Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

29.11.2017 р. представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» Карпель О.О. звернувся до Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка станом на 23.11.2017 становила 62 220, 48 грн, а саме: за кредитом - 19 853,47 грн; за відсотками - 42 367,01 грн; заборгованість по штрафним санкціям (пені) - 0 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у сумі: 1600,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 31.03.2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 690014090, за умовами якого банк, надав відповідачу кредит у вигляді грошових коштів, а відповідач, зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користуванням кредитниими коштами в строки та в порядку, встановленими договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 31.03.2009. В порушення умов договору відповідач припинив здійснення платежів на виконання кредитного договору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 23.11.2017 становила 62 220, 48 грн, а саме: за кредитом - 19 853,47 грн; за відсотками - 42 367,01 грн; заборгованість по штрафним санкціям (пені) - 0 грн. В подальшому, на підставі договорів про відступлення права вимоги, право вимоги за вказаним боргу перейшло до позивачу. У звязку з чим, ним було подано позовну заяву про стягнення заборгованості в судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 29.11.2017, вказану справу було розподілено для розгляду судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. (а.с.55). На виконання вимог ч.6 ст. 187 ЦПК України, судом було перевірено інформаціїю про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. Згідно з інформацією Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в м. Києві, відповідач зареєстрований в Святошинському районі (а.с.57). Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22.01.2018 було відкрито провадження у вказаній справі, та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз'яснено право подати відповідь на відзив, відповідачу право на подання заперечень на відповідь на відзиви (а.с.58). Про винесену ухвалу сторін було повідомлено належним чином (а.с. 61, 62). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, розглянувши наявні у справі докази, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 31.03.2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 690014090, за умовами якого банк, надав відповідачу кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 12 625, 00 грн, а відповідач, зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користуванням кредитниими коштами в строки та в порядку, встановленими договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 31.03.2009. В порушення умов договору відповідач припинив здійснення платежів на виконання кредитного договору, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 23.11.2017 становила 62 220, 48 грн, а саме: за кредитом - 19 853,47 грн; за відсотками - 42 367,01 грн; заборгованість по штрафним санкціям (пені) - 0 грн. (а.с. 10-46). При дослідженні наданих доказів, на підтвердження заборгованості, суд прийшов до висновку про порушення відповідачем обов'язків за кредитним договором щодо своєчасного та повного повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування цими коштами. Вказані докази, відповідачем, в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України не спростовані. 18.12.2012 ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги № 2012-1-2/1 (а.с. 22-31), який передбачав відступлення права вимоги за боргом відповідача. В подальшому, 27.12.2012 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» та ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» уклали договір купівлі-продажу (відступлення права вимоги) №27/12/2012-01 згідно з яким, право вимоги до відповідачу перейшло позивачу (а.с.32-46). 20.11.2017 року ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» листом № 39 повідомило відповідача про відступлення права вимоги та про наявну заборгованість за кредитним договором, яка станом на 20.11.2017 року склала 62 220,48 грн. (а.с. 51-52). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, слід задовольнити у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 1 600,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved