Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

29.08.2019 року представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (далі по тексту представник позивача) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідачка) за участю третьої особи на стороні відповідача Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та третьої особи на стороні відповідача [PERSON] про звільнення майна з-під арешту (а.с.1-3). Так, представник позивача просить суд: - скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно немер запису про обтяження 22113065 від 31.08.2017 року щодо земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5120885600:07:001:0020; - стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» всі судові витрати. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10.09.2019 року відкрито спрощене позовне провадження по справі № 495/7901/19 за позовом ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» до [PERSON] . Справу призначено до розгляду, без виклику сторін (а.с.46-48). В судове засідання від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с.155-156). Відповідачка телефонограмою повідомила, що визнає позовні вимоги, просила справу розглядати за її відсутності. Представник третьої особи на стороні позивача Ларченко [PERSON] подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних матеріалів у справі (а.с.157-158). Відповідно до ч.3 ст.211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться. Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 08 серпня 2007 року між боржником [PERSON] та ВАТ Райффайзен Банк Аваль» було укладено Кредитний договір № 014/0018/85/79691 (надалі - Кредитний договір), на підставі якого [PERSON] отримано грошові кошти в сумі 99 876 (дев`яносто дев`ять тисяч вісімсот сімдесят шість) грн. 00 копійок. В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 02 листопада 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль») було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Борецькою В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2868, на підставі якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: - земельну ділянку № [NUMBER] . площею 0.1200 га. під номером 21 [ADDRESS] , якій присвоєно кадастровий номер 5120885600:07:001:0020 цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, - земельну ділянку 23. площею 0.1200 га. під номером [ADDRESS] , якій присвоєно кадастровий номер 5120885600:07:001:0035, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. 30 червня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» укладено договір відступлення права вимоги № 114/7-4566, відповідно до якого, право грошової вимоги за кредитним договором № 014/0018/85/79691 від 08 серпня 2007 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] , перейшло до ПАТ «КІБ». 30 червня 2017 року між ПАТ «КІБ» та Товариством з обмеженою відповідальністю» «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладено Договір відступлення права вимоги № 114/7-4566-ДГ, відповідно до якого, право на грошові вимоги за кредитним договором № 014/0018/85/79691 від 08 серпня 2007 року перейшло до ТОВ «Ф «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Крім того, 10 липня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «КІБ» укладено Договір про відступлення прав за договорами іпотеки, що посвідчено Юдіним М.А., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованим за № 517, відповідно до якого, право іпотекодержателя за іпотечним договором, перейшло до ПАТ «КІБ». 10 липня 2017 року між ПАТ «КІБ» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення прав за договорами іпотеки, що посвідчено Юдіним М.А., приватним нотаріусом Київською міського нотаріального округу, зареєстрованим за № 518, відповідно до якого право іпотекодержателя договором іпотеки перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Відповідно до умов Іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку», у разі невиконаня або неналежного виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації вищевказаного нерухомого майна в будь-який спосіб, передбачений Законом України «Про іпотеку» Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять право первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу ці прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше встановлено законом. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включая сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Таким чином, починаючи з 30 червня 2017 року право вимоги заборгованості за кредитним договором № 014/0030/85/85204 від 02.11.2007 року та з 10 липня 2017 року за іпотечним договором, належить ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Відповідно до статті 3 Закону України «Про іпотеку» № 898-IV від 05.06.2003 (в редакції, що діяла на момент укладення іпотечного договору) іпотека виникає, зокрема, на підставі договору, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Отже, в даному випадку іпотека, що діє на підставі іпотечного договору, виникла з моменту його нотаріального посвідчення, тобто 09.08.2007 року. Крім того, відповідно до статті 3 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб не передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом у черговості їх державної реєстрації. 29.05.2019р. позичальниця [PERSON] надала ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Щукіною Л.С. заяву, зареєстровану в реєстрі за № 267 (надалі - Заява), в якій засвідчено факт отримання вимоги ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» про усунення порушення умов кредитного договору № 014/0018/85/79691 від 08.08.2007р. (вих. № 31025 від 25.09.2017р.), та підтвердження того, що [PERSON] не заперечує проти звернення стягнення ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на: - земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,1200 га, під номером [ADDRESS] , якій присвоєно кадастровий номер 5120885600:07:001:0020, цільове призначення якої-для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; - земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,1200 га, під номером 23 [ADDRESS] , якій присвоєно кадастровий номер 5120885600:07:001:0035, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Крім того, [PERSON] в своїй заяві підтверджує те, що ознайомлена з нормами статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку», в тому числі щодо можливості застосування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права від свого імені продати предмет іпотеки, як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя. Заява в такому випадку вважається повідомленням про намір укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки. 26.07.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л., зареєстрований в реєстрі за № 1341 (надалі - Попередній договір купівлі-продажу). Відповідно до умов Попереднього договору купівлі-продажу сторони зобов`язані у строк до 26.04.2020 року включно у класти та нотаріально посвідчити договори купівлі-продажу, в порядку визначеному ст. 38 Закону України «Про іпотеку», п.п. 5.2.1. Іпотечного договору, предметом яких буде: - земельна ділянка під [ADDRESS] , площею 0,1200 га, під номером [ADDRESS] , якій присвоєно кадастровий номер 5120885600:07:001:0020, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, - земельна ділянка № [NUMBER] , площею 0,1200 га, під номером 23 [ADDRESS] , якій присвоєно кадастровий номер 5120885600:07:001:0035, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, Як стало відомо ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» з інформаційної довідки № 176678097 від 07.08.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (надалі - Інформаційна довідка): - 31.08.2017 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП Jw 53977134 (номер запису про обтяження 22113065 від 31.08.2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно), якою було накладено арешт на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5120885600:07:001:0020. Однак, в Інформаційній довідці не зазначено особу в інтересах якої накладено арешт на майно. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» особи, в інтересах, яких накладено арешти, необхідно залучити в якості співвідповідачів по справі. Враховуючи вищевикладене, слід дійти до висновку, що арешт, накладений Білгород- Дністровським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: ВП № 53977134 від 31.08.2017р., порушує майнові інтереси позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», як іпотекодержателя та продавця (за попередній договором купівлі-продажу) земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 5120885600:07:001:0020. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного суду. Так, постановою Верховного суду України від 16.05.2018 року задоволено касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» по справі № 742/1826/16-ц і позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Прилуцької міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернігівській області, ОСОБА 3 про звільнення майна з-під арешту. В постанові зазначено про те, що арешти перешкоджають реалізації прав самого позивача, їх накладено в його інтересах, що є стягувачем у виконавчому провадженні, за яким такі арешти накладено виконавчою службою. Крім того, в постанові Верховного суду України від 16.05.2018 року, якою задоволено касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Коллект» по справі № 338/1118/16-ц позовом ТОВ «Кей-Коллект» до [PERSON] , третя особа - Відділ державної виконавчої служби Богородчанського районного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, застосовують аналогічні відповідні норми права. За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до су за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені\~обставини та\~норми чинного\~законодавства,\~розглянувши справу\~в межах\~заявлених вимог\~та наданих\~сторонами доказів,\~які оцінені\~судом в\~їх сукупності,\~суд,\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~дійшов до\~висновку прозаконність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» до [PERSON] за участю третіх осіб на стороні позивача та відповідача: Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved