Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

30 червня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з цим позовом. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що з 19 листопада 2014 року вона працювала в комерційній службі комунального підприємства «Київський метрополітен», з 28 липня 2016 року на посаді старшого касира станції метрополітену. За весь час роботи зауважень на дисциплінарних стягнень не мала. Наказом № 2265-К/К від 01 червня 2020 року її звільнили з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України на підставі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Позивач вважає звільнення з роботи незаконним, здійсненим за надуманими мотивами. Профспілкова організація, членом якої була позивач, не надавала згоди на її звільнення. На засідання профспілкової організації, де розглядалося подання на її звільнення, позивача запрошено не було. Позивачеві невідомо, чи було письмове подання про розірвання трудового договору з нею, чи було засідання профспілкової організації з цього приводу. У наказі про звільнення немає роз`яснення сутності вчиненого порушення, яке слугувало причиною звільнення, крім того, відсутні докази, що підтверджують винні дії позивача. У наказі є посилання на протокол від 01 червня 2020 року № 85, але з цим протоколом [PERSON] не ознайомлювали, його зміст позивачеві невідомий. Посилаючись на викладене вище, не наводячи жодних інших аргументів щодо необхідності скасування оспорюваного наказу, позивач просить суд скасувати наказ комерційної служби КП «Київський метрополітен» від 01 червня 2020 року № 2265-К/К\~ про звільнення її з роботи, поновити її на роботі старшим касиром станції метрополітену дистанції збору та обліку виручки № 3 комерційної служби КП «Київський метрополітен», стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01 червня 2020 року по день поновлення на роботі. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 11 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити\~ у спрощеному позовному провадженні в судовому засіданні з викликом сторін. 07 вересня 2020 року у строк, визначений в ухвалі про відкриття провадження, представником відповідача подано відзив на позовну заяву, який надійшов до суду 10 вересня 2020 року. Суть відзиву зводиться до того, що існували всі законні підстави для звільнення позивача з роботи за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, оскільки мав місце факт винних дій [PERSON] , яка за своїми посадовими обов`язками безпосередньо обслуговувала грошові, товарні або культурні цінності, та такі дії надали підстави для втрати довір`я до неї з боку власника або уповноваженого ним органу, профспілковим комітетом було надано згоду на таке звільнення та відповідачем було дотримано встановлену процедуру розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. 16 жовтня 2020 року представником позивача [PERSON] подано відповідь на відзив, у якому зазначено, що порушень посадової інструкції вона не допускала, ці порушення є надуманими, деякі вказані вище дії вона допускала, щоб швидше робити роботу та не створювати черг біля касового вікна, намірів привласнити кошти пасажирів не мала. Службова записка начальника відділу контролю за збором доходів від перевезень пасажирів з 05 лютого 2020 року по 16 березня 2020 року носить узагальнюючий характер, стосується всіх станцій метрополітену, жодне прізвище в ній не фігурує. На оперативній нараді 01 червня 2020 року вказані дати не розглядалися. 22 жовтня 2020 року представником відповідача надано заперечення на відповідь на відзив, суть якого зводиться до того, що допущені позивачем порушення посадових обов`язків, які зафіксовані у відеоархіві каси станції «Осокорки», доповідній від 16 березня 2020 року, акті НВК № 14 та відображені в протоколі оперативної наради при начальнику служби від 01 червня 2020 року № 102-К не давали можливості підприємству в подальшому довірити [PERSON] роботу з грошовими коштами, тому було постановлено припинити трудовий договір з [PERSON] . Це означає, що у відповідача виникли всі законні підстави для видачі оскаржуваного наказу про звільнення позивача у зв`язку з винними діями працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Відповідач уважає наказ обґрунтованим та виданим згідно з положеннями чинного законодавства.\~\~ У судовому засіданні позивач та представник позивача адвокат Яременко М.М. підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити та пояснили, що вони вважають звільнення позивача незаконним, за надуманими мотивами. Профспілкова організація, членом якої була позивач, не надавала згоди на її звільнення. На засідання профспілкової організації, де розглядалося подання на її звільнення, позивача запрошено не було. У наказі про звільнення [PERSON] немає роз`яснення сутності вчиненого порушення, яке слугувало причиною звільнення, крім того, відсутні докази, що підтверджують винні дії позивача. Особливих порушень посадової інструкції вона не допускала. Деякі незначні порушення посадової інструкції вона допускала, щоб пришвидшити роботу каси та не створювати черг біля касового вікна, намірів привласнити кошти пасажирів не мала. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що існували всі законні підстави для звільнення позивача з роботи, оскільки мав місце факт винних дій\~ [PERSON] , яка за своїми посадовими обов`язками безпосередньо обслуговувала грошові, товарні або культурні цінності, та такі дії надали підстави для втрати довір`я до неї з боку керівництва комерційної служби КП «Київський метрополітен». Профспілковий комітет надавав згоду на таке звільнення та відповідачем було дотримано встановлену процедуру розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Позивач неодноразово порушувала посадову інструкцію, що призвело до втрати довіри до неї. Допитана в судовому засіданні як свідок\~ [PERSON] показала, що вона працює на посаді начальника управління внутрішнього контролю. Після завершення вихідних, 09 березня 2020 року, відповідними\~ посадовими особами, вибірковим методом,\~ було здійснено перегляд відеоархіву роботи каси станції метро «Осокорки-1», за результатами якого було виявлено порушення в діяльності старшого касира [PERSON] .\~ Встановлені конкретні факти порушень були викладені\~ в доповідній записці провідного інженера [PERSON] від 16 березня\~\~ 2020\~\~\~ року, зокрема, 01 березня 2020 року упродовж 09:50 год. 10:10 год., 11:56 12:01 год., 15:15 15:46 год., 17:13-17:30 год.\~ старший касир [PERSON] формально підрахувала робочий стіл, а саме: не в повному обсязі\~ було проведено підрахунок матеріальних цінностей; 09:30 год., 18:16 год. старший касир провела невірний розрахунок з пасажиром, а о 19:35\~ год. завчасно друкує QR-коди за відсутності пасажирів біля каси. Того ж дня начальником відділу контролю за збором доходів від перевезень пасажирів було подано службову записку на ім`я [PERSON] з викладенням конкретних фактів виявлених порушень у виконанні службових обов`язків. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, що вона працює\~ на посаді начальника комерційної служби\~ КП «Киїський метрополітен». Провідним інженером комерційної служби за результатами проведеної перевірки (перегляду відеонагляду) було\~ виявлено ряд порушень\~ посадової інструкції старшим касиром станції метрополітену «Осокорки-1»\~\~ [PERSON] , які викладені у доповідній від 16 березня 2020 року. Указані порушення були розглянуті на оперативній нараді, протокол № 102-К, від 01 червня 2020 року. Наприклад, 01 березня 2020 року позивач проводила невірний розрахунок з пасажирами, не перераховувала решту грошових коштів перед пасажирами, перед технічними перервами формально здійснила перерахування грошових коштів з робочого столу, а саме: не порахувала дрібні монети, не оформила відповідні записи в Книзі обліку розмінного фонду і видачі засобів оплати проїзду та не сформувала звіт на АРМ касира «звірка каси», завчасно, до закінчення робочої зміни, оформлювала записи в фінансових книгах, під час передачі зміни формально провела підрахунок матеріальних цінностей на робочому столі, денну виручку списала не в повному обсязі, упродовж робочої зміни неналежно обслуговувала пасажирів, багаторазово залишаючи місце роботи та змушуючи пасажирів тривало чекати її біля касового вікна. Працюючи у робочу зміну 02 березня, позивач завчасно оформила записи в фінансових книгах до закінчення робочої зміни, не забезпечила належним чином збереження матеріальних цінностей, оскільки залишила приміщення каси, не закривши шухляду з матеріальними цінностями на ключ, формувала банківську сумку за межами камери відеоспостереження, здійснила розмін грошових коштів у сумі 150 грн. без оформлення відповідного запису в Книзі розмінного фонду, під час робочої зміни постійно відволікалася на сторонні справи. Мав місце факт завчасної роздруківки позивачем талонів з QR-кодами без фактичного надходження коштів у касу, що могло загрожувати накладенням фінансових санкцій на підприємство. Судом установлено, що 19 листопада 2014 року\~ позивач прийнята на роботу\~ контролера автоматичних пропускних пунктів метрополітену (наказ (розпорядження) № 2114-К/К від 18 листопада 2014 року), а ,отже,\~ перебуває\~ у трудових відносинах з відповідачем (а. с. 6). 28 липня 2016 року позивач була переведена старшим касиром станції метрополітену, а наказом\~\~ (розпорядженням)\~\~ від\~ 01 червня 2020 року № 2265-К/К, виданим за типовою формою № П-1, затвердженою наказом Держкомстату України від 02 грудня\~ 2008 року № 489, позивача було звільнено з роботи з посади старшого касира станції метрополітену дистанції збору та виручки № 3\~ на підставі пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України, про що зроблено запис у трудовій книжці за № 4 ( а. с. 7, 9). Причиною для звільнення [PERSON] у наказі про її звільнення зазначено\~ винні дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Також зі змісту вказаного наказу вбачається, що він був\~ узгоджений з профспілковою організацією, протокол від 01 червня 2020 року № 85, та\~ був наданим для ознайомлення позивачеві. З наявного у справі рішення\~ засідання профспілкового комітету\~ комерційної служби\~ КП «Київський метрополітен», оформленого як протокол № 85, вбачається, що\~ вказаним профспілковим комітетом, за участі [PERSON] ,\~ було\~ надано згоду\~ на звільнення старшого касира станції метрополітену дистанції збору та виручки № 3\~\~ відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України винних дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я (а. с. 105). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Отже зміст положень зазначених норм цивільного та цивільного процесуального права свідчить про те, що підставою для судового захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Розглядаючи справи про поновлення на роботі, суди повинні перевірити дотримання роботодавцем встановленої законодавством про працю процедури звільнення та визначитися із правовою підставою проведеного звільнення. Так, відповідно до частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 частини першої статті 40 і пунктами 2 і 3 частини першої статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору. З огляду на викладене вище, не заслуговують на увагу посилання позивача на відсутність згоди\~ профспілкової організації, членом якої була позивач, на звільнення\~ [PERSON] з роботи, адже з протоколу\~ засідання профспілкового комітету\~ комерційної служби\~ КП «Київський метрополітен» від 01 червня 2020 року № 85\~ слідує, що\~ ним, за участі [PERSON] ,\~ було\~ надано згоду\~ на звільнення\~ старшого касира станції метрополітену дистанції збору та виручки № 3 на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України винних дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я (а. с. 105). Слід зауважити, що матеріали справи не містять\~ жодних доказів того, що вказане рішення\~ профспілкового комітету оскаржувалося [PERSON] та було скасованим (визнаним недійсним).\~ Разом з тим, суд завжди повинен знаходити розумний баланс між вмотивованістю судового рішення як гарантією реалізації принципу верховенства права та часом, витраченим на пошук відповідей на всі без винятку аргументи сторін. Безумовно, сторона, яка подає заяву чи скаргу, зацікавлена, щоб суд у своєму рішенні надав відповідь на кожен аргумент, та це не виключає можливості зловживання такою стороною своїми правами. Європейський суд з прав людини з цього питання виробив практику пошуку відповідного балансу. Так, у ряді його рішень міститься вказівка на те, що вимога п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен аргумент заявника; ст. 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінювання, що є предметом регулювання, насамперед, національного законодавства та оцінювання національними судами (зокрема, рішення у справі «Суомінеен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97). У п. 96\~ рішення\~\~ у справі «Вагнер та J.M.W.L. проти Люксембургу» (Wagner and J.M.W.L. v. Luxembourg, №76240/01) та у п. 72 рішення у справі «Фабрі проти Франції» (Fabris v. France, №16754/08) ЄСПЛ підкреслив, що навіть якщо суди не зобов`язані викладати мотиви відмови стосовно кожного доводу сторін, вони не звільнені від обов`язку розглядати їх належним чином і надавати оцінку основним наданим доводам. Крім того, якщо ці доводи стосуються прав і свобод, що гарантовані Конвенцією і протоколами до неї, національні суди повинні розглядати їх в обов`язковому порядку і з особливою ретельністю, тому що йдеться про засади принципу субсидіарності. ЄСПЛ також неодноразово наголошував, що хоча національний суд і має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган державної влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36). З огляду на викладене, вирішуючи питання про достатність підстав для\~ звільнення [PERSON] з роботи з посади старшого касира станції метрополітену дистанції збору та виручки № 3\~ на підставі пункту 2 частини 1 статті 41 КЗпП України суд виходить з такого. Так, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України). Для розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл та інше); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу. Як роз`яснено в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я. Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей, можна зробити висновок, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт. Причому, системний аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і тому подібне), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року № 6-100цс16). 26 липня 2016 року директором фінансовим комунального підприємства\~ «Київський метрополітен» Хаймьоновим О.В., з однієї сторони та, [PERSON] , з іншої сторони, було укладено договір № 69 про повну індивідуальну відповідальність, за яким працівник, який обіймає посаду старшого касира станції метрополітену, безпосередньо пов`язану із прийманням, зберіганням, обробкою, продажем, обліком, видачею та перевезенням переданих матеріальних цінностей (засобів оплати проїзду) (а. с. 97, 98) З\~\~ посадової інструкції\~ старшого касира станції метрополітену дистанції збору та виручки № 3, затвердженої начальником комерційної служби 20 грудня 2018 року, з якою ознайомлювалась позивач,\~ вбачається, що до кола обов`язків, які він\~ повинен забезпечувати, належить: - збереження всіх матеріальних цінностей, які знаходяться в касі та пристроях пасажирської автоматики; - повнота збору та обліку виручки від перевезення пасажирів і багажу, передачу її в банк в повному обсязі; - облік та реалізацію засобів оплати проїзду через каси станцій та пристрої пасажирської автоматики; - контроль за достатньою кількістю засобів оплати проїзду в касі та вжиття заходів для своєчасного їх поповнення; - виконання обов`язків касира при реалізації засобів оплати проїзду через касу з дотриманням високої культури обслуговування пасажирів; - приймання, зберігання, обробка, продаж, облік, видача та перевезення матеріальних цінностей (засобів оплати проїзду), ввірених йому підприємством (а. с. 83, 92); У\~ судовому засіданні позивач не заперечувала того, що, реалізуючи через касу засоби оплати проїзду, вона здійснювала виконання обов`язків касира станції метрополітену. При цьому, обсяг завдань та обов`язків\~ касира станції метрополітену дистанції збору та обліку виручки № 3\~\~\~ визначено у розділі 2\~ відповідної\~ посадової інструкції, затвердженої начальником комерційної служби 13 грудня 2018 року, що доведена до ознайомлення [PERSON] 25 грудня 2018 року. Так, касир повинен забезпечувати, зокрема: - збереження матеріальних цінностей на робочому столі; - реалізацію засобів оплати проїзду пасажирам та вірне проведення розрахунку з ними; - вірне\~ проведення розрахункових операцій при\~ придбанні пасажирами засобів оплати проїзду (а. с. 189, 192). З урахуванням викладеного вище, суд робить висновок, що\~ посада старшого касира станції метрополітену дистанції збору та обліку виручки № 3\~ пов`язана з обслуговуванням грошових цінностей, оскільки основний зміст трудових обов`язків позивача безпосередньо\~ пов`язаний з виконанням операцій реалізації засобів проїзду, збереження матеріальних\~ цінностей, його діяльність\~ носить відповідальний, підзвітний характер та стосується обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей,\~ використанням грошових коштів і розпорядження ними. [PERSON] була працівником, що обслуговував грошові цінності, адже мала доступ до них та працювала із такими цінностями безпосередньо, і це становило основний зміст її трудових обов`язків. Крім того, винні дії позивача під час виконання посадових обов`язків були встановлені за результатами\~ проведення оперативної наради та зафіксовані у\~ протоколі від 01 червня 2020 року № 102-К. Зокрема, КІП [PERSON] \~ під час проведення перевірки роботи каси « [INFO] » за період з 01 березня 2020 року по 03 березня 2020 року шляхом перегляду архіву відеоспостереження було\~ виявлено грубі порушення посадових обов`язків старшим касиром [PERSON] . Зміст порушень викладено з доповідній від 16 березня 2020 року. 01 березня позивач проводила невірний розрахунок з пасажирами, не перераховувала решту грошових коштів перед пасажирами, перед технічними перервами формально здійснила перерахування грошових коштів з робочого столу, а саме: не порахувала дрібні монети, не оформила відповідні записи в Книзі обліку розмінного фонду і видачі засобів оплати проїзду та не сформувала звіт на АРМ касира «звірка каси», завчасно, до закінчення робочої зміни, оформлювала записи в фінансових книгах, під час передачі зміни формально провела підрахунок матеріальних цінностей на робочому столі, денну виручку списала не в повному обсязі, упродовж робочої зміни неналежно обслуговувала пасажирів, багаторазово залишаючи місце роботи та змушуючи пасажирів тривало чекати її біля касового вікна. Працюючи робочу зміну 02 березня, позивач завчасно оформила записи в фінансових книгах до закінчення робочої зміни, не забезпечила належним чином збереження матеріальних цінностей, оскільки залишила приміщення каси, не закривши шухляду з матеріальними цінностями на ключ, формувала банківську сумку за межами камери відеоспостереження, здійснила розмін грошових коштів у сумі 150 грн. без оформлення відповідного запису в Книзі розмінного фонду, під час робочої зміни постійно відволікалася на сторонні справи. Грубі порушення [PERSON] посадових обов`язків зафіксовані у службовій записці начальника відділу контролю за збором доходів від перевезень пасажирів від 16 березня 2020 року та акті перевірки належного виконання службових обов`язків касирами та контролерами автоматичних пропускних пунктів КП «Київський метрополітен» за період з 05 березня 2020 року по 16 березня 2020 року. Так, 05 березня 2020 року [PERSON] формально здійснювала прийняття та передачу робочої зміни, завчасно оформлюючи записи у фінансових книгах, не в повному обсязі оформила списання проданих засобів оплати проїзду за зміну, допустила невірний розрахунок з пасажирами, при виявленні лишків грошових коштів на робочому столі не оформила записи в Книзі розмінного фонду, при залишенні каси на технічну перерву формально перерахувала матеріальні цінності робочого столу, постійно відлучалася від робочого столу, під час робочих змін відволікалася сторонніми розмовами в касі та не забезпечувала високий рівень культури обслуговування пасажирів. Розгляд порушень посадових обов`язків 01 червня 2020 року відбувався на оперативній нараді при начальнику комерційної служби, на яку була запрошена [PERSON] . Щодо цих порушень нею надано письмові та усні пояснення (а. с. 80, 81). Вищевказані порушення посадової інструкції [PERSON] також зафіксовані та підтверджені відеозаписом відеоархіву каси станції метро «Осокорки», який було досліджено в судовому засіданні. За результатами проведення оперативної наради було постановлено припинити трудовий договір із [PERSON] з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Начальником комерційної служби КП «Київський метрополітен» Ігнатьєвою Л.І. було направлено голові профспілкового комітету Алякіній Л.Б. подання від 01 червня 2020 року про надання згоди на звільнення [PERSON] та одночасно\~ було вручено запрошення на засідання профспілкового комітету. [PERSON] указане запрошення отримала під розпис. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Натомість, позивачем [PERSON] не надано обґрунтованого пояснення щодо причин її винних дій, які були встановлені при перевірці. Отже, дійшовши до висновку про втрату довір`я до [PERSON] як працівника та видаючи наказ про звільнення [PERSON] з роботи у зв`язку з учиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до неї як працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності (на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України), начальник комерційної служби КП «Київський метрополітен» [PERSON] \~ діяла відповідно до вимог чинного трудового законодавства. За таких обставин, суд робить висновок про обґрунтованість звільнення позивача [PERSON] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, оскільки позивач безпосередньо обслуговувала грошові цінності, і за встановлених обставин суд визнає її звільнення на підставі вказаної вище норми КЗпП України\~ правомірним. Оскільки рішення про звільнення з цієї підстави не є дисциплінарним стягненням і прийняте уповноваженою особою, суд робить висновок, що відповідачем дотримана встановлена законодавством процедура такого звільнення. У відповідності до\~ пунктів 4.7 та 4.8 розділу 4 Положення про комерційну службу комунального підприємства «Київський метрополітен», затвердженого наказом КП «Київський метрополітен» 01 березня 2018 року № 45-Н начальник служби має право здійснювати прийом на роботу, переведення на іншу роботу (посаду), переміщення, звільнення працівників відповідно до чинного законодавства та порядку, встановленого на підприємстві, а також видавати в межах своїх повноважень, накази, розпорядження, організовувати та перевіряти їх виконання (а. с. 139). Отже, оскаржуваний наказ від 01 червня 2020 року № 2265-К/К видано\~ начальником комерційної служби [PERSON] , тобто уповноваженою на це посадовою\~ особою. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими спростовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, поясненнями представника відповідача, показаннями свідків, дослідженим у судовому засіданні відеозаписом відеоархіву каси станції метро «Осокорки». Відмовляючи у задоволенні позову, суд також керувався принципами справедливості, добросовісності та розумності відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України з урахуванням балансу інтересів сторін.

Outcome: dismissed