Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

30 листопада 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 лютого 1996 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з: житлового будинку, розташованого по вул. Попова, № 21; житлового будинку № 22, розташованого по вул. Гресівська в м. Словянську. В наданий законодавством шестимісячний строк вона подала заяву про прийняття спадщини. 07 жовтня 2015 року Першою Словянською державною нотаріальною конторою їй було видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом на житловий будинок № 21, розташований у м. Словянську по вул. Попова. У видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на житловий будинок № 22, розташований у м. Словянську по вул. Гресівській їй було відмовлено, через те, що в неї був відсутній правовстановлюючий документ. Оскільки, за життя її чоловіком так і не було зареєстровано право власності на зазначений житловий будинок, просить суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на житловий будинок № 22, що розташований по вул. Гресівській в м. Словянську. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Участь у справі та представлення її інтересів довірила її представнику [PERSON] Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про представництво інтересів в суді по цивільній справі від 01 листопада 2015 року (а.с.18), до судового засідання не зявився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач Словянська міська рада, повідомлена належним чином про дату, час і місце судового розгляду, явку свого представника в судове засідання не забезпечила, суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача та винесення рішення на розсуд суду з урахуванням наявних у справі документів. Дослідивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. У судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено, що [PERSON] помер 18 лютого 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-НО № 067285 (а.с.7). З 11 липня 1959 року позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії V-НО № 258820 (а.с.9). До складу спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] входять: житловий будинок № 21, розташований по вул. Попова; житловий будинок № 22, розташований по вул. Гресівська в м. Словянську. 07 жовтня 2015 року Першою Словянською державною нотаріальною конторою [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом на житловий будинок № 21, розташований у м. Словянську по вул. Попова. Державним нотаріусом Першої Словянської державної нотаріальної контори 04 листопада 2015 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зі змісту даного документа вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Гресівська, 22, оскільки, у спадкоємиці відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок. Державним нотаріусом розяснено право на звернення до суду для вирішення зазначеного питання (а.с.5). Згідно Довідки КП «БТІ» від 29 вересня 2015 року, право власності на житловий будинок, розташований в м. Словянську по вул. Гресівській, 22 станом на 01 січня 2013 року не зареєстроване. Згідно матеріалів останньої поточної інвентаризації, проведеної 25 липня 1988 року, на земельній ділянці за адресою: м. Словянськ, вул. Гресівська, 22, знаходяться наступні будівлі та споруди: житловий будинок «А-1» , гараж «Б», літня кухня «В», сарай «Г», вбиральня «Д», огорожа «№ 1», водопровід «№2» (а.с.10). Згідно листа Відділу держземагенства у м. Словянську за вих. № 664/01-22, за даними Державного земельного кадастру станом на 01 січня 2013 року, згідно до земельнокадастрового обліку, право власності на земельні ділянки за адресою: м. Словянськ, вул. Гресівська, 22 та вул. Попова, 21, не зареєстровано (а.с.11). Як вбачається з довідки КП «БТІ» від 11 листопада 2015 року, згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 3198 на житловий будинок, розташований в м. Словянську по вул. Гресівській, 22, зазначений житловий будинок побудовано в 1966 році. Як вбачається з Договору № 558 від 30 жовтня 1961 року виконкомом Словянської міської ради [PERSON] надано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до пяти включно. Договір було нотаріально посвідчено та зареєстровано в Словянському міськкомунгоспі під № 558 (а.с.15-16). Також, було затверджено проект забудови земельної ділянки (а.с.17). Відповідно ч. 1 п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу і порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України, «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникло до набрання цим Законом чинності, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно Додатку 1 до Інструкції, до переліку документів, на підставі яких провадилася реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, віднесено і нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію. Відповідно до ст. 392 ЦК України в разі відсутності документів на право власності власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Враховуючи вимоги законодавства, що діяли на момент закінчення будівництва вказаного будинку, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] щодо визнання права власності на житловий будинок та такими, що підлягають задоволенню, оскільки при перевірці фактичних правових підстави виникнення права власності на житловий будинок, що розташований в м. Словянську по вул. Гресівській, 22, у спадкодавця [PERSON] сумнівів щодо його законності не вбачається. Судом з достовірністю встановлено, позивач [PERSON] є спадкоємицею за законом після померлого 18 лютого 1996 року [PERSON] До складу спадкового майна входить житловий будинок, розташований за адресою: Донецька область, м. Словянськ, вул. Гресівська, 22 та позивач в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування за законом, захистити своє порушене право не може. Однак, враховуючи норми статей 186, 380, 381 ЦК України, господарсько побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди, тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у звязку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі обєкти не може бути визнано.

Outcome: approved