Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

31.03.2014 [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки. Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі рішення Пирятинського районного суду Полтавської області № 2-301/11 виданого 06.05.2011 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], народження [INFO], в розмірі 1/4 частин усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.04.2011 і до досягнення [PERSON] повноліття. Проте, відповідач ухиляється від сплати аліментів, що призвело до виникнення заборгованості у сумі 3202 грн. 00 коп., тому позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей у сумі 3202 грн., а також стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів в період з 04.04.2011 по 01.03.2014 включно, яка складає 2457 грн. 86 коп. Представник позивача у судовому засіданні вимови викладені його довірителем у позові підтримав у повному обсязі. просив додатково стягнути судовий збір. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] пояснивши, що заборгованість у нього виникла через хворобу батька, який потребував коштів на ліки. Згідно ст.ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, зокрема те, що відповідач на даний час має мінливий дохід, працездатний, сплачує аліменти на сина від першого шлюбу, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що сторони у справі мають доньку [PERSON], народження [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції 29.01.2010. 27.05.2011 Пирятинського районного суду Полтавської області видано виконавчий лист № 2-301/08 від 06.05.2011 про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], народження [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.04.2011 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки-рахунку № 03-15/127 виданої ВДВС Пирятинського РУЮ від 06.03.2014, зазначений виконавчий лист перебуває на виконанні вказаного відділу державної виконавчої служби і за період з квітня 2011 року по грудень 2014 року заборгованість платника аліментів становить 3202 грн. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ч. 1 ст. 187 СК України, один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За змістом ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 СК України, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 9 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Оскільки виконавче провадження за рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 06.05.2011 про стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини триває, з відповідача стягуються (нараховуються) і поточні аліменти, і накопичена заборгованість, суд приходить до висновку про відсутність підстав для ухвалення ще одного рішення про стягнення цієї ж заборгованості, тобто подвійного її стягнення. Позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів є безпідставними, оскільки вказана заборгованість стягується органами державної виконавчої служби в порядку виконання судового рішення у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Статтею 258 ЦК України передбачено, що позовна давність про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється в один рік. Але, згідно ст. 20 СК України, до вимог, що випливають з сімейних відносин позовна давність не застосовується, крім випадків передбачених сімейним законодавством (серед яких стягнення аліментів та неустойки по сплаті аліментів немає). За своєю природою неустойка по сплаті аліментів є виключно похідною від аліментів, на які позовна давність не застосовується, тому строк позовної даності на неустойку за прострочення сплати аліментів не розповсюджується. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів є законними та обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Починаючи з квітня 2011 року відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував аліменти, через що виникла заборгованість. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема,у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідачем відсутності своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не доведено. Таким чином, на підставі наданих сторонами доказів встановлено, що відповідач є винним у виникненні вищевказаної заборгованості зі сплати аліментів, оскільки відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а незалежних від нього обставин, в результаті яких дана заборгованість виникла, судом не встановлено. Відповідно до розрахунку про розмір заборгованості по сплаті аліментів, здійсненого державним виконавцем ВДВС Пирятиського РУЮ у Полтавській області від 06.03.2014, заборгованість нарахована за період з квітня 2011 року по лютий 2014 року (включно) та становить 3202 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин, суд вважає за необхідне здійснити розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за квітня 2011 року по лютий 2014 року (включно), в межах заявлених позовних вимог. Виходячи з положень ст. 196 СК України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, неустойка за прострочення їх сплати нараховується не на всю суму заборгованості в арифметичній прогресії, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за кожен день прострочення без її накопичення в прогресії. Розрахунок неустойки по заборгованості по сплаті аліментів наведено в таблиці. Загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 04.04.2011 по 21.12.2011 складає - 612 грн. 87 коп., з 01.01.2012 по 31.12.2012 складає - 592 грн. 41 коп., з 01.01.2013 по 31.12.2013 складає - 635 грн. 43 коп., з 01.01.2014 по 28.02.2014 - складає 182 грн. 66 коп., а всього на загальну суму 2023 грн. 37 коп. Згідно положень п. 1 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Оскільки однією з позовних вимог є стягнення заборгованості по сплаті аліментів, така вимога відповідно до положень наведеного закону не має оплачуватись позивачем при зверненні до суду. При цьому, вимога про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у розмірі 2457 грн. 86 коп. є позовною вимогою майнового характеру для якої не передбачено пільг при сплаті судового збору, тому вона мала бути оплачена позивачем за правилами ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи, що при зверненні до суду відповідний судовий збір був сплачений позивачкою, його розмір (243 грн. 60 коп.) підлягає стягненню з відповідача, за вимогою позивача. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимоги про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задоволені судом в межах 36% від заявлено до стягнення суми, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає пропорційний розмір понесених судових витрат у сумі - 87 грн. 70 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial