Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

29.07.2021 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Валківська міська рада Харківської області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позові зазначено, що [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім неї, у вказаній квартирі зареєстровані та проживають донька - [PERSON] , [INFO] , та співмешканець - [PERSON] , що є її батьком, проте у зареєстрованому шлюбі вона з ним не перебуває. Як вказала позивач, протягом останніх років, відповідач систематично вчиняє відносно неї фізичне та психологічне насильство і створює нестерпні умови проживання, що виявляється у постійних образах, переслідуванні її, намаганнях в агресивній формі з`ясовувати стосунки, від чого вона та донька постійно перебувають в атмосфері страху. Таке ставлення він демонструє не в перший раз. Протягом останнього часу [PERSON] проявляв агресію неодноразово, а в листопаді 2020 року застосував насильство, напавши на неї прямо на роботі. Крім того, така поведінка відповідача вкрай негативно відображається на психологічному стані дитини, яка в зв`язку з цим потребує психологічної допомоги та відвідує психолога. Постановою Валківського районного суду у справі № 615/289/21, від 15.03.2021 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КупАП та призначено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту. Позивач вимагає визнати [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться в [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що вона має на праві приватної власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрований та проживаї її співмешканець [PERSON] , з яким вона не перебуває у шлюбі. Останній, як вказала позивач, постійно вчиняє відносно неї домашнє насильство. [PERSON] пояснила, що не бажає, щоб відповідач там проживав та прохала виселити його з квартири. Представник позивача також позов підтримав та прохав його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином на офіційному веб-сайті Валківського районного суду Харківської області. Представник третьої особи Валківської міської ради Харківської області, в судове засідання не з`явився, проте надав заяву, в якій прохав розгляд справи проводити за його відсутності, рішення прохав прийняти згідно закону на підставі наявних у справі доказів Суд, вислухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі продажу квартири серії ВСВ №904167, посвідченого 01.06.2005 року приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Дем`яненко В.О., є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , про що також свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7429434, та витяг з Державного реєстру правочинів №1060738.(а.с.8-10) Згідно довідки № 03-06-50/184, виданої Валківською міською радою Богодухівського району Харківської області 07.04.2021 року та копії Домової книги, за адресою: [ADDRESS] ,зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с. 11-13) Позивач вимагає визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: в [ADDRESS] . Так, відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Отже, визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням можна лише в разі її відсутності за місцем реєстрації понад шість місяців. В судовому засіданні позивач не зазначає обставини, що свідчать про відсутність [PERSON] за місцем реєстрації понад встановлені законом строки, а навпаки, стверджує, що проживання відповідача в її квартирі, порушує її право вільного користування житлом. Таким чином, правових підстав визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , - не має. Отже, за змістом позову та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні, вбачається, що [PERSON] бажає виселити [PERSON] з квартири. В судовому засіданні сторона позивача зазначає, що відповідач [PERSON] вчиняє фізичне та психологічне насильство і створює нестерпні умови проживання. Вищезазначене підтверджується, постановою Валківського районного суду у справі № 615/289/21 від 15.03.2021 року, згідно якої [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту. Зі змісту постанови вбачається, що 11.02.2021 року [PERSON] , перебуваючи за місцем свого мешкання, за адресою: [ADDRESS] , вчинив домашнє насильство відносно своєї співмешканки [PERSON] , тобто вчинив дії психологічного характеру, які виражались в приниженні часті та гідності останньої, висловлюванні нецензурної лайки на її адресу. Крім того, вищевказаною постановою встановлено, що [PERSON] раніше був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 164 КК України, про що свідчать вироки Валківського районного суду Харківської області від 12.03.2012 року в справі №2006/1-246/11 та від 25.12.2014 року в справі №615/1528/14-к. Позивачем до позову долучені відповіді на її звернення до відділення поліції №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області, а саме заява від 12.11.2020 року, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 11.02.2021 року та Витяг з ЄРДР від 01.02.2021 року, які свідчать про те, що вона неодноразово зверталась до поліції, щодо прийняття міри [PERSON] , який відносно неї застосовує психологічне насильство. Згідно з ч. 1 ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно з положеннями статті 150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За приписами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання. Як вбачається з ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Ратифікувавши Конвенцію та протоколи до неї, держава передусім зобов`язалася гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції та цих протоколах. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно змісту статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як вбачається, [PERSON] позбавлена можливості користуватись своїм майном на власний розсуд. З матеріалів справи, а саме домової книги, витікає, що [PERSON] був зареєстрований в квартирі 24.07.2018 року за адресою: [ADDRESS] , тобто вже після набуття [PERSON] права власності на вказану квартиру. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядилась своїм майном, надавши згоду відповідачу мешкати в належному їй житлі. Останній мешкав в ньому на протязі трьох років. Таким чином, суд вважає, що позивач, як власник будинку, має абсолютне та непорушне право на розпорядження належним їй майном, а тому виселення [PERSON] із житлового приміщення, є єдиним способом, захисту права власності [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічна позиція, щодо застосування вищевказаних норм Цивільного кодексу України, відносно розпорядження власником своїм майном, міститься в постанові Верховного Суду від 05 лютого 2018 року у справі № 643/21490/13-ц, «…Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном та, врахувавши, що відповідачами порушено право власності [PERSON] на належну йому квартиру, дійшов обґрунтованого висновку, що останній має право на усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення з неї відповідачів…». Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved