Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

6 травня 2015 року, представник ПАТ «Укрсоцбанк», звернувся до суду з названим позовом, в якому зазначив, що 12.06.2008 р. між АКБ «Укрсоцбанк», назва якого згідно рішення акціонерів банку від 16.04.2010 р. була змінена на ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачкою був укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 2008-690/Ф03.14-094, відповідно до умов якого банк надав, а відповідачка прийняла у тимчасове платне користування грошові кошти в еквіваленті грошового зобов'язання у сумі 60000 дол. США за курсом НБУ на дату видачі, з порядком повернення заборгованості згідно п. 1.1 вказаного договору і кінцевим терміном повернення заборгованості не пізніше 11.06.2015 р. зі сплатою 13,5% річних. В якості забезпечення виконання позичальницею своїх кредитних зобов'язань за договором кредиту, між сторонами 12.06.2008 р. був укладений нотаріально-посвідчений іпотечний договір (реєстр. № 1874), згідно умов якого, остання, як іпотекодавець передала банку в іпотеку, належну їй на праві власності земельну ділянку, площею 0,0500 га, що розташована за адресою : [ADDRESS]. Згідно умов п. 3.1 вищевказаного кредитного договору, позивачами були повністю виконані умови договору та видано суму кредиту позичальниці з відкриттям позичкового рахунку в Одеській обласній філії банку та видано суму кредиту готівкою, на відміну від позичальниці, якою порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого у неї перед позивачами утворилась заборгованість, яка станом на 22.04.2015 р. становить 3147071,50 грн., з яких : заборгованість за кредитом 1272753,50 грн., заборгованість за відсотками 219970,71 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 354109,25 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 300238,04 грн., які представник позивачів просив суд, в рахунок часткового погашення заборгованості відповідачки - звернути стягнення на предмет іпотеки : земельну ділянку загальною площею 0,0500 га, кадастровий номер : [NUMBER], що розташована за адресою : [ADDRESS]з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Овідіопольським райвідділом земресурсів 10.12.2007 р. на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу (реєстр. № 7562) від 21.08.2007 р., шляхом визнання за ПАТ «Укрсоцбанк» права власності на вищевказану земельну ділянку, за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - незалежним експертом на момент реєстрації права власності та стягнути з відповідачки судовий збір 3654 грн. Представниця позивачів в судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи, був повідомлена належним чином, що підтверджується особистою розпискою, надіславши на адресу суду письмову заяву, в якій повністю підтримала позов, просила його задовольнити та слухати справу без її участі, не заперечуючи проти ухвалення судом заочного рішення (а.с. 43-45,50,53,55,56). Відповідачка [PERSON] в судове засідання, без поважних причин повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у відповідності до ст.ст. 74,77 ЦПК України, за останньою відомою судові її адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовими повідомленням з відміткою листоноші «за вказаною адресою не проживає» та поштовим повідомленням з відміткою про вручення судової повістки, що вважається належним сповіщенням сторони, причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутністю суду не надала (а.с. 47-49,54). Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобов'язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Також, статтею 617 ЦК України передбачено - особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно із ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні - але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (ст.ст. 19,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення НБУ відповідних ліцензій на виконання вимог п. 1 розділу ІІ Закону України від 15.02.2011 р. № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій - має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання). У відповідності до п.п. 11,21 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів та таким кредитом - не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодній зі сторін кредитного договору. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено - у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержаталь має право вимагати дострокового виконання осиного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Статтями 33,35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору - іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж 30-ти денний строк, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги і якщо протягом встановленого строку - вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Пунктом 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання - не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає ст. 124 Конституції України. Крім цього, п. 9 вказаної Постанови вказує право вибору способу захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку» - іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюються до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У судовому засіданні встановлено, що 12.06.2008 р. між АКБ «Укрсоцбанк», назва якого згідно рішення акціонерів банку від 16.04.2010 р. була змінена на ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачкою був укладений договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 2008-690/Ф03.14-094, відповідно до умов якого банк надав, а відповідачка прийняла у тимчасове платне користування грошові кошти в еквіваленті грошового зобов'язання у сумі 60000 дол. США за курсом НБУ на дату видачі, з порядком повернення заборгованості згідно п. 1.1 вказаного договору і кінцевим терміном повернення заборгованості не пізніше 11.06.2015 р. зі сплатою 13,5% річних, а тому позов банку був поданий з додержанням строків позовної давності в межах строків визначених умовами кредитного договору, зокрема п.п. 1.1.1. та 7.3 (а.с. 11-15). В якості забезпечення виконання позичальницею своїх кредитних зобов'язань за договором кредиту, між сторонами 12.06.2008 р. був укладений нотаріально-посвідчений іпотечний договір (реєстр. № 1874), згідно умов якого, остання, як іпотекодавець передала банку в іпотеку, належну їй на праві власності земельну ділянку, площею 0,0500 га, що розташована за адресою : [ADDRESS] (а.с. 20-25). Згідно умов п. 3.1 вищевказаного кредитного договору, позивачами були повністю виконані умови договору та видано суму кредиту позичальниці з відкриттям позичкового рахунку в Одеській обласній філії банку та видано суму кредиту готівкою, на відміну від позичальниці, якою порушуються строки повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого у неї перед позивачами утворилась заборгованість, яка станом на 22.04.2015 р. становить 3147071,50 грн., з яких : заборгованість за кредитом 1272753,50 грн., заборгованість за відсотками 219970,71 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 354109,25 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 300238,04 грн., обґрунтований і перевірений судом розрахунок якої був наданий позивачами суду та перевірений судом (а.с. 17-19). Відповідно до умов іпотечних договорів (п. 4.1, 4.5) - іпотекодержатель має право у випадку невиконання позичальником зобов'язань за цим договором та/або за кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки та за рахунок вирученої від реалізації суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків завданих порушенням зобов'язання необхідних на утримання заставленого майна, а також витрати пов'язані з реалізацією предмета іпотеки у тому числі з урахуванням податків. Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов'язання у наступних випадках : якщо у момент настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме : при повному,або частковому неповерненні у встановлені кредитним договором строки суми кредиту, та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум процентів, та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум неустойки (пені, штрафних санкцій) та у разі порушення позичальником встановленого кредитним договором обов'язку цільового використання кредитних коштів. Таким чином, судом було встановлено факт невиконання відповідачкою кредитних зобов'язань, а тому у суду є всі законні підстави звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнаня на нього права власності за іпотекодержателями. На момент розгляду справи, доказів погашення відсотків, відповідачкою суду не надано, та відповідно у суду вони відсутні. За таких обставин суд вважає вимоги позивачів про стягнення всієї суми заборгованості зі всіма складовими кредитних договорів такими, що відповідають умовам договору та ст. 1050 ЦК України. На думку суду, позов підлягає задоволенню у повному обсязі та зважаючи на умови ст.ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку», умови нотаріально-посвідченого іпотечного договору з іпотекодавцем (відповідачкою) та великої суми заборгованості по кредитному договору, і звернення стягнення на предмет іпотеки слід здійснити шляхом визнання на нього права власності за позивачами. Крім того, у відповідності до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачів мають бути стягнуті понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 грн. (а.с. 10).

Outcome: approved