Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

30.07.2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованість за кредитним договором б/н від 15.08.2007 року в загальній сумі - 127448 (сто двадцять сім тисяч чотириста сорок вісім) грн. 32 коп., яка складається з: 5999, 91 грн. заборгованість за кредитом; 121448, 41 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 15.08.2007 року по 28.02.2018 року та судових витрат в розмірі 1921,00 грн., мотивуючи тим, що відповідно до заяви б/н від 15.08.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте відповідач платежі належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 30.06.2019 р. за ним виникла заборгованість у загальній сумі 376441 (триста сімдесят шість тисяч чотириста сорок одна) грн. 57 коп., яку до теперішнього часу не погашено. Позивач зазначає, що оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, то заборгованість до стягнення з відповідача становить 127448 грн. 32 коп., яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 5999,91 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом з 15.08.2007р. по 28.02.2018р. в розмірі 121448,41 грн. Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.11.2019 року позов акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором був задоволений в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитним договором б/н від 15.08.2007 року в загальній сумі 127448 (сто двадцять сім тисяч чотириста сорок вісім) грн. 32 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн. 13.05.2020 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 500/5583/19 мотивуючи тим, що рішення по справі було ухвалено за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, тим самим був позбавлений можливості надати докази на підтвердження суперечливих обставин підписання кредитного договору та розміру суми заборгованості. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26 травня 2020 року заочне рішення від 25.11.2019 року ухвалене по цивільній справі № 500/5583/19 (провадження 2/500/2800/19) за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 травня 2020 року по цивільній справі № 500/5583/19 (провадження 2/500/2800/19) за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно письмових пояснень від 23.09.2020 року зазначає, що він ніколи не отримував, та не підписував ніяких заяв на отримання картки з лімітом в 6000,00 грн., та у заяві б/н від 15.08.2007 р. до ПАТ КБ «ПриватБанк» Відповідач просив оформити платіжну картку з бажаним кредитним лімітом 500,00 грн. Також зазначає, що не підписував жодних заяв з посиланням на Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору. У наданої до матеріалів справи заяви б/н від 15.08.2007 року відсутнє будь яке посилання на розміщення інформації щодо Умов, Правил, Тарифів на сайті Банку, та про те що відповідач з ними ознайомився. Натомість всі умови надання відповідачу банківських послуг, якими обґрунтовуються позовні вимоги, містяться у Тарифах банку, Умовах і Правилах надання банківських послуг у ПриватБанку, які відповідачем не підписані і не ідентифіковані як частини укладеного договору про надання банківських послуг. Таким чином, банківські «Умови надання споживчого кредиту фізичним особам» не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року. Також доводи позовної заяви про те, що укладений між сторонами договір автоматично був пролонгований відповідно до п. 9.12 Умов, оскільки жодна зі сторін не заявила про свій намір його розірвати, а тому договір діє до цього часу, не заслуговують на увагу. Пролонгація договору передбачена Умовами та правилами банківських послуг, які не були підписані позичальником, а тому не можуть бути взяті до уваги як належні докази на підтвердження зазначених позовних вимог, при цьому строк дії виданої відповідачці кредитної картки встановлено до 18.08.2009 року. В позовній заяві позивач зазначає, що існує заборгованість Відповідача [PERSON] перед ПАТ «ПРИВАТБАНК» в сумі 376441,00 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 5999,91 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом з 15.08.2007р. по 30.06.2019 р. в розмірі 365639,66 грн. Відповідно до заяви б/н від 15.08.2007 року дата відкриття карткового рахунку 15.08.2007 р. Відповідно до заяви б/н від 15.08.2007 року строк дії картки 2 роки, тобто до 15.08.2009 р. Відповідно до заяви б/н від 15.08.2007 року строк дії кредитного ліміту співпадає з строком дії платіжної картки, тобто до 15.08.2009 р. Позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти після спливу визначеного договором строку його дії, а тому позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованими. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договором б/н від 15.08.2007 року укладеним між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] не встановлено розміру процентів після спливу договору, тому немає ніяких правових підстав нараховувати та стягувати відсотки в розмірі поза межами дії договору за користування, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. З огляду на викладене у Позивача немає правових підстав для стягування процентів за кредитним договором нарахованих поза межами строку дії договору, оскільки договором встановлений строк кредитування 2 роки, тобто до 15.08.2009 р., а тому після його закінчення банк мав право просити стягнення заборгованості за кредитним договором, що виникла в межах строку кредитування. Оскільки право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, то необґрунтованою є вимога про стягнення нарахованої на ці проценти неустойки. (правова позиція викладена в постанові ВС від 19 вересня 2018 року по справі № 204/3294/14-ц). Крім того, згідно заяви від 23.09.2020 року позивач просить застосувати строки позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 05.08.207 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н (далі - договір), відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 500,00 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних. шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, строк дії картки, як зазначено договорі - 2 роки (т.1., а.с. 13). У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлен та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку. До кредитного договору додано Умови та Правила надання банківських в ПриватБанку. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 30.06.2019 року за ним виникла заборгованість у загальній сумі 376441,57 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредиту 5999,91 грн., заборгованості за відсотками 365639,66 грн.; заборгованість за пенею та комісією 4802,00 грн (т.1., а.с. 5). Позивач у позовній заяві зазначив, що оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом, то заборгованість до стягнення з [PERSON] становить 127448,32 грн., яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредиту 5999,91 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 15.08.2007 по 28.02.2018 р.р. 121448,41 грн. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника (відповідача) від 15.08.2007 року, яка ним особисто підписана, процентна ставка зазначена в розмірі 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році, та визначена сума кредитного ліміту в розмірі 500,00 грн. Умовами договору сторони визначили строк його дії терміном дії банківської картки 2 роки, тобто до 15.08.2009 року і погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Предметом розгляду у цій справі є стягнення заборгованості за тілом кредиту 5999,91 грн., відсотків нарахованих за користування кредитними коштами за період з 15.08.2007 року по 28.02.2018 рік в сумі 121448,41 грн. Суд вважає доведеним факт отримання відповідачем кредиту у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором б/н від 15.08.2007 року. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків за договором від 15.08.2007 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. Матеріали справи взагалі не містять будь якого Витягу з Тарифів. До матеріалів справи додано копію Умов та правил надання банківських послуг, без підпису відповідача [PERSON] , без зазначення в який саме період часу діяли ці Умови та Правила надання банківських послуг. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету від 15.08.2007 року про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цьому документі розмірах і порядках нарахування. Доводи позивача про те, що укладений між сторонами договір автоматично був пролонгований відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, оскільки жодна зі сторін не заявила про свій намір його розірвати, а тому договір діє й до цього часу не заслуговують на увагу. Пролонгація договору передбачена Умовами та правилами банківських послуг, які не були підписані позичальником, а тому не можуть бути взяті до уваги як належні докази на підтвердження зазначених позовних вимог, при цьому строк дії виданої відповідачу карти встановлено 2 роки, тобто до 15.08.2009 року, що не заперечувалося сторонами у справі. Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 03 жовтня 2019 року у справі № 3321/1653/13-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено правовий висновок про те, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане суд вважає, що позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти після спливу визначеного договором строку його дії, а тому позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, а саме за період з 07.01.2008 року по 15.08.2009 року. Таким чином, заборгованості по процентам за користування кредитом вирахувана шляхом додавання показників дванадцятої графи розрахунку заборгованості за договором б/н від 15.08.2007 року (загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком): 07.01.2008 -0,24 грн., 0.01.2008 0,24 грн., 09.01.2008 0,24 грн., 11.01.2008 0,24 грн., 14.01.2008 0,24 грн., 16.01.2008 0,24 грн., 17.01.2008 0,24 грн., 21.01.2008 0,24 грн., 22.01.2008 0,24 грн., 28.01.2008 0,24 грн., 26.01.2008 0,24 грн., 31.01.2008 0,24 грн., 29.02.2008 0,49 грн., 06.03.2008 0,49 грн., 07.03.2008 0,49 грн., 18.03.2008 0,49 грн., 19.03.2008 0,49 грн., 20.03.2008 0,49 грн., 26.03.2008 0,49 грн., 27.03.2008 0,49 грн., 31.03.2008 0,49 грн., 05.05.2008 0,96 грн., 22.05.2008 0,96 грн., 23.05.2008 2,06 грн., 28.05.2008 2,06 грн., 29.05.2008 2,06 грн., 30.05.2008 2,06 грн., 07.09.2008 1,16 грн., 10.09.2008 3,20 грн., 16.09.2008 3,37 грн., 17.09.2008 3,62 грн., 19.09.2008 3,62 грн., 30.09.2008 3,62 грн., 20.01.2008 3,80 грн., 22.10.2008 0,18 грн., 31.10.2008 0,18 грн., 16.02.2009 4,03 грн., 27.02.2009 8,43 грн., 11.03.2009 4,40 грн., 18.03.2009 4,40 грн., 25.03.2009 4,40 грн., 31.03.2009 4,40 грн., 10.04.2009 4,40 грн., 11.04.2009 12,59 грн., 30.04.2009 8,56 грн., 01.05.2009 12,21 грн., 11.05.2009 24,16 грн., 25.05.2009 19,13 грн., 29.05.2009 33,38 грн., 16.06.2009 35,76 грн., 19.06.2009 39,71 грн., 24.06.2009 24,85 грн., 30.06.2009 39,06 грн., 20.07.2009 48, 14 грн., 28.07.2009 26,47 грн., 15.08.2009 30,08 грн та складає: 428,76 грн. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Судом встановлено, що з даним позовом АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 30.07.2019 року. Так, згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 15.08.2007 року наданого позивачем, 04.05.2017 року [PERSON] було сплачено 300 гривень в рахунок погашення за наданим кредитом, тобто строк позовної давності для звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитом та заборгованості по процентам за користування кредитом перервався та не був пропущений позивачем. За таких обставин, не підлягає застосуванню строк позовної давності до вимог позивача. Оскільки умови зобов`язання відповідачем не виконувались належним чином, а сума заборгованості підтверджена розрахунком, суд має всі підстави стягнути з відповідача на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 15.08.2007 року на загальну суму 6428,67 (шість тисяч чотириста двадцять вісім гривень шістдесят сім копійок), яка складається з наступного: 5999,91 (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень дев`яносто одна копійка) грн. заборгованість за кредитом; 428,76 (.чотириста двадцять вісім гривень сімдесят шість копійок) грн. заборгованість по процентам за користування кредитом з 15.08.2007 року по 15.08.2009 року. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.141 ЦПК України, та встановлює, що у зв`язку з тим, при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості в розмірі 127448,32 гривень, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 96,89 (дев`яносто шість гривень вісімдесят дев`ять копійок) грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial