їх [PERSON] . Щодо іншого побутового майна, то воно має знаходитися у [PERSON] , а фотоапарат «Олімпус» знаходиться у її рідного брата. Відповідач-позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали позовні вимоги за зустрічним позовом та заперечували проти позову [PERSON] . При цьому [PERSON] пояснила суду, що вона займається підприємницькою діяльністю та є підприємцем з 1994 року. Будинок за адресою: [ADDRESS] , в якому вони за час шлюбу проживали разом зі [PERSON] , коли вони починали в ньому жити, перебував у поганому стані (жирні шпалери тощо), ремонт в ньому здійснювався за її особисті кошти. З моменту припинення шлюбних відносин [PERSON] користується автомобілем «Hyundai», а [PERSON] - автомобілем «Mercedes». Транспортні засоби були придбані на спільні кошти подружжя. Протягом шлюбного життя декілька разів вона уходила на день-два до матері, оскільки [PERSON] бив її. Також колишній чоловік двічі кодувався від алкогольної залежності. Приблизно у серпні-вересні 2016 року вона подала позов до суду про розірвання шлюбу, проте [PERSON] приїхав до її матері, де вона на той час знаходилася, та вибачився, після чого вони примирилися. Вони прожили ще два тижні, і коли вона вчергове прийшла з роботи додому, то виявила, що зникли всі грошові кошти, які знаходилися у будинку, а також зникли її документи, коштовні обув та одяг (зокрема шуби), відеокамера, інше цінне майно. Сам [PERSON] поїхав відпочивати на західну Україну разом з іншою жінкою. Коли він повернувся, він сильно побив [PERSON] , але вона не зняла побої, оскільки не мала бажання це афішувати. 29 жовтня, коли [PERSON] поїхав у м. Рубіжне за м`ясом за її дорученням, вона зібрала речі та поїхала до матері, і з того часу вони припинили шлюбні відносини. Всі об`єкти нерухомості, які вони набули за час шлюбу, були придбані на її особисті кошти, отримані від її ж підприємницької діяльності, тому вона не вважає їх спільним сумісним майном подружжя. Квартиру за адресою: [ADDRESS] вона брала в іпотеку та збиралася зробити там офіс для зайняття нею підприємницькою діяльністю, перепродавати її не збиралася. Всі дозвільні документи на магазин « Міледі » за адресою: [ADDRESS] та будівельні матеріали вона оплачувала також за особисті кошти, самостійно контролювала хід робіт у ньому, а внутрішні роботи [PERSON] робила разом зі своїм рідним братом. За товаром у м. Харків вона майже постійно їздила сама, будь-якої допомоги [PERSON] їй не надавав. Підприємницьку діяльність колишній чоловік ніколи не здійснював, хоча і оформлювався як підприємець, що останнього разу мало місце вже після припинення ними шлюних відносин, а саме у грудні 2016 року, при цьому він зазначив місцем здійснення підприємницької діяльності її магазин, хоча на той час вони разом вже не проживали. 01.12.2016, відкривши зранку свій магазин, [PERSON] зі своїм продавцем виявили зникнення всього товару, який вночі вивіз [PERSON] , оскільки мав ключі від магазину, у зв`язку з чим вона зверталася до поліції. Квартиру у м. Києві вони купували для доньки, яка продовжує там навчатися, а не для перепродажу. Щодо спірного побутового майна, придбаного за часу шлюбу, то воно має знаходитися у [PERSON] , а в неї залишилася лише цифрова камера «Nikon D3100». Щодо накопичених грошових коштів на її банківських рахунках у гривнях, то вони використовувалися нею для здійснення підприємницької діяльності. Щодо накопичених грошових коштів на її банківських рахунках в іноземній валюті пояснити нічого не може. Разом із тим, будь-які наявні на її банківських рахунках грошові кошти [PERSON] вважає її особистою приватною власністю, оскільки отримала їх від здійснення нею підприємницької діяльності, а тому не вважає, що ці кошти підлягають поділу. Заслухавши сторони та їх представників, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 13.08.1997 [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] , який був розірваний за рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 16.12.2016. Із мотивувальної частини вказаного рішення вбачається, що сторони з 01.11.2016 припинили шлюбні відносини у зв`язку із різними поглядами на життя та втратою почуттів один до одного. На час розгляду справи між сторонами склалися неприязні стосунки, про що сторони зазначили у судовому засіданні, і що вбачається із витягу з ЄРДР, відповідно до якого [PERSON] 02.12.2017 зверталася до Кремінського ВП ГУНП із заявою про заподіяння їй матеріальної шкоди [PERSON] (а.