Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

29 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила виз- нати: недійсними типові договори оренди землі від 01.08.2012 р., укладені між [PERSON] та фермерським господарством «[PERSON]» в особі [PERSON], а також [PERSON] та ферме- рським господарством «[PERSON]» в особі [PERSON], та скасувати їх державну реєстрацію; припиненим типовий договір оренди землі від 01.08.2012 р., укладений між нею та фермерським господарством «[PERSON]» в особі [PERSON], шляхом його розірвання та скасування держав- ної реєстрації, посилаючись на наступні обставини. Її батьки при житті набули право власності на земельні ділянки, які розташовані на території Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області: батько [PERSON] - площею 3,96 га та 3,83 га, згідно державних актів відповідно [NUMBER] та [NUMBER]; мати [PERSON] - площею 3,87 га, згідно державного акту [NUMBER]. Бать- ки померли у 2015 році - батько [PERSON] - [INFO], а мати [PERSON] - [INFO]. У пе- ріод прийняття спадщини їй стало відомо про наявність договорів оренди землі, які нібито 01.08. 2012 р. були укладені кожним з її батьків з фермерським господарством «[PERSON]» в особі його голови [PERSON] Але договори її батьки не підписували і нікого не уповноважували підпи- сувати їх від їх імені. Крім того, зазначені договори не були зареєстровані у територіальних орга- нах земельних ресурсів, а тому вони вважаються неукладеними. Також, у зазначених договорах є виправлення у зазначенні року їх укладення, останню цифру «1» виправлено на «2». Крім того, нею з відповідачем 01.08. 2011 р. також був укладений типовий договір оренди належної їй на підставі державного акту на право власності на землю [NUMBER] земельної ділянки. Її договір оренди також не був зареєстрований в органах земельних ресурсів. Дізнавшись про те, що відповідачем її земельна ділянка та земельні ділянки її батьків використовуються без укладення договорів оренди, їх державної реєстрації та за відсутності актів прийому-передачі зазначених зе- мельних ділянок, вона неодноразово зверталась до відповідача в усній та письмовій формах про необхідність звільнення земельних ділянок, але він відмовлявся. Також вона зверталась 04.08.2016 р. до державного реєстратора [PERSON] з заявою, в якій просила не здійснювати державну реєст- рацію згаданих договорів оренди. Але її заяву було проігноровано і 31.08.2016 р. за заявою відпо- відача було здійснено державну реєстрацію договорів оренди. На дату реєстрації зазначених дого- ворів оренди землі її батьків не було серед живих. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. Представники відповідача позовні вимоги не визнали у повному обсязі, вважаючи їх безпідста- вними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своєї позиції вони посилались на те, що в перший раз договори оренди належних їм земельних ділянок батьки позивача [PERSON] та [PERSON] підписали самі, потім наступні договори оренди землі від імені своїх батьків підписувала позивач, оскільки мала від них довіреність. Також вона отримувала орендну плату за батьків і свою орендну плату, оскільки також уклала договір оренди належної їй земель- ної ділянки з ФГ «[PERSON]». За отримання орендної плати позивач розписувалась у прошитій та прошнурованій книзі господарства, де також за отримання орендної плати розписувались інші орендодавці. Розмір орендної плати був таким, який платили інші орендатори. [PERSON] дос- теменно знала про договори оренди землі її батьків, отримувала за них орендну плату у виді зерна, яке завозилось до неї додому. Що стосується реєстрації договорів оренди, то законом не встанов- лено строк проведення такої реєстрації. Позивач сама уклала з відповідачем договір оренди належ- ної їй землі, підписувала його та отримувала орендні плату. Вона надала суду свій примірник заз- наченого договору, а тому відсутні підстави для припинення договору оренди, укладеного госпо- дарством з нею. Третя особа не заперечувала проти позовних вимог, покладаючись у вирішенні даного спору на розсуд суду, зазначивши, що реєстрацію договорів оренди проведено згідно законодавства на під- ставі наданих головою ФГ «[PERSON]» документів. Заслухавши пояснення та доводи сторін, їх представників, третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке. Із копій державних актів на право приватної власності на землю [NUMBER] та [NUMBER] та копій витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.15, 16-17,18,19-20,21-22) слідує, що батькам позивача - [PERSON] та [PERSON] - було пере- дано у приватну власність земельні ділянки, відповідно площею: 3,87 га, 3,96 га та 3,83 га, що роз- міщені на території Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, для ве- дення товарного сільськогосподарського виробництва. Як вбачається з оригіналів типових договорів оренди землі від 01.08. 2012 р. та їх копій (а.с. 8-10,11-13,140-142,143-145), їх було укладено між [PERSON] та фермерським господарст- вом «[PERSON]» в особі [PERSON], а також [PERSON] та фермерським господарством «[PERSON]» в особі [PERSON], строком на 5 років кожний. У зазначених договорах відсутні відомості про їх реєстрацію у терторіальних органах земельних ресурсів. Також, у зазначених до- говорах є виправлення у зазначенні року їх укладення, останню цифру «1» виправлено на «2». Копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 272073 (а.с.67) підт- верджується, що фермерське господарство «[PERSON]» зареєстроване як юридична особа 07.02. 2005 р., воно має статут, головою фермерського господарства є [PERSON], що видно з копії статуту (а.с.69-71). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO]., а [PERSON] померла [INFO]. Згідно копій рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.36,37,38,39), 05.09.2016 р. було проведено державну реєстрацію права оренди земельних ділянок, належних [PERSON] та [PERSON], кадастрові номери яких: [NUMBER], [NUMBER], за фермерським господарством «[PERSON]». Отже, з наведеного слідує, що зазначені договори оренди землі від 01.08.2012 р. на момент їх вчинення не пройшли державну реєстрацію. Як визначено ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійно- го користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.17 Закону України «Про оренду землі», об'єкт за договором оренди землі вва- жається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. За змістом ст.25 зазначеного Закону, орендар земельної ділянки зобов'язаний приступати до ви- користання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в ус- тановленому законом порядку. Пунктом 2 постанови Уряду від 25.12.1998 р. № 2073 «Про затвердження Порядку державної реєстрації договорі оренди землі», яка була чинною на момент укладення договору оренди від 01.08.2012 р., було передбачено, що державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.8 своєї постанови № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», не є вчи- неним правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реє- страції. Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Договори оренди землі, укладені 01.08.2012 р. між [PERSON], [PERSON] та фермер- ським господарством «[PERSON]» в особі [PERSON], підлягали обов'язковій державній реєст- рації. Оскільки момент вчинення правочину - договору оренди землі між зазначеними особами, відповідно до ст.210 ЦК України, пов'язується з державною реєстрацію, то вони не були укладе- ними та не створювали прав та обов'язків для сторін. І на момент державної реєстрації відповідачем зазначених договорів оренди - 05.09.2016 р. - їх не можна вважати укладеними, оскільки, у відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укла- деним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Але на той час досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору було неможливим, оскільки вже не було серед живих [PERSON] та [PERSON] Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти пра- вочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч.1 ст.206 цього Ко- дексу. Оскільки відповідач є юридичною особою, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 272073, то при укладенні договорів оренди з батьками позивача договори мали вчинятися у письмовій формі. За змістом ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вражається таким, що вчиненій у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Але як слідує з висновку № 17-801 судово-почеркознавчої експертизи (а.с.208-211), підпис від імені [PERSON] у наданому на експертизу примірнику типового договору оренди землі від 01.08.2012 р., укладеного між [PERSON] та ФГ «[PERSON]», розміщений в розділі «Підписи сторін у графі «Орендодавець», виконаний не самим [PERSON], а іншою особою. Підпис від імені [PERSON] у наданому на експертизу примірнику типового договору оренди землі від 01.08.2012 р., укладеного між [PERSON] та ФГ «[PERSON]», розміщений в розділі «Підписи сторін у графі «Орендодавець», виконаний не самою [PERSON], а іншою особою. Отже, зазначене також свідчить на користь того, що договори оренди землі між [PERSON], [PERSON] та ФГ «[PERSON]» не були укладеними та не створювали прав та обов'язків для сторін. Таким чином, зазначені договори підлягають визнанню недійсними, а їх державна реєстрація підлягає скасуванню. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. А оскільки зазначені договори не були укладеними, то на них на може розповсюджуватись ви- моги про застосування позовної давності, про яку йдеться у главі 19 ЦК України. У зв'язку з чим вимоги сторони відповідача у цій частині не підлягають задоволенню. Далі. Із копії державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] та копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.23,24-25) слідує, що [PERSON] (позивачу у справі) було передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,90 га, що розміщена на території Трапівської сільської ради Татарбунарського району Одеської об- ласті, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Як вбачається з копії типового договору оренди землі від 01.08. 2012 р. (а.с.5-7), його було ук- ладено між [PERSON] та фермерським господарством «[PERSON]» в особі [PERSON], ст- роком на 5 років. У зазначеному договорі відсутні відомості про його реєстрацію у терторіальних органах земельних ресурсів. Також, у зазначеному договорі є виправлення у зазначенні року їх ук- ладення, останню цифру «1» виправлено на «2». Факт укладення зазначеного договору з відповідачем та підписання нею цього договору пози- вач не оспорювала. Згідно копії рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.35), 05.09.2016 р. було проведено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, належної [PERSON], кадаст- ровий номер якої [NUMBER], за фермерським господарством «[PERSON]». Таким чином, з наведеного слідує, що зазначений договір оренди землі від 01.08.2012 р. на мо- мент його вчинення не пройшов державну реєстрацію. Отже, у відповідача, відповідно до ст.125 ЗК України, не виникало право оренди земельної ді- лянки, належної позивачу. Тобто, використатання відповідачем зазначеної земельної ділянки йшло врозріз з вимогами закону. Проте хоч і пізніше, але державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, належної [PERSON], за фермерським господарством «[PERSON]» було проведено, тому у даному випадку ві- дсутні достатні підстави вважати даний договір оренди не укладеним та таким, що не створював прав та обов'язків для сторін. Згідно пояснень сторони відповідача, [PERSON] отримувала орендну плату за батьків і свою орендну плату, оскільки також уклала договір оренди належної їй земельної ділянки з ФГ «[PERSON]». За отримання орендної плати позивач розписувалась у прошитій та прошнурованій книзі господарства, де також за отримання орендної плати розписувалися інші орендодавці. Розмір орендної плати був таким, який платили інші орендатори. Свідок [PERSON] пояснив, що земельна ділянка позивача та земельні ділянки її батьків пе- ребувають в оренді ФГ «[PERSON]», де він працює. Раніше він з чоловіком позивача, а потім і сам, розвозив орендну плату у виді зерна орендодавцям. Він возив зерно позивачу протягом 2010-2012 р.р. [PERSON] приходила до складу, розписувалась за отримання зерна, потім їй везли це зерно додому. Батькам позивача він орендну плату не возив, все зерно возили до [PERSON] З показів свідка [PERSON] слідує, що кілька років тому він возив орендну плату - зерно - до [PERSON], яке видавали на складі ФГ «[PERSON]». Як пояснила свідок [PERSON], земля батьків позивача перебувала в оренді ФГ «[PERSON]» з моменту розпаювання землі. Вона, як бухгалтер даного ФГ, готувала договори оренди землі. Пер- ші договори оренди землі підписали самі батьки позивача, а потім зазначені договори від імені своїх батьків підписувала [PERSON], оскільки у неї була довіреність від батьків. Орендну пла- ту своїх батьків і свою плату (гроші чи зерно) отримувала позивач, батьки орендну плату жодного разу самі не отримували. Вона приходила, розписувалась у книзі. Їй грузили зерно та відвозили до її будинку, а не до її батьків. Копіями відомостей на видачу зерна (орендної плати) по ФГ «[PERSON]» (а.с.91-92,93-94,95-96, 97-98,99-100) підтверджується, що в період з 2012 року по 2016 рік включно позивач та її батьки - [PERSON], [PERSON], отримували орендну плату у виді натуральної оплати чи грошей. Ніяких доказів про неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором оренди земе- льної ділянки позивачем не надано. Напроти, приведені докази свідчать про те, що отримувана позивачем орендна плата та її розмір влаштовували її, вона її добросовісно отримувала, не висо- вуючи якихось претензій з цього приводу відповідачу. Зазначене можу свідчити про те, що відповідачем належним чином виконувались зобов'язання, покладені на нього договором оренди земельної ділянки. За змістом ч.1 ст.652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин э істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах. А як визначено ч.2 ст.652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення дого- вору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду за наявності одночасно умов... Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона по- силається як на підставу своїх вимог і заперечень… Проте позивачем не надано суду необхідних та достатніх об'єктивних доказів, зокрема, про на- явність одночасно умов, що передбачені в п.п.1-4 ч.2 ст.652 ЦК України, на підставі яких можливо задоволення її позовних вимог про розірвання укладеного з відповідачем договору оренди та ска- сування його державної реєстрації, а судом їх не добуто. На підставі викладеного,

Outcome: partial