Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

29 липня 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] (далі по тексту - відповідач). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25 січня 2008 року у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва вона з відповідачем зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №86. У сторін є спільна дитина - [PERSON] [INFO] . Водночас зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, сторони мають різні погляди на життя, спільного господарства не ведуть, фактично шлюбні стосунки припинені. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить їхнім з відповідачем інтересам, просить суд позовні вимоги задовольнити та розірвати шлюб. Ухвалою суду від 14.08.2019 року відрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 15.10.2019 року. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, однак через канцелярію суду подала письмову заяву, в якій вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі, а також провести розгляд справи за її відсутності. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду подав нотаріально засвідчену заяву, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Положеннями ч.ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.01.2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.01.2008 року (а.с. 9). Сторони мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 06.07.2012 року. (а.с. 8) Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved