Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

4 червня 2015 року позивачка звернулася до Іллічівського районного суду м. Маріуполя з позовом до Маріупольської міської Ради про визнання права власності, де зазначила, що після смерті її сина [PERSON] , відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS], яка належала її сину на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.02.1994 року . Інших спадкоємців, окрім неї , немає, заповіт її син не залишав. 27 квітня 2015 року вона подала заяву про прийняття спадщини, між тим, 2 червня 2015 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Третьої Маріупольської нотаріальної контори [PERSON] їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що у спадкоємця відсутні документи, оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві. У звязку з вищевикладеним вона звернулася до суду. Просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті її сина [PERSON]. 7 липня 2015 року заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя позовні вимоги [PERSON] було задоволено. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 18 серпня 2015 року за заявою відповідача заочне рішення було скасовано та справу призначено до судового розгляду. До судового засідання позивачка не зявилася, надала суду заяву, якою підтримала позовні вимоги , просили їх задовольнити , розглянути справу у її відсутності. Представник відповідача Маріупольської міської Ради до суду не зявився. Надав до суду письмові заперечення , де зазначив,що позовні вимоги [PERSON] він вважає незаконним та необґрунтованими, оскільки за життя спадкодавець не набув права власності на спірну квартиру, в звязку з чим вона не може бути спадковим майном. Посилаючись на ч. 4 ст. 334 ЦК України та на ст..ст.3, 4 , 19 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вважав,що оскільки право власності не було зареєстровано у порядку, визначеному зазначеними правовими нормами, немає законних підстав для задоволення позову. Просив у позові відмовити та прийняти рішення у їх відсутності. ( а.с. 47-48). У звязку з неявкою сторін та у відповідності до ст.. 197 ЦПК України , фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 жовтня 2014 року помер [PERSON], який є сином позивачки. На день його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно . Заповіт померлим не залишався. Спадкоємцем першої черги за законом є позивачка. Після смерті сина , позивачка звернулася до нотаріальної контори за заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та 2 червня 2015 року постановою державного нотаріуса Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру за тих підстав, що у спадкоємця відсутні документи, оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві. Разом з тим, 9 червня 2015 року за реєстровим № 3-452 на імя позивачки як спадкоємиці за законом після смерті [PERSON] , було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на вклади у Маріупольському відділенні ПАТ «Промінвестбанк» .З звязку з вищезазначеним позивачка звернулися до суду з позовом про визнання за нею права власності на спірну квартиру в порядку спадкування. ( а.с.8,9,10,11,24). Ст.1218 ЦК України встановлено,що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі , на квартиру, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. При цьому суд зазначає, що при вирішенні питання щодо обґрунтованості позову має застосовуватися законодавство,що діяло на час отримання спадкодавцем [PERSON] правовстановлюючих документів на квартиру та вважає хибною думку представника відповідача щодо незаконності позову з посиланням на ч. 4 ст. 334 ЦК України та на ст..ст.3, 4 , 19 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які були введені в дію після отримання свідоцтва про право власності на квартиру спадкодавцем [PERSON]. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів. Згідно п.4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року( надалі Інструкція від 31.01.1966 р.) , яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачено обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» від 7.02.1991 року № 697-ХП ( надалі Закон від 7.02.1991 р. № 697-ХП) , в редакції, що діяла на час отримання документів спадкодавцем [PERSON], громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Ч. 2, 3 ст. 15 Закон від 7.02.1991 р. № 697-ХП ,в редакції, що діяла на час отримання документів спадкодавцем [PERSON]В ,було закріплене право особи, яка отримала у власність квартиру та інше майно, розпоряджатися ним на свій розсуд. Ст. 49 Закон від 7.02.1991 р. № 697-ХП ,в редакції, що діяла на час отримання документів спадкодавцем [PERSON]В , була закріплена правомірність володіння майном, якщо інше не буде встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Судом встановлено,що згідно свідоцтва про право власності, виданого на підставі розпорядження від 14.02.1994 року , державне підприємство з ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик» підтверджує, що [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою : [ADDRESS] та це зареєстровано у реєстраційній книзі за № 16621.( а.с.12). Відповідно до ст.. 8 Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду » від 19.06.1992 рку № 2482-ХП, в редакції , що діяла на час на час отримання документів спадкодавцем [PERSON]В , органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок). Це право засвідчується ліцензією, що видається в порядку, який встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі, на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-1У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, судом встановлено,що право власності [PERSON] за його життя було визнане державним органом та зареєстровано у відповідності до вимог законодавства,що діяло на час отримання права власності, тобто у спадкодавця [PERSON] виникло право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] та це право, у відповідності до положень ст.. 1218 ЦК України має перейти до його спадкоємців. Згідно із свідоцтвом про смерть, виданим Іллічівським відділом ДРАЦС Маріупольського МУЮ у Донецькій області , актовий запис № 1423 , [PERSON] помер 29 жовтня 2014 року.( а.с.9). Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що [PERSON] заповіт не залишав , інших спадкоємців, окрім позивачки, яка є його матірю, не має, що вбачається з листа Третьої Маріупольської Державної нотаріальної контори « щодо кола спадкоємців» ( а.с. 24). Постановою від 2.06.2015 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Третьої Маріупольскої нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з тим, що у спадкоємця відсутні документи, оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві. Звертаючись до суду, позивачка просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню та за нею слід визнати право власності в порядку спадкування на квартиру ,що розташована за адресою: [ADDRESS] , також судом встановлено, що права інших осіб при цьому не порушуються.

Outcome: approved