Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

29 січня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], третя особа ТОВ «Влада 2009» про визнання договору недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що 28.03.2007 року позивач по договору купівлі-продажу придбав у [PERSON] квартиру 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську. Позивач вказану квартиру зареєстрував в КП «ДМБТІ» 09.11.2007 року за № 12915044. Відповідно до договору купівлі-продажу від 16.11.2007 року позивач продав квартиру 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську Саламасі [PERSON]. [PERSON] право власності на вказану квартиру не реєструвала. [PERSON] померла 12.06.2012 року, правонаступником є її донька [PERSON]. 24 липня 2010 року приватним нотаріусом [PERSON] зареєстровано договір відступлення права вимоги № 6231 від 07.07.2010 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON] на виконання нею зобовязань за кредитним договором. Феодосійським міським судом АРК по справу № 119/577/14-ц за позовом ПП «Михаил» до [PERSON] [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» 17.01.2014 року винесено рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську шляхом визнання права власності ПП «Михаил» на вказаний предмет іпотеки. Вказане рішення в Єдиний державний реєстр судових рішень не внесено, на даний час оспорюється ТОВ «ОТП Банк» в Апеляційному суді м. Києва. В спірному рішенні суду зазначено фактичну підставу задоволення позову наявність договору відступлення права вимоги № 207/2013 від 17.11.2011 року, згідно якого керуючий Сімферопольською філією ЗАТ «ОТП Банк», діючи по довіреності від 17.11.2011 року, посвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої в реєстрі № 5524, відступив право вимоги виконання зобовязання [PERSON] по кредитному договору № МL-302/404/2007 ПП «Михаил». Довіреність від 17.11.2011 року та договір відступлення права вимоги № 207/2013 від 17.11.2011 року є фіктивними. На даний час в Дніпропетровському окружному адміністративному суді слухається низка справ, які стосуються незаконного зняття та реєстрації обтяжень, реєстрації права власності за юридичними особами на квартиру 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу від 16.11.2007 року має бути визнаний недійсним, посилаючись на наступне. В 2007 році позивач мав близькі та ділові стосунки з [PERSON]. [PERSON] в листопаді 2007 року звернулася до позивача з проханням надати допомогу їй в отриманні кредиту, необхідного для здійснення підприємницької діяльності. В звязку з тим, що без застави жоден банк їй не надасть кредитні кошти, вона попросила позивача повернути їй у власність квартиру № 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську. Позивач та [PERSON] погодились укласти фіктивний договір купівлі-продажу вказаної квартири, за яким квартира буде залишена у володінні позивача; квартира буде передана в іпотеку банку по укладеному кредитному договору між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк»; з отриманих [PERSON] кредитних коштів вона частину надасть позивачу для погашення ним кредитного боргу по укладеному ним кредитному договору від 23.03.2007 року; [PERSON] зобовязалась повернути позивачу у власність квартиру № 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську шляхом повторного укладення договору купівлі-продажу після погашення свого кредиту. Такі умови були вигідні для обох сторін, оскільки [PERSON] отримала б додаткові кредитні кошти для ведення свого бізнесу, а позивач достроково погасив би свій борг по кредитному договору за рахунок чужих коштів, отримавши значну економію звільнення від сплати відсотків. 16 листопада 2007 року [PERSON] та позивач уклали договір купівлі-продажу квартири, в цей же день [PERSON] уклала кредитний договір з ЗАТ «ОТП Банк», за яким отримала від банку кредитні кошти в розмірі 104\~000 швейцарських франків. Цього ж дня [PERSON] передала банку в іпотеку квартиру № 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську. Цього ж дня була повністю погашена заборгованість позивача по кредитному договору № МL-302/059/2007. Також, в цей же день [PERSON] передала позивачу розписку, якою вона зобовязалася до 01.01.2013 року повернути позивачу у власність названу квартиру шляхом укладення договору купівлі-продажу після погашення нею заборгованості по кредитному договору № МL-302/407/2007 від 16.11.2007 року. В розписці також [PERSON] засвідчувала, що розрахунок по договору купівлі-продажу квартири № 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську не здійснювався та вказану квартиру залишає позивачу у володіння. Позивач у свою чергу надав [PERSON] розписку від 16.11.2007 року, якою засвідчив, що розрахунок по договору купівлі-продажу квартири № 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську не здійснювався та він отримав у володіння вказану квартиру до укладення повторного договору купівлі-продажу. З урахуванням викладеного, просить визнати недійсним договір від 16.11.2007 року купівлі-продажу квартири № 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 14686. Представник позивача в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, був опитаний в судовому засіданні, яке відбулось 05.07.2016 року, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не зявилася, про явку в судове засідання була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 28.03.2007 року [PERSON] по договору купівлі-продажу придбав у [PERSON] квартиру № 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2504 (а.с. 5). Позивач вказану квартиру зареєстрував в КП «ДМБТІ» 09.11.2007 року за № 12915044 (а.с. 7). 23 березня 2007 року [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» уклали кредитний договір № МL-302/059/2007, згідно якого позивач отримав кредит у розмірі 75 тисяч доларів США зі строком повернення кредиту до 23 березня 2017 року (а.с. 29-33). 28 березня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та позивачем [PERSON] укладено договір іпотеки № РСL-302/059/2007, згідно з яким позивач в забезпечення зобовязань за кредитним договором надав банку в іпотеку квартиру № 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську (а.с. 10-12). 16 листопада 2007 року за договором купівлі-продажу позивач [PERSON] продав [PERSON] квартиру № 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську. Договір посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 14686 (а.с. 8). В цей же день, 16 листопада 2007 року [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» уклали кредитний договір № МL-302/404/2007, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 104\~000 швейцарських франків зі строком повернення кредиту до 16 листопада 2021 року (а.с. 36-39). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» 16.11.2007 року укладено договір іпотеки № РСL-302/404/2007, згідно з яким [PERSON] надала банку в іпотеку квартиру № 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську (а.с. 40-43). Цього ж дня, 16 листопада 2007 року [PERSON] склала розписку, згідно з якою вона зобовязалася до 01.01.2013 року повернути [PERSON] у власність квартиру № 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську шляхом укладення договору купівлі-продажу після погашення нею заборгованості по кредитному договору № МL-302/407/2007 від 16.11.2007 року. В розписці також [PERSON] підтвердила, що розрахунок по договору купівлі-продажу квартири № 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську не здійснювався та вказану квартиру залишає [PERSON] у володіння (а.с. 46). В свою чергу, [PERSON] 16 листопада 2007 року склав розписку, в якій засвідчив, що розрахунок по договору купівлі-продажу квартири № 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську не здійснювався та він отримав у володіння вказану квартиру до укладення повторного договору купівлі-продажу (а.с. 47). На даний час вказана квартира є предметом численних судових спорів (а.с. 23, 24, 48, 51, 53-54, 62-66). [PERSON] померла 12 червня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 21). [PERSON], відповідач у справі, є рідною донькою [PERSON], що підтверджується копію свідоцтва про народження (а.с. 22). З акту про факт проживання, складеного 30 травня 2016 року та затвердженого директором КП «Жилсервіс-2» ДМР [PERSON], вбачається, що [PERSON] не проживає за адресою [INFO]. Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином, головним елементом договору (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, та основним юридичним фактом, який підлягає встановленню є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України, (в редакції, чинній на час укладання договору позики), підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Суд прийшов до висновку, що послідовність дій позивача [PERSON] та [PERSON], здійснена ними 16.11. 2007 року в день укладення договору купівлі-продажу квартири № 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську свідчить, що волевиявлення обох сторін договору були спрямовані не на фактичний продаж квартири (зворотний продаж продавцю квартири менш ніж через рік після її придбання покупцем, відсутність грошового розрахунку під час продажу квартири 16.11.2007 року, погашення позивачем боргу за власним кредитним договором в день укладення договору купівлі-продажу квартири (а.с. 35), факт залишення спірної квартири у володінні позивача та його проживання в цій квартирі до теперішнього часу, обмін розписками між [PERSON] та [PERSON], який свідчить про намір [PERSON] повернути квартиру позивачу після погашення нею боргу за своїм кредитним договором від 16.11.2007 року). Проаналізувавши наведені факти, суд прийшов до висновку, що [PERSON] фактично мала намір отримати кредит в банку, а наміру фактично отримати спірну квартиру у свою власність та сплатити за неї кошти не мала. [PERSON] не мав наміру відчужувати квартиру, отримувати за неї гроші, передавати покупцеві та виїжджати з неї на інше місце проживання. Отже, сторони договору купівлі-продажу не мали наміру створити правові наслідки, які обумовлені договором купівлі-продажу нерухомого майна За зазначених обставин суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу квартири № 32 в будинку № 1 корпус 2 по вул. К. Лібкнехта в м. Дніпропетровську від 16.11.2007 року має бути визнаний недійсним. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved