Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

30 травня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому зазначив, що відповідач є його батьком. Батьки розлучилися 11.03.1998 року, після чого він залишився проживати з матір'ю, а батько сплачував аліменти на його утримання до досягнення ним повноліття. З 01.09.2013 року він навчається в Миколаївському національному аграрному університеті, навчання вимагає значних затрат, оскільки матеріально його забезпечує лише мама, а батько фінансової допомоги не надає, позивач просив суд стягнути з нього аліменти на навчання у твердій грошовій сумі, у розмірі 400 грн. щомісяця. Позивач до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, погодився на заочний порядок розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Оскільки позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, а відповідач не з'явився в судове засідання, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 1992 року, який було розірвано 11.03.1998 року, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER], виданого Березнегуватським відділом реєстрації актів громадянського стану Миколаївської області (а.с.7). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження [NUMBER] виданого Березнегуватським райвідділом реєстрації актів громадянського стану 11.06.1996 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний актовий запис № 37 ( а.с.6). Позивач є студентом денної форми навчання факультету менеджменту Миколаївського національного аграрного університету, за освітньо - кваліфікаційним рівнем «Бакалавр», закінчує навчання у червні 2017 року, що убачається з довідки № 3022 виданої 02.09.2013 року зазначеним навчальним закладом (а.с.8). Згідно ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відтак аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Як вбачається із роз'яснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З позовної заяви та долученої довідки з вищого навчального закладу слідує, що позивач навчається на денній формі навчання, а тому не має можливості працевлаштуватися, у зв'язку з навчанням проживає у гуртожитку м. Миколаєва, окремо від матері, яка залишилась в смт. Березнегувате Миколаївської області. Тобто, позивач має право на отримання матеріальної допомоги у зв'язку з продовженням навчання і до досягнення ним двадцяти трьох років, а обов'язок щодо надання вказаної допомоги поширюється на обох батьків, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Позивач зазначає, що матеріально забезпечує його лише мати, батько фінансової допомоги не надає, хоча є працездатним, перебуває на обліку у Березнегуватському районному центрі зайнятості, де отримує допомогу по безробіттю (а.с.9), окрім цього, має тимчасові заробітки. Доказів які б спростовували доводи позивача та свідчили про неможливість надання матеріальної допомоги відповідач не надав. З огляду на викладене, враховуючи що відповідач має мінливі, тимчасові заробітки, суд доходить висновку про можливість визначення аліментів на навчання позивача у твердій грошовій сумі, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved