Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

31 серпня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області, треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування. Позовну заяву мотивувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшов, зокрема, житловий будинок [ADDRESS], належний йому на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданим 25 березня 1988 року виконавчим комітетом Веселинівської селищної ради на підставі рішення № 49 від 15 березня 1988 року. [PERSON] за життя заповіту не склав, тому право на спадкування отримали спадкоємці визначені статтею 1261 ЦК України, а саме: позивач, як дружина спадкодавця, та діти спадкодавця - [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, а позивач спадщину прийняла шляхом подання нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Коли позивач звернулась до нотаріуса за видачею їй свідоцтва про право на спадщину та надала нотаріусу наявні у неї документи, нотаріус ознайомившись з наданими документами повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, про що надала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивач робила спроби самостійно розшукати правовстановлюючий документ, однак це не дало бажаного результату. Оскільки у неї немає іншого способу захисту своїх спадкових прав, вона звернулась до суду з вказаним позовом та просить визнати за нею право власності на успадкований нею після смерті чоловіка житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та участю її представника [PERSON], позов підтримує повністю. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує повністю. Представник відповідача Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився. Від селищного голови [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника селищної ради, позов визнають, заперечень не мають. Треті особи, які не заявляють самостійний вимог [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON], смерть якого було зареєстровано 02 серпня 2016 року Веселинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про що складено відповідний актовий запис № 73. Шлюбні відносини позивача зі спадкодавцем підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], виданого Веселинівським відділом РАЦС Миколаївської області 21 січня 1978 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, увійшло право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст. 1258 та 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Частинами 1 ст. 1297 та ст. 1298 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Матеріалами спадкової справи № 133/2016 встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не склав, тому право на спадкування за законом у першу чергу набули: дружина спадкодавця - [PERSON], тобто позивач по справі, та діти - [PERSON], [PERSON], тобто треті особи по справі. У встановлений законом шестимісячний строк позивач [PERSON] прийняла спадщину подавши приватному нотаріусу Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] заяву про прийняття спадщини. Інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини відмовились, подавши заяви про відмову від спадщини. Після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини позивач звернулась до приватного нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок позивачу було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадковий житловий будинок, про що нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної № 684/02-31 від 23.08.2017 року. Позивач [PERSON] робила спроби самостійно розшукати правовстановлюючий документ, в зв'язку з чим розмістила оголошення в місцевій газеті «Зоря» від 15 червня 2017 року № 24 про те, що було загублено свідоцтво про право власності на житловий будинок, однак, це не дало бажаного результату. Оскільки позивач через втрату правовстановлюючого документа на спадкове майно не може іншим чином оформити своє право на спадковий житловий будинок, вона звернулись до суду. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно п. 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Відповідно до ст. 100 ЦК УРСР в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. Згідно п. 4 розділу ІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року (далі Інструкція) всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності підлягали реєстрації. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. У додатку 1 до Інструкції міститься Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР до яких, зокрема, відноситься свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння), які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів. Матеріалами інвентарної справи № 1800 встановлено, що 15 травня 1988 року виконкомом Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області було прийнято рішення № 49, яким затверджено акт про закінчення будівництва і введення в експлуатацію житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], побудованого [PERSON] та видачу [PERSON] свідоцтва про право особистої власності на вказаний житловий будинок. На підставі вищевказаного рішення виконавчого комітету 25 березня 1988 року виконавчим комітетом Веселинівської селищної ради на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на житловий будинок було зареєстровано Веселинівською філією ММБТІ 25 березня 1988 року за реєстровим № 1414, що підтверджується довідкою Веселинівської філії ММБТІ № 112 від 06 червня 2017 року. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок, у повній відповідності до вимог чинного на той час законодавства. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Враховуючи те, що [PERSON] за життя набув право власності на житловий будинок та це право не припинилося внаслідок його смерті, то позивач має право його успадкувати і набути права на успадковане майно, а тому суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved