Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

29 жовтня 2019 року [PERSON] звернулась з позовом до суду і просить стягнути з [PERSON] аліменти на свою користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 заробітної плати (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня подання позовної заяви і до повноліття дитини. Позов обґрунтований тим, що 12 травня 2001 року між сторонами укладено шлюб, у шлюбі народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Оскільки [PERSON] вихованням дітей не займався, не цікавився як і за які кошти живуть діти, не забезпечував дітей матеріально, 25 липня 2016 року судом прийнято рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитини щомісячно, починаючи з 01 липня 2016 року, до досягнення дітьми повноліття. Одруження виявилося невдалим, тому шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду 09 вересня 2016 року. Позивач є інвалідом дитинства і їй встановлена 3 група інвалідності, вона не може працювати за здобутою спеціальністю. На даний час сину [PERSON] , [INFO] , виповнилося 18 років, тому виникли підстави для звернення до суду для визначення розміру аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина має бути визначений у розмірі 1/4 заробітної плати (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Посилаючись на ч. 2, ч. 3 ст. 183, ч. 1 ст. 191 СК України, ст.ст. 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 18 Конвенції ООН про захист прав дитини, ст.ст. 51, 55 Конституції України, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] і її представник адвокат Бригида В.В. в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність без застосування технічних засобів, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує щодо стягнення аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. У абз. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року судам роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року судам роз`яснено, що за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України (на теперішній час це ч. 4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідач визнає позовні вимоги, таке визнання позову є безумовним, адже у поданій суду заяві відповідач вказує, що погоджується сплачувати вказаний у позовній заяві розмір аліментів на неповнолітню дитину. За вказаних обставин суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позову про стягнення з нього на користь позивача визначеного у позовній заяві розміру аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін. Судовий збір, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач при подачі позову про стягнення аліментів від сплати судового збору звільнена. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 191 СК України,

Outcome: approved