Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

30 жовтня 2013 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], укладений 15 липня 2000 року між нею та [PERSON], та визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований. В обґрунтування позову вказувала, що 15 липня 2000 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] в простій письмовій формі. Однак, в нотаріальному порядку правочин посвідчений не був через відсутність на час укладання правочину правовстановлюючого документа на спірне майно. Зазначила, що всі істотні умови спірного договору сторонами виконані в повному обсязі. Через те, що [PERSON] помер, нотаріальне посвідчення договору є неможливим. Протягом життя [PERSON] постійно обіцяв оформити спірний договір в нотаріальному порядку, однак свою обіцянку не виконав, чим ухилився від виконання взятих на себе зобов'язань. Спадкоємець [PERSON] - відповідач по справі, спадщину після його смерті прийняв, однак не оформив, через те, що знав, що його батько при житті продав спірний житловий будинок та земельну ділянку. Отримувати свідоцтво про прийняття спадщини за законом на спірне нерухоме майно відповідач не бажає, що також унеможливлює укладання договору з спадкоємцем та оформлення моїх прав як фактичного власника спірного майна. В судове засідання позивач не з`явилась, надіслала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав в повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15 липня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] з земельною ділянкою площею 0,09 га для обслуговування індивідуального житлового будинку, в простій письмовій формі, відповідно до якого [PERSON] одержав від позивача 25000,00 грн. за спірний житловий будинок з земельною ділянкою, на якій він розташований (а.с.14). Житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами належав [PERSON], згідно договору купівлі-продажу від 16 листопада 1966 року посвідченого Лиманівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 16 листопада 1966 року та зареєстрованого в реєстрі за №35 (а.с.50). Власність на спірну земельну ділянку зареєстрована за [PERSON], що підтверджується державним актом на приватної власності на землю від 28 лютого 1994 року зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №262 (а.с.40). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об'єкта нерухомого майна від 20 грудня 2013 року №15010610, 15011047, обтяження на спірне нерухоме майно відсутні (а.с.38,39). Вартість спірної земельної ділянки, згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 17 вересня 2013 року №1268 становить 3996,14 грн. (а.с.11). Вартість спірного житлового будинку становить 69700,00 грн. (а.с.57-62). Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони повністю виконали всі умови договору купівлі-продажу спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Зокрема, позивач передала [PERSON] грошові кошти за купівлю спірного нерухомого майна, а [PERSON] одержав вказані грошові кошти. [INFO] [PERSON] помер (а.с.23). Відповідач [PERSON], згідно свідоцтва про народження від 13 лютого 2014 року серії [NUMBER] є сином померлого [PERSON] (а.с.64). Згідно частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 3 статті 46 ЦК України). Відповідно до вимог частини 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно довідки Галицинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 20 січня 2014 року №58 на момент смерті спадкодавця [PERSON], з ним були зареєстровані за однією адресою по [ADDRESS], його син - [PERSON] та онуки [PERSON] та [PERSON] (а.с.48). Спадкова справа після смерті [PERSON], померлого [INFO] нотаріальною конторою не заводилась, в Спадковому реєстрі (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) станом на 16 грудня 2013 року інформація відсутня (а.с.36,37). Враховуючи викладене, відповідач [PERSON], в силу частини 1 статті 1261 та частини 3 статті 1268 ЦК України, є спадкоємцем померлого [PERSON] та таким, що прийняв спадщину після його смерті. Отже, [PERSON] є належним відповідачем по даній справі. Відповідно до вимог частини 2 статті 47 ЦК УРСР 1963 року, в редакції, що діяла на час укладання спірного правочину, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. При переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення (стаття 30 ЗК України 1990 року, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин). Загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), згідно приписів статті 71 ЦК УРСР, встановлюється в три роки. Згідно статті 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. З урахуванням заяви позивача про поновлення їй процесуального строку звернення до суду, суд вважає причину такого пропуску строку позовної давності поважною, а тому порушене право позивача підлягає захистові. Враховуючи вищевикладене, а також положення частини 4 статті 174 ЦПК України та повне визнання позову відповідачем [PERSON], яке судом прийнято, оскільки вказане визнання не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його задоволення.

Outcome: approved