Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

31.01.2020 р. [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , проте з 2014 року не проживають, в зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Оскільки відповідачі добровільно змінили місце проживання, але не змінили місце реєстрації, позивач змушена звернутись до суду. 10 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, призначене підготовче засідання. 02 червня 2020 року закрито підготовче провадження, призначено судове засідання. До судового засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, проти винесення заочного рішення не заперечує. також подав заяву про долучення доказів понесення та оплати судових витрат. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином, відзив до суду не надали, у зв`язку з чим справа розглядалася відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 лютого 2003 р. Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради [PERSON] із сім`єю із 6 осіб видано ордер на житлове приміщення № 83 серія 004279, за адресою: [ADDRESS] . Склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка, [PERSON] - батько, [PERSON] - мати. 24 червня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (свідоцтво про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] ). [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть Серія [NUMBER] ). Згідно довідки про склад сім`ї від 21.0.12020 виданою ОСББ «Веста» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до акту від 21 січня 2020 року за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] не проживають більше шести місяців - з 2013 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 72 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК УРСР). Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі за адресою: [ADDRESS] не проживають без поважних причин, а тому втратили право користування цим житлом. Доказів протилежного останні до суду не надали, а за такого вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Розглядаючи розподіл судових витрат, суд виходить з наступного: Межі та порядок відшкодування судових витрат регламентовано статтями 133, 137,141,142 ЦПК України. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Представником позивача надано опис виконаних робіт і розрахунки, відповідно до яких вартість наданої правничої допомоги склала 12 000 грн.

Outcome: approved