Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

29 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], посилаючись на норми ст.ст. Посилаючись на ст.150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що спірна квартира [ADDRESS] належить їй на праві власності. Відповідач по справі є колишнім власником квартири, яку вона згідно договору купівлі-продажу 20 грудня 2011 року придбала у останнього. Відповідач повинен був самостійно знятися з реєстрації, але до теперішнього часу цього не зробив, тому вважає, що його право на користування спірною квартирою припинено. Той факт, що до цього часу відповідач зареєстрований в спірній квартирі суттєво обмежує власника у повній мірі здійснювати свої права на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Більш того, відповідач залишаючись зареєстрованим у спірній квартирі порушує його законі права та інтереси, так як він несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою № 56 в будинку № 60\\3 по проспекту Маршала Жукова в місті Маріуполі. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи до судового засідання не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягає. Також вказала, що проти проголошення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявився, про поважність причин не явки суд не повідомив. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності відповідача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] в звязку з відчуженням власником свого майна (п.1 ч.2 ст. 346 ЦК України). У відповідності з вимогами ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселені не було іншою угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Положеннями ст. 401 ЦК України визначене поняття користування чужим майном, за яким право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно з вимогами ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Частиною 3 вказаної норми передбачено, що член сімї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Положеннями ст. 406 ЦК України передбачені підстави для припинення сервітуту, зокрема, пунктом 4 встановлено, що сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] корпус 3 в місті Маріуполі належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 20 грудня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за реєстровим номером № 2501, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.4-5). Згідно особистого рахунку № 19056 по проспекту Маршала Жукова 60/3-56 в місті Маріуполі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], власником квартири є позивач [PERSON] (а.с.6). Згідно із довідкою голови ОСМЖД «Іллічівець-18» за адресою: проспект Маршала Жукова 60/3-56 в місті Маріуполі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], але [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з січня 2010 року по теперішній час (а.с. 7). Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом усунення перешкод у здійсненні користування майном особами, в яких відпали законні підстави для такого користування. З огляду на ст. 156 ЖК України, ст. ст. 319, 405, 406 ЦК України право членів сімї власника на користування жилим приміщенням є похідним від права власника і з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сімї за відсутності між ними договірних відносин, зокрема найму, оренди тощо, втрачають право користування цим приміщенням. Як вбачається із акту від 15.12.2015 року, складеного головою ОСМЖД «Іллічівець-18», на підставі опитування сусідів [PERSON] (проживає [INFO]), [PERSON] (проживає [INFO]) та [PERSON] (проживає [INFO]) відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі [ADDRESS] з січня 2011 року по цей час (а.с.8 ). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідач, не прибувши до судового засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування наявності звязку зі спірним жилим приміщенням або наявності поважних причин відсутності в спірному помешканні понад встановлені строки. За таких обставин, враховуючи, що відповідач понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд вважає за можливе постановити рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS], тим самим по суті задовольнити позовні вимоги. Згідно зі ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких згідно ст..79 ЦПК України відноситься судовий збір. Таким чином, суд вважає за необхідне в рахунок відшкодування судових витрат стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі по 487,20 грн.

Outcome: approved