Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

29 травня 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] є її рідним батьком. З 01 вересня 2017 року позивачка навчається в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка денної форми навчання. У зв'язку з повною зайнятістю на навчанні вона не має змоги працювати та самостійно забезпечувати себе матеріально. Позивач в судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає, оскільки не має можливості виплачувати аліменти у вказаних обсягах. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позов, об'єктивно дослідивши всі докази, які мають важливе юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], яка народилась [INFO] року, про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] (а.с. 2). З 01 вересня 2017 року [PERSON] навчається на денній формі навчання факультету психології Київського національного університету імені Тараса Шевченка, строк навчання закінчується 30 червня 2021 року (а.с. 7), проживає в м. Києві в гуртожитку. Оцінюючи досліджені докази і встановлені обставини, суд прийшов до висновку про наявність потреби позивача в матеріальній допомозі. Разом з тим, судом не встановлено, оскільки позивачем вказані обставини не доведено, що відповідач має змогу надавати таку допомогу. В матеріалах справи відсутні докази про стан доходів відповідача, його матеріальне становище, наявність рухомого, нерухомого майна тощо, що могло б бути доказом спроможності сплачувати аліменти на період навчання позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання як належним чином необґрунтованого.

Outcome: dismissed