Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

2 вересня 2021 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення донькою двадцяти трьох річного віку. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що з 24 листопада 2001 року по 11 травня 2005 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 березня 2020 року з відповідача на її користь стягувалися аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу). Нині, їхня донька є повнолітньою, та виплати аліментів на її утримання припинилися. Відповідач ніякою матеріальної допомоги на утримання доньки на даний час взагалі не надає. Донька навчається у Київському національному торговельно-економічному університеті, денної форми навчання факультету торгівлі та маркетингу. Термін навчання закінчується у червні 2022 року. Згідно договору про навчання, загальна вартість навчання становить 49100 гривень. Навчання доньки на денній формі не дозволяє їй працювати та отримувати доходи, щоб забезпечити її життєдіяльність та умови навчання. Крім того, значних витрат також потребує купівля продуктів харчування, сезонного одягу, навчального приладдя, засобів особистої гігієни, витрат на проїзд до місця навчання та інших витрат необхідних для життєдіяльності їхньої доньки. Оскільки відповідач є працездатним, інших стягнень по виконавчим документам з нього не проводиться, а тому спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, тому [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Враховуючи, що відповідно до частини шостої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) справа про стягнення аліментів є малозначною, вона розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, встановленому статтею 274 ЦПК України. Ухвалою Вишгородського районного суду від 17 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду на 20 жовтня 2021 року. У призначене судове засідання сторони не з`явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Проте, у зв`язку з відсутністю доказів належного повідомлення сторін про судове засідання, розгляд справи було відкладено на 3 грудня 2021 року. У судове засідання 3 грудня 2021 року з`явилася позивач. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, правом надіслати до суду відзив на позовну заяву не скористався, клопотань про відкладення розгляду справи та/або про розгляд у його відсутності до суду не надходило. З урахуванням думки позивача, наявність зворотного повідомлення про вручення 16 жовтня 2021 року відповідачу судової кореспонденції, а також положень частини першої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розгляду справу у відсутності відповідача. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Як убачається із матеріалів позовної заяви позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2001 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вишгородського районного управління юстиції Київської області, 11 травня 2005 року шлюб між ними було розірвано. Під час перебування у шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . У свідоцтві про народження дитини батьками зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 березня 2020 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки до досягнення нею повноліття у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу). Нині, спільна дитина позивача та відповідача у справі - [PERSON] є повнолітньою. Відповідно довідки Петрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, виданої на підставі акту депутата Петрівської сільської ради Басок К.А., на утриманні [PERSON] , [INFO] , яка проживає у [ADDRESS] , знаходиться її дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки № 2458 від 31 серпня 2021 року, [PERSON] є студенткою четвертого курсу денної форми навчання факультету торгівлі та маркетингу Київського національного торговельно-економічного університету. Закінчує навчання за навчальними планами здобувача вищої освіти «бакалавр» у червні 2022 року. Згідно договору №4422 д/6кс-2020 про навчання (підготовку) від 17 вересня 2020 року, загальна вартість освітньої послуги становить 49100 гривень та вносить поетапно, а саме: 3 курс (з 1 вересня 2020 року по 31 серпня 2021 року) - 23400 гривень; 4 курс (з 1 вересня 2021 року по 30 червня 2022 року) - 25700 гривень. Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. На підставі статті 198СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно із статтею 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У пункті 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: потреба у зв`язку з навчанням у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року (справа №346/103/17-ц). Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцятитрирічного віку. Відповідно до статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище позивача, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, передбачені статті 182 Сімейного кодексу України. Відповідач [PERSON] , батько дитини, є особою працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було. Відсутні також докази, що відповідач має на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків, тому в сукупності оцінених судом доказів, та у зв`язку з тим, що відповідач визнав позовні вимоги, відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Перебування відповідача тимчасово непрацездатним, не звільняє його від обов`язку сплачувати аліменти. Стаття 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Кожна сторона, як передбачає частина перша статті 81 ЦПК України, зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об`єктивності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги у частині стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до закінчення донькою навчання, але не більше ніж до досягнення останньою двадцятитрирічного віку, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 2 вересня 2021 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Разом з цим слід зазначити, що вимога позивача у прохальній частині позовної заяви, що розмір аліментів повинен бути не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суперечить положенням матеріального закону, оскільки чинним законодавством України не передбачено визначення суми аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання у вищому навчальному закладі з з урахуванням прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Визначення розміру аліментів з урахуванням одного неоподатковуваного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачено нормами СК України, які регулюють обов`язок батьків утримувати неповнолітніх дітей, в той час як нормами статті 199 СК України для повнолітніх дітей - не передбачено. Положення статті 201СК України не передбачено застосування вимог статті 182 для визначення мінімального граничного розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Зазначене у статті 200 СК України відсилання до норми статті 182 цього Кодексу стосується лише врахування судом тих обставин, які мають істотне значення та впливають на розмір аліментів (частина перша статті 182 СК України). Вказане відповідає висновкам, викладеним Верховним Судом у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 478/2108/16-ц, провадження № 61-12433св18; від 21 листопада 2018 року у справі № 382/1093/16-ц, провадження № 61-12568св18п. Згідно пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач у справах про стягнення аліментів від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень. Відповідно до статті 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial