Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

31.03.2015 року [PERSON] звернувся до Шаргородського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою з 12.02.2014 року. Від шлюбу він та відповідачка дітей не мають. [PERSON] просить шлюб розірвати, зсилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачкою не склалося, так як відразу після одруження він поїхав на роботу в Іспанію та повернувся лише на початку березня 2015 року. Проте, після приїзду його в с. Рахни-Лісові Шаргородського району відповідачка відмовляється з ним спілкуватися та підтримувати будь-які стосунки. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, так як це суперечить його інтересам, шлюб існує лише формально. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі довіреності від 31.03.2015 року, підтримав позовні вимоги, зсилаючись на ті самі обставини. Суду пояснив, що позивач має стійке волевиявлення, спрямоване на розірвання шлюбу з відповідачкою, так як перебування в шлюбі суперечить його інтересам, оскільки шлюб між позивачем та відповідачкою існує формально, відповідачка не бажає спілкуватися з позивачем, уникає зустрічей та телефонних розмов. Вважає, що подальше збереження шлюбу між позивачем та відповідачкою не можливе. Розірвати шлюб через органи ДРАЦС не можливо, так як відповідачка уникає зустрічей з позивачем. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення судової повістки та реєстром на вихідну поштову кореспонденцію (а.с.9, 14), про причини неявки в суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у її відсутності від відповідачки не надходило. Заперечень щодо позову від відповідачки не надходило, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі про відкриття провадження у справі від 02.04.2015 року. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи та не зявилася до суду без поважних причин. Згідно із ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідачка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не зявилася до суду без поважних причин, не повідомила суд про причини неявки в судове засідання, заяви про розгляд справи у її відсутності не подала, а представник позивача не заперечує щодо ухвалення заочного рішення, то суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.02.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-АМ №0143883 (а.с.4). Від даного шлюбу позивач та відповідачка неповнолітніх дітей не мають. Позивач не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу. Причиною розладу в сімї стали непорозуміння між сторонами, фактичне припинення сімейних відносин. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача, оскільки сторони не проживають однією сімєю відразу після одруження, спільного господарства не ведуть. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою… користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved