Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

30 березня 2020 року [PERSON] та [PERSON] подали до суду позов про встановлення порядку користування спірною квартирою [ADDRESS] , в якому просять: - виділити [PERSON] та [PERSON] у користування кімнату №7 площею 13,3 кв.м., з прилеглим до неї балконом, площею 0,81 кв.м.; - виділити [PERSON] , [PERSON] , у користування кімнату №8 площею 16,5 кв.м. та кімнату №9 площею 13,8 кв.м. з прилеглою до нею лоджією площею 1,55 кв.м.; - інші приміщення квартири залишити у загальному користуванні; - стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову зазначили, що співвласники квартири позбавлені можливості самостійно визначити порядок користування нею. Ухвалою судді від 10 квітня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 30 червня 2020 року відповідачка [PERSON] подала до суду зустрічний позов про встановлення порядку користування спірною квартирою [ADDRESS] , в якому просить: - виділити їй, [PERSON] , у користування кімнату №7 площею 13,3 кв.м., з прилеглим до неї балконом, площею 0,81 кв.м.; - виділити [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у користування дві суміжні кімнати №8 площею 16,5 кв.м. та кімнату №9 площею 13,8 кв.м. з межуючими з ними лоджією; - інші приміщення квартири залишити у загальному користуванні. 03 липня 2020 року відповідач [PERSON] подав до суду позов, який він назвав зустрічним, про встановлення порядку користування спірною квартирою [ADDRESS] , в якому просить: - виділити йому, [PERSON] , його сестрі [PERSON] , та її доньці [PERSON] у користування дві суміжні кімнати №8 площею 16,5 кв.м. та кімнату №9 площею 13,8 кв.м. з межуючими з ними лоджією; - виділити [PERSON] у користування кімнату №7 площею 13,3 кв.м., з прилеглим до неї балконом, площею 0,81 кв.м.; - інші приміщення квартири залишити у загальному користуванні. Ухвалою суду від 14 липня 2020 року прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] , та приєднано до справи позов [PERSON] . Своє право подати відзив щодо жодного із позовів сторони не реалізовували. Ухвалою суду від 19 січня 2021 року у справі закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Її позов просила задовольнити. В судовому засіданні позивачка [PERSON] наполягала на задоволенні її позову та пояснила, що вона проживає разом з чоловіком і донькою [PERSON] (остання зараз знімає квартиру в буд. [ADDRESS] ). В квартирі вона проживає з 1985 року, а з 1991 року, разом із чоловіком - в дальній кімнаті (№9). Квартира приватизована на п`ятьох осіб (по 1/5 частині у кожного), однак один з співвласників - її брат [PERSON] помер в 2015 році. З 2015 року усі співмешканці живуть окремими сім`ями, та не ведуть спільне господарство. Вона з чоловіком робили ремонти в квартирі, та сплачують комунальні послуги за спірну квартиру, однак постійно сваряться з іншими співвласниками. Ті прикручують воду, пишуть записки, погрожують вигнати. Хоче, щоб їй виділили у користування кімнату № 7 , яка є ізольованою, окремою кімнатою, де можна закритись, що їх ніхто не чіпав, і щоб платити комунальні послуги лише за цю частину квартири. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] пояснила суду, що їй належить 1/5 частка квартира, як приватизована, та 1/5 частка, яку вона успадкувала після смерті сина [PERSON] в 2015 році, однак право власності на неї ще не оформлювала. Тривалий час вона проживає в кімнаті №7, з прилеглим балконом, де робила ремонт за власні кошти. Раніше комунальні послуги вона сплачувала справно, але зараз їй на це не вистачає пенсії. До кімнати №7 вона дуже звикла. Зараз вона повністю не бачить на одне око, і в своїй кімнаті може все знайти напомацки. З іншими співмешканцями квартири, приблизно з 2000 року не живе однією сім`єю. У всіх свої окремі бюджети, та окремі холодильники. Інколи, вона навіть не вітаються. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - адвокат Курінна О.І. в судових засіданнях просила задовольнити позов її довірітельниці, посилаючись на стан здоров`я і вік [PERSON] , яка вже не зможе обладнати для себе такі умови перебування в новій кімнаті, як ті, що вже створені нею в кімнаті №7. Крім того посилалась на необхідність закріплення користування квартирою в порядку попередньої домовленості сторін. Відповідач за первісним позовом [PERSON] пояснив, що він проживав в квартирі з 2000 по 2004 рік. Тоді він мешкав в кімнаті №8. Зараз проживає за іншою адресою. Вважає, що кімната №7 , якою вже тривалий час користується його мати [PERSON] , повинна і залишатись в її користуванні. Йому в спільне користування з сестрою [PERSON] і її донькою [PERSON] просить виділити інші кімнати, однак проживати там він зараз не збирається, і приходить до квартири лише в гості, а тому не потребує окремої кімнати. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] її колишній чоловік, з яким вони жили з 2003 року по 26.01.2020 року. Певний час вона проживала в спірній квартирі. Спочатку відносини у співвласників були нормальні, однак пізніше почались непорозуміння між [PERSON] і [PERSON] . Квартиру вона часто відвідувала з 2014 року по 2017 рік. Тоді [PERSON] проживала в маленькій ізольованій кімнаті, а [PERSON] і [PERSON] в дальній кімнаті. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона товаришує з позивачкою [PERSON] , і приблизно з 2005 року приходила до неї в гості. До, приблизно, 2015 року, вона приходила в квартиру кілька раз на рік. З 2015 по 2019 рік квартиру відвідала набагато частіше (кілька раз на місяць чи раз на кілька місяців). [PERSON] весь час проживала з дальній кімнаті з чоловіком і донькою. Середня (прохідна) кімната біла вільна, а [PERSON] жила в маленькій ізольованій кімнаті. Знає, що чоловік [PERSON] робив ремонт на кухні квартири. Останні півтора роки вона не приходить в гості до своєї подружки, оскільки у тієї конфлікти з матір`ю. Свідок [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що вона товаришує з позивачкою [PERSON] приблизно з 2004 року. З того часу часто буває у неї вдома. [PERSON] приймала її на кухні чи в дальній кімнаті. [PERSON] вона бачила на кухні. Якими кімнатами користуються співмешканці квартири їй не відомо. Може підтвердити, що [PERSON] сплачує комунальні послуги за квартиру, та робила ремонт на кухні. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що живе в сусідній квартирі ( №138 ), і інколи (2-3 рази на рік) буває в гостях у [PERSON] . Та проживає в кімнаті, що зліва від входу. Донька [PERSON] з чоловіком - в дальній кімнаті. Онука [PERSON] приходить на обід, а живе в іншому місці. Бачила, як [PERSON] робила ремонт у своїй кімнаті і на балконі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає поруч із сторонами, в квартирі №136 , та приходить в гості до [PERSON] раз на кілька тижнів. З усіма мешканцями у неї нормальні відносини. [PERSON] живе в маленькій кімнаті, а [PERSON] з чоловіком і донькою в дальній кімнаті. Мешканці ведуть окремі бюджети, мають різні холодильники. Знає, що [PERSON] робила ремонт в залі, коридорі і в своїй кімнаті. На кухні ремонт робили спільно. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Частки співвласників рівні, і кожному належить по 1/5 частки. [PERSON] помер [INFO] , однак право власності на належну йому частку в порядку спадкування ніким не оформлено, та у встановленому законом порядку не зареєстровано. Згідно з технічним паспортом, квартира складається з: кімнати №7 площею 13,3 кв.м., з прилеглим до неї балконом, площею 0,81 кв.м., кімнати №8 площею 16,5 кв.м., кімнати №9 площею 13,8 кв.м. з прилеглою до нею лоджією площею 1,55 кв.м., коридор площею 11,1 кв.м., туалет площею 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., кухні площею 7,8 кв.м., кладовок №5 площею 0,4 кв.м., та №6 площею 0,5 кв.м. Сторонам було роз`яснено можливість призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, для вирішення, з технічної точки зору, можливості встановлення порядку користування квартирою відповідно до часток власності кожного співвласника, однак сторони проти такої експертизи заперечували. Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Як підкреслюють усі учасники справи, спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим майна зберігається, а тому суд вирішує питання про виділення у користування сторін частину майна у натурі, що співмірна розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Кімнати площею 13,3 кв.м. і 13,8 кв.м. (без врахування площі балкону і лоджії) приблизно відповідають 1/5 частці від загальної площі квартири, кожна. Кімната площею 16,5 кв.м. приблизно відповідає 1/4 частці від загальної площі. Однак співвласників квартири з рівними офіційно зареєстрованими частками - четверо, що унеможливлює встановлення ідеального порядку користування. Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Фактично окремими та ізольованими є кімнати №7 площею 13,3 кв.м. і №9 площею 13,8 кв.м. Кожна з них має балкон або лоджію. Кімната №8 площею 16,5 кв.м. є найбільшою, однак лише через неї здійснюється прохід у кімнату №9. Спір по суті виник між [PERSON] і [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої. Відповідач [PERSON] на окрему кімнату не претендує, і на цей час не має наміру проживати в квартирі, а тому просить виділити йому кімнати в спільне користування з позивачками за первісним позовом. Вирішуючи питання виділу кімнат сторонам, суд виходить з того, що тривалий час кімнатою №7 користується [PERSON] , 1950 року народження, яка є особою похилого віку, і обладнала в цій кімнаті належні для себе і особливостей свого здоров`я умови. Натомість [PERSON] і [PERSON] тривалий час користуються кімнатою №9 , облаштованою під їх побут. Сторони не робили ремонт в кімнатах один одної. Оцінюючи обставини та відносини, що склались у співмешканців спірної квартири, судом не встановлено підстав для зміни порядку користування квартирою, що має місце на цей час, і первісно був визначений усною домовленістю співмешканців. Кімната №7 підлягає залишенню в користуванні [PERSON] . Кімната №9 має майже таку ж площу, і оскільки вона виділяється у користування двом співвласникам квартири - [PERSON] і [PERSON] , з такими самими частками у праві власності, суд вважає справедливим виділити ще кімнату №8 в спільне користування як [PERSON] , [PERSON] , так і [PERSON] . В даному випадку суд вважає це за можливе, з урахуванням позиції [PERSON] , який не проживає в спірній квартирі, але часто її відвідує. Інші нежитлові приміщення квартири необхідно залишити у загальному користуванні. На переконання суду, встановлення такого порядку користування квартирою призведе до мінімального у цій ситуації порушення прав співвласників, однак надасть можливість вирішити спір, та мати у користування кожного з співвласників, що проживають в квартирі, окремих ізольованих житлових приміщень. Зважаючи на викладене, в задоволенні первісного позову слід відмовити, а позови [PERSON] і [PERSON] підлягають задоволенню частково. Питання про відшкодування судових витрат не ініційоване, тому судом не вирішується.

Outcome: partial