Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

30.10.2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , посилаючись на те, що вони з 11.12.1987 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя не склалось через різні характери та погляди на життя, що призвело до втрати почуттів. На даний час шлюбні відносини фактично припинені. Сторони не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12.11.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач не з`явився, надавши суду заяву, відповідно до якої просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в підготовчому судовому засіданні. В підготовче судове засідання відповідач не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала, проти винесення рішення в підготовчому судовому засіданні не заперечувала. Прізвище після розірвання шлюбу просила залишити « [PERSON] ». Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи, судом встановлено, що 11.12.1987 року Відділом РАГС Фастівського міськвиконкому Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що зроблений відповідний актовий запис № 520. Від спільного подружнього життя сторони неповнолітніх дітей на мають. На даний час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення неможливо. Згідно статті 56 Сімейного кодексу України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на особисту свободу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд дійшов висновку, що збереження сім`ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка просила її шлюбне прізвище « [PERSON] » залишити без змін. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved