Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

30.07.2019 року ПП «Реммеблі» в особі свого директора звернулося до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначивши, що ПП «Реммеблі» є власником ТРЦ «ПортCity» з автостоянками, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Так, 09.03.2019 року о 01:35 год., [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у громадському місці, а саме: на території паркувального майданчика ТРЦ «ПортCity» по пр - ту Соборності, 43 , в м. Луцьку , розбив рекламний щит із логотипом «ПортCity», висловлюючись при цьому нецензурною лайкою. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.05.2019 року відповідача визнано винним у вчиненні вищевказаного правопорушення. Так, своїми неправомірними діями [PERSON] завдав матеріальної шкоди ПП «Реммеблі», яка виразилися в пошкодженні рекламного щита із логотипом «ПортCity», вартість відновлення якого становила 8626 грн. Враховуючи викладене, просить суд стягнути з відповідача в свою користь майнову шкоду, завдану адміністративним правопорушенням в розмірі 8626 грн., а також 4000 грн. витрат за надання правничої допомоги та 2007 грн. судового збору. До початку судового засідання представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 45). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлений належним чином, про що у матеріалах справи свідчать відповідні судові повістки (а.с. 32, 39), які надсилалися [PERSON] за місцем його реєстрації (згідно довідки УДМС України у Волинській області - а.с. 30), а також судовим оголошенням, розміщеним на веб-порталі судової влади України відповідно до п. 11 ст. 127 ЦПК України (а.с. 44). Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ПП «Реммеблі» є власником ТРЦ «ПортCity» з автостоянками, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 25.04.2014 року та відповідним Витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 9-17). 23.05.2019 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області [PERSON]. було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП. Даною постановою було встановлено, що відповідач [PERSON] 09.03.2019 року о 01:35 год., [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у громадському місці, а саме: на території паркувального майданчика ТРЦ «ПортCity» по пр -ту Соборності, 43 , в м. Луцьку , розбив рекламний щит із логотипом «ПортCity», висловлюючись при цьому нецензурною лайкою. Вказана постанова набрала законної сили (а.с. 19). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.05.2019 року встановлено факт заподіяння відповідачем майнової шкоди позивачу внаслідок пошкодження рекламного щита із логотипом «ПортCity». Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до абз. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як вбачається з Договору на виконання робіт від 09.01.2019 року, ПП «Реммеблі», як Замовник, та ФОП [PERSON] , як Виконавець, його сторони домовилися щодо надання останнім послуг, які полягають в розробці та виготовленні поліграфічної/рекламної продукції, тобто відновлення пошкодженого рекламного щита (а.с. 22-23). Згідно рахунку-фактури № 19-22 від 11.03.2019 року, ФОП [PERSON] було виставлено рахунок ПП «Реммеблі» на виготовлення та монтаж «стелла паркінг» з ламінованою плівкою на загальну суму 7500 грн. (а.с. 24). Факт сплати коштів ПП «Реммеблі» на користь ФОП [PERSON] 7500 грн. на виконання Договору на виконання робіт від 09.01.2019 року, підтверджується відповідним платіжним дорученням № 1652 від 28.05.2019 року (а.с. 6). Також судом встановлено, що з метою відновлення пошкодженого рекламного щита, ПП «Реммеблі» було придбано блок живлення 8,33А-100W ІР67, вартість якого, згідно рахунку-фактури № СФ-0003479 від 13.03.2019 року, з урахуванням ПДВ склала 1126 грн. (а.с. 25). Враховуючи викладене, суд вважає доведеною ту обставину, що внаслідок неправомірних дій [PERSON] , які виразилися в пошкодженні рекламного щита із логотипом «ПортCity», ПП «Реммеблі» було завдано майнової шкоди в розмірі 8626 грн., а тому заявлені позовні вимоги у даній частині підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача за наслідками розгляду справи витрат на правничу допомогу в розмірі 4000 грн., суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 прийшла до висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Так, представником позивача - адвокатом Пащуком В.С. не було надано суду будь-яких доказів, які підтверджуються факт сплати йому 4000 грн. ПП «Реммеблі», а тому і підстав для задоволення вказаної вимоги у суду немає. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» визначено, що за подання юридичною особою до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що, у даному випадку становить 1921 грн. Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Аналізуючи вищевказане положення законодавства, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційний розміру задоволених позовних вимог в сумі 1312,41 грн. (8626 грн./(8626 грн.+4000 грн.)*1921 грн.) Разом з тим, як слідує з платіжного доручення № 2305 від 16.07.2019 року, ПП «Реммеблі» при зверненні до суду з даним позовом було сплачено 2007 грн. (а.с. 1) , тобто у більшому розмірі, аніж той, який визначений законом, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне роз`яснити, що у відповідності до положення п. 1 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. На підставі ст. ст. 15, 16, 22, 1166, 1192 ЦК України, ЗУ «Про судовий збір»,

Outcome: partial