Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

31.03.2017 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] «про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей». В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вони з 30.12.1994 року перебували у шлюбі із [PERSON], який рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.11.2016 року, - розірвано. Від подружніх відносин з відповідачем [PERSON] має спільних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачкою та відповідачем. Враховуючи те, що [PERSON] надає матеріальну допомогу у різних розмірах на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], тому просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень, щомісячно, починаючи з 31.05.2017 року. Позивачка до судового засідання надала суду заяву із клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Зазначив, що після фактичного припинення шлюбних відносин, продовжує мешкати за однією сім'єю із відповідачем та дітьми за однією адресою та виховувати дітей, відповідач коштів на їх утримання надає але це має мінливий характер. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач до судового засідання подав відзив на позовну заяву, де заперечував щодо задоволення позову та зазначив, що на даний час діти проживають разом із ним, та забезпечує їх всім необхідним. Крім того, після розірвання шлюбу із позивачкою [PERSON], спільне проживання не припинили, і вони продовжують мешкати за однією адресою всією сім'єю, разом із дітьми. Він надає кошти позивачки, забезпечує продуктами та речами дітей, а тому просить у задоволенні позову відмовити. Вивчивши підстави та обґрунтування позицій сторін, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу; Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] від 30.12.1994 року, виданого Відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Дніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис №1126, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30.12.1994 року, після укладення шлюбу присвоєно прізвище подружжю - [PERSON]. (а.с.7). Відповідно до рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.11.2016 року, - шлюб між [PERSON] та [PERSON], - розірвано. Сторони мають дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №805 (а.с. 6), та [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №569 (а. с. 6 зворотна сторона). Як встановлено судом, що не оспорюється сторонами, діти проживають разом із батьками, що також підтверджується довідкою про склад сім'ї № 000870110 від 29.05.2017 року, виданою ТОВ «Інфо-Ком» м. Дніпродзержинська. (а. с. 9). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно роз'яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Так, вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення аліментів, суд згідно до вимог ст.ст. 181, 182 СК України враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що позивачка заявила вимоги про стягнення аліментів з відповідача на свою користь для утримання дітей, які проживаються в тому числі разом і з відповідачем, який разом із позивачкою утримує дітей, забезпечуючи їх необхідним для нормального життя та розвитку, доказів які б спростовували ухилення відповідача від виконання батьківського обов'язку щодо утримання дітей, з боку позивачки суду не надано, натомість позивачка не оспорювала участь відповідача в утриманні дітей. Таким чином, враховуючи вище зазначене, суд не встановив підстав для задоволення позовних вимог позивачки.

Outcome: dismissed