Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

29 вересня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до укладеного відповідачем договору № DNH4KP72311130 від 15.08.2006 року, разом з умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», що складає кредитний договір між відповідачем та банком, відповідач отримав кредит у розмірі 2683,19 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач свої зобовязання за договором та угодою виконав в повному обсязі. Відповідач, в свою чергу, зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, в звязку з чим станом на 22.09.2015 року має заборгованість в розмірі 58357,62 грн., яка складається з 2659,80 грн. заборгованість за кредитом, 16641,36 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 39056,46 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.Від цієї суми віднімається сума, у розмірі 34773,08 грн., яка була задоволена рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2013р. з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ Приватбанк, різниця становить 23584,54 грн. А також штрафи відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг: 500грн.- штраф (фіксована частина), 1179,23 грн.- штраф (процентна складова). Заборгованість складає 25263,77 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 25263,77 грн. та судові витрати. Представник позивача в позовній заяві просив розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував, до суду надав детальний розрахунок суми боргу (а.с.1-2, 30-31). Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224 ЦПК України за правилами глави 8 розділу ІІ ЦПК України та винести по справі заочне рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,що 15 серпня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KP72311130, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 2683,19 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % річних на суму залишку заборгованості. (а.с.6-10). Згідно розрахунку заборгованості за договором № DNH4KP72311130 від 15.08.2006 року станом на 24.11.2015 року має заборгованість в розмірі 63793,93 грн., яка складається з 2659,80 грн. заборгованість за кредитом, 16976,50 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 40643,63 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. (а.с. 30-31). 15.08.2006 року відповідачем підписано заяву, відповідно до якої останній просив банк надати пуслуги (а.с. 6). Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2013р. з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ Приватбанк стягнута загальна сума заборгованості в сумі 34773,08 грн. станом на 15.08.2013р.(а.с. 3-4). Дані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до положень ст.ст. 509, 526, 530 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обовязку. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обовязок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі. За змістом ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. В силу ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Даючи правову оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд доходить висновку, що в дійсності у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті кредиту, відповідач не виконав прийняті на себе відповідно до договору зобовязання, що і послугувало підставою для звернення позивача до суду із цим позовом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] особисто підписував кредитний договір, а також отримував кошти, що свідчить про те, що кредитний договір було укладено і зі сторони позивача належним чином виконано його умови. Наразі кредитний договір № DNH4KP72311130 від 15.08.2006 р. відповідачем не оскаржується, судовим порядком останній не просить визнати його недійним, нікчемність цього договору матеріалами справи не підтверджена, а тому він має законну силу і сторони повязані взаємними правами та обовязками щодо його виконання, а отже в нього виникли зобовязання перед позивачем з їх повернення в розумінні ст. 11, 14 та 1054 ЦК України. Змістом ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Однак з наданим представником позивача розрахунком заборгованості за договором № DNH4KP72311130 від 15.08.2006 р. станом на 24.11.2015р. суд не погоджується, виходячи з наступного. Позивачем, зокрема, включено в розрахунок суму кредиту в розмірі 2659,80грн., 12392,00грн. - сума заборгованості по процентам за користування кредитом, 17386,54 грн.- сума пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором, які були стягнуті на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2013р. Разом з тим, позивач зокрема просить суд стягнути із відповідача 500,00грн. та 3014,00 грн. в якості штрафів за неналежне виконання зобовязання, заявляючи при цьому вимоги і про стягнення пені. Змістом ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки штраф і пеня є видами неустойки, а тому їх одночасне застосування є подвійним притягненням до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, що суперечить ч. 1 ст. 61 Конституції України. У звязку з такими обставинами, вимоги позивача в частині стягнення штрафів задоволенню не підлягають, цього висновку також дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові по справі № 6-47цс12 від 31.10.12. Крім того, позивачем нараховані відсотки за користування кредитом в розмірі 16976,50 грн. та пеню в розмірі 40643,63грн, та які з урахуванням рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 15.08.2013р. мають бути зменшені на 12392,00грн та 17386,54 грн. відповідно. Відповідно до ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки розмір пені багатократно перевищує як розмір заборгованості по кредиту, так і відсотки, тому, враховуючи розмір збитків, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до 12000,00грн. Таким чином, суд вважає, що стягненню підлягають тільки заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 4585,50 грн. та сума пені в розмірі 12000,00грн., разом 16585 (шістнадцять тисяч пятсот вісімдесят пять) 50 коп., згідно наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором № DNH4KP72311130 від 15.08.2006 р. станом на 24.11.2015р. (а.с. 30-31). Розглядаючи позови в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, у відповідності до вимог ст. 11 ЦПК України, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Також згідно ст. 88 ЦПК України на користь позивача слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial