Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

4 липня 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У цій квартирі зареєстрований відповідач, який є її колишнім чоловіком. Однак, відповідач з 2013 року виїхав з вказаного житла та не повертається, у житловому приміщенні відсутні його особисті речі. Зазначені обставини стали причиною звернення позивача до суду з вимогою визнати відповідача, таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров'я» від 11 вересня 2014 року № 70 (1563). У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає судові підстави для застосування положень ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що позивач є власником квартири [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі-продажу ВАВ № 900704 від 19.12.2002 року та технічний паспорт на квартиру № 120 в житловому будинку [ADDRESS] (а.с.9-10). Позивач та відповідач з 24 липня 2012 року по 23 травня 2014 року перебували у шлюбних відносинах, але квартира була придбана позивачкою ще до укладення шлюбу, а тому є особистою її приватною власністю (а.с.8). У квартирі також зареєстровані дочка позивача - [PERSON] та мати позивача [PERSON], що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Житлового господарства Самарського району» Дніпропетровської міської ради (а.с.22). З квітня 2013 року відповідач за вказаною адресою не проживає, про що був складений акт від 28 лютого 2014 року за підписами мешканців цього будинку, затвердженими головою Комунального підприємства «Житлового господарства Самарського району» Дніпропетровської міської ради (а.с.13). В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У пункті 39 Постанови ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», звертається увага на те, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. З огляду на те, що відповідач, не мешкає у вказаній квартирі без поважних причин з квітня 2013 року, тому згідно з наведеною вище нормою права він втратив право користування нею, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В порядку визначеному ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу - не здійснювалося.

Outcome: approved