с. 4-5, 6, 8). Із наданих сторонами у судовому засіданні пояснень та письмових доказів, досліджених судом (при цьому від заяви про виклик свідків [PERSON] на стадії підготовчого провадження відмовився), судом було встановлено, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі та фактичних шлюбних стосунках сторонами було придбане нерухоме та рухоме майно, зокрема і побутові речі, а також накопичені грошові кошти на банківських рахунках. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як зазначається у ч.ч. 1-3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Як зазначається у ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Отже, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 158/2229/16-ц, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Щодо поділу транспортних засобів суд зазначає наступне. Судом встановлено, що за час шлюбу сторонами були придбані наступні транспортні засоби: 1) вантажний автомобіль (фургон) «Mercedes-Benz» моделі 115CDI чорного кольору 2008 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER] та кузовом № [NUMBER] , який 16.04.2013 був зареєстрований на ім`я [PERSON] (а.с. 9 т. 1; а.с. 65 т. 4); 2) легковий автомобіль «Hyundai Accent» червоного кольору 2008 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER] та кузовом № [NUMBER] , який 08.10.2010 був зареєстрований на ім`я [PERSON] (а.с. 95 т. 1; а.с. 65 т. 4). Сторонами у їх позовних заявах та під час надання ними пояснень у судовому засіданні не оспорювалася та визнавалася та обставина, що вказане рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. Із пояснень сторін у судовому засіданні судом було встановлено, що з моменту припинення фактичних шлюбних відносин, тобто з 01.11.2016 і по теперішній час позивач-відповідач [PERSON] користується автомобілем «Mercedes», а [PERSON] - автомобілем «Hyundai». При цьому будь-яких документів на підтвердження дійсної вартості цього рухомого майна під час розгляду справи жодна зі сторін не надала. Водночас [PERSON] у своєму позові визначив вартість автомобілів рівноцінною, а саме у 200000 гривень кожен, у той час як [PERSON] у зустрічному позові, погодившись із вказаною вартістю автомобіля «Mercedes», який перебуває у володінні та користуванні колишнього чоловіка, вартість автомобіля «Hyundai» визначила у розмірі 150000 гривень. У своїх позовах сторони первісно заявляли вимоги про виділення їм в натурі автомобілів, які після припинення шлюбних відносин залишилися у володінні та користуванні кожного з них, однак пізніше [PERSON] змінив вимоги в цій частині та просив визнати за ним право власності на 1/2 частки кожного з цих автомобілів. У свою чергу [PERSON] , яка визначила вартість автомобіля «Hyundai», що залишився у її володінні та користуванні, дешевшою на 50000 грн за вартість іншого автомобіля сторін «Mercedes», просила стягнути зі [PERSON] на свою користь зазначену різницю у вартості автомобілів. Враховуючи зазначені обставини, з метою реального вирішення спору по суті в частині поділу спірних транспортних засобів, суд вважає за необхідне в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на вантажний автомобіль (фургон) «Mercedes-Benz» моделі 115CDI чорного кольору 2008 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER] та кузовом № [NUMBER] , а за [PERSON] - право власності на легковий автомобіль «Hyundai Accent» червоного кольору 2008 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER] та кузовом № [NUMBER] , задовольнивши таким чином в цій частині позовні вимоги відповідача-позивача [PERSON] . Щодо позовної вимоги [PERSON] про стягнення на її користь зі [PERSON] різниці у вартості автомобілів у розмірі 50000 грн суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки обов`язок доказування наявності такої різниці в даному випадку з огляду на положення ч. 1 ст. 81 ЦПК України був покладений на відповідача-позивача [PERSON] , оскільки саме нею заявлялася відповідна вимога, проте вона не надала суду жодних документів на підтвердження вартості вказаних автомобілів та відповідно різниці у їх вартості, в тому числі після роз`яснення судом сторонам права (і доцільності) подання таких доказів, зокрема і їх права на заявлення клопотань про проведення відповідних експертиз. Разом із тим сторона позивача-відповідача, якою заявлялися клопотання про проведення відповідних експертиз для визначення дійсної ринкової вартості автомобілів ще під час розгляду цієї справи суддею Харченком Г.А., у подальшому від цих клопотань відмовилася (а.с. 31, 43, 66-70 т. 1). Щодо поділу нерухомого майна суд зазначає наступне. Судом було встановлено, що за час шлюбу сторонами було придбане наступне нерухоме майно: 1)двокімнатна житлова квартира загальною площею 51,5 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] , - на підставі договору купівлі-продажу від 25.03.2008, укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (а.с. 136, 137 т. 1; а.с. 67-68 т. 4); 2)двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , - на підставі рішення Кремінського районного суду Луганської області від 27.07.2009 про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 03.09.2008 та визнання права власності (а.с. 45 т. 2); 3)житлова квартира загальною площею 29,5 кв.м., переобладнана у 2012 році у нежитлове приміщення-магазин промтоварів, розташований за адресою: [ADDRESS] ), - на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.2009, укладеного між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] (а.с. 140, 141, 215-219, 220-223, т. 1; а.с. 69-70 т. 4); 4)торгівельний павільйон із будівельною площею 26,3 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , - на підставі рішення виконавчого комітету Кремінської міської ради від 09.11.2006 (а.с. 138, 139 т. 1; а.с. 71-72 т. 4); 5)земельна ділянка з кадастровим номером 4421610100:02:248:5312 площею 0,0033 га, розташована за адресою: [ADDRESS] , цільовим призначенням якої є підприємницька діяльність - утримання магазину за вказаною адресою, - на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2009 та рішення Кремінської міської ради № 35/2 від 25.09.2009 (а.с. 144, 145, 224, 225, 226, 227, 228 т. 1; а.с. 74, 75-76 т. 4). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 25.11.2015 у справі № 6-2333цс15 та від 05.04.2017 у справі № 367/5390/14-ц. [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність у вигляді роздрібної торгівлі товарами у спеціалізованих магазинах і за період 2014-2016 років її доходи як підприємця склали: за 2014 рік - 340000 грн; за 2015 рік - 490000 грн; за 2016 рік - 740000 грн (а.с 83, 84-85, 86, 119 т. 1). [PERSON] працював на посаді головного спеціаліста відділу оперативного контролю за дотриманням вимог у Державній інспекції сільського господарства в Луганській області і за період 2013-2016 років його доходи склали: за 2013 рік - 34574,66 грн; за 2014 рік - 30174,15 грн; за 2016 рік - 33947,46 грн (а.с. 230, 231, 232 т. 1). [PERSON] у своєму позові та у судовому засіданні наголошувала на тому, що спірна нерухомість була придбана нею за її особисті кошти, отримані від здійснення нею підприємницької діяльності, на підтвердження чого надала суду відомості про свої доходи, з яких вбачається, що її доходи значно перевищують доходи її колишнього чоловіка за аналогічний період. Разом із тим, спірна нерухомість була придбана у період 2006-2009 років, а відомості про доходи сторін стосуються періоду 2014-2016 років, а отже, на думку суду, ці відомості не можуть підтвердити факт того, що спірна нерухомість була придбана саме за особисті кошти [PERSON] . Будь-яких інших доказів на підтвердження цих обставин [PERSON] надано не було, у той час як відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Водночас [PERSON] не надано суду доказів, що [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини, знищив чи пошкодив спільне майно або ж витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, а тому суд не вбачає підстав відступити від засади рівності часток подружжя. З огляду на це та беручи до уваги, що спірна нерухомість була придбана за час перебування сторін у шлюбі, суд вважає її такою, що є спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає поділу між ними. Суд зазначає, що будь-яких відомостей щодо актуальної (дійсної) вартості нерухомого майна на час розгляду справи сторонами надано не було, у той час як у судовому засіданні судом роз`яснювалося сторонам їх право (та наголошувалося на доцільності) подання таких доказів, в тому числі їх права на заявлення клопотань про проведення відповідних експертиз, проте сторони відповідними процесуальними правами не скористалися. Оскільки предметом поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя, крім іншого, є дві квартири, розташовані у м. Кремінна Луганської області, вартість яких сторони у своїх позовних заявах визначили рівноцінною ( [PERSON] - по 200000 грн кожна, [PERSON] - по 150000 грн кожна), з метою реального вирішення спору по суті в частині їх поділу, беручи до уваги, що обидві квартири є двокімнатними та розташовані в одному населеному пункті, суд вважає за необхідне в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , а за [PERSON] - право власності на житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи питання про поділ інших спірних об`єктів нерухомості, суд враховує, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ст. 365 Цивільним кодексом України (ч. 4 ст. 71 СК України). Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положення цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 ЦК), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18.01.2017 у справі № 405/343/15-ц та від 07.06.2017 у справі № 199/7266/14-ц. Суд в даному випадку виходить із того, що відповідних позовних вимог (про припинення права власності на спірні об`єкти нерухомості та стягнення грошової компенсації) сторонами не заявлялося, згоди на такий варіант поділу сторони не надавали, жодна зі сторін не вносила на депозитний рахунок суду грошових коштів у рахунок вартості своєї частки. Разом із тим, оскільки сторонами не надано відомостей про актуальну (дійсну) вартість спірних об`єктів нерухомості на час розгляду справи (при цьому у своїх позовних заявах та у судовому засіданні сторони спільної думки щодо вартості цього нерухомого майна також не дійшли), а отже ці неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд вважає за необхідне в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за сторонами право власності на 1/2 ідеальної частки за кожним на наступне нерухоме майно, залишивши його у спільній частковій власності сторін: 1) нежитлове приміщення-магазин, розташований за адресою: [ADDRESS] ; 2) торгівельний павільйон, розташований за адресою: [ADDRESS] ; 3) земельну ділянку з кадастровим номером 4421610100:02:248:5312 площею 0,0033 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . При цьому суд також бере до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 686/9580/16-ц, згідно з яким навіть якщо земельна ділянка була одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації та є його особистою приватною власністю, проте на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України. Щодо поділу майнових прав суд зазначає наступне. Судом було встановлено, що 29.10.2014 між [PERSON] та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» був укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 7954/РН-К на новозбудоване майно, а саме - квартиру [ADDRESS] площею 58,68 кв.м. Сума договору складає 960716,59 гривень (а.с. 10-12 т. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України). Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 520/1740/15-ц. Згідно з п.п. 3.1, 3.2 договору купівлі-продажу майнових прав № 7954/РН-К від 29.10.2014 станом на дату його підписання вартість майнових прав на квартиру складає 960716,59 грн. Покупець зобов`язується здійснити оплату 99% вартості майнових прав у розмірі 951220,76 грн, що складає 58,10 кв.м., протягом шести банківських днів після підписання цього договору, а саме у строк по 06.11.2014 з урахуванням затвердженої у компанії знижки у розмірі 10% шляхом встановлення коефіцієнту лояльності к-0,900. У випадку порушення покупцем терміну внесення першого платежу знижка не застосовується, коефіцієнт лояльності встановлюється у розмірі к-1, а вартість майнових прав на квартиру на дату підписання цього договору складає 1067462,55 грн. Кінцеві розрахунки між сторонами здійснюються після обмірів суб`єктом господарювання, що проводить технічну інвентаризацію, та отримання компанією технічного паспорту на квартиру відповідно до фактичної площі квартири за ціною майнових прав у перерахунку на 1 кв.м., яка діяла на момент внесення покупцем останнього поточного платежу за цим договором. Оплата має бути здійснена покупцем протягом 10 банківських днів із дня отримання від компанії відповідного повідомлення (усно, письмово, телефоном, факсом, повідомлення мобільного зв`язку тощо). Протягом шести банківських днів після підписання договору, тобто до 06.11.2014 [PERSON] була здійснена оплата 99% вартості майнових прав за цим договором у розмірі 951220,76 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с. 13-16 т. 1). Разом із тим у п. 1.4 вказаного договору зазначається, що компанія зобов`язана передати покупцеві майнові права на квартиру, а покупець прийняти їх. Передача та приймання майнових прав здійснюється сторонами за актом приймання-передачі майнових прав після отримання сертифікату відповідності закінченого будівництвом об`єкта та проведення кінцевих розрахунків за фактично збудовану площу відповідно до технічних паспортів, виготовлених суб`єктом господарювання, що проводить технічну інвентаризацію. Покупець набуває право власності на майнові права після підписання ним акту приймання-передачі майнових прав. Згідно з п. 1.6 зазначеного договору сторони домовляються, що для оформлення покупцем права власності на квартиру компанія зобов`язана надати йому наступні документи: 1)акт прийому-передачі майнових прав на квартиру; 2)довідку про оплату в повному обсязі вартості майнових прав на квартиру; 3)технічний паспорт квартири, підготовлений суб`єктом господарювання, що проводить технічну інвентаризацію. Проте в матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі майнових прав на вказану квартиру та довідка про оплату в повному обсязі їх вартості. Про відсутність факту передачі [PERSON] майнових прав на квартиру також свідчить лист ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 30.05.2019 на ім`я [PERSON] , з якого вбачається, що станом на вказану дату майнові права за актом приймання-передачі майнових прав передані покупцю не були, процедура оформлення права власності не відбулася на виконання ухвали суду про забезпечення позову від 06.01.2017 (а.с. 145 т. 3). Таким чином, доказів того, що [PERSON] набула право власності на вказані майнові права суду надано не було, а отже суд не вбачає підстав для визнання цих майнових прав спільним сумісним майном подружжя та відповідно не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання за ним 1/2 частки цих майнових прав. Щодо поділу побутових речей суд зазначає наступне. Судом встановлено, що за час шлюбу сторонами були придбані наступні побутові речі: 1)пральну машину «Самсунг» вартістю 5000 грн (а.с. 93 т. 1); 2)миючий пилосос «Томас» вартістю 5000 грн; (а.с. 92 т. 1); 3)DVD «Райнфорд» вартістю 1000 грн; (а.с. 91 т. 1); 4)холодильник «LG» вартістю 5000 грн; (а.с. 90 т. 1); 5)карту пам`яті «Fugi» вартістю 100 грн; (а.с. 94 т. 1); 6)телевізор «Самсунг» вартістю 12000 грн; (а.с. 87-88 т. 1) 7)котел «Фондстал» вартістю 10000 грн; 8)цифрову камеру «Nikon D3100» вартістю 23000 грн (а.с. 49-51 т. 1). У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 158/2229/16-ц зазначається, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а до його складу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Із пояснень сторін у судовому засіданні вбачається, що з моменту припинення сторонами шлюбних відносин [PERSON] володіє та користується цифровою камерою «Nikon D3100», а іншим вказаним побутовим майном - [PERSON] . Також сторони у своїх позовних заявах та у судовому засіданні дійшли згоди щодо вартості вказаного побутового майна та не оспорювали її (водночас не надавши документів щодо його дійсної вартості на час розгляду справи). За таких обставин, оскільки судом встановлено, що протягом останніх чотирьох років [PERSON] фактично володіє та користується вказаним побутовим майном (за виключенням цифрової камери «Nikon D3100», якою володіла та користувалася [PERSON] ), суд вважає за необхідне в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: 1) визнати за [PERSON] право власності на наступне побутове майно: пральну машину «Самсунг»; миючий пилосос «Томас»; DVD «Райнфорд»; холодильник «LG»; карту пам`яті «Fugi»; телевізор «Самсунг»; котел «Фондстал», - загальна вартість якого склала 38100 грн; 2) визнати за [PERSON] право власності на цифрову камеру «Nikon D3100» вартістю 23000 грн; 3) стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за різницю у вартості виділеного сторонам побутового майна у розмірі 15100 гривень. Щодо фотоапарата «Олімпус» (а.