Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

3 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу у попередньому судовому засіданні за її відсутності (а.с. 17). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, до суду надав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнав повністю, погодився з розміром аліментів та просив розглядати справу без його участі, проти розгляду справи у попередньому судовому засіданні не заперечував (а.с. 14). Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню, як такі що знайшли своє повне підтвердження з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 18). Згідно наданого свідоцтва про народження серії [NUMBER], сторони від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем (а.с. 4, 5). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В ст. 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до вимог ст.ст.: 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3 СК України - кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191 СК України - аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня пред'явлення позову. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою за місцем мешкання позивача та не заперечується відповідачем; відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, працює офіційно на ТЕЦ-2 «Есхар», отримує заробіток, розмір якого не підтверджено, відомостей про наявність інших осіб, які б знаходилися на утриманні відповідача, суду не надані. Враховуючи матеріальне становище платника аліментів, який на даний час працює офіційно та отримує заробіток, відсутність інших осіб, які знаходяться на його утриманні, характер його роботи та матеріальне становище позивача і дитини, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved