Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

29 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даною позовною заявою, в якій просила суд: визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб легковий автомобіль білого кольору MAZDA 6 (Мазда 6), номер шасі [NUMBER] , рік випуску 2017, державний номер [NUMBER] , дата реєстрації 06 лютого 2018 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та житлову квартиру, загальною площею 94.1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 17228632224, номер запису про право власності 2237948; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину транспортного засобу легкового автомобіля білого кольору MAZDA 6 (Мазда 6), номер шасі [NUMBER] , рік випуску 2017, державний номер [NUMBER] , дата реєстрації 06 лютого 2018 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності на частину житлової квартири загальною площею 94.1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 17228632224, номер запису про право власності 2237948;Судові витрати стягнути з Відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що між сторонами 21 січня 2012 року було укладено шлюб. 23 березня 2020 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області (справа №369/2389/20). Від шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . Після народження доньки Позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 27 жовтня 2012 року по [INFO] відповідно до наказу Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі міста Києва від 19 жовтня 2012 року №513-В. На підставі заяви та довідки про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді, виданої Макарівською центральною районною лікарнею від 16 червня 2015 року №74 Позивачу надано відпустку без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею 3,6 років з 23 червня 2015 року по 16 грудня 2015 року (наказ Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі №229-к/в від 7 червня 2015 року). В подальшому Позивачці неодноразово подовжували термін перебування у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною, на підставі відповідних медичних висновків ЛКК та необхідності індивідуального догляду матері за дитиною. Позивач також відзначає, що час шлюбу було придбано рухоме і нерухоме майно, яке на її переконання є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: легковий автомобіль MAZDA 6 (Мазда 6), номер шасі [NUMBER] , рік випуску 2017, державний номер [NUMBER] , дата реєстрації 06 лютого 2018 року, власник [PERSON] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Згідно звіту про оцінку транспортного засобу від 14 квітня 2020 року вартість автомобілю становить 531 878,83 (п`ятсот тридцять одна тисяча вісімсот сімдесят вісім гривень 83 копійки); житлова квартира, загальною площею 94,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 17228632224, номер запису про право власності 2237948. Згідно договору продажу квартири здійснено за 526499 (п`ятсот двадцять шість тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) гривень. Згідно звіту про оцінку майна №008-18062020, складеного ТОВ «Профі експерт» ринкова вартість квартири станом на дату складання звіту становить 2 142 400,00 (два мільйона сто сорок дві тисячі чотириста гривень). Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 грудня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Відповідачем [PERSON] 03 лютого 2021 року було подано відзив на позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, в якому він зазначив, що не погоджується із твердженням [PERSON] про те, що спірна квартира [ADDRESS] була придбана подружжям повністю за спільні кошти. Зазначив, що спірна квартира була придбана подружжям 23 серпня 2013 року по ціні 526 499 грн., при цьому за 15 днів до моменту такого придбання, 08 серпня 2013 року відповідач [PERSON] продав іншу квартиру, яка належала йому на праві спільної часткової власності із його рідним батьком [PERSON] - квартиру [ADDRESS] . Продаж вказаної квартири був здійснений за ціною 751 342 грн. та зважаючи на рівний розподіл часток у праві власності (1/2 кожному) [PERSON] належала половина із цієї суми, а саме: 376 171 грн. Вище зазначена квартира була придбана відповідачем у власність за десять років до реєстрації шлюбу із позивачкою - 11 січня 2002 року, а тому виручені кошти від продажу квартири були особистою власністю [PERSON] . Різниця між ціною спільної квартири, яка придбавалась подружжям, та сумою наявних особистих грошових коштів [PERSON] і була сплачена за рахунок спільних коштів сімейного бюджету 526 499 грн. - 376 171 грн. = 150 328 грн. Відповідач зазначає, що даний факт підтверджується Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо доходів [PERSON] , які надані Державною податковою службою України за період 2012-2018 років включно. Зокрема зазначає, що за період з моменту реєстрації шлюбу у січні 2012 року і до моменту придбання спірної квартири у серпні 2013 року чисті доходи [PERSON] складали - 195 770,13 грн., проте позивачка [PERSON] самостійного доходу у вказаний період не мала. Таким чином відповідач вважає, що розмір часток у праві власності на спірну квартиру складає: 526 499 грн. - 100% (1); 376 171 - 71,45% (3/4) - частка особистої приватної власності [PERSON] ; 150 328 грн. - 28,55% (1/4) - частка спільної сумісної власності колишнього подружжя. Тому відповідач вважає, що розмір частки позивачки [PERSON] управі спільної сумісної власності на спірну квартиру складає: 28,55% (1/4)/2=14,28% (1/8). У свою чергу, загальний розмір часток відповідача [PERSON] у праві власності на квартиру складає - 85,78 % (7/8), позивача [PERSON] - 14,28 % (1/8). Відтак відповідач вважає, що позовні вимоги [PERSON] на спірну квартиру [ADDRESS] можуть бути задоволені лише частково. Щодо позовних вимог на автомобіль відповідач вважає, що позовні вимоги [PERSON] на спірний легковий автомобіль MAZDA 6 (Мазда 6), номер шасі [NUMBER] , рік випуску 2017, державний номер [NUMBER] , дата реєстрації 06 лютого 2018 року, власник [PERSON] не підлягають задоволенню. Натомість, відповідач [PERSON] пропонує позивачці грошову компенсацію половини ринкової вартості зазначеного автомобіля у розмірі 265 939 грн. 42 коп. 03 лютого 2021 року через канцелярію суду була зареєстрована заява про уточнення позовних вимог [PERSON] , в якій вона просила суд здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя наступним чином: визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб легковий автомобіль білого кольору MAZDA 6 (Мазда 6), номер шасі [NUMBER] , рік випуску 2017, державний номер [NUMBER] , дата реєстрації 06 лютого 2018 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та житлову квартиру, загальною площею 94.1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 17228632224, номер запису про право власності 2237948; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину транспортного засобу легкового автомобіля білого кольору MAZDA 6 (Мазда 6), номер шасі [NUMBER] , рік випуску 2017, державний номер [NUMBER] , дата реєстрації 06 лютого 2018 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлової квартири загальною площею 94.1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 17228632224, номер запису про право власності 2237948, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості транспортного засобу легкового автомобіля білого кольору MAZDA 6 (Мазда 6), номер шасі [NUMBER] , рік випуску 2017, державний номер [NUMBER] , дата реєстрації 06 лютого 2018 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] у сумі 265 939 грн. 41 коп. Судові витрати стягнути з відповідача. 12 лютого 2021 року через канцелярію суду надійшла відповідь [PERSON] на відзив в якій вона зазначає, що позиція Відповідача про те, що спірна квартира була придбана подружжям за рахунок коштів, частина яких отримана від продажу Відповідачем квартири, що належала на праві спільної часткової власності йому та його батькові по [ADDRESS] та те, що її частка становить 1/8, враховуючи, що частина коштів витрачених на придбання спірної квартири в сумі 195 770 грн. 13 коп. є коштами спільного сімейного бюджету, не ґрунтується на фактичних обставинах справи, не підтверджується належними доказами та є необґрунтованою з тих підстав, що тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначає, що відповідач не був позбавлений можливості вказати в договорі, що оплату за частку квартири здійснено за його власні кошти, що оспорювана квартира є його особистою власністю, а також визначити наведене ним у відзиві співвідношення часток у праві на спірну квартиру безпосередньо у договорі купівлі-продажу спірної квартири. Проте, при укладенні договору купівлі продажу квартири Відповідач не повідомив нотаріуса, що спірна квартира купується ним виключно для себе, не вказав, що частина коштів на її придбання є його особистими коштами, а придбання об`єкту нерухомості здійснюється не в інтересах сім`ї. Також позивач відзначає, що кошти отриманні від продажу квартири були витраченні саме на купівлю спірної квартири, а не на інші потреби, або на потреби сім`ї. 09 березня 2021 року через канцелярію суду було зареєстровано додатковий відзив [PERSON] на позовну заяву з урахуванням заяви позивача про уточнення позовних вимог, в якій зазначив, що вимога [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину спірного автомобіля задоволенню не підлягають, так як позивач заявила додаткову вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] грошової компенсації вартості цього автомобіля. Відзначив, що подружжя не могло оплатити повну вартість придбаної квартири за рахунок лише спільних заощаджень, тому вважає, що доводи [PERSON] про недоведеність використання відповідачем саме особистих коштів для оплати частини вартості спірної квартири є надуманими. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 березня 2021 року було закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. 26 березня 2021 року позивачем було заявлено клопотання про виклик та допит свідка. В зв`язку з пропуском строку на подачу клопотання, судом було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання на підставі ст. 91 ЦПК України. У судове засідання позивач з`явилась, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання з`явилися, заперечували проти задоволення позову, просили суд позовну заяву задовольнити частково, визнати за позивачем право власності на 1/8 частини оспорюваної квартири та погоджувались компенсувати половину вартості оспорюваного автомобіля. В судовому засіданні 07 квітня 2021 року була оголошена перерва до 17 год. 00 хв.. В подальшому сторони в судове засідання не з`явилися. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 21 січня 2012 року було укладено шлюб. 23 березня 2020 року шлюб між Позивачем та Відповідачем було розірвано на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області (справа №369/2389/20). Від шлюбу сторони мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу на ім`я відповідача було зареєстровано право власності на легковий автомобіль білого кольору MAZDA 6 (Мазда 6), номер шасі [NUMBER] , рік випуску 2017, державний номер [NUMBER] , дата реєстрації 06 лютого 2018 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та житлову квартиру, загальною площею 94.1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 17228632224, номер запису про право власності 2237948. Проте, судом також встановлено, що 08 серпня 2013 року відповідач [PERSON] продав квартиру, яка належала йому на праві спільної часткової власності із його рідним батьком [PERSON] - квартиру [ADDRESS] . Продаж вказаної квартири був здійснений за ціною 751 342 грн. та зважаючи на рівний розподіл часток у праві власності (1/2 кожному) [PERSON] належала половина із цієї суми, а саме: 376 171 грн. Вище зазначена квартира була придбана відповідачем у власність за десять років до реєстрації шлюбу із позивачкою - 11 січня 2002 року, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 08 серпня 2013 року, який зареєстрований в реєстрі за №1192. Частина коштів виручених за продаж вказаної квартири в сумі 376 171 грн. було витрачено на купівлю спірної квартири за адресою: [ADDRESS] , що не заперечувалось сторонами при розгляді справи. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України). Виходячи зі змісту ст. 55 Конституції України, кожному гарантується захист його прав і свобод у судовому порядку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. П.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п. 24 до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Враховуючи надані сторонами пояснення щодо вкладення в купівлю спірної квартири за адресою: [ADDRESS] особистих коштів відповідача [PERSON] , у зв`язку з попереднім продажем ним іншої квартири, яка належала йому на праві спільної часткової власності із його рідним батьком [PERSON] , а саме квартири [ADDRESS] , яка була придбана відповідачем у власність за десять років до реєстрації шлюбу із позивачкою - 11 січня 2002 року, виручені кошти від продажу квартири були особистою власністю [PERSON] , і так як продаж вказаної квартири був здійснений за ціною 751 342 грн. та зважаючи на рівний розподіл часток у праві власності (1/2 кожному) [PERSON] належала половина із цієї суми, а саме: 376 171 грн., яку він і використав для купівлі спірної квартири. Таким чином різниця між ціною спірної квартири, яка придбавалась подружжям, та сумою наявних особистих грошових коштів [PERSON] і була сплачена за рахунок спільних коштів сімейного бюджету 526 499 грн. - 376 171 грн. = 150 328 грн., що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні при розгляді справи, тому дане майно, хоч і набуте сторонами в період шлюбу, але частина цього майна є особистою власністю відповідача. Таким чином розмір часток у праві власності на спірну квартиру складає: 526 499 грн. - 100% (1); 376 171 - 71,45% (3/4) - частка особистої приватної власності [PERSON] ; 150 328 грн. - 28,55% (1/4) - частка спільної сумісної власності колишнього подружжя. Отже, розмір частки позивачки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру складає: 28,55% (1/4)/2=14,28% (1/8). Загальний розмір часток відповідача [PERSON] у праві власності на квартиру складає - 85,78 % (7/8). Також судом було встановлено, що сторони за час шлюбу придбали транспортний засіб - легковий автомобіль MAZDA 6 (Мазда 6), номер шасі [NUMBER] , рік випуску 2017, державний номер [NUMBER] , дата реєстрