Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

29 жовтня 2010 року позивачка звернулася із зазначеним позовом до суду, в якому свої вимоги обґрунтувала наступним чином. 6 лютого 1993 року вона, на підставі свідоцтва про спадщину після смерті [PERSON], отримала у власність 1/15 житлового будинку за адресою: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Набережна, 13. Відповідачам належить інша частина домоволодіння: [PERSON] - 67/100, [PERSON] - 13/100, [PERSON] - 4/30. При нотаріальному оформленні власності на вказану частину будинку не було переоформлено право власності на земельну ділянку, на якій він був розташований, оскільки земельна ділянка площею 0.10 га була виділена для обслуговування всього будинку без визначення часток. Посилаючись на те, що з переходом права власності на будинок до неї перейшло право власності на земельну ділянку, виділену для його обслуговування, тому просила визнати за нею на підставі ст. 120 ЗК України право власності на 1/15 частини зазначеної земельної ділянки. В судове засідання позивачка не зявилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, її представниця позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Інші відповідачі в судове засідання не зявилися про його час та місце були повідомлені належним чином, надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі. Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутніх учасників на підставі наявних матеріалів у справі, оскільки їх достатньо для вирішення по суті. Заслухавши пояснення учасників розгляду справи, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Так, судом було встановлено, що 6 лютого 1993 року позивачка отримала спадщину після смерті [PERSON] у виді 1/15 житлового будинку за адресою: Миколаївська область, м. Первомайськ, вул. Набережна, 13. Своє право власності вона належним чином потім зареєструвала. Наряду з позивачкою будинок також належить відповідачам в наступних частках: [PERSON] - 67/100, [PERSON] - 13/100, [PERSON] - 4/30, які є відповідачами у справі. Для обслуговування всього будинку була виділена земельна ділянка, що належала [PERSON] на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на. землю, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 28132. Площа ділянки складає 0,10 га. Однак у державному акті на земельну ділянку не зазначено частки власників, що позбавляє кожного із співвласників належним чином володіти та розпоряджатися своїм домоволодінням. Відповідно до ст. 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. За таких обставин, враховуючи те, що позивачка має 1/15 права власності на домоволодіння, тому має право на частину зазначеної вище земельної ділянки для обслуговування своєї нерухомості, але це право не було оформлено попереднім власником, оскільки Державний акт не мав відомостей про частки у власності земельної ділянки, а позивачка не має іншої можливості захистити своє право власності на майно, тому суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку.

Outcome: approved