Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

31 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 13 жовтня 2007 року. Від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. Однією сім'єю з відповідачкою проживали до травня 2011 року, з того часу подружжя проживають окремо. Причини розпаду сім»ї: відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів. Посилаючись на те, що вони з відповідачкою не підтримують стосунки з 2011 року, подальше спільне життя з відповідачкою і збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам неповнолітнього сина, позивач і вимушений був звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши письмову заяву про те, що просить розглянути справу без його участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідачка [PERSON] також у судове засідання не з'явилася, передала до суду заяву, якою просила справу розглянути без її участі, позов визнає, на розірвання шлюбу погоджується. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 13 жовтня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції в Сумській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №139. Після укладення шлюбу відповідачці присвоєно прізвище чоловіка - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від подружнього життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем (а.с.6,7). Як вбачається з позовної заяви, причиною розпаду сім'ї стало те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, спільні інтереси, у них різні погляди на життя, що зробило неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, подальше спільне проживання неможливе, так як суперечить інтересам сторін та неповнолітньої дитини, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі заяви відповідачки та у відповідності до ст.113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за необхідне залишити їй прізвище, присвоєне при одруженні - [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved