Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

29 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПРИВАТБАНК», в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 26 квітня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 3381, посилаючись на те, що його вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме: подані стягувачем документи не підтверджували безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, крім того, анкета-заява, подана відповідачем нотаріусу, не є кредитним договором у розумінні ст. 626 ЦК України. Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи без їхньої участі. Представник позивачки, крім цього, зазначив, що повністю підтримує заявлені вимоги. В письмових запереченнях відповідача проти позову зазначено, що він просить відмовити у його задоволенні за необґрунтованістю та недоведеністю вимог позивачки, оскільки під час вчинення виконавчого напису як банком, так і нотаріусом, було дотримано всіх вимог чинного законодавства. Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в письмових поясненнях до позову вказала, що виконавчий напис вчинений нею у повній відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі документів, що в належний спосіб засвідчували наявність у відповідача права вимоги за кредитним договором. Дослідивши письмові докази, надані сторонами та третьою особою, суд дійшов такого. В судовому засіданні встановлено, що 26 березня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір, що складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, Пам'ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, викладених на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/. Вказане підтверджується змістом анкети-заяви, в якій вказано, що [PERSON] із вищезазначеними документами ознайомлена та погоджується, що ці документи разом із заявою складають кредитний договір. Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.ст. 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Позивачка звернулася до банку з проханням про видачу кредиту в обумовленому розмірі, з свого боку банком її потреби було задоволено та надано кредитні кошти. Зазначені умови кредитного договору є суттєвими і оговорені в самому договорі, а його форма та зміст відповідають положенням ст. 203 ЦК України, і за таких обставин заперечення позивачкою факту існування кредитного договору між сторонами у розумінні ЦК України судом до уваги не беруться. 01 квітня 2016 року відповідачем на ім'я позивачки було надіслано письмову вимогу про усунення порушень за вказаним кредитним договором про повернення суми боргу у розмірі 58 412 грн 57 коп.. 26 квітня 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., яка у цей же день вчинила виконавчий напис щодо стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 57 912 грн 57 коп., яка складається з: залишку заборгованості за кредитом в сумі 26 750 грн 97 коп., заборгованості за відсотками в сумі 27 633 грн 55 коп., заборгованості з пні та комісії в сумі 770 грн 31 коп., а також з суми штрафу в розмірі 2 757 грн 74 коп.. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно з п. 4 даного переліку для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а саме: кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, додаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Та обставина, що відповідач направив позивачці вимогу сплатити заборгованість з іншим розрахунком вказує на існування спору щодо розміру заборгованості за вищевказаним кредитним договором, а нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було перевірено безспірності заявлених вимог. Таким чином, боргові зобов'язання, зазначені у виконавчому написі, не є безспірними, розрахунок суми боргу у виконавчому написі спростовується розрахунком суми боргу, зазначеному в письмовій вимозі банку. Також суд звертає увагу на те, що вказану вимогу відповідачем було надіслано позивачці 01 квітня 2016 року, а 26 квітня 2016 року відповідач вже звернувся до нотаріуса, хоча така вимога повинна бути направлена боржникові не менш, ніж за 30 днів до звернення кредитора до нотаріуса за виконавчим написом. Крім того, суд не може залишити поза увагою той факт, що відповідачем взагалі не наведено надано доказів вручення [PERSON] письмової вимоги про сплату заборгованості. Зважаючи на викладене, суд дійшов переконання, що наявність таких обставин не свідчить про безспірний характер заборгованості, оскільки її розмір не був чітко встановленим, а тому при вчиненні виконавчого напису від 26 квітня 2016 року у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. були відсутні підстави вважати безспірною заборгованість [PERSON] за кредитним від 26 березня 2010 року, і відтак вказану нотаріальну дію приватним нотаріусом вчинено без дотримання вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п.п.3.1 п. 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Спір про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса розглядається судом за позовом боржника до стягувача. Отже, нормами чинного законодавства України передбачено такий спосіб захисту порушеного права як визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. З огляду на викладене, враховуючи те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не були враховані обставини, які спростовують безспірність заборгованості між сторонами, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Також, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки 551 грн 20 коп. судового збору, сплата яких підтверджується відповідною квитанцією. На підставі викладеного,

Outcome: approved