Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

30 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Очаківської міської ради Миколаївської області. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30 березня 1993 року на ім'я його батька [PERSON] рішенням Очаківської ради народних депутатів № 44 від 23 лютого 1993 року було видано державний акт на право довічного успадкованого володіння земельною ділянкою площею 0,0612 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер. Оригінал державного акту, що посвідчував право власності батька на вказану земельну ділянку, було втрачено, у зв'язку з чим нотаріус відмовив в оформленні спадщини, за якою він звернувся в установлений законом строк. Посилаючись на викладені обставини, просив визнати за ним право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі; відповідач про причини неявки свого представника суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. Рішенням Очаківської ради народних депутатів Очаківського району Миколаївської області № 44 від 23 лютого 1993 року [PERSON] було передано у довічне успадковане володіння земельну ділянкуплощею 0,0612 га за адресою: [ADDRESS] для обслуговування жилого будинку, на підставі чого 30 березня 1993 року був виданий відповідний державний акт, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 444, що підтверджується копією цього державного акту (а. с. 8). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а. с. 3). Позивач після смерті батька за законом отримав у власність житловий будинок з прилеглими до нього будівлями та спорудами, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку нотаріусом в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу відмовлено. Викладені обставини об'єктивно підтверджуються перевіреними у судовому засіданні документами: свідоцтвом про право на спадщину за законом (а. с. 5) та роз'ясненнями нотаріуса від 23 червня 2015 року (а. с. 12). Згідно з наданим на запит суду повідомленням Першої очаківської державної нотаріальної контори за № 448/01-16 від 31 липня 2015 року, а також інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 41092021 від 30 липня 2015 року, за заявою позивача про прийняття спадщини заведено спадкову справу після [PERSON], який помер [INFO]. Як встановлено в судовому засіданні, оригінал вказаного вище державного акту на ім'я померлого, було знищено. Втрата вказаного документу підтверджується оголошенням у друкованому засобі масової інформації (а. с. 10). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року № 889-XII «Про форми державних актів на право володіння і користування землею і Положення про порядок надання і вилучення земельних ділянок» було затверджено, зокрема таку форму державних актів, як на право довічного успадкованого володіння землею. Земельний кодекс УРСР, на виконання статей 17 і 23 якого було затверджено форми вказаних державних актів, не передбачав можливості передачі земельних ділянок у приватну власність як фізичним, так і юридичним особам: земельні ділянки надавалися лише у володіння і користування. Законом України «Про форми власності на землю» з 30 січня 1992 року запроваджено в Україні поряд з державною - колективну і приватну форми власності на землю. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2002 року № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на землю, залишаються чинними. Отже, державні акти, видані у період дії вказаної вище постанови (з 23 червня 1992 року по 08 січня 2004 року), є чинними правовстановлюючими документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Проаналізувавши викладені обставини, суд бере до уваги той факт, що внаслідок втрати оригіналу державного акту на право власності на земельну ділянку, порушується право позивача на належне оформлення у встановленому законом порядку спадкового майна, іншого шляху реалізувати своє право власності у останнього немає; обставин, які б вказували, що спадкодавець за життя набув право власності на спірну земельну ділянку неправомірно, або, що на них, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Таким чином позов [PERSON] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved