Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

29 червня 2017 року [PERSON] звернулась до суду із заявою в якій зазначила, що з 11 січня 2005 року перебувала у шлюбі із громадянином [PERSON] Федерації [PERSON], який 16 лютого 2017 року помер у м.Ростов-на-Дону. [PERSON] похований на тимчасово непідконтрольній території в м.Макіївка. За життя з 01 лютого 2016 року [PERSON] був тимчасово зареєстрований за місцем перебування за адресою: республіка Крим, м.Ялта, вул.Фурмана, 4/37, зважаючи на що свідоцтво про його смерть було отримано в окупованому Криму. Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режимна тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року будь-які рішення чи документи, видані органами або посадовими особами на тимчасово окупованій території є недійсними та не мають юридичних наслідків на території України. З метою отримання свідоцтва про смерть [PERSON] заявниця звернулась до Краматорського міського відділу державної реєстрації цивільного стану, але отримала відмову в проведенні державної реєстрації смерті. Зважаючи на те, що іншого способу отримання свідоцтва про смерть чоловіка, яке буде визнаватися державою Україна немає, заявниця просить встановити факт смерті [PERSON], [INFO], 16 лютого 2017 року в місті Ростов-на-Дону [PERSON] Федерації. В судовому засіданні представник заявниці [PERSON] підтримав заяву та пояснив, що встановлення факту смерті [PERSON] необхідно заявниці для перетину лінії розмежування, оскільки вона має спільну із померлим дитину [PERSON], [INFO]; крім того, заявниця має намір придбати житло на території, підконтрольній Україні. Зазначив, що органи державної реєстрації актів цивільного стану в м.Ростов-на Дону, за місцем смерті [PERSON], не відмовляли заявниці у реєстрації смерті чоловіка в письмовому вигляді; вирішити питання про отримання свідоцтва про смерть чоловіка в позасудовий спосіб шляхом звернення до відповідних органів [PERSON] Федерації - за місцем смерті чоловіка, заявниця також не намагалась. Представник заінтересованої особи - Краматорського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в судове засідання не з*явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення представника заявниці, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що заявниця [PERSON]А.(а.с.4-5) з 09 грудня 2003 року перебувала у шлюбі із [PERSON] (а.с.32-33), що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.6). З посвідки на постійне проживання вбачається, що громадянин [PERSON] - [PERSON], [INFO], з 14 грудня 2005 року був зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.32-33). Згідно свідоцтва № 663 від 01 грудня 2016 року [PERSON] був зареєстрований за місцем перебування за адресою: Крим, м.Ялта, вул.Фурмана,4/37 на строк з 01 грудня 2016 року по 01 грудня 2019 року (а.с.12). Відповідно до медичного свідоцтва про смерть № 542491 від 20 лютого 2017 року, виданого Ростовським відділенням судово-медичної експертизи трупів, [PERSON], [INFO] помер 16 лютого 2017 року; місцем смерті зазначено: Ростов-на-Дону, вул.Добровольського, 5/5-40, причина смерті не встановлена; зазначено, що померлий реєстрації не мав (а.с.9-10). Як вбачається з довідки про смерть № 433 від 09 березня 2017 року (а.с.8) та копії свідоцтва про смерть, виданого 09 березня 2017 року Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, громадянин [PERSON] Федерації [PERSON] помер 16 лютого 2017 року в м.Ростов-на-Дону [PERSON] Федерації (а.с.7). 17 травня 2017 року Краматорським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану заявниці було відмовлено в державній реєстрації смерті [PERSON] (а.с.17,24). Судом досліджені документи, надані на підтвердження здійснення поховання, а саме: договір №15 від 17 лютого 2017 року (а.с.13), договір-замовлення № 697/17 від 17 лютого 2017 року (а.с.14-15), рахунки про сплату вартості поминального обіду та придбання речей для здійснення поховання (а.с.16). Заявницею надано договір-замовлення № 697/17 від 17 лютого 2017 року, укладений між СКП «Благоустрій» та [PERSON] (а.с.14-15) предметом якого відповідно до п.1.1 є організація та проведення поховання 22 лютого 2017 року о 13 годині [PERSON], [INFO]. Суд звертає увагу, що договір-замовлення на поховання № 697/17, який датований 17 лютого 2017 року містить посилання на медичне свідоцтво про смерть серія 60 № 542491 від 20 лютого 2017 року та свідоцтво про смерть серія І-АЯ № 592124 від 08 березня 2017 року, які були оформлені та видані значно пізніше укладення зазначеного договору-замовлення, що ставить під сумнів достовірність цього доказу. Крім того, договір-замовлення на поховання № 697/17 від 17 лютого 2017 року містить посилання на свідоцтво про смерть серія І-АЯ № 592124 від 08 березня 2017 року, при цьому заявницею надано копію свідоцтва про смерть [PERSON], яке видане 09 березня 2017 року. До того ж, предметом договору - замовлення на поховання № 697/17 від 17 лютого 2017 року та договору № 15 від 17 лютого 2017 року є організація та проведення поховання [PERSON], в той час як прізвище чоловіка заявниці зазначене в свідоцтві про одруження як [PERSON]. Зважаючи на викладене, суд не може прийняти в якості належних та допустимих доказів договір- замовлення на поховання № 697/17 від 17 лютого 2017 року, договір № 15 від 17 лютого 2017 року та чек про сплату вартості поминального обіду від 22 лютого, замовником в якому зазначено [PERSON] Відповідно до ч.1-3 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Із заяви [PERSON] вбачається, що її чоловік помер в м.Ростов-на-Дону [PERSON] Федерації. Статтею 65 Федерального Закону [PERSON] Федерації «Про акти цивільного стану» від 15 листопада 1997 року № 143-ФЗ передбачено, що державна реєстрація смерті здійснюється органом запису актів цивільного стану за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті, за місцем виявлення тіла померлого, за місцем знаходження організації, що видала документ про смерть, за місцем проживання батьків (одного з батьків), дітей, подружжя або за місцем знаходження суду, що ухвалив рішення про встановлення факту смерті або оголошення особи померлою. Отже, за діючим законодавством країни, де сталась смерть чоловіка, заявниця [PERSON] мала можливість здійснити державну реєстрацію його смерті у відповідних органах та отримати свідоцтво за місцем настання смерті в м.Ростов-на Дону. Статтею 9 Федерального Закону [PERSON] Федерації «Про акти цивільного стану» від 15 листопада 1997 року № 143-ФЗ передбачено процедуру отримання повторного свідоцтва про смерть у випадку втрати, пошкодження чи в інших випадках відсутності можливості використання свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стан6у факту смерті. Пунктом п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що відповідно до статей 255,271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Приймаючи до уваги вище наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на те, що смерть [PERSON], як зазначає заявниця в своїй заяві, сталась не на тимчасово окупованій території України, а на території [PERSON] Федерації, громадянином якої він був і заявниця не була позбавлена можливості зареєструвати смерть чоловіка за місцем настання смерті та отримати відповідне свідоцтво в органах реєстрації цивільного стану [PERSON] Федерації, як і не позбавлена можливості в теперішній час звернутися до відповідних органів та вирішити питання про отримання свідоцтва про смерть в порядку, передбаченому Федеральним Законом [PERSON] Федерації «Про акти цивільного стану» від 15 листопада 1997 року № 143-ФЗ. Також суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що причиною звернення заявниці до суду стало те, що видане 09 березня 2017 року Ялтинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим свідоцтво про смерть чоловіка не визнається державою Україна, а не у зв*язку з тим, що законодавством не передбачено іншого, ніж судовий порядок встановлення цього факту; окрім того, відсутні підстави стверджувати, що [PERSON] позбавлена можливості у встановленому порядку одержати документ, який посвідчує факт смерті чоловіка.

Outcome: dismissed