Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

29 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача на його користь штрафні санкції за договором позики від 02.11.2011 року, а саме: пеню в сумі 29 200 грн., 3% річних в сумі 879 грн., суму збільшення боргу внаслідок інфляції за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, що складає 2594 грн.; а також штрафні санкції за договором позики від 22.03.2012 року, а саме: 3% річних в сумі 3507 гривень, суму збільшення боргу внаслідок інфляції за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, що складає 10368 гривень. Також просив стягнути з відповідача на його користь суму сплаченого судового збору у розмірі 466,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02 листопада 2011 року між ним [PERSON] як Позикодавцем та [PERSON] як Позичальником був укладений договір позики грошових коштів, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зіненко Н.Л. Згідно умов зазначеного договору, він передав відповідачу [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 16000 грн., а останній зобов'язався повернути гроші до 02.02.2012 року. Крім того, 22 березня 2012 року між ним [PERSON] та [PERSON] був укладений другий договір позики грошових коштів, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комендант О.Л. Відповідно до умов зазначеного договору, позивач передав відповідачу [PERSON] в борг гроші в сумі 64 000 грн. Пунктом 11 договору позики від 02.11.2011 року обумовлено, що у випадку якщо позичальник не поверне позичену суму боргу в строк зазначений в пункті 1 договору, за прострочення зобов'язань за договором, Позичальник сплачує пеню в розмірі 05, відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення, а сума несплаченої позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Строк повернення боргу за договором від 02.11.2011 року - 02 лютого 2012 року. Строк повернення боргу за договором від 02 березня 2012 року - 22 травня 2012 року. Позивач вказує, що у зв'язку з невиконанням своїх зобов'язань за вищезазначеними Договорами позики від 02.11.2011 року та від 02.03.2012 року, він звертався до суду з позовною заявою про стягнення боргу за договорами позики. Так, рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06.12.2012 року, що набрало законної сили 23.01.2013 pоку, стягнуто з [PERSON] на його користь суму боргу за двома договорами позики у розмірі 94950,00 гривень. Як зазначає позивач, на даний час рішення суду відповідачем не виконано. Жодних коштів на виконання договорів позики від [PERSON] в рахунок погашення боргу не надійшло. Таким чином, позивач вважає, що відповідно до положень діючого законодавства та вищезазначених договорів позики, відповідач повинен сплатити позивачу штрафні санкції за користування позикою, а саме за договором позики від 02.11.2011 року: пеню в сумі 29 200 грн., 3% річних в сумі 879 грн., суму збільшення боргу внаслідок інфляції за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, що складає 2594 грн.; за договором позики від 22.03.2012 року: 3% річних в сумі 3507 гривень, суму збільшення боргу внаслідок інфляції за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, що складає 10368 гривень. З огляду на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та просив задовольнити, проти заочного рішення не заперечував.. Відповідач, будучи повідомленим належним чином про місце, день та час судового розгляду справи, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання у відповідності до вимог ЦПК України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. За приписами ч. 1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Також, відповідно до ч. 5 п. 2 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином ( ч. 5 п. 3 ст. 74 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням того, що відповідач є належним чином повідомленим про місце, день та час судового розгляду, клопотань від відповідача до суду про відкладення розгляду справи та розгляд справи у його відсутності не надходило, судом відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів, про що не заперечував позивач. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши та проаналізувавши наявні в справі докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Вимогами ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 02 листопада 2011 року між позивачем [PERSON] як Позикодавцем, з одного боку, та відповідачем [PERSON] як Позичальником, з другого боку, був укладений договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зіненко Н.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1303. Згідно умов зазначеного договору, позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] в борг грошові кошти в сумі 16000 грн., а останній зобов'язався повернути гроші до 02.02.2012 року (п. 1 Договору). Крім того, судом встановлено, що 22 березня 2012 року між між позивачем [PERSON] як Позикодавцем, з одного боку, та відповідачем [PERSON] як Позичальником, з другого боку, був укладений другий договір позики грошових коштів, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Комендант О.Л. та зареєстровано в реєстрі за № 149. Відповідно до п. 1 договору позики від 22.03.2012 року, позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] в борг гроші в сумі 64 000 грн. Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною Позичальником в момент передачі йому суми позики. Зазначену суму грошей Позичальник зобов'язався повернути Позикодавцеві готівкою без сплати відсотків в строк до 22.05.2012 року (п. 2 договору позики від 22.03.2012 року). З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з невиконанням відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за вищезазначеними Договорами позики від 02.11.2011 року та від 02.03.2012 року, позивач [PERSON] звертався до суду з позовною заявою про стягнення боргу за договорами позики. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 06.12.2012 року, що набрало законної сили 23.01.2013 pоку, задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за двома договорами позики у розмірі 94950,00 гривень. Також встановлено, що на даний час рішення суду відповідачем не виконано. Жодних коштів на виконання зазначених договорів позики від [PERSON] в рахунок погашення боргу позивачу не надійшло. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 02.11.2011 року та 22.03.2012 року між позивачем [PERSON] як Позикодавцем, з одного боку, та відповідачем [PERSON] як Позичальником, з другого боку, були укладені договори позики грошових коштів, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов зазначених договорів та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даних договорів. Пунктом 11 договору позики від 02.11.2011 року обумовлено, що у випадку якщо позичальник не поверне позичену суму боргу в строк зазначений в пункті 1 договору, за прострочення зобов'язань за договором, Позичальник сплачує пеню в розмірі 05, відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення, а сума несплаченої позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції. Пунктом 6 договору позики від 22.03.2012 року обумовлено, що якщо Позичальник своєчасно не поврнув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу Позикодавця грошову суму боргу, відповідно до ст. 625 ЦК України, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Строк повернення боргу за договором від 02.11.2011 року - 02 лютого 2012 року. Строк повернення боргу за договором від 02.03.2012 року - 22 травня 2012 року. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 549, ч. 1 ст. 550, ст. 551, ст. 552 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Плата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач не виконав умови договорів позики, позивач має право у відповідності до закону та умов вищезазначених договорів вимагати від відповідача отримання задоволення невиконаних відповідачем зобов'язань, тому з відповідача підлягає стягненню сума штрафних санкцій, нарахованих позивачем за користування позикою, а саме - за договором позики від 02.11.2011 року: пеня в сумі 29 200 грн. (нарахована позивачем за несвоєчасне виконання зобов'язання з 31.10.2013 року по 01.11.2014 року), 3% річних в сумі 879 грн., сума збільшення боргу внаслідок інфляції за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, що складає 2594 грн.; - за договором позики від 22.03.2012 року: 3% річних в сумі 3507 гривень, сума збільшення боргу внаслідок інфляції за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, що складає 10368 гривень. При чому, відповідно до ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки їх порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. На підставі ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, з огляду на вказані положення закону, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає доведеною ту обставину, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договорами позики, укладеними 02.11.2012 року та 22.03.2012 року щодо повернення позивачу суми позики, а тому є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved