Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

29.12.2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: доньки - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO], та доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини його заробітної плати та усіх видів доходів, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з часу подання позову до суду та до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що сторони перебувають у шлюбних відносинах з 01.10.2011 року. Позивачка власними силами намагається матеріально забезпечити дітей та виконувати усі інші обов'язки, необхідні для належного утримання дітей, шлюб між сторонами існує формально, а сімейні стосунки припинені у травні 2015 року. Відповідач після розпаду сім`ї ухиляється від виконання свого обов'язку щодо утримання дітей та їх виховання. На момент звернення до суду згоди між сторонами по справі щодо способу виконання відповідачем свого обов'язку з утримання дітей не досягнуто. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву від 17.03.2016 року про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала та просила їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с. 18). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час, день та місце судового засідання двічі (а.с. 23 - повернута до суду у зв`язку із вказівкою «за зазначеною адресою не проживає» повістка про виклик у судове засідання 23.02.2016 року та а.с. 26 - повернута до суду у зв`язку із вказівкою «за зазначеною адресою не проживає» повістка про виклик у судове засідання 17.03.2016 року) повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до абзацу 2 ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому порядку, а згідно з абзацом 3 вказаної частини ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Таким чином, судом встановлена повторність неприбуття відповідача до суду без поважних причин відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом було встановлено, що позивачем зазначена адреса свого та відповідача місця проживання за адресою: [ADDRESS]. Даних про перейменування вказаної вулиці відповідно до діючого законодавства до суду від позивача чи відповідних органів місцевого самоврядування станом на день розгляду справи не надходило, тому відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу суд розглядає справу за наявними в ній доказами, зокрема і щодо найменування місця проживання сторін по справі. 01.10.2011 року був укладений шлюб між позивачкою та відповідачем по справі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, зареєстрований в Олексіївській сільській раді Первомайського району Харківської області (актовий запис №09) 01.10.2011 року (а.с.7). Від шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей: - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 17.01.2012 року, виданого Олексіївською сільською радою Первомайського району Харківської області (актовий запис №02) (а.с.8); - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 20.08.2013 року, виданого Олексіївською сільською радою Первомайського району Харківської області (актовий запис №7) (а.с. 9); - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 26.11.2015 року, виданого Олексіївською сільською радою Первомайського району Харківської області (актовий запис №15) (а.с. 10); Малолітні діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мешкають разом з позивачкою по справі, що підтверджується довідкою про склад сім`ї та місце проживання, виданої виконавчим комітетом Олексіївської сільської ради Первомайського району Харківської області від 23.12.2015 року за №1333 (а.с.11). При цьому суд зазначає, що [PERSON] на час видачі довідки за вказаною адресою не зареєстрована, що, у свою чергу, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідач по справі в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей на момент пред`явлення позову не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи, що позивачка визначила розмір аліментів у розмірі 1/2 частини доходу відповідача, суд вважає, що вказана сума є достатньою для утримання трьох малолітніх дітей та не суперечить діючому законодавству, а тому вимоги позивачки щодо цієї частини позову є законними та підлягають задоволенню. В порядку ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути розмір судового збору в сумі 487,20 грн., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі вказаної позовної заяви. Стосовно витрат на правову допомогу у сумі 250,00 грн. за складання позовної заяви, то тут суд вважає, , що позивачу слід відмовити в цій частині позовних вимог відповідно до норм ч.4 ст. 174 ЦПК України, виходячи з наступного. Згідно з п.47 та п.48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу компенсуються стороною відповідача у випадку надання належних доказів, що такі витрати стороні по справі (позивачу) надавалися. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтвердженні та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач, окрім квитанції (а.с. 12), яка не відповідає нормам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (не містить номер за порядком та даних про організаційно-правову форму здійснення діяльності (наприклад, фізична особа-підприємець, самозайнята особа, тощо), інших доказів надання правової допомоги суду не надав, зокрема і щодо розрахунку, в якому саме процентному відношенні від мінімальної заробітної плати особа, яка складала позовну заяву, встановила розмір винагороди (5, 10, 40 або іншій процент від мінімальної заробітної плати, відповідно до вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах) та за який час позовна заява була складена і які відповідні дії проведені (вивчення документів, безпосереднє складання заяви, тощо), тому вказана вимога підлягає відхиленню. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Виходячи з вищенаведеного,

Outcome: partial