Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

3 червня 2013 р. до Ленінського районного суду м. Харкова звернулися [PERSON] та його рідний брат [PERSON] з позовною заявою, в якій просили визнати за кожним з них право власності на 1/3 частину будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS], який належить їх матері [PERSON], мотивуючи тим, що їх мати померла, а вони являються спадкоємцями після її смерті на спадщину. У листопаді 2012 р. вони зверталися до Другої харківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, яку оформлено не було тому, що у відповідача знаходяться оригінали правовстановлюючих документів на спірний будинок, оригінал свідоцтва про смерть спадкодавця, які відповідач повинен був надати нотаріусу для отримання свідоцтва про право на спадщину, але відповідач документів до державного нотаріату не надає, сам не з»являється, чим перешкоджає реалізації їх права на отримання спадщини. Також не має можливості забезпечити вільний доступ до спірного домоволодіння [ADDRESS], де проживає відповідач, представників державного реєстратора, що необхідно для оформлення права власності. За даних обставин їх право на отримання спадщини порушено, внаслідок чого вони вимушені були звернутися до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник, який також являється і представником позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали і дали пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві фактам. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що спадкоємці мають право звертатися до суду з позовом про визнання права власності на спадщину лише тільки після застосування загальної процедури оформлення спадщини у нотаріуса, якщо нотаріус відмовив спадкоємцям у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право власності на спадщину. Позивачі не надали суду документ, що підтверджує відмову нотаріальної контори у вчиненні нотаріальної дії, у зв»язку з чим позовні вимоги по даній справі не можуть бути задоволені судом. Крім того, [PERSON] згідно акту від 16.05.2013 р., завіреного головою квартального комітету «Сортувальний» з дня реєстрації по даний час в спірному будинку не проживає, у зв»язку з цим дія норми, встановленої ч.3 ст.1268 КК України, щодо автоматичного прийняття спадщини спадкоємцем, що постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, не розповсюджується. [PERSON] належить частина домоволодіння [ADDRESS], а не все домоволодіння, тому вимога про визнання права власності на 1/3 ч. домоволодіння за кожним спадкоємцем не може бути задоволена. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до інформації Департаменту містобудування архітектури та генерального плану від 25.12.2013 р. №1560/0/22-13 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] зареєстровано за: [PERSON] - 101/200 ч. на підставі рішення народного суду Ленінського району м. Харкова від 15.08.1964 р., рішення народного суду Ленінського району м. Харкова від 14.06.1984 р. і 62/200 ч. на підставі договору дарування, посвідченого 2-ю ХДНК 29.08.1984 р.; [PERSON] - 37/200 ч. на підставі рішення народного суду Ленінського району м. Харкова від 15.08.1964 р., рішення народного суду Ленінського районного суду м. Харкова від 14.06.1984 р. / а. с. 82/. [INFO] [PERSON] померла / а. с. 5/. Після її смерті залишилася спадщина у вигляді 163/200 ч. житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] / 101/200 ч. + 62/200 ч. = 163/200 ч./. Відповідно до ст.1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені в статтях 1261 - 1265 цього кодексу. Приймаючи до уваги, що [PERSON] не залишила заповіту спадкування після її смерті повинно здійснюватися за законом. У відповідності до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачі і відповідач являються дітьми спадкодавиці [PERSON], тобто спадкоємцями першої черги. Інших спадкоємців немає. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у 6 місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно листа Другої ХДНК позивачі і відповідач звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини у передбачений законом строк, тобто прийняли спадщину, а тому кожному спадкоємцю приходиться по 1/3 ч. спадщини, тобто по 163/600 ч. житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] / 163/200 ч. х 3 = 163/600 ч./ Виходячи з викладеного суд постановляє рішення про визнання за [PERSON] і [PERSON] права власності на 163/600 ч. спірного житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] за кожним з них в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. Суд відмовляє у задоволенні вимоги про визнання за кожним з позивачів права власності на 1/3 ч. спірного домоволодіння, оскільки такі вимоги являються завищеними 163/600 ч. спірного домоволодіння, тобто частка третього спадкоємця, залишається без розгляду, оскільки стосовно неї не заявлено позовних вимог. Суд вважає необгрунтованими заперечення представника відповідача про те, що спадкоємці не мали права на звернення до суду з позовом про визнання за ними права власності на спадщину, оскільки у них відсутня письмова відмова нотаріуса на вчинення нотаріальної дії і це являється підставою для відмовлення у задоволенні позову. Судом встановлено, що після смерті матері позивачі звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, але оформити свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не мали можливості, оскільки у них були відсутні необхідні для цього документи: оригінал свідоцтва про смерть спадкодавця, правовстановлюючі документи на спірний будинок, які знаходяться у відповідача, а той не надає цих документів нотаріусу. Крім цього позивачі не могли забезпечити вільний доступ у спірне домоволодіння, де проживає відповідач, представників державного реєстратора, що необхідно для оформлення права власності. Відповідно до ст..16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Приймаючи до уваги наведені вище обставини суд вважає, що позивачі мали право на судовий захист своїх цивільних прав, а саме звернутися до суду за визнанням за ними права власності на спадщину, відсутність у них за таких обставин письмової відмови нотаріуса стосовно оформлення свідоцтва про право на спадщину не являється підставою для відмови у задоволенні позову.

Outcome: partial