Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

29 квітня 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 24 березня 2007 року ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ «КБ «Надра», уклав з [PERSON] кредитний договір № 123/АПМК/39/2008/840, згідно з умовами якого, Позивач надав Відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в доларах США з метою придбання автотранспортного засобу на загальну суму 13009.90 дол. США із розрахунку 14,4% на рік строком з 24.03.2008 року по 20.02.2013 року. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. 30.07.2010 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1, якою надано відстрочку в оплаті платежів та встановлено новий графік повернення по кредиту. Відповідно до п.2.4 Додаткової угоди №1 до кредитного договору, Відповідач зобов'язався вносити чергові мінімальні платежі по кредиту/кредитній лінії, щомісячно, до 20 числа поточного місяця. Відповідачем станом на 15.04.2016 року порушений пункт 2.4. кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами. Відповідно до п. 5.1 Додаткової угоди №1 до кредитного договору у разі прострочення Відповідачем строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, Відповідач сплачує Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення. Відповідно до п. 5.2 Додаткової угоди №1 до кредитного договору у разі порушення Відповідачем вимог пп. 4.3.2-4.3.5, 4.3.8-4.3.17 кредитного договору, Відповідач зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 5 % (п'ять) відсотків від суми залишку по кредиту, розрахованої на день порушення умов цього Договору за кожен випадок. Відповідно до п. 5.3 Додаткової угоди №1 до кредитного договору у разі прострочення Позичальником виконання зобов'язання визначеного абз.1 п.2.4 цього договору на строк більше 30 днів позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 10 процентів від суми несплаченого щомісячного платежу за кожен випадок. Станом на 15.04.2016 року за Відповідачем наявна заборгованість по кредитному договору в сумі: 48633,6 (сорок вісім тисяч шістсот тридцять три долари США 60 центів) долари США, в тому числі: - непогашений кредит-10 523,33 доларів США; - несплачені відсотки - 8942,57 доларів США; - несплачена пеня - 9523,54 доларів США; - несплачений штраф -19644,12 доларів США; що за курсом Національного Банку України станом на 15.04.2016 року становить 1247336,05 (один мільйон двісті сорок сім тисяч триста тридцять шість грн. 05 коп.) гривень, в тому числі: - непогашений кредит - 269898,58 гривень; - несплачені відсотки - 229355,82 гривень; - несплачена пеня - 244256,33 гривень.; - несплачений штраф - 503825,32 гривень. а також комісія за консультативні послуги відповідно до п.1.1.1. Додаткової угоди №1 до кредитного договору - 845,69 грн. Загальна сума заборгованості по кредиту, виданому у доларах США, складає: 19465,9 (девятнадцять тисяч чотириста шістдесят пять доларів США 90 центів) доларів США та 748927,34 (сімсот сорок вісім тисяч девятсот двадцять сім грн. 34 коп.) гривень, які просить суд стягнути з відповідача, оскільки всі заходи позасудового порядку врегулювання спорів, не привели до позитивного результату. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги викладені в позовній заяві до суду підтримав в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] заперечуючи проти задоволення даних позовних вимог вказує на те, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. В обгрунтування своєї позиції зазначає, що відповідно до п.7.1 Додаткової угоди всі спори, які виникають між сторонами у звязку з укладенням та виконанням положень цього договору, вирішуються у порядку передбаченому чинним законодавством. Відповідно до ст.256\~та ст.257 ЦК України\~особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку тривалістю у три роки. З наданого розрахунку заборгованості ( а.с. 8) вбачається, що [PERSON] 03.08.2010 року здійснив останній платіж, а тому, право на звернення до суду з вказаним позовом у ПАТ «КБ «Надра» виникло з 20.08.2010 року, тобто з моменту, коли відповідач перестав сплачувати свої зобовязання по кредиту. Однак таким правом ПАТ «КБ «Надра» не скористався, тому, у зв'язку з пропуском трирічного строку позовної давності представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч.1 ст.626 ЦК). Визначення поняття «зобовязання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з нормою ст.526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (стст.530, 631 ЦК). Якщо в зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Судом встановлено, що 24 березня 2007 року ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ «КБ «Надра», уклав з [PERSON] кредитний договір № 123/АПМК/39/2008/840, згідно з умовами якого, Позивач надав Відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в доларах США з метою придбання автотранспортного засобу на загальну суму 13009.90 дол. США із розрахунку 14,4% на рік строком з 24.03.2008 року по 20.02.2013 року. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. Окрім того, відповідно до ст.259 ЦК України, при укладенні 24 березня 2004 року договору № 123/АПМК/39/2008/840, сторони дійшли згоди збільшити строк позовної давності до десяти років. 30.07.2010 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до договору « Автопакет» № 123/АПМК/39/2008/840 від 24.03.2008 року. Відповідно до ч.3 ст.1.1. Додаткової угоди від 30.07.2010 року до Договору автопакету, щомісячна сума мінімального необхідного платежу, який [PERSON] зобовязувався здійснювати, становила 305.00 доларів США. Згідно ст.2.4 Додаткової угоди, погашення суми основної заборгованості, відбувається шляхом внесення необхідного платежу, щомісячно до 20 числа поточного місяця, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 05.03.2015 року. При цьому у разі порушення строків сплати відсотків за користування кредитом [PERSON] зобов'язався сплачувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення. Окрім того, у випадку прострочення Позичальником виконання зобовязань, визначеного абз.1 п.2.4 договору на строк більше 30 календарних днів, Позичальник, починаючи з 30-го дня прострочення, зобовязаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 10 процентів від суми несплаченого щомісячного платежу за кожен випадок ( а.с.15). Таким чином, сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентами за користування ним (п.2.3 Додаткової угоди), кінцевий строк повернення кредиту до 20.03.2013 року (пп.1.1 Додаткової угоди), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця до 20 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (п.2.4 Додаткової угоди) і для процентів за користування кредитом (п.2.6 додаткової угоди). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК). Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у ч.1 ст.611, чч.24 ст.612 ЦК, які передбачають відповідальність боржника. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання, згідно із ч.3 ст.254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок (ст.253 ЦК). Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інте\-ресу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст.257 ЦК). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК). Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252255 ЦК. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Судом встановлено, що згідно з умовами Додаткової угоди, (п.2.4 Додаткової угоди) позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 20 числа кожного місяця, а процентів до кінця місяця кожного календарного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Судом встановлено, що [PERSON] перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим з 20.08.2010 року у нього утворилася заборгованість за кредитним договором. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до нього 29.04.2016 року. Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд приходить до висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа. При цьому суд звертає свою увагу, що обраховуючи заборгованість [PERSON] станом на 15.04.2016 року, банк керувався саме положеннями Додаткової угоди № 1 від 30.07.2010 року до договору « Автопакет» № 123/АПМК/39/2008/840 від 24.03.2008 року. Відповідно до ст.7 Додаткової угоди, яка регулює питання розвязання спорів, всі спори, які можуть виникнути між сторонами у звязку з укладенням та виконанням положень цього договору, вирішуються у порядку передбаченому чинним законодавством. Таким чином суд вважає, що до даних правовідносин, необхідно застосувати не збільшений строк позовної давності, який встановлений пунктом 7.3 договору « Автопакет» від 24.03.2008 року, а п.7.1 Додаткової угоди № 1 від 30.07.2010 року до договору « Автопакет» № 123/АПМК/39/2008/840 від 24.03.2008 року, відповідно до якого, застосуванню підлягає положення ст.257 ЦК України, якою встановлено загальну позовну давність тривалістю в три роки. Так, відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] ( а.с.8), останній платіж, який здійснив відповідач в розмірі 305.00 дол. США датований 03.08.2010 року, а тому, право вимагати повернення кредиту у ПАТ КБ « ПриватБанк» виникло 20.08.2010 року. Вперше звернувшись до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором 17.06.2016 року до Бориспільського міськрайонного суду ( позовна заява була повернена позивачу) та згодом 29.04.2016 року до Баришівського районного суду, позивач пропустив строк на звернення до суду, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed