Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

31.03.2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за договором кредиту у розмірі 12 450 грн. 95 коп., з тих підстав, що позивач та [PERSON]. у письмовій формі уклали кредитний договір №228 від 31.03.2008 року. Відповідно до умов кредитного договору позивач зобов'язався та надав відповідачу кредит у розмірі 20 000 грн. на строк 36 місяців, тобто до 30.03.2011 року під 25% річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідач у встановлені кредитним договором строки обов'язки по сплаті заборгованості по кредитному договору не виконав, у зв'язку з чим позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Окрім того, з метою забезпечення виконання зобов»язання боржником [PERSON], 31.03.2008 року ПАТ було укладено два договори поруки з [PERSON] та [PERSON] за зобов»язаннями вказаного кредитного договору. Зіславшись на систематичне порушення позичальником основного зобов»язання та утворення у зв»язку з цим заборгованості по кредиту, позивач просив суму заборгованості стягнути з відповідачів солідарно. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов повністю та просив суд суму заборгованості по кредитному договору стягнути повністю у солідарному порядку з відповідачів на підставі наданих ним доказів. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила суд відносно неї у позові відмовити на підставі наданих сторонами доказів. Допитав її в якості свідка, вона повідомила, що ніколи в « Ощадбанк» кредитів не брала. Про кредитний договір №228 від 31.03.2008 року довідалась лише в суді по цій справі. Підписи надані для огляду в кредитному договорі не визнає, так як ніякого договору не підписувала, у заяві на видачу готівки теж не її підпис, так як готівки в касі банку ніколи не брала. Хто платив по вказаному кредиту певні платежі вона не знає. У кредитному договорі, наданому банком, міститься копія її паспорту, в яку внесено виправлення щодо її року народження та дати отримання паспорту. Вона зверталась до правоохоронних органів з питання підроблення її підпису, але про прийняте рішення її не повідомили. Про поручителів ніколи не чула. Вона є особою пенсійного віку, тому клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи не заявляє через неможливість її оплати. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив у позові щодо нього відмовити, так як про договір поруки на який послався позивач чує вперше. Відповідач [PERSON] до суду не з»явилась з невідомої суду причини, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, та надіслала письмову заяву про невизнання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Під час попереднього судового засідання суду повідомила, що про договір поруки по вказаному кредиту чує вперше. Інших відповідачів зовсім не знає. Заслухав пояснення учасників процесу, показання відповідачів, допитаних судом в якості свідків, дослідив письмові докази справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного. Так, згідно з вимогами п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. За правилам ч.1 ст. 1049 і ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.3. ч.1. ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами). За вимогами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин). Як вбачається з наданої позивачем копії кредитного договору №228 від 31 березня 2008 року, на який позивач посилається як на підставу стягнення кредитної заборгованості, договір був укладений між фізичною особою [PERSON], [NUMBER], виданий Врадіївським РВУ МВС України в Миколаївській області 15 січня 2000 року, та вказаний договір не на всіх сторінках містить підпис позичальника ( сторінки 2 та 4). Оглянув наявні підписи у договорі візуально, вбачається, що вони різняться. Також підпис різниться з підписом отримувача 20 000 грн. наявним у заяві на видачу готівки №3161/25 від 31 березня 2008 року. Разом з тим, судом було встановлено, що кредитний договір №228 від 31.03.2008 року, на який посилається позивач як на підставу стягнення кредитної заборгованості з відповідача [PERSON], був предметом дослідження в рамках кримінального провадження №12670022, по якому 18 листопада 2012 року слідчим СВ Кривоозерського РВУ МВС України в Миколаївській області Калінчук О. О. прийнято рішення про закриття кримінальної справи з підстав смерті осіб [PERSON] та [PERSON], причетних до скоєння злочинів, в тому числі до підроблення кредитного договору №228 від 31.03.2008 року на суму 20 000 грн. на ім»я [PERSON] Як вбачається з витребуваної судом постанови, слідчими органами було встановлено, що підроблення кредитного договору на ім.»я [PERSON] вчинила [PERSON] використовуючи своє знайомство з керуючим банківської установи ВАТ « Державний ощадний банк України» [PERSON] У постанові вказується про те, що саме [PERSON] забезпечувала надання [PERSON] фотокопій паспортів, довідок про присвоєння реєстраційного номеру облікової картки платника податків та інші документи на трьох будь-яких осіб, а в подальшому сама підписувала кредитні договори вчиняючи від імені цих осіб підписи без їх відома та згоди. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, про вказану постанову їм відомо, вони її не оскаржували та обставин встановлених даною постановою не спростовували. Таким чином, показання позивача про те, що вона не підписувала оспорюваного кредитного договору підтверджуються також письмовим доказом - постановою про закриття кримінальної справи від 18 листопада 2012 року, яка стороною позивача не оскаржувалась. Також, позивачем не надано доказів того, що саме відповідач [PERSON] після підписання договору сплачувала платежі по кредиту до каси банку, хоча як вбачається з розрахунку, такі платежі кимось вносились. Відповідач заперечила внесення будь-якого платежу по цьому кредиту як особисто, так і іншою уповноваженою нею особою. Окрім того, твердження відповідачки про те, що інша особа для отримання кредиту використала фотокопію її паспорта, в якому виправила її анкетні дані та дату отримання паспорту, які містяться в кредитній справі, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підтверджуються оригіналом паспорту громадянина України [PERSON] ( серія [NUMBER]), з якого вбачається що відповідачка народилась саме [INFO] та паспорт було видано Врадіївським РВУ МВС України в Миколаївській області 15 січня 1997 року. За вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Письмовими доказами є будь-які документи, акти довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. ( ст. 64 ЦПК України) Виходячи з положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінив надані сторонами докази, відмову сторін надати будь-які інші докази по справі, враховуючи їх взаємозв»язок в сукупності, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні було підтверджено ту обставину, що [PERSON] кредит у розмірі 20 000 грн. в « Ощадбанк» не брала та особисто не підписувала кредитного договору №228 від 31.03.2008 року. Позивач у судовому засіданні не довів, що саме [PERSON] кредитний договір уклала, так як це спростовано, що це зробила інша особа без згоди та відома [PERSON] Отже, зазначений кредитний договір не створив обов»язків щодо повернення кредиту для вказаної особи. Що стосується договорів поруки, відповідно по яким позивач просить стягнути суму кредиту солідарно і з поручителів, то суд виходить з наступного. Підстави, обсяг та умови відповідальності поручителів, а також інші права та обов»язки сторін передбачені статтями 553-559 ЦК України та розділами 2-6 договорів поруки. Відповідно до положень частини 4 статті 559 ЦК, якщо договором не встановлено строку його закінчення, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не пред»явив вимоги до поручителя. Аналогічні умови містять і пункти 4.2 договорів поруки., якими також передбачені вказані строки. Отже, ПАТ, як кредитодавець, має право вимоги до поручителів протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов'язання за кредитним договором, тобто протягом шести місяців з 31.03.2011 року до 31.09.2011 року, що не було дотримано зі сторони позивача. Так, з матеріалів справи вбачається, що після настання строку повернення кредитних коштів ( 30 березня 2011 року) ПАТ належним чином не пред»являв вимоги до поручителів, про що свідчить відсутність будь-яких письмових повідомлень, листів, вимог до поручителів про наявність основного боргу. Так, з матеріалів справи вбачається, що після настання строку повернення кредитних коштів ( 04 березня 2011 року) ПАТ «Державний ощадний банк України» належним чином не пред»являв вимоги до поручителів протягом шести місяців, а позов до суду пред»явлено лише 31.03.2014 року, тобто поза межами строку дії договорів поруки. Виходячи з того, що строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування ( дії) самого зобов'язання поруки ( преклюзивність строку), то і право кредитора, і обов»язок поручителя по його закінченні також припиняється. А оскільки із закінченням шестимісячного строку припинилось матеріальне право (поручительство), то і пред»явлення позову поза межами цього строку позбавляє ПАТ«Державний ощадний банк України» права на задоволення позову до поручителів [PERSON] та [PERSON] в судовому порядку. Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині покладення на поручителів солідарного обов»язку щодо повернення кредитних коштів. На підставі вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати не підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: dismissed