Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

29 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Обґрунтовуючи вимоги заяви, позивач зазначає, що з квітня 2010 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірваний на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2014 року. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. Коштів, необхідних для нормального розвитку дитини, позивачу не вистачає. Відповідач є працездатним, інших дітей немає, але сином не цікавиться. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 2800 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1800 грн щомісячно, оскільки вважає, що відповідач зможе сплачувати аліменти саме у такому розмірі. У судовому засіданні відповідач пояснив, що він працює неофіційно, інших неповнолітніх дітей не має, не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі по 1800 грн щомісячно до досягнення сином повноліття. Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копії свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] , є мати [PERSON] та\~батько [PERSON] (а.с. 6). 19 квітня 2018 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.7). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 листопада 2014 року, що набрало законної сили 04 грудня 2014 року, розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишено на проживання з [PERSON] (а.с. 8). Неповнолітній син [PERSON] проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні (а.с. 9-10). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями\~статті 180 Сімейного кодексу України\~визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу дії частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України,\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За приписами частини другої статті 182 Сімейного кодексу України,\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо розміру витрат на утримання дитини. Також суду не надано належних та допустимих доказів щодо отримання доходу відповідачем та його розміру. Відповідно до вимог\~частини першої статті 191 Сімейного кодексу України,\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Стягуючи аліменти та визначаючи їх розмір, суд враховує стан здоров`я відповідача, те, що у нього на утриманні, окрім сина [PERSON] , [INFO] , інших дітей не має, рівень забезпеченості та розмір доходів відповідача, те, що відповідач офіційно не працює, що унеможливлює встановити точний розмір його заробітку, а також те, що відповідач добровільної допомоги на утримання сина не надає, проте має можливість та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу. У зв`язку з наведеним, суд вважає необхідним та можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 1\~800,00 грн щомісяця, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду, тобто з 29 грудня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття, задовольнивши позовні вимоги частково, оскільки відповідач має можливість надавати позивачу на утримання дитини аліменти у такому розмірі. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»\~ від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення аліментів, тому суд дійшов висновку про стягнення судового збору у розмірі 840,80 грн з відповідача в дохід держави. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст.\~180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial