Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

2 липня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить звільнити його від сплати аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які стягуються за рішенням Жовтневого районного суду від 27 травня 2011 року у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 30 жовтня 2009 року до досягнення дітьми повноліття, а також від сплати заборгованості за виконавчим листом №2-6/11, який виданий на підставі вказаного рішення. В обґрунтування своїх вимог вказував, що не є біологічним батьком дітей, що встановлено рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2017 року, у якому оспорювався факт батьківства щодо названих дітей [PERSON] , та встановленого що саме [PERSON] є біологічним батьком обох дітей, внесено зміни до актового запису про народження дітей, в частині зміни прізвища дітей, та внесення змін до актового запису у графу батько дітей на іншу особу. Позивач послався на те, що на користь відповідача продовжують нараховуватися аліменти на утримання дітей, батьком яких він не є, просив припинити виконання рішення суду в частині стягнення аліментів та звільнити його від сплати нарахованої заборгованості. В судовому засіданні представник позивача адвокат Іванова Т.С. позов підтримала та пояснила про вище викладене. Просила про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялась за останнім відомим місцем реєстрації, та шляхом оголошення на веб сайті суду, у зв`язку з чим суд допустив розгляд справи за відсутності належно повідомленого відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши зміст письмових доказів у межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. Сторони по справі перебували в шлюбі з 22 липня 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] від 21 серпня 2009 року, актовий запис №287 Корабельного відділу реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції ( а.с.7), який розірвано відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу 15 квітня 2010 року актовий запис №18 ( а.с.10). Як вбачається зі свідоцтв про народження дітей ( а.с.8-9), батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зазначений позивач по справі. Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 27 травня 2011 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку, доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 30 жовтня 2009 року, до досягнення дітьми повноліття ( а.с.11), та видано виконавчий лист за вказаним рішенням №2-6/11, який звернено до виконання ( а.с.13-14). На підтвердження звернення до виконання позивач надає розрахунок заборгованості за сплатою аліментів станом на 1 січня 2020 року, яка становить 175\~237,92 грн, відповідно до розрахунку період виникнення заборгованості не зазначено. ( а.с.15-16). Як вбачається з рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 25 липня 2017 року за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення з актового запису відомостей про батька дитини ( а.с.20), позов задоволено та встановлено біологічне батьківство що до дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] - [PERSON] . На підставі зазначеного рішення внесені зміни до актових записі про народження дітей, де вказано у графі «батько»- [PERSON] . Відомості про [PERSON] як батька дітей виключено з актових записів про їх народження ( а.с.22). Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН\~\~\~20 листопада 1959 року як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від\~ 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України\~\~ 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами 2,3\~ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від\~\~26 квітня 2001 року\~(з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до положень\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч.2\~ст.181 СК України\~за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (ч.3\~ст.181 СК України). Правова природа аліментів у розумінні\~глави 15 СК України\~є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов`язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина. Отже, з аналізу наведених норм закону вбачається, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з цим із батьків. Згідно з ч.2\~ст.188 СК України\~батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. За правилами ч.4\~ст.223 ЦПК України\~передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Таким чином починаючи з 27 липня 2017 року обов`язок по утриманню та вихованню дітей, а також аліментні обов`язки у разі необхідності, законом покладаються на особу, яка зазначена батьком дітей, відповідно до рішення суду. Відповідно до вищевикладеного, суд вважає, що починаючи з 25 липня 2017 року відсутні підстави вважати позивача [PERSON] батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим відповідно до норм Сімейного кодексу України, відсутні підстави продовження стягнення аліментів за виконавчим листом №-2-6/11, виданим за рішенням суду від 27.05.2011 року, тобто виконання слід припинити, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Що стосується звільнення від сплати заборгованості за даним виконавчим листом яка виникла починаючи з дати постановлення судового рішення про стягнення аліментів то посилання представника позивача адвоката Іванової Т.В. на підстави звільнення позивача [PERSON] від заборгованості по сплаті аліментів передбачені ст.197 ч. 2 Сімейного Кодексу, а саме про можливість суду за позовом платника аліментів повного або часткового звільнення від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, не підтверджене належними доказами існування таких обставин. Вказівка\~на обставину,\~як таку,\~що має\~ істотне\~значення,\~та як\~на \~підставу до\~звільнення від\~сплати заборгованості\~по сплаті\~аліментів \~встановлення \~батьківства іншою\~особою,\~не може\~розцінюватися як\~належна,\~так як стягнення аліментів на утримання дітей відбулося відповідно до рішення суду, у зв`язку з батьківством позивача відносно дітей відповідачки. Відповідно до змісту рішення суду та фактичних обставин встановлених судами, запис про батьківство позивача було здійснено за його власною заявою ( а.с.20-21) з розумінням ним наслідків такої дії, а тому аліментні обов`язки на позивача покладено судом ( а.с.11) відповідно до Закону. Починаючи з дати постановлення рішення про стягнення аліментів до дати скасування актового запису про його батьківство, аліментні зобов`язання не виконував. У зв`язку з чим неповнолітні діти батьком яких відповідно до Закону був зазначений [PERSON] не мали належного утримання та батьківського піклування, що протирічить інтересам неповнолітніх дітей. Таким чином, враховуючи вище викладене,

Outcome: partial