Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

30 травня 2017 року [PERSON] звернулась до Василівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просить стягувати з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму, до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що на її утриманні знаходиться малолітній син - [PERSON], [INFO], однак відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча має можливість, та внаслідок чого вона опинилася в скрутному матеріальному становищі, угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дитини між ними не досягнуто, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, про день та час розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, проте надала суду заяву, в якій просить розглянути справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити за викладеними у позовній заяві підставами. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся судом своєчасно та належним чином, проте надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти задоволення позову про стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів свого заробітку (доходів) щомісячно, не заперечує. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.2 ст.16 ЦК України визначено загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів. Реалізуючи передбачене ст.64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України та відповідно до ст.60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що з 10 липня 2010 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Василівського районного управління юстиції Запорізької області за актовим записом № 60, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.2). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], у свідоцтві про народження якого батьком записаний [PERSON], відповідач у справі (а.с.3). Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Василівської міської ради Запорізької області за № 4844 від 07.06.2017 року, позивачка [PERSON] зареєстрована та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] та на її утриманні знаходиться неповнолітній син - [PERSON], [INFO] та вказані обставини відповідачем не оспорюються. Як вбачається з довідки про доходи за № 534 від 07.06.2017 року, позивачка [PERSON] працює в Головному управлінні Національної поліції в Запорізькій області, на посаді інспектора з режиму секретності, має регулярний дохід у вигляді заробітно плати, загальний розмір якої за період з 01 грудня 2016 року по 01 червня 2017 року склав 47672,52 грн. На теперішній час відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований у Головному управлінні Національної поліції в Запорізькій області, на посаді старшого оперуповноваженого, має регулярний дохід та постійне джерело прибутку, отримує заробітну плату, загальний розмір якої за період з 01 грудня 2016 року по 01 червня 2017 року становить 66220,10 грн., що вбачається з довідки про доходи [PERSON] за № 535 від 07.06.2017 року, виданої Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області, проте належним чином малолітнього сина [PERSON], [INFO] не утримує, хоча має таку можливість. На теперішній час між сторонами чіткої домовленості щодо утримання дитини не досягнуто, тому позивачка [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень статті 181 Сімейного кодексу України способами виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно ч.4 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу батька (матері) та/чи в твердій грошовій сумі. Згідно до положень ст.182 Сімейного кодексу України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, при визначені розміру аліментів суд враховує:стан здоров»я та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу. Відповідно до положень ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно вимог статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. З урахуванням вищевикладеного, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі, крім того, позовні вимоги визнані відповідачем [PERSON], тому відповідно до положень ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню, та враховуючи матеріальне та сімейне становища відповідача, який є фізично здоровою та працездатною особою, на теперішній час офіційно працевлаштований, має регулярний дохід та постійне джерело прибутку у вигляді достатнього розміру заробітної плати, інших утриманців, крім малолітнього сина [PERSON], немає, тому суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на користь позивачки [PERSON] у визначеній нею частці (1/4 частина) від доходів (заробітку) відповідача щомісячно, та приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та вважає необхідним стягнути в судовому порядку з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 30.05.2017 року, та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до положень ст.ст.79, 88 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, а саме: з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в дохід держави судовий збір за предявлення до суду позову майнового характеру, розмір якого з 01 січня 2017 року становить 640,00 грн., оскільки позивачка [PERSON] по даній категорії справ про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору.

Outcome: approved