Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

30.10.2018 року до Сквирського районного суду Київської області звернулася [PERSON] з позовом до Сквирської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. В обгрунтування позову позивачка [PERSON] вказала, що в 1987 році вона розпочала будівництво житлового будинку по [ADDRESS] На даний час вона добудувала житловий будинок загальною площею 47,7 кв.м., житловою площею 20.2 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами. Однак звернувшись до відділу державної реєстрації права власності на нерухоме майно позивачка отримала відмову, оскільки Сквирська міська рада Київської області видала їй довідку в якій зазначено, що в міській раді на житлові приміщення господарські книги не ведуться. Також позивачка [PERSON] зазначає, що вона не може приватизувати земельну ділянку на якій побудований будинок, оскільки без права власності на будинок виконком Сквирської міської ради не надає дозволу на розробку технічної документації, у зв'язку з вищевикладеним у позивачки виникають проблеми, а саме вона немає можливості зареєструватися в будинку, оформити пільги по оплаті комунальних послуг, іншим чином позичка оформити житловий будинок не має можливості. Тому, позивачка змушена звернутися до суду та просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок розташований по [ADDRESS] загальною площею 47,7 кв.м., житловою площею 20.2 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі, вимоги позову підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі (а.с. 15). Представник відповідача Сквирської міської ради Київської області також в підготовче судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги [PERSON] визнає та не заперечує щодо їх задоволення (а.с. 16). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд визнав за можливий провести розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно п.1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до вимог ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] побудувала житловий будинок по [ADDRESS] загальною площею 47,7 кв.м., житловою площею 20.2 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується копією технічного паспорта на одноквартирний (садибний) житловий будинок, який виготовлено ФОЛП [PERSON] 26.09.2018 року (а.с.5-8). Відповідно до довідки Сквирської міської ради Київської області №1953 від 27.09.2018 року судом вбачається, що господарські книги в Сквирській міській раді не ведуться (а.с.9). Згідно довідки КП Київської обласної ради «Південе бюро технічної інвентаризації» №3018 від 03.2018 року вбачається, що станом на 01.01.2013 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 10). Відповідач визнає позивача власником будинку про що свідчить його заява про визнання позову (а.с.16). Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За змістом ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй введена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Частиною 5 вищевказаної статті передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Крім того, відповідно до ч. 3. ст. 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Права інших осіб при здійсненні позивачкою самочинного будівництва не порушені. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову, а тому приймає визнання відповідачем позову. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved