Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

29.08.2019 [PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.07.1998 сторони зареєстрували шлюб. В даному шлюбі у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . 21.07.2009 шлюб між сторонами розірвано, але сторони продовжували проживати разом. Від спільного проживання у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Діти сторін проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Дитина [PERSON] є інвалідом дитинства. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, хоча фізично здоровий, працює у ВП Жмеринська дистанція колії ПАТ «Укрзалізниця». За таких підстав позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 10.10.2019 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву та призначено розгляд справи по суті на 12.11.2019. 12.11.2019 позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, представник позивача адвокат Грабар С.А. подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без їх участі, позов підтримав повністю та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов визнав повністю, просив розглядати справу без його участі. Частина 4 ст. 206 ЦПК України визначає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Суд встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 21.07.2009 було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] (а.с. 5). У сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 7). Відповідно до копії довідки відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради Вінницької області № 3985 від 29.08.2019 діти сторін зареєстровані разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Крім цього, як вбачається з копії посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] є інвалідом дитинства (а.с. 10). Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина. Проте відповідач в добровільному порядку не надає позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей у розмірі, достатньому для забезпечення їхніх потреб. За таких обставин позивачу важко самій створити умови для належного утримання дітей, їхніх фізичного та духовного розвитку. Вказане дає суду підстави вважати, що відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання спільних дітей. При визначенні розміру аліментів, суд виходить з такого. Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні. Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 3 ст. 181 СК визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючи розмір аліментів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей сторін та відповідача, те, що відповідач фізично здоровий, працює, позов визнав, а такожзважаючи на рівний обов`язок батьків утримувати дітей, приходить до висновку, що достатніми та фінансово можливими для відповідача для забезпечення належного рівня життя дітей будуть аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір у сумі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь Державної судової адміністрації України.

Outcome: approved