Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

30.05.2019 р. представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 89719,10 грн., та стягнути судові витрати в розмірі 1921,00 грн. , посилаючись на те, що ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» відповідачу 13.08.2014 року на підставі кредитного договору №GP-6677415 видано кредит у сумі 29927,22 грн. Позивач є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «ПУМБ». Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, та заборгованість станом на 22.04.2019 року складає 89719,10 грн., з яких: 18813,79 грн. - заборгованість за кредитом; 2481,29 грн. - заборгованість за процентами; 8632,26 грн. - заборгованість за комісією; 59791,76 грн. - штрафні санкції. Позивач спрямував письмову вимогу про сплату вказаної заборгованості відповідачу, однак вона останнім виконана не була, що і стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідачем надано до суду відзив, в якому він просить застосувати строки позовної даності, у зв`язку з чим відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, надіслав до суду про проведення судового засідання за своєї відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні просили застосувати строки позовної давності, та відмовити в задоволенні позовних вимог. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника позивача та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження. 30.05.2019 року до суду надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зуб Г.А. 04.06.2019 року судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 04.06.2019 року. Ухвалою судді від 04.06.2019 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження, та доручено Шевченківському районному суду м. Києва організувати проведення судових засідань в режимі відеоконференції за клопотанням представника позивача. Судом встановлено, що13.08.2014 року між позивачем та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» укладено кредитний договір №GP-6677415 шляхом прийняття пропозиції банку. Згідно довідки про стан та історію заборгованості, наданої банком, заборгованість відповідача перед банком, станом на 22.04.2019 року, становить 89719,10, тому числі, 18813,79 основного боргу, 2481,29 грн. процентів, 8632,26 грн. комісії, 59791,76 грн. неустойки за порушення зобов`язань по кредиту. Позивач є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». Позивачем спрямована письмова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором, однак вона відповідачем виконана не була. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Обґрунтовуючи доводи позовної заяви АТ «ПУМБ» посилалося на те, що відповідач не виконував належним чином умови договору, допустивши заборгованість за кредитом та відсотками. На підтвердження наведеного позивач надав копію пропозиції укласти договір (оферти), копію анкети, та довідку про стан та історію заборгованості, а також виписку з рахунку. Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно положень статті 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію укладеного кредитного договору№GP-6677415 від 13 серпня 2014 року та докази видачі кредиту до суду надано не було. Частиною 2 статті 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок доведення наявності заборгованості у боржника покладається на кредитора, який звертається до суду за захистом свого порушеного права - стягнення заборгованості, звернення стягнення тощо. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою ПравлінняНаціонального банкуУкраїни від 04 липня 2018 № 75 (далі - Положення), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивач не подав належних доказів на підтвердження обґрунтованості своїх вимог. Зокрема, суду не був наданий сам кредитний договір (належним чином завірена її копія), або будь-які докази, які б підтверджували розмір нарахованої банком заборгованості за кредитним договором. Долучені до матеріалів справи довідка про стан та історію заборгованості за кредитним договором, та виписка з рахунку не може бути визнані судом за належний доказ, оскільки з їх змісту неможливо встановити порядок нарахування заборгованості (зокрема, процентів, комісії, неустойки) та відповідності відповідних розрахунків, проведених банком, умовам договору. Крім того, вказаний розрахунок не містить обов`язкових реквізитів, передбачених для первинних та зведених облікових документів, що передбачені положеннями статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» і пункту 61 Положення. Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку суду про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях. Зважаючи, що позивачем є юридична особа - банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ,- зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Представником відповідача та відповідачем також заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Аналіз положень глави 19 ЦК України «Позовна давність» дає підстави для висновку, що правові наслідки спливу позовної давності у вигляді відмови у позові можуть застосовуватися лише у тих випадках, якщо доведено існування самого суб`єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи встановлено, що у позивача немає суб`єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось чи не оспорювалось, суд повинен відмовити в позові не з підстав спливу позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. А тому за вказаних обставин, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даного позову у зв`язку з безпідставністю позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок позивача.

Outcome: dismissed