с. 89 т. 1), відеокамери «Sony» (а.с. 47-48 т. 1) та мобільного телефона «iPhone 5» (а.с. 46 т. 1), які просили врахувати під час поділу спільного побутового майна сторони, суд зазначає, що обидві сторони у судовому засіданні визнавали вказане майно об`єктами спільної сумісної власності колишнього подружжя та факт його придбання за період зареєстрованого шлюбу, та водночас заперечували, що це майно знаходиться в них або ж у третіх осіб. Разом із цим жодна зі сторін не надала доказів, що це майно знаходиться у протилежної сторони або у третіх осіб, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що вказане побутове майно поділу між сторонами не підлягає. Так само не підлягають поділу між сторонами кондиціонер та торгівельне обладнання павільйону « Міледі », які просив врахувати під час поділу спільного побутового майна [PERSON] , оскільки останній не вказав, який саме кондиціонер та обладнання він просить поділити та не надав жодних доказів на підтвердження того, що таке майно придбавалося сторонами за час шлюбу і є спільною сумісною власністю подружжя, у той час як [PERSON] у судовому засіданні категорично заперечувала ці обставини. Щодо поділу накопичених грошових коштів на банківських рахунках суд зазначає наступне. Як вбачається із витребуваних судом відомостей з АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 55-176 т. 2; а.с. 172-188 т. 3; 133 т. 4) та письмових пояснень [PERSON] (а.с. 139-140 т. 4), станом на дату припинення фактичних шлюбних відносин сторін, а саме 01.11.2016, на рахунках [PERSON] знаходилося більше 300000 гривень та 11654,11 доларів США, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу сторін та є спільною сумісною власністю сторін, у той час як доказів протилежного суду надано не було. У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 158/2229/16-ц зазначається, що обсяг спільно нажитого майна, яке підлягає поділу між подружжям, встановлюється на час припинення спільного ведення господарства. Суд критично оцінює пояснення [PERSON] про те, що шлюбні відносини були припинені сторонами 15.08.2016, оскільки дата припинення шлюбних відносин була встановлена за рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 16.12.2016, при цьому саме [PERSON] у своїх поясненнях під час розгляду судової справи про розірвання шлюбу вказував, що шлюбні відносини були припинені 01.11.2016. У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 756/14404/15-ц зазначається, що грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалися на розрахунковому рахунку, є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги позивача-відповідача [PERSON] щодо стягнення зі [PERSON] на його користь 1/2 частину накопичених грошових коштів на банківських рахунках відповідача-позивача у розмірі 150000 гривень (в межах заявлених позовних вимог) та 5827,06 доларів США, та водночас відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення зі [PERSON] 2172,94 доларів США та 900 євро за необґрунтованістю. Щодо стягнення вартості поліпшень житлового будинку суд зазначає наступне. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 62 СК України). Із пояснень сторін у судовому засіданні судом встановлено, що перебуваючи у шлюбі з 1997 по 2016 рік, тобто більше 19 років сторони постійно проживали разом у будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить позивачу-відповідачу [PERSON] на праві особистої приватної власності разом із відповідною земельною ділянкою на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11.08.1997, які заповіла йому матір [PERSON] (а.с. 239-242, 243, 244, 245, 246, 247 т. 2). Із висновків судової будівельно-технічної експертизи № 1363 від 21.05.2018 вбачається наступне: 1) фактична вартість будівельних робіт, проведених у період з 1997 по 2016 року у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] на момент проведення експертизи складає: по улаштуванню вікон - 48530 грн; по улаштуванню даху та покрівлі - 85352 грн; по улаштуванню опалення - 50813 грн; по улаштуванню утеплення з пінополістирольних плит із оштукатурюванням та окраскою - 43875 грн. Загальна вартість робіт склала 228570 грн; 2) фактична вартість будівельних робіт складає: по улаштуванню ґанку - 6180 грн; по встановленню огорожі, воріт, калитки - 172797 грн; по улаштуванню гаражу - 18356,24 грн. Загальна вартість цих робіт складає 197333,24 грн; 3) у зв`язку з нестабільною економічною ситуацією з 1997 по 2016 роки ринкова вартість домоволодіння могла зазнавати істотних коливань у значному діапазоні цін, але у зв`язку з тим, що в Донецькому НДІСЕ відсутні дані щодо продажу аналогічного майна, то визначити чи істотно збільшилася дійсна ринкова вартість домоволодіння за вказаний період не вбачається можливим. Крім того, ремонтні роботи, які проводилися у домоволодінні (1964 року побудови) підтримували будівлю у належному експлуатаційному стані та не дозволяли призвести до її знецінення. Довготривалі у часі ремонтні роботи не можуть впливати на збільшення ринкової вартості; 4) дійсна ринкова вартість будинку на даний час складає 593690 грн (а.с. 9-29 т. 2). Отже, під час спільного проживання сторонами проводилися ремонтні роботи з метою поліпшення вказаного житлового приміщення. Загальна вартість ремонтних робіт відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1363 від 21.05.2018 на момент проведення експертизи склала 425903,24 грн. Разом із тим, у вказаному висновку експерта наголошується, що ремонтні роботи, які проводилися у домоволодінні (1964 року побудови) підтримували будівлю в належному експлуатаційному стані та не дозволяли призвести до її знецінення, у той час як довготривалі у часі ремонтні роботи не можуть впливати на збільшення ринкової вартості. Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 судам роз`яснено, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК УРСР обов`язок. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що грошові кошти за час спільного проживання подружжя були витрачені для ремонту житла, в якому вони проживали, з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї, а тому позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення витрат на поліпшення вказаного будинку стягненню не підлягають, оскільки здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною будинку та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 243/5477/15-ц (провадження № 61-46081св18). З огляду на встановлені обставини та висновок експерта, який врахував під час дослідження надані сторонами документи, суд також критично оцінює посилання відповідача-позивача [PERSON] на накладні та чеки щодо придбання будівельних матеріалів (а.с. 78-82 т. 1), при цьому під час дослідження письмових доказів [PERSON] визнавала, що ремонті роботи в будинку проводилися спільними зусиллями колишнього подружжя, що також вбачається з товарних чеків та накладних, наданих [PERSON] (а.с. 52-60 т. 1). Крім того, у своєму зустрічному позові [PERSON] зазначає, що поліпшення будинку були проведенні з метою його підтримання у справному житловому стані, що узгоджується із висновком експерта № 1363 від 21.05.2018. Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги [PERSON] про стягнення зі [PERSON] вартості поліпшень вказаного житлового будинку в розмірі 91189,30 грн. З урахуванням положень ст. 77 ЦПК України з огляду на неналежність цих документів суд не бере до уваги надані [PERSON] накладні на товар (а.с. 147-196 т. 1), що був придбаний за час шлюбу для здійснення підприємницької діяльності, оскільки [PERSON] у остаточних позовних вимогах не заявляє вимоги щодо його поділу, а у судовому засіданні останній пояснив, що ці документи значення для справи не мають та були долучені до її матеріалів за ініціативою колишнього представника позивача-відповідача [PERSON] . Суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам справи, що згідно з ч.ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів із дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial