Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

31.05.2018 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 50% частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син, який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач належної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому просить позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засідання позивач вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засідання проти позову заперечував, суду пояснив що він надає достатньо коштів на утримання сина, на підставі викладеного просив відмовити у задоволені позову. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблений відповідний актовий запис № 86 /а.с.6/. Від спільного подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 03.12.2016 року Козятинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області /а.с.7/. Відповідно до довідки виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області №430 від 29.05.2018 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації, разом з нею проживає син [PERSON], [INFO] /а.с.9/. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі (ст. 181 Сімейного кодексу України). За правилами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом також встановлено, що відповідач працює в ТОВ «Еверест-Лімітед» головним конструктором та отримує заробітну плату, яка дорівнює приблизно 12600 грн. Доводи відповідача, які не заперечуються позивачкою про добровільне надання [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини, не заслуговують на увагу та не свідчать про відсутність підстав для звернення до суду з вимогами про стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки сам по собі факт надання відповідачем добровільно, до пред'явлення позову до суду, матеріальної допомоги на утримання дитини не є підставою для висновку про те, що матеріальне становище платника аліментів не дозволяє останньому сплачувати аліменти щомісячно у визначеному судом розмірі. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що малолітня дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, тоді як, відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків. Позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів того, що [PERSON] за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем, не може виконувати своїх обов'язків по утриманню дитини та сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом, останнім не надано. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання малолітнього сина, має становити 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення з урахуванням грошового забезпечення, яке повинен надавати на утримання дитини їх батько [PERSON], є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини та порядку сплати аліментів не досягнуто. З огляду на наведене, суд вважає, що визначений судом розмір аліментів у частковому відношенні не перевищує засад розумності та виваженості, відповідає встановленим судом фактичним обставинам по справі, тому, враховуючи наведені обставини, суд встановлює аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі однієї четвертої частини від заробітку (доходу) її батька - [PERSON] Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам статті 460 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 180-183,191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial