Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

30 травня 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В своїй заяві позивач зазначив, що 21 грудня 2007 року між КС «Полтава і полтавці» та [PERSON] було укладено кредитний договір №285 про надання кредиту в сумі 6000 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань, 21 грудня 2007 року між КС «Полтава і полтавці» та [PERSON] було укладено договір поруки № 418. В зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань, рішеннями Крюківського районного суду м. Крменчук Полтавської області від 30 червня 2010 року з відповідачів стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 19837,76 грн. Оскільки відповідачами борг в повному обсязі вчасно повернутий не був, позивач просив суд стягнути з відповідачів заборгованість за нарахованими відсотками по кредитному договору №285 від 21 грудня 2007 року та інфляційні втрати в розмірі 45381,80 грн. Також позивач просив суд стягнути з відповідачів понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, вказав, що позов підтримує. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явилася, не повідомивши суду причину своєї неявки. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви в яких просили розгляд справи проводити у їх відсутність, крім того надали до суду письмові заперечення проти позову та письмове клопотання про застосування строків позовної давності. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 21 грудня 2007 року між КС «Полтава і полтавці» та [PERSON] був укладений кредитний договір №285, згідно якого останній було надано кредит в сумі 6 000 грн. (а.с.4-5). 21 грудня 2007 року між КС «Полтава і полтавці» та [PERSON] було укладено договір поруки № 418 (а.с.6). В зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань, рішеннями Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 червня 2010 року з відповідачів [PERSON] та [PERSON] стягнуто в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в сумі 19837,76 грн. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. П.3.3 договору передбачено, що обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом, при цьому відсотки за користування кредитом нараховуються на залишкову суму кредиту, починаючи з дня надання кредиту до повного погашення заборгованості за кредитом включно. Згідно п.7.1 договору, він набуває чинності з часу надання позичальнику кредитних коштів та діє до повного погашення кредитної заборгованості. Як вбачається з матеріалів справи, після постановлення судом рішення заборгованість за кредитом частково була сплачена, але не в повному обсязі та згідно з розрахунку заборгованість за відсотками користування кредитом за період з 17.03.2010 року по 15.02.2017 року складає 41019,72 грн. Інфляційні втрати згідно розрахунку наданого позивачем суду складають 4362,08 грн. Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч.1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Як вбачається із кредитного договору, сторони домовились про те, що обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом, при цьому відсотки за користування кредитом нараховуються на залишкову суму кредиту, починаючи з дня надання кредиту до повного погашення заборгованості за кредитом включно. За змістом частини першої ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч.1, 3 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625 ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс-16. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, а також те, що зобов'язання припиняється його належним виконанням і наявність рішення суду про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Полтава і полтавці» боргу за кредитним договором не припиняє правовідносин сторін договору та не звільняє від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє КС «Полтава і полтавці» права на отримання процентів за користування кредитом, з урахуванням втрат від інфляції. Разом з тим, відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до вимог позивача. Вирішуючи питання про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. 21 грудня 2007 року між КС «Полтава і полтавці» та [PERSON] було укладено договір поруки № 418 Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Судом встановлено, що КС «Полтава і полтавці» звернулося до суду до відповідача [PERSON] з пропуском шестимісячного строку позовної давності. Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] нарахованих відсотків та інфляційних втрат за договором кредиту до задоволення не підлягають в зв'язку зі спливом строку позовної давності. Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] нарахованих відсотків та інфляційних втрат позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачем [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження належного виконання нею зобов'язання за кредитним договором. Згідно зі ст.88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial