Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

3 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 5 жовтня 2012 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 696, від якого мають дочку [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, цінності, подружні зради з боку відповідача, внаслідок чого в сім»ї відбувалися постійні конфлікти, свідком яких нерідко була дитина, що негативно впливало на її розвиток та завдає позивачу душевні страждання. З лютого 2016 року сторони проживають нарізно, спільне господарство не ведуть, спору про майно не мають. Сторони мають неприязнь один до одного, втратили почуття любові та поваги. Дочка проживає з нею, відвідує дитячий садок, вона піклується про дитину, між ними встановився психологічний контакт та прив'язаність. Вона не має наміру перешкоджати відповідачу спілкуватися з донькою, тому просить шлюб між ними розірвати, після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем «[PERSON]», визначити місце проживання дитини з нею та судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю, відповідач позов визнав повністю. В судовому засіданні позивач надала пояснення, які повністю відтворюють зміст позовних вимог. Крім того, зазначила, що сторони влітку 2016 року проживали певний час разом, проте зберегти сім»ю їм не вдалося. В судовому засіданні відповідач надав пояснення, у яких погодився із поясненнями позивача. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 5 жовтня 2012 року, який був зареєстрований зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 696 (а.с.20 - свідоцтво про укладення шлюбу), від якого мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає із позивачем (а.с.6, 14 - копія свідоцтва про народження, довідка). Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства з лютого 2016 року, примирення не вбачається можливим як таке, що буде суперечити інтересам позивача. Позивач після розірвання шлюбу бажає іменуватися прізвищем «[PERSON]». Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Статтею 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, з'ясувавши фактичні стосунки подружжя, враховуючи принцип добровільності шлюбу, закріплений у ст. 24 СК України, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, так як в судовому засіданні доведено, що сторони припинили шлюбні відносини та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, що має істотне значення. Визначити місце проживання дитини з матір'ю, враховуючи те, що дочка проживає разом з нею, мати займається її вихованням та утриманням, турбується про неї, створила дитині належні умови для виховання та проживання. При пред'явленні позову позивач сплатила судовий збір у розмірі 551,20 грн, який підлягає стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved