Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

30 червня 2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 24 квітня 2020 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №200424-001, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 40000 гривень, зобов`язавшись його повернути згідно графіку погашення кредиту в порядку, строки та на умовах, визначених договором. Виконання [PERSON] договірних зобов`язань із повернення кредиту забезпечено в повному обсязі порукою відповідача [PERSON] , оформленою договором поруки №200424-001-01 від 24 квітня 2020 року. За таких обставин, посилаючись на неналежне виконання позичальником його договірних зобов`язань із повернення кредиту, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 29 квітня 2021 року становить 50050,9 гривень, з яких: 28770,01 гривень сума основного боргу, 16470 гривень\~ прострочені проценти за користування кредитом, 1210,89 гривень заборгованість за 3% річних за користування кредитом, 3600 гривень заборгованість за інфляційними втратами, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів означену суму кредитної заборгованості, а також покласти на відповідачів по справі судові витрати. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2021 року матеріали вищевказаної позовної заяви передано за територіальною підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. 31 серпня 2021 року у відповідності до ст.ст.14, 33, 34 ЦПК України матеріали справи розподілено та передано для розгляду судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м.\~Дніпропетровська Авраменку А.М., яким 02 вересня 2021 року своєю ухвалою вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку визначено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явився, свого представника не направив, в позовній заяві виклав заяву про розгляд справи за відсутності його представників, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні факт укладення кредитного договору та наявність заборгованості визнав, проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав відсутності у нього фінансової можливості для погашення боргу, наявності захворювань та слабкого здоров`я, а також про те, що відповідач, яка зобов`язувалась йому допомагати повертати кредит, відмовилась це робити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, про причини своєї неявки суд не повідомила, відзив не подала. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи за відсутності сторони позивача та другого відповідача. Вислухавши відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 24 квітня 2020 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, було укладено кредитний договір №200424-001, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 40000 гривень, а позичальник повернути цей кредит до 24 квітня 2021 року щомісячними ануїтетними платежами згідно графіку погашення кредиту, сплативши за користування кредитом 5,9% на місяць від загального розміру кредиту, а також сплатити одноразово такий же розмір процентів в день перерахування кредиту. Реальна річна процентна ставка становить 119,7% річних. (а.с.4-6) З метою забезпечення виконання відповідачем [PERSON] взятих на себе договірних кредитних зобов`язань між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем [PERSON] , як поручителем, 24 квітня 2020 року укладено договір поруки №200424-001-01. За умовами такого договору відповідач [PERSON] зобов`язався перед кредитодавцем відповідати солідарно та в повному обсязі із позичальником [PERSON] за невиконання останнім взятих на себе договірних зобов`язань за кредитним договором №200424-001 від 24 квітня 2020 року. (а.с.7) Із матеріалів справи також встановлено, що позичальник, на відміну кредитодавця, не виконав належним чином взяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем, яку останній своїми письмовими досудовими вимогами від 11 травня 2021 року просив відповідачів погасити, здійснивши повернення кредиту. Зазначені письмові досудові вимоги позивача відповідачами не виконані, останній платіж по кредиту здійснено 03 листопада 2020 року, а розмір заборгованості за кредитом станом на 29 квітня 2021 року позивачем нараховано в загальному розмірі 50050,9 гривень, з яких: 28770,01 гривень заборгованість за тілом кредиту, 16470 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 1210,89 гривень 3% річних на кредитну заборгованість, 3600 гривень інфляційні втрати по пені. Викладені обставини підтверджуються копією платіжного доручення, розрахунком заборгованості, випискою з особового рахунку, копіями досудових вимог, довідками про вручення поштового відправлення. (а.с.8-18) Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Споживче кредитування». Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»), а також договір поруки (ст.553 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст.1 Закону України «Споживче кредитування». Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. При цьому за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст.ст.546, 547 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб. Згідно ст.554\~ЦК України\~у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача за кредитним договором №200424-001 від 24 квітня 2020 року, договором поруки №200424-001-01 від 24 квітня 2020 року, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між позивачем та відповідачами вказаних договорів із дотриманням вимог законодавства щодо змісту та форми таких договорів, а також підтверджено невиконання відповідачами, на відміну від кредитодавця, своїх зобов`язань за такими договорами, що зумовило виникнення кредитної заборгованості та права у позивача вимагати погашення такої заборгованості із кореспондуючим цьому праву обов`язком відповідачів здійснити таке погашення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому підлягають задоволенню, однак частковому. Частковість задоволення позовних вимог полягає у тому, що з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування ним в зазначеному позивачем розмірі. Разом з тим суд не може прийняти як належний та достовірний розрахунок інших наведених у позові складових боргу інфляційних втрат та 3% річних, оскільки інфляційні втрати, як вказано у розрахунку заборгованості, розраховані відносно пені, можливість нарахування якої умовами кредитного договору, зокрема розділом 7 Відповідальність сторін, не передбачена. Більш того, зі змісту розрахунку слідує, що інфляційні втрати щодо пені нараховуються позивачем на суму, яка дорівнює розміру тіла кредиту та ще й без урахування його часткового погашення, що унеможливлює не тільки прийняття такого розрахунку інфляційних втрат щодо пені судом як належного та достовірного, а й не дозволяє встановити відносно чого такі інфляційні втрати позивачем розраховані. При цьому за змістом ст.81 ч.6 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Стосовно розрахунку 3% річних на кредитну заборгованість, то позивач його розраховує за період з дати видачі кредиту та відносно всього тіла кредиту без урахування його часткового погашення протягом строку кредитування, що, вочевидь, є помилковим способом розрахунку. Така оцінку суду зазначеного розрахунку ґрунтується і на тому, що передбачені ст.625 ч.2 ЦК України 3% річних це проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами, тобто проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути нараховані та стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування, оскільки вони не можуть нараховуватись одночасно із процентами за користування кредитом, тобто процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами. Така правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 23 травня 2018 року по справі №910/1238/17, від 04 лютого 2020 року по справі №912/1120/16, від 27 липня 2021 року по справі №910/18943/20. За таких\~обставин суд\~вважає за\~можливе самостійно\~розрахувати 3%\~річних на\~кредитну заборгованість,\~що виникла\~після спливу\~строку кредитування\~і складається\~із заборгованості\~за тілом\~кредиту та\~процентами за\~користуванням ним\~в загальному\~розмірі 45258,6\~гривень,\~а також\~за період\~з 25\~квітня 2021\~року (перша\~дата після\~закінчення строку\~кредитування)\~по 29\~квітня 2021\~року (визначена\~позивачем кінцева\~дата розрахунку\~заборгованості,\~від якої\~суд у\~відповідності до\~передбаченого ст.13\~ЦПК України\~принципу диспозитивності\~цивільного судочинства\~не може\~відступити).\~Розрахунок суду\~має наступний\~вигляд:\~45258,6\~гривень x 3% x 5 (кількість днів неправомірного користування у періоді) : 365 (кількість днів у році) : 100 = 18,59 гривень. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором №200424-001 від 24 квітня 2020 року станом на 29 квітня 2021 року в загальному розмірі 45258,6 гривень, з яких: 28770,01 гривень заборгованість за тілом кредиту, 16470 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом, 18,59 гривень\~ 3% річних, нараховані на суму кредитної заборгованості. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідачів в рівних частках на користь позивача понесені останнім при зверненні до суду із даним позовом судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто по 1026,33 гривень з кожного з відповідачів. На підставі\~вищевикладеного,\~

Outcome: partial