Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

29 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 30 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. посвідчений виконавчий напис № 1901, яким з [PERSON] стягнуто заборгованість в розмірі 27 851,59 гривень на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». Про наявність виконавчого напису №1901 від 30 листопада 2020 року [PERSON] 14 квітня 2021 року стало відомо з постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яка надійшла до бухгалтерії за місцем працевлаштування останнього, вказана постанова винесена 17 грудня 2020 року приватним виконавцем Табінським О.В. при примусовому виконанні виконавчого напису № 1901 від 30 листопада 2020 року за виконавчим провадженням № 63908334. Ознайомившись з виконавчим написом №1901, посвідченого 30 листопада 2020 року [PERSON] стало відомо, що він начебто є боржником за кредитним договором № 010-03503-250413 від 25 квітня 2013 року укладеного з ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами №142/К від 26 січня 2018 року є ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». У виконавчому написі № 1901 від 30 листопада 2020 року зазначено, що строк платежу за кредитним договором № 010-03503-250413 від 25 квітня 2013 року настав, і [PERSON] як боржником допущено прострочення платежів, при цьому зазначається, що стягнення заборгованості на загальну суму 27 351,59 гривень проводиться за період з 27 січня 2018 року по 06 листопада 2020 року, але жодного обґрунтованого розрахунку виконавчий напис не містить. [PERSON] вказує, що не пам`ятає того, що ним укладався зазначений у виконавчому написі нотаріуса кредитний договір, в нього відсутні правовідносини із ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», у зв`язку з чим просить суд визнати виконавчий напис № 1901, посвідчений 30 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованості у розмірі 27 851,59 гривень таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 30 квітня 2021 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Представник відповідача ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», а також треті особи в судове засідання не з`явились за невідомими суду причинами, про час і місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі документів ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. про відкриття виконавчого провадження ВП № 63908334 від 15 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 1901 виданого 30 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» заборгованості в сумі 27 851,59 гривень, згідно з кредитним договором від 25 квітня 2013 року, укладеного з ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» (а. с. 11-12). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ВП № 63908334 від 17 грудня 2020 року на підставі виконавчого напису № 1901 виданого 30 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНИ» заборгованості в сумі 27 851,59 гривень, згідно з кредитним договором від 25 квітня 2013 року, укладеного з ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] (а. с. 13-14). 30 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. вчинено виконавчий напис № 1901 за яким з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором № 010-03503-250413 від 25 квітня 2013 року, укладеного з ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК», право вимоги перейшло на підставі договору № 142/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 26 січня 2018 року до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА», заборгованості за кредитним договором № 010-03503-250413 від 25 квітня 2013 року, загальна сума стягнення становить 27 851,59 гривень (а. с. 7). В судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно дізнався про існування виконавчого провадження з виконання виконавчого напису тоді, коли до бухгалтерії підприємства на якому він працює - ТОВ «ДНІПРОВСЬКИЙ ЗАВОД БУДІВЕЛЬНИХ МАТЕРІАЛІВ», надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. ВП № 63908334 від 17 грудня 2020 року про звернення стягнення на доходи боржника - [PERSON] . Так, за правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 8 Закону України «Про нотаріат»). Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання йому стягувачем повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03.10.2019 по справі № 753/7572/18. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. В той же час, наявна в матеріалах справи заява № 010-03503-250413 по стягненню заборгованості за якою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. вчинено виконавчий напис не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог до позивача. Крім того, законом передбачена процедура судового контролю за результатами вчинення нотаріусами виконавчих написів, тому при встановлені в судовому порядку, що сума заборгованості запропонована до стягнення не є безспірною, виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а кредитор набуває права на стягнення заборгованості шляхом звернення до суду. Крім того, суд вважає, що нотаріус під час вчинення оспорюваного виконавчого напису не дотримався всіх вимог передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій, а саме стягувач не звертався до боржника із письмовою вимогою (повідомленням), стягувачем не надано жодних підтверджень того, що боржник [PERSON] отримував зазначену вище вимогу. Отже приватним нотаріусом не було перевірено дотримання вимог Порядку щодо спливу 30-денного строку з моменту надіслання стягувачем письмової вимоги до боржника, чим порушено права позивача щодо можливості спростування розміру заборгованості. Крім цього, суд звертає увагу на те, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Разом із цим, ухвалою Вищого Адміністративного Суду України від 01 листопада 2017 року у справі № К/800/6492/17 залишено постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року - без змін, якою в свою чергу визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині пункту 2 змін, яким Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса - 30 листопада 2020 року, постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів доповнений розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», втратила законної сили внаслідок визнання судовим рішенням нечинною та незаконною, нотаріус мав право вчиняти виконавчий напис лише про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами. Крім того, позивач [PERSON] зазначає, що виконавчий напис було вчинено в порушення п. п. 3.1 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку, а саме з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, у зв`язку з чим також просить суд застосувати строки позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Тобто на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису 30 листопада 2020 року минули строки загальної позовної давності. Отже, викладене у своїй сукупності свідчить про наявність підстав для задоволення вимог позивача у повному обсязі. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору, сплачена при зверненні до суду із позовною заявою у розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved