Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

31.10.2019 року до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про зняття з реєстрації місця проживання, звернувся позивач, який зазначив, що йому на праві приватної власності на підставі договору дарування від 02.10.2019 року належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі не є членами сім`ї власника будинку, не проживають у ньому, але зареєстровані у будинку, вирішити питання добровільного зняття відповідачів з реєстрації неможливо. На підставі вищевикладеного, позивач просить зняти з реєстрації місця проживання відповідачів по справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, але через канцелярію суду надав заяву, в якій зазначив, що справу просить розглядати без його участі, позовну заяву підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повідомлена судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилася та не повідомила суд про причини неявки. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 01.10.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Тизенбергом Д.Д. за реєстровим номером 1829 позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . Вищезазначена інформація також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 183340477 від 02.10.2019 року. Згідно виписки з будинкової книги відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Вищезазначена інформація підтверджується також відповіддями Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 12.11.2019 року №№ 01-71/18301, 01-71/18299, 01-71/18299, згідно яких відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . При цьому відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають у вищевказаному будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За приписами ч. 1\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень\~ст. 379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Частиною першою статті 383\~ЦК\~України та статтею 150\~ЖК\~УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку),квартиру, користуються ним(нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю - про позбавлення права користування житловим приміщенням (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 16.01.2012 по справі № 6-57цс11). При цьому реєстрація відповідачів в будинку обмежує право власності позивача на вільне користування і розпорядження своїм майном. Згідно\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім способів захисту цивільних прав та інтересів (ч. 2 ст. 16), суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 3 ст. 16). Аналізуючи перелічені\~норми цивільного\~права,\~взявши до\~уваги надані\~стороною позивача\~докази,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про зняття з реєстрації місця проживання є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved