Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

4 листопада 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із даною позовною заявою, в якій просить визнати недійсними державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 064641, виданий 30 жовтня 2010 року відділом Держкомзему у Томашпільському районі на підставі рішення Липівської сільської ради 28 сесії 5 скликання від 20.05.2010 року на ім'я [PERSON], площею 0,2500 га, яка розміщена по [ADDRESS], призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011006100258), а також державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 064642, виданий 30 жовтня 2010 року відділом Держкомзему у Томашпільському районі на підставі рішення Липівської сільської ради 28 сесії 5 скликання від 20.05.2010 року на ім'я [PERSON], площею 0,0380 га, яка розміщена по [ADDRESS], призначена для ведення особистого селянського господарства (акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011006100259). Позов [PERSON] обґрунтувала наступним. [INFO] померла мати позивачки [PERSON]. Після смерті матері залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку по [ADDRESS], в якому позивачка проживає в даний час разом із своєю сім'єю. Даний будинок мати заповіла [PERSON], склавши заповіт у Липівській сільській раді. Позивачка зазначає, що нею даний будинок був оформлений у власність 28 березня 2008 року Томашпільською державною нотаріальною конторою, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстрований в державному реєстрі за № 956. Згідно існуючого законодавства позивачці як спадкоємцю житлового будинку, перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщений успадкований будинок. Під час оформлення спадщини за успадкованим будинком рахувалося 0,2880 га земельної ділянки. [PERSON] вказує, що в 2008 році не ставила собі за мету виготовляти на дану земельну ділянку державний акт. В 2010 році проводилося оформлення і видача безоплатних державних актів на приватизацію присадибних ділянок. Списки жителів села складалися за погосподарськими книгами, тому в даний список попав чоловік позивачки, а не вона. Таким чином, [PERSON] отримав державні акти на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться в користуванні позивачки. 21 листопада 2014 року позивачка [PERSON] доповнила позовні вимоги вимогою визнати недійсним рішення 28 сесії 5 скликання Липівської сільської ради від 20 травня 2010 року «Про затвердження технічної документації і видачі державного акту на земельну ділянку [PERSON]». В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Представник Липівської сільської ради та відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Сільський голова Липівської сільської ради В.І. Скрипник подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без представника сільської ради, позов визнають в частині визнання недійсними державних актів, щодо скасування рішення сесії заперечують, надали суду рішення 41 сесії 6 скликання від 17.11.2014 року «Про відміну рішення 28 сесії 5 скликання від 20.05.2010 року «Про затвердження технічної документації та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку гр..[PERSON]». Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Розглянувши заяви сторін у справі, ознайомившись з матеріалами справи та дослідивши всі зібрані по справі докази, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ст.1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із матеріалів справи позивачка [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS] що підтверджується слідуючими документами. Згідно довідки сільського голови Липівської сільської ради В.І.Скрипник № 730 від 29.10.2014 року, на присадибну ділянку в [ADDRESS] був виготовлений державний акт на [PERSON] помилково, оскільки згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.03.2008 року, спадкоємцем являється [PERSON] Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] Спадкове майно складається із житлового будинку по [ADDRESS], який розміщений на присадибній ділянці. Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.04.2008 року, [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розміщений по [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину /965/28.03.2008/Томашпільська державна нотаріальна контора. Згідно технічного паспорту, [PERSON] є власником будинку по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до приписів ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних права можуть бути визнання правочину недійсним, припинення правовідношення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 155 ЗК України передбачено також, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним, а збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідачі Липівська сільська рада та [PERSON] не заперечили проти визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 064641, виданий 30 жовтня 2010 року відділом Держкомзему у Томашпільському районі на підставі рішення Липівської сільської ради 28 сесії 5 скликання від 20.05.2010 року на ім'я [PERSON], площею 0,2500 га, яка розміщена по [ADDRESS], призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011006100258), а також державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 064642, виданий 30 жовтня 2010 року відділом Держкомзему у Томашпільському районі на підставі рішення Липівської сільської ради 28 сесії 5 скликання від 20.05.2010 року на ім'я [PERSON], площею 0,0380 га, яка розміщена по [ADDRESS], призначена для ведення особистого селянського господарства (акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011006100259), згідно інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання Державних актів на право приватної власності на землю..» - не передбачено можливості внесення змін у державний акт шляхом виправлення, тому позовні вимоги в частині визнання недійсними державних актів підлягають задоволенню. Окрім того, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки визнано недійсними, необхідно анулювати реєстрацію актів в Книзі записів Державних актів на право приватної власності на землю. В даному випадку-це записи за № 011006100258 та за № 011006100259. Одним зі способів захисту права на земельну ділянку може бути визнання державного акту недійсним з підстав визнання недійсним акту органа влади або місцевого самоврядування, який порушує права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належної їй земельною ділянкою. Само по собі визнання державного акту недійсним без визнання недійсним рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки, відповідно до ст. 152, 155 ЗК України не може бути способом захисту порушеного права. Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 31 жовтня 2012 року по справі про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 вересня 2011 року у справі за заявою Бориспільського міжрайонного прокурора Київської області в інтересах Київської обласної ради та Бориспільської районної державної адміністрації Київської області до Управління земельних ресурсів у Бориспільському районі Київської області, державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» та фізичних осіб про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, дарування й державної реєстрації державних актів на право власності на землю, визнання права власності на землю та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння (№ 6-53 цс 12), яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування у практиці загальних судів. Згідно рішення 41 сесії 6 скликання від 17.11.2014 року «Про відміну рішення 28 сесії 5 скликання від 20.05.2010 року «Про затвердження технічної документації та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку гр..[PERSON]», вирішено: відмінити рішення 28 сесії 5 скликання від 20.05.2010 року «Про затвердження технічної документації та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку гр..[PERSON]. Оскільки Липівською сільською радою винесено вищевказане рішення 41 сесії 6 скликання від 17.11.2014 року «Про відміну рішення 28 сесії 5 скликання від 20.05.2010 року «Про затвердження технічної документації та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку гр..[PERSON]», тому в задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним рішення 28 сесії 5 скликання від 20.05.2010 року «Про затвердження технічної документації та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку гр..[PERSON]» необхідно відмовити, як заявленим безпідставно. На підставі викладеного,

Outcome: partial