Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

29.10.2018 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що 22.02.2012 року уклало з [PERSON] кредитний договір б/н, згідно якого вона отримала кредит у розмірі 3 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Позивач зазначає, що повністю виконав свої зобовязання за договором, надав [PERSON] кредит. 09.11.2013 року позичальник [PERSON] померла, але після її смерті залишилася несплаченою заборгованість за кредитом, відсотками та пенею. Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON], який постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. 17.08.2014 року на адресу Першої Первомайської державної нотаріальної контори направлено претензію кредитора. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 22.02.2012 року складає 5 950 грн. 26 коп., яка складається із: 5 217 року 60 коп. заборгованості за кредитом; 637 грн. 02 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом; 95 грн. 64 коп. заборгованості за комісією та пенею. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача, як із спадкоємця боржника, заборгованість в сумі 5 950 грн. 26 коп. за кредитним договором № б/н від 22.02.2012 року, укладеним спадкодавцем, та судові витрати в сумі 1 762 грн. Ухвалою суду від 30.10.2018 року відкрито провадження на підставі ст.ст. 274, 276 ЦПК України та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін з особливостями, передбаченими ст. 279 ЦПК України. Ухвалою суду від 29.11.2018 року відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 29.11.2018 року відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідачу направлені копії позовної заяви, додатків до неї та запропоновано подати відзив на позовну заяву і докази. Відповідач [PERSON] 16.11.2018 року подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав. Зазначив, що з [PERSON] він розлучився ще 29.12.2010 року, згодом одружився з іншою жінкою та з 2009 року по теперішній час проживає за іншою адресою; тобто взагалі не є спадкоємцем після смерті [PERSON] Просив відмовити в задоволенні позову, оскільки на момент смерті [PERSON] не перебував з нею у шлюбі, вона не залишила заповіту, а тому він не є спадкоємцем прав та обовязків вказаного спадкодавця. Позивачем 27.11.2018 року надано відповідь на відзив, в якому зазначено, що спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON], оскільки він на момент відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем за однією адресою, про що свідчать відмітки про реєстрацію місця проживання в копіях їх паспортів. Просив позовні вимоги задовольнити. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, наданих сторонами та витребуваних судом, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 22.02.2012 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклало з [PERSON] кредитний договір б/н, за умовами\~якого вона\~отримала кредит\~у розмірі\~3 000\~грн. у\~вигляді встановленого\~кредитного ліміту\~на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Позивач зі своєї сторони виконав свої зобов'язання за договором, надав [PERSON] грошові кошти в обумовленому розмірі. [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконала, отримані кредитні кошти не повернула. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума заборгованості складає 5 950 грн. 26 коп., зокрема: 5\~217 грн. 60 коп. заборгованість за кредитом; 637 грн. 02 коп. заборгованість за відсотками; 95 грн. 64 коп. заборгованість за комісією та пенею. Дата, на яку визначено заборгованість позивачем не зазначена. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть позичальник [PERSON] померла 09 листопада 2013 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області складно актовий запис № 857. Позивач в позовній заяві зазначає, що спадкоємцем після смерті [PERSON] в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто прийняв спадщину, є відповідач [PERSON] На підтвердження даної обставини позивач посилається на копії паспортів позичальника та відповідача, де адресими реєстрації місця проживання зазначена одна й та ж адреса: [ADDRESS]. Однак факт реєстрації місця проживання відповідача за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є доказом того, що саме він є спадкоємцем та прийняв спадщину після смерті [PERSON], адже судом встановлено, що [PERSON] розлучився із [PERSON] 29.12.2010 року, що підтверджується копією рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, справа № 2-2637, 2010 рік, тобто на момент смерті [PERSON] шлюб з відповідачем було розірвано, адже рішення суду набрало законної сили 10.01.2011 року, тож він не є спадкоємцем І черги за законом згідно ст. 1261 ЦК України. З 2009 року [PERSON]М почав проживати за адресою: [INFO] разом з [PERSON] та їх неповнолітніми дітьми, з якою 23.09.2011 року одружився, що підтверджується довідкою про склад сімї з місця проживання. 19.10.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, справа № 484/1962/18, також було розірвано, проте [PERSON] і надалі продовжує проживати за вище зазначеною адресою, що підтверджується довідкою квартального комітету № 65 м. Первомайська. З матеріалів спадкової справи № 470/2013 вбачається, що відповідач не є спадкоємцем ані за законом, ані за заповітом після смерті [PERSON], тож факт реєстрації його місця проживання з [PERSON] на момент її смерті не має жодного доказового значення в даному випадку. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. З цієї норми випливає, що відповідають за боргами спадкодавця лише спадкоємці. За встановлених судом обставин відсутні підстави для задоволення позову, передбачені ст. 1282 ЦК України, тому що відповідач не є спадкоємцем позичальника, який помер. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст.141 ЦПК України витрати позивача по сплаті судового збору не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed