Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

30 березня 2018 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що 13.02.2010 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Самарському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №34. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. На момент розриву відносин сторін життя в сім`ї розладналося через несхожість їх характерів і різних поглядів на життя. З серпня 2012 року перестали жити разом, тобто фактично сім'я припинила існування, шлюбні стосунки не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Позивач має співмешканця, з яким мешкає разом з вересня 2017 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, але від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій підтримувала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, до початку судового засідання від нього надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 13.02.2010 року, шлюб зареєстровано Самарському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №34 (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі з серпня 2012 року були фактично припинені подружні стосунки та припинено ведення спільного господарства. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначені обставини та приймаючі до уваги, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами по даній справі припинені, позивач наполягає на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем не бажає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб сторін по даній справі розпався остаточно, відновлений бути не може, а тому підлягає розірванню. Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved