Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

30 червня 2017 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення боргу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що між сторонами було укладено договір доручення №1001 від 14.03.2017, згідно з яким ФОП [PERSON] зобовязувався здійснити пошук транспортного засобу, технічні характеристики та орієнтовна вартість якого вказується у специфікації (додаток №1 до договору), а [PERSON] зобовязувався здійснити оплату винагороди згідно із п. 3.1 договору у розмірі 10% вартості транспортного засобу. Позивач на виконання договору від 14.03.2017 №1001 сплатив ФОП [PERSON] 39444,20 грн, проте відповідач до виконання договору не приступив, тому позивач просить стягнути з відповідача 39444,20 грн. сплаченої позивачем винагороди за п. 3.1 договору. Позивач в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідач до суду не прибув, про дату, час та місце розгляду був належним чином повідомлений, до суду не прибув, жодних заяв не надходило. Суд постановив ухвалу про розгляд справи за наявними матеріалами заочно. Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності на їх належність, допустимість, достовірність та достатність, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно із ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі відмови довірителя або повіреного від договору. Відповідно до ч. 3 ст. 1009 ЦК України відмова повіреного від договору доручення не є підставою для відшкодування збитків, завданих довірителеві припиненням договору, крім випадку відмови повіреного від договору за таких умов, коли довіритель позбавлений можливості інакше забезпечити свої інтереси, а також відмови від договору, за яким повірений діяв як комерційний представник. Судом встановлено, що відповідно до 14.03.2017 між сторонами було укладено договір доручення №1001, згідно з яким ФОП [PERSON] зобовязувався здійснити пошук транспортного засобу, технічні характеристики та орієнтовна вартість якого вказується у Специфікації (Додаток №1 до договору), а [PERSON] зобовязувався здійснити оплату винагороди згідно із п. 3.1 договору у розмірі 10% вартості транспортного засобу. (а.с. 12-17) Позивач на виконання договору від 14.03.2017 №1001 сплатив ФОП [PERSON] 39444,20 грн. (а.с. 11) 17.03.2017 [PERSON] надав заяву про розірвання договору доручення №1001 від 14.03.2017 та просив повернути сплачені кошти у розмірі 39444 грн. (а.с. 24) 03.05.2017 позивач знову звернувся до відповідача з проханням про повернення грошових коштів у розмірі 39444,20 грн. (а.с. 29) Згідно із п. 4.1.1 Договору доручення від 14.03.2017 №1001 про односторонню відмову від договору Повірений письмово повідомляє довірителя. Якщо повірений відмовився від договору до виконання ним своїх зобовязань, то повірений зобовязаний повернути довірителю сплачені ним на виконання даного договору кошти, які вказані в п. 3.1. даного договору, протягом 10 банківських днів з дня отримання від довірителя заяви про повернення коштів. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач ФОП [PERSON] не приступив до виконання своїх обовязків за договором доручення №1001 від 14.03.2017, а позивач перерахував останньому винагороду у розмірі 39444,20 грн, а тому вказана сума підлягає поверненню позивачу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved