Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

8 липня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Позов мотивований тим, що [PERSON] є власником транспортного засобу марки Chery QQ 1083, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Приблизно у серпні-вересні 2019 року на прохання [PERSON] він надав йому у безоплатне корисування вказаний автомобіль разом із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, ключами та страховим полісом. Крім того, приблизно у листопаді 2016 року він надав [PERSON] у тимчасове користування лафету для перевезення автомобілів, 1988 року випуску, шасі № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Вказуючи, що 14 лютого 2020 року він звернувся до відповідача з проханням повернути належні йому на праві власності транспортні засоби, проте відповіді не отримав, позивач просив витребувати від відповідача на його користь належні йому автомобіль марки Chery QQ 1083, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , та лафету для перевезення автомобілів, 1988 року випуску, шасі № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Відповідач за первісним позовом [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що спірні транспортні засоби перебувають у його володінні на законній підставі. Так, відповідач зазначив, що автомобіль марки Chery QQ 1083, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , позивач передав йому 1 серпня 2019 року після сплати ним коштів в сумі 2800 доларів США в присутності свідків. На вимогу позивача повернути йому автомобіль відповів, що готовий його віддати після повернення грошей. Також вказав, що у 2016 році за 400 доларів США він придбав у позивача лафету для перевезення автомобілів, яка перебувала в аварійному стані та була ним повністю перероблена. 17 серпня 2020 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , у якому, посилаючись на наведені у відзиві обставини, те, що сторони погодили всі істотні умови договору купівлі-продажу автомобіля і вчинили необхідні дії щодо його фактичної передачі, а [PERSON] відмовляється переоформити право власності на автомобіль, просив визнати його власником автомобіля марки Chery QQ 1083, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] подав відзив на зустрічну позовну заяву, у якому, вказуючи, що жодних угод щодо спірного автомобіля сторони не укладали, а твердження [PERSON] про сплату ним коштів в сумі 2800 доларів США не підтверджені належними доказами, просив у задоволенні зустрічного позову відмовити. Ухвалою від 6 жовтня 2020 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] та об`єднано в одне провадження. У судовому засіданні [PERSON] та його представник первісний позов підтримали із викладених у ньому підстав та просили задовольнити, а в зустрічному позові відмовити. [PERSON] та його представник у судовому засіданні просили відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний. Заслухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Встановлено, що позивач [PERSON] є власником транспортних засобів: автомобіля марки Chery QQ 1083, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , та лафети для перевезення автомобілів, 1988 року випуску, шасі № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується відомостями Територіального сервісного центру 0742 від 23 січня 2020 року (а. с. 14-15). 22 січня 2020 року [PERSON] звернувся із заявою до Турійського відділення поліції про те, що він надав у користування своєму сусідові [PERSON] автомобіль марки Chery QQ 1083, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , проте останній його не повертає (а. с. 110). Про необхідність повернення належних йому на праві власності транспортних засобів, позивач вказував у вимозі від 14 лютого 2020 року (а. с. 16-17). Постановою слідчого від 10 березня 2020 року кримінальне провадження, що було порушене за заявою [PERSON] , закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 356 Кримінального кодексу України, та наявністю цивільно-правових відносини - спору щодо права власності на транспортний засіб (а. с. 136-137). Транспортні засоби, що є предметом цього спору, знаходяться у володінні [PERSON] , що останній та його представник не заперечували під час розгляду справи, будь-які обґрунтовані сумніви щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання у суду відсутні, а тому в контексті положень частини першої статті 82 ЦПК України вони доказуванню не підлягають. Позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності. Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Позивачем у спорі про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову). Враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15. Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - Порядок) затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу транспортного засобу у спірних правовідносинах згідно із вимогами пункту 3 частини першої статті 208 ЦК України, а також у контексті положень Порядку належить вчиняти у письмовій формі. Як встановлено під час розгляду справи, сторони у цій справі у письмовій формі жодних договорів не укладали щодо спірних транспортних засобів. Згідно із статтею 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Законом не встановлена недійсність договору купівлі-продажу транспортного засобу у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, однак із положень Порядку видно, що для здійснення відчуження транспортного засобу власнику необхідно зняти його з реєстраційного обліку, а новий власник зобов`язаний зареєструвати (перереєструвати) транспортний засіб протягом десяти діб після придбання (одержання). При цьому, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі Міністерства внутрішніх справ України бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах Міністерства внутрішніх справ України у присутності адміністраторів таких органів договори відчуження; нотаріально посвідчені договори, договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб тощо (пункти 7, 8 Порядку). Як встановлено під час розгляду справи, сторони у цій справі договорів купівлі-продажу у письмовій формі не укладали та перереєстрацію спірних транспортних засобів з дотриманням вимог Порядку не здійснювали. Посилання [PERSON] у зустрічній позовній заяві, як на доказ укладення договору купівлі-продажу автомобіля, на матеріали кримінального провадження, не заслуговують на увагу, оскільки досудовим розслідуванням встановлено лише наявність між сторонами спору про право власності на автомобіль, а не факт укладення договору купівлі-продажу. Показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про те, що [PERSON] придбав у [PERSON] спірний автомобіль за 2800 доларів США, суд до уваги не приймає, оскільки правові наслідки щодо недодержання письмової форми правочину визначені статтею 218 ЦК України, в якій встановлено імперативне правило про недопустимість обґрунтування рішення суду свідченнями свідків у разі заперечення однією із сторін факту вчинення правочину. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, у зв`язку з чим страховий поліс на ім`я [PERSON] (а. с. 138, т. 1), скріншоти переписки з мобільного телефону (а. с. 6-8, т. 2), роздруківка з сайту «Avtoria» (а. с. 59, т. 2) не можуть бути в розумінні закону належними й допустимими доказами укладення між сторонами договору купівлі-продажу транспортного засобу. За змістом частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою вказаної статті процесуального закону передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що між сторонами було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, а також на підтвердження тих обставин, на які [PERSON] посилався у зустрічному позові, суду не надано, у зв`язку з чим відсутні обґрунтовані, достатні й передбачені законом підстави для визнання [PERSON] власником спірного автомобіля. Правилом частини першої статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права. За змістом статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пунктах 37-39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що «предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 703/5364/15-ц (провадження № 61-4812св18) вказано, що «застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Враховуючи, що під час розгляду справи достовірно встановлено, що власником транспортних засобів: автомобіля марки Chery QQ 1083, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , та лафети для перевезення автомобілів, 1988 року випуску, шасі № [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , згідно з відомостями Територіального сервісного центру 0742 від 23 січня 2020 року є [PERSON] , а [PERSON] не набув у встановленому законом порядку права власності на вказані транспортні засоби і вони фактично знаходяться у володінні [PERSON] без відповідної правової підстави, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про їх витребування з незаконного володіння [PERSON] підлягають до задоволення. Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 562/436/18 (провадження № 61-14564св19), від 24 жовтня 2018 року у справі № 208/4791/15 (провадження № 61-7013св18), від 16 травня 2019 року у справі № 159/3141/16-ц (провадження № 61-24830св18), від 28 лютого 2019 року у справі № 177/416/16 (провадження № 61-30323св18), від 22 січня 2019 року у справі № 145/145/17 (провадження № 61-10089св18). Щодо розподілу судових витрат у цій справі. За змістом частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а в разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до положень пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З матеріалів справи видно, що [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1860 гривень 4 копійки: за подання позовної заяви - 1439 гривень 64 копійки (а. с. 1, т. 1), за подання заяви про забезпечення позову - 420 гривень 40 копійок (а. с. 79, т. 1), а також поніс витрати на правничу допомогу - 5000 гривень (а. с. 6-11, т. 1), розмір яких відповідає визначеним статтею 137 ЦПК України критеріям співмірності, розумності та підтверджений належними доказами. [PERSON] та його представник відповідно до вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не заявляли. Враховуючи, що позов [PERSON] задоволено повністю, то на користь останнього з [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у вказаних розмірах. Доводи представника [PERSON] - [PERSON] , про відсутність у квитанції про оплату витрат на правничу допомогу в призначенні платежу усіх необхідних реквізитів (на підставі якого договору надавалася правнича допомога, які послуги були надані та інше), у зв`язку з чим таку квитанцію не можна вважати належним доказом оплати витрат, суд до уваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на нормах процесуального закону. За змістом положень пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що витрати за надану правничу допомогу підлягають розподілу при ухваленні рішення суду незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи буде сплачено в майбутньому, у зв`язку з чим вищевказані доводи представника не мають правового значення для розподілу витрат за результатом розгляду цієї справи. Такі ж висновки викладено у постановах Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20, від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 264 ЦПК України одним із питань, яке суд вирішує під час ухвалення рішення, є скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 20 липня 2020 року у цій справі (а. с. 86-87, т. 1) за заявою [PERSON] вжито заходи забезпечення позову і, виходячи із характеру спірних правовідносин між сторонами, суд вважає, що підстави для скасування таких заходів на час ухвалення цього рішення відсутні. Роз`яснити учасникам справи, що відповідно до положень частин сьомої, восьмої статті 158 ЦПК України заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. На підставі викладеного, статей 208, 218, 317, 319, 321, 328, 387, 392, 626, 627, 655 ЦК України, та

Outcome: approved