Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

30 березня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 22 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис, за яким стягується заборгованість з [PERSON] на користь ПАТ «Приватбанк» в розмірі 115 426,80 доларів США, що за курсом 25,98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07 вересня 2017 року складає 2 998 788 грн. 26 коп. з яких: - заборгованість за тілом кредиту у розмірі 42 844,35 доларів США; - заборгованість за відсотками в розмірі 51 768,45 доларів США; - заборгованість з комісії 8 514,00 доларів США; - заборгованість з пені у розмірі 12 300,00 доларів США. Стягнення було здійснено за період з 19 березня 2007 року по 07 вересня 2017 року, тобто за період, що перевищує 10 років. Вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, виходячи з наступного: Позивач зазначає, що відповідно до ч.1ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріат вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами організаціями - не більше одного року. В порушення вимог зазначеного закону нотаріус здійснив виконавчий напис, яким стягнув заборгованість за період, що перевищує 10 років. Також позивач вказує на те, що відповідач звернувся до нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. з метою стягнення з позивача боргу на користь відповідача, який виник на підставі кредитного договору №SUH2GK00000031 від 19 березня 2007 року. Вважає, що цей договір не може бути доказом безспірності заборгованості позивача перед відповідачем виходячи зі слідуючого. У лютому 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, який обґрунтовував тим, що 19 березня 2007 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір № SUH2GK00000031, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 50353,00 доларів США на термін до 17 березня 2026 року, який зобов'язалась повернути та сплатити відсотки і комісію за користування кредитними коштами, в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. У зв'язку з невиконанням позивачем зобов'язань за кредитним договором у неї виникла заборгованість, яку, зменшивши позовні вимоги, ПАТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з [PERSON] в розмірі 87541,11 доларів США та 1072769,70 грн. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2016 року в задоволенні цих позовних вимог відмовлено у зв'язку з пропуском строків позовної давності. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 лютого 2017 року апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» була задоволена частково, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» змінено, було виключено з його мотивувальної частини висновок суду про те, що звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк змінив строк виконання зобов'язання. В частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено і це рішення набрало законної сили. Посилаючись на зазначені обставини, просить визнати виконавчий напис від 22 грудня 2017 року, що вчинено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 10 квітня 2018 року вказана позовна заява [PERSON] залишена без руху та позивачу запропоновано в строк не більше десяти днів з дня вручення копії ухвали усунути зазначені в ній недоліки. 23 квітня 2018 року від позивача надійшла позовна заява з усуненими недоліками та ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 24 квітня 2018 року відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в загальному позовному провадженні з призначенням підготовчого засідання на 25 червня 2018 року о 09 год. 00 хв. 22 червня 2018 року від представника ПАТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву [PERSON], в якому зазначає, що підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] відсутні, посилаючись на наступні обставини. 19 березня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір SUH2GK00000031, відповідно якого ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 50353,00 доларів США на термін до 17 березня 2026 р., а [PERSON] зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 22 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. був вчинений виконавчий напис № 15033 про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 115426,80 доларів США, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 42844,35 доларів США; заборгованості за відсотками 51768,45 доларів США; заборгованість з комісії 8514,00 доларів США; заборгованості з пені 12300,00 доларів США. Крім того, витрати за вчинення виконавчого напису становлять 1800 грн. На підставі вказаного виконавчого напису державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області Бондаренко В.М. 01 березня 2018 року винесено постанову ВП № 55907025 про відкриття виконавчого провадження. Згідно положень глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року, виконавчий напис може бути вчинений на кредитному договорі, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашений заборгованості. Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року, а тому при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку. Зазначає, що за змістом п.1 вказаного Переліку, а також Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, та ст.ст. 87 та 88 Закону України «Про нотаріат» заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені наведеним вище Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та підтверджують безспірність заборгованості. При цьому, дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості. Враховуючи, що за своєю суттю виконавчий напис є розпорядженням нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов'язання боржника, тобто в основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника, тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов'язань боржника. Розрахунок заборгованості за договором від 19 березня 2007 року станом на 07 вересня 2017 року - це не просто розрахунок заборгованості, а виписка-розрахунок, оскільки документ містить не лише суми заборгованості, а й всі інші необхідні дані, як-то: дату операції за рахунками обліку заборгованості, кількість днів, за які нараховано заборгованість за відсотками, пенею та комісією, залишок поточної та простроченої заборгованості за кредитом, процентна ставка (поточна та прострочена), ставка пені за порушення строків розрахунку, нараховані відсотки на залишок поточної та простроченої заборгованості, сума комісії та пені, сплачені відсотки, сума погашення за наданим кредитом, заборгованість за наданим кредитом. Тобто, інформація, яку містить вказаний документ, свідчить про те, що стягувачем для вчинення виконавчого напису було надано не лише розрахунок заборгованості, а і виписку з рахунка боржника. Вказаний документ, а саме виписка-розрахунок і є первинним документом, оскільки, з урахуванням Переліку типових документів, що затверджений наказом Мінюсту №578/5 від 12 квітня 2012 року, виписка банку відносяться до первинних документів. Тому вважає, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Таку вимогу було направлено позивачу 14 вересня 2017 року на адресу позивача, яка була відома відповідачу і та, яку позивач зазначає в своїй позовній заяві. Строк виконання вимоги про усунення порушення зазначено у самій вимозі, а тому після спливу вказаного терміну відповідач звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Жодних заперечень на дану вимогу позивач до банку не направляв та не оспорював ані наявність самої заборгованості, ані її розміру. При таких обставинах відсутні підстави вважати, що оспорюваний виконавчий напис від 22 грудня 2017 року було вчинено з порушенням порядку на його вчинення, а тому вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. 25 червня 2018 року, в зв'язку з заявою представника позивача, підготовче засідання відкладене на 19 липня 2018 року на 09 год. 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2018 року закрите підготовче провадження у зазначеній справі та призначено справу для розгляду по суті на 09 год. 30 хв. 24 вересня 2018 року з викликом сторін у справі. Учасники справи в судове засідання не з'явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивач в судове засідання не з'явилася, представник позивача надав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі Сумської філії ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, про день та час судового розгляду сповіщений судом належним чином. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. не з'явився в судове засідання, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його присутності (а.с.43,91). В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке. Під час судового розгляду встановлено, що 22 грудня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 15033, про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачену в строк відповідно до умов кредитного договору №SUH2GK00000031 від 19 березня 2007 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 07 вересня 2-17 року, грошових коштів у сумі 115 426,80 доларів США, що за курсом 25,98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07 вересня 2017 року складає 2998788 грн. 26 коп., з урахуванням: - заборгованості за тілом кредиту у розмірі 42 844,35 доларів США; - заборгованості за відсотками у розмірі 51 768,45 доларів США; - заборгованості з комісії у розмірі 8514,00 доларів США; - заборгованості з пені у розмірі 12300,00 доларів США, Стягнення здійснюється за період з 19 березня 2007 року по 07 вересня 2017 року. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1800 грн. 00 коп. (а.с. 34). 01 березня 2018 року постановою державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області Бондаренко В.М. відкрито виконавче провадження ВП №55907025 з виконання виконавчого напису №15033, виданий 22 грудня 2017 року (а.с.35). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляду іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2016 року (справа №591/1549/15-ц, провадження № 2/591/929/16) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, та за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: [PERSON] про визнання частково недійсним договору, в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовлено у зв'язку з пропуском строків позовної давності. Зустрічний позов [PERSON] задоволено, визнано недійсним пункт 4.1 Кредитного договору №SUH2GK00000031 від 19 березня 2007 року, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (рішення з ЄДРСР, справа №№591/1549/15-ц, провадження № 2/591/929/16, а.с.101-102). Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 лютого 2017 року рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» змінено, виключено з його мотивувальної частини висновок суду про те, що звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк змінив строк виконання зобов'язання. Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] скасовано та ухвалено нове рішення. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності (рішення з ЄДРСР №591/1549/15-ц, номер провадження 22-ц/788/333/17, а.с.98-100). Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 лютого 2017 року встановлено, що у зв'язку з тим, що повідомлення (вимога) банку в установлений термін виконане не було, банк мав право з 21 липня 2009 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише у лютому 2015 року. Після зміни строку виконання зобов'язання (20 липня 2009 року), усі наступні щомісячні платежі, які підлягали сплаті, не мають правового значення, і позичальник повинен звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права протягом трьох років саме від цієї дати. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зі змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що стягнута з позивача заборгованість за кредитним договором утворилася у період з 19 березня 2007 року по 07 вересня 2017 року. В той же час рішенням Апеляційного суду Сумської області від 14 лютого 2017 року у справі №591/1549/15-ц, провадження № 2/1805/929/16, встановлено, що відповідач мав право з 21 липня 2009 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, проте заявлені вимоги поза межами строку позовної давності. Позивач не погоджується з розміром вказаної заборгованості, посилаючись на те, що питання щодо стягнення такої порушена поза межами строків позовної давності, встановленої ст. 258 ЦК України. Таким чином відсутні підстави вважати, що заявлена стягувачем сума заборгованості, стосовно якої він порушив питання про вчинення нотаріусом виконавчого напису, є безспірною, оскільки в порушення ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1, 3.4 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом вчинено виконавчий напис, хоча з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. З огляду на зазначене, викладені в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв'язку із задоволенням позову, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved