Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

30 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення боргу в сумі 600000 грн., трьох процентів річних від простроченої суми за порушення грошового зобов'язання в сумі 54000 грн.. Позивач послався на те, що він на виконання договору позики від 21 березня 2011 року за письмовою розпискою передав у позику [PERSON] грошові кошти в сумі 600000 грн., а останній зобов'язався у строк до 01 листопада 2011 року повернути суму позики. До теперішнього часу відповідач грошові кошти не повернув, у зв'язку з чим [PERSON] вимушений звернутися до суду за захистом порушених майнових прав із відповідним позовом. Крім того, позивач прохає вирішити питання про розподіл понесених ним судових витрат. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином (а.с.52), до суду подав заяву з проханням слухати справу без його участі та за участі його представника [PERSON]. Крім того, позивач у заяві вказав про те, що він підтримує заявлені вимоги по тих підставах, які ним були викладені в позовній заяві (а.с.18). Представник позивача [PERSON] в судове засідання також не з'явився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином (а.с.51), до суду подав заяву з проханням слухати справу без його участі. Крім того, позивач у заяві вказав про те, що він підтримує позицію позивача [PERSON] (а.с.54). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином (а.с.53), до суду подав заяву з проханням слухати справу без його участі. Одночасно відповідач надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що грошові кошти за вищевказаним договором позики були отримані ним як головою селянського (фермерського) господарства «Людвігсталь» (далі - С(Ф)Г «Людвігсталь»), а тому позивачем безпідставно пред'явлені вимоги до нього, як до фізичної особи. Крім того, грошові кошти були запозичені не від позивача, а від іншої особи - «[PERSON]», як то зазначено у розписці. За наведених обставин відповідач [PERSON] прохав в задоволенні позову відмовити (а.с.37-42,55). Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та їх представників. Суд, з'ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні в них докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 21 березня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики (далі - Договір), відповідно до якого останній передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 600000 грн.. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2011 року відповідачем [PERSON] було складено розписку про отримання ним від позивача грошових коштів в сумі 600000 грн. (а.с.4,57). Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник, як передбачено ст.1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (стст.530,631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК України). За умовами Договору [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] запозичені грошові кошти у строк до 01 листопада 2011 року, однак свого обов'язку не виконав, а тому позов [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 600000 грн., як основної суми боргу, підлягає задоволенню. Що стосується заперечень відповідача [PERSON] проти позову, то суд зазначає про їх безпідставність, виходячи з наступного. Так, вищевказана розписка від 21 березня 2011 року підтверджує, що між [PERSON] і [PERSON] укладався договір позики та склалися відповідні правовідносини. Зазначення відповідачем у розписці про те, що він є головою С(Ф)Г «Людвігсталь», а також скріплення ним свого підпису печаткою господарства, має інформативний характер про особу позичальника та не вказує беззаперечно на виникнення грошових зобов'язань між [PERSON] та С(Ф)Г «Людвігсталь». Зміст розписки не свідчить про те, що однією із сторін у договорі позики є дана юридична особа. Навпаки, саме відповідач зобов'язався повернути запозичені грошові кошти. Зазначення у розписці положень про заставу транспортного засобу, на що також посилається відповідач у своїх запереченнях проти позову, не заслуговують на увагу, оскільки відповідні правовідносини не оформлені належним чином. Відповідач [PERSON], будучи головою селянського (фермерського) господарства, не зазначив про те, чи внесені грошові кошти в сумі 600000 грн. на баланс С(Ф)Г «Людвігсталь» - на розрахунковий рахунок або через касу господарства, від імені якого він нібито отримував кошти, чим не виконав вимоги ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Таким чином, у С(Ф)Г «Людвігсталь» не виникало жодних зобов'язань перед позивачем [PERSON] щодо повернення коштів, що передбачені умовами договору та статтею 1049 ЦК України. Що стосується посилань відповідача про запозичення грошових коштів не від позивача, а від іншої особи - «[PERSON]», як то зазначено у розписці, то вони, на переконання суду, є надуманими. Відсутність останньої літери у прізвищі позиковадця [PERSON] та за наявності відомостей про ім'я та по батькові позикодавця не свідчить про те, що правовідносини за договором позики у відповідача [PERSON] виникли з іншою особою. Крім того, саме позивач [PERSON] мав у своєму розпорядженні оригінал розписки на підтвердження факту укладеного ним з відповідачем [PERSON] договору позики. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання - своєчасно не повернув запозичені грошові кошти, тому суд має підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача [PERSON] трьох процентів річних від простроченої суми за період з 01 листопада 2011 року по 01 листопада 2014 року в розмірі 54000 грн., виходячи з розрахунку: 1) 600000 грн. (сума заборгованості) * 3% * 61 (кількість днів прострочення за період з 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2011 року) / 365 (кількість днів в році) / 100% = 3008 грн. 22 коп.; 2) 600000 грн. (сума заборгованості) * 3% * 366 (кількість днів прострочення за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року) / 366 (кількість днів в році) / 100% = 18000 грн.; 3) 600000 грн. (сума заборгованості) * 3% * 365 (кількість днів прострочення за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року) / 365 (кількість днів в році) / 100% = 18000 грн.; 4) 600000 грн. (сума заборгованості) * 3% * 304 (кількість днів прострочення за період з 01 січня 2014 року по 01 листопада 2014 року) / 365 (кількість днів в році) / 100% = 14991 грн. 78 коп.; 5) 3008 грн. 22 коп. + 18000 грн. + 18000 грн. + 14991 грн. 78 коп. = 54000 грн.. Таким чином, позов [PERSON] підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення грошових коштів в сумі 654000 грн., де 600000 грн. - сума позики, 54000 грн. - три проценти річних від простроченої суми за порушення грошового зобов'язання. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені, суд в порядку ст.88 ЦПК України має підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім судових витрат в сумі 3654 грн., а саме, в межах суми сплаченого судового збору при пред'явленні позову до суду (а.с.1). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає, що не ґрунтується на вимогах закону вимога позивача [PERSON] про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 30000 грн., як витрат, понесених на правову допомогу. За змістом стст.79,84 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати на правову допомогу. Законом встановлюється граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року №4191-VI визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На даний час граничний розмір визначається на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави». Склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. На підтвердження таких витрат сторона має надати суду належні докази у вигляді договору про надання правової допомоги або у вигляді інших документально зафіксованих формах участі в справі особи, яка надає правову допомогу, документи, що свідчать про оплату витрат, складених у встановленому законом порядку, зокрема, квитанцію до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення, касові чеки. Позивач, всупереч вимогам стст.10,60 ЦПК України, не надав суду належних та переконливих доказів щодо вимог про стягнення на його користь витрат на правову допомогу. Крім того, процесуальне становище особи, яка надає правову допомогу, її права і порядок вступу у процес визначені ст.56 ЦПК України. Зазначені особи відносяться до інших учасників процесу. Судовий розгляд справи проведено за відсутності сторін. З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до суду із заявою про допуск певної особи до участі у справі в якості особи, яка надає правову допомогу. За таких обставин суд у відповідності до вимог стст.79,84,85 ЦПК України дійшов висновку про відсутність підстав для компенсації позивачу витрат на правову допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved