Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

30.03.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Вимоги обґрунтував тим, що він та відповідач 21.02.2014 року зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , 2006 року народження. На даний час дитина проживає з матір`ю, спору про місце проживання дитини не має. Протягом останніх років сімейне життя між позивачем та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сімейне життя не склалося внаслідок того, що кожен з них має різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства, виховання дітей, різні характери, внаслідок чого з часом втратили взаємопорозуміння і довіру один до одного, а сумісне проживання є просто неможливим. Вже більше року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Тому, позивач вважає, що подальше збереження сім`ї не можливе, тому просить шлюб між ними розірвати, термін на примирення просить не надавати. 18.06.2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно якої з позовними вимогами позивача не згодна, у зв`язку з тим, що вони мають спільну доньку, яка потребує сімейного затишку та присутності батька у її вихованні. Просить надати 3 місячний строк для примирення, так як хоче зберегти сім`ю та не втратила почуттів кохання до позивача. Крім того зазначила, що проти розлучення заперечує, позовні вимоги визнає частково, оскільки підтримує позовні вимоги позивача в частині звільнення її від сплати судового збору, так як на даний час сама виховує дитину, дуже важко хворіє та за минулий рік не отримала доходів. 30.06.2021 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, згідно якої вважає, що відзив відповідача є безпідставним та не обґрунтованим, оскільки відповідачем не додано до відзиву жодного документу, який підтверджував обставини, на які посилається відповідач. Зазначив, що в результаті постійних скандалів з відповідачем спільне життя з нею стало неможливим. Він не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем, що є його правом, а також заперечує проти надання судом додаткового строку для примирення з відповідачем, вважає це втручанням в його особисте сімейне життя та примушуванням перебувати в шлюбі всупереч його волі, тому наполягає на задоволенні позовних вимог. Позивач надав суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Одночасно повідомляє, що не погоджується на примирення з відповідачем. Відповідач надала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.1\~ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4\~ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених\~ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2, 3, 4 ст.\~56\~Сімейного кодексу\~України встановлено,\~що дружина\~та чоловік\~мають право\~вживати заходів,\~які не\~заборонені законом\~і не\~суперечать моральним\~засадам суспільства,\~щодо підтримання\~шлюбних відносин. Кожен\~з подружжя\~має право\~припинити шлюбні\~відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 21.02.2014 року, про що зроблено відповідний актовий запис №89, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 21.02.2014 року (а.с.7). [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим повторно 17.09.2014 року (а.с.8). Причиною розпаду сім`ї є непорозуміння між сторонами, фактичне припинення шлюбних відносин. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер. Беручи до уваги відсутність у сторін бажання зберегти сім`ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім`ї суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. На підставі ст.ст.\~24, 56, 110,\~112,114,\~115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved