Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

29 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із зазначеним позовом до [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 28 грудня 2013 року відповідач взяв у нього по розписці в борг гроші в сумі 40000 грн. і зобов'язався повернути в строк до 01 лютого 2014 року. У зазначений термін відповідач борг не повернув, до цього часу ігнорує його звернення та борг повертати відмовляється. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача вказану суму боргу та сплачений судовий збір - 400 грн. Позивач у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, просив про задоволення позову. Додатково зазначив, що відповідач в 2013 році скоїв ДТП і щоб не оформляти через ДАІ він написав розписку в рахунок погашення заборгованості. Відповідач у судовому від 10 листопада 2014 року засіданні позов не визнав в повному обсязі. Заперечуючи проти позову зазначив, що в 2013 році скоїв ДТП. В рахунок відшкодування витрат купив запчастин на 8000 грн. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного. Згідно ч.1 ст.14 ЦК України цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Частиною 1 ст.626 ЦК України визначене поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, про що вказано у ч.1 ст.627 ЦК України. За умовами ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей., визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч. 1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа, незалежно від суми. Згідно з ч. 2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Виходячи зі змісту статті 218, частини 2 статті 1047 та статті 1051 ЦК України рішення суду у позикових зобов'язаннях не може ґрунтуватись на свідченнях свідків, в тому числі і у разі заперечення факту вчинення правочину. За статтями 10, 58-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з дотриманням правил належності та допустимості доказів. Відповідно до правил частини 3 статті 212 ЦПК України суд оцінює не тільки належність та допустимість доказів, але й достовірність кожного з них окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Однак такий доказ повинен містити в собі визначені законом і сторонами істотні умови правочину. З тексту наданої позивачем розписки вбачається, що вона написана 26 грудня 2013 року, а коли передавались кошти не зазначено. Розписка не містить необхідні істотні умови договору. Так, у ній не вказаний конкретний період отримання коштів, умови надання позики. Тобто на момент передачі грошей не була дотримана письмова форма договору позики. Крім цього, з пояснень сторін вбачається, що укладена письмова розписка не відповідала дійсній волі учасників, оскільки при її написанні насправді сторони домовлялися про відшкодування шкоди внаслідок ДТП. За таких обставини суд приходить до висновку, що при написанні розписки не було домовленості, спрямованої на виникнення боргових зобовязань, про що свідчить також той факт, що позивачем кошти відповідачу не надавались, що сторонами не заперечувалось. Таким чином, з урахуванням вищезазначених правових норм та встановлених обставин справи, суд вважає заявлені позивачем вимоги безпідставними, тобто такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed