Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

30.08.2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Хотинського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. 15.11.2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися з уточнюючою позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтуванні позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що він та його донька [PERSON] є власниками квартири № 7, яка розташована за адресою: м. Хотин Чернівецької області по вул. Дудніченка, 40. Відповідач по справ його племінник зареєстрований в даній квартирі з 27.08.2009 року, але фактично не проживає в ній з часу реєстрації по теперішній час. Вказують, що вони неодноразово зверталися до відповідача з проханням, щоб він добровільно виписався з належної їм квартири, оскільки останнє відоме їм місце проживання відповідача, це адреса розташування їхньої квартири. На підставі викладеного, просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 7 в житловому будинку по вул. Дудніченка, 40, в м. Хотин Чернівецької області. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, але позивач [PERSON] надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, причини своєї неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наведених обставин, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Свідки [PERSON] та [PERSON] надали суду письмові пояснення в яких підтвердили той факт, що відповідач [PERSON] приблизно один-два роки не проживає в квартирі [PERSON] за адресою: вул. Дудніченка, 40/7, в м. Хотин Чернівецької області. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються власником квартири № 7, що розташована в житловому будинку в м. Хотин по вул. Дудніченка, 40, Чернівецької області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 27.12.2000 року, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.03.2016 року виданого Хотинською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі № 189 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна № 55701361 від 22.03.2016 року. Відповідно до копії домової книги [PERSON] зареєстрований в квартирі № 7, що розташована в житловому будинку в м. Хотин по вул. Дудніченка, 40, Чернівецької області. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також, у відповідності до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема пред'явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням слід задовольнити. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved