Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

30.11.2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що будучи власником 1/5 частки домоволодіння за адресою: м. Миколаїв, вул. 2 Слобідська, 118 в м. Миколаєві, надала згоду та відповідач була зареєстрована за вказаною адресою. Проте, з листопада 2015 року остання за місцем реєстрації не проживає, участі в утриманні помешкання не приймає, у звязку з чим була змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася, причину неявки суду не повідомила, про час, місце та день розгляду справи була повідомлена належним чином, відзив до суду не надала, у зв'язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/5 частки домоволодіння по вул. 2 Слобідська, 118 в м. Миколаєві, де зареєстрована та проживає. Згідно відомостей Домової Книги будинку №118 по вул. 2 Слобідська в домоволодінні з 02.10.2015 року зареєстрована відповідач по справі [PERSON] З листопада 2015 року відповідач у вказаній квартирі не зявляється, не проживає, спільне господарство з позивачем не веде, витрати по утриманню майна не несе. Факт не проживання [PERSON] за зазначеною адресою підтверджується актом про непроживання від 31.08.2017 року. Статтею 55 Конституції України гарантується судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383 ЦК України визначено, що власник жилого будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців (ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР (в редакції 1963 року). Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР (в редакції 1963 року) визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. В ході розгляду справи будь-яких перешкод для проживання відповідача у домоволодінні №118 по вул. 2 Слобідська в м. Миколаєві з боку позивача не встановлено, а відповідач [PERSON] без поважних причин понад одного року не проживає за вказаною адресою, що є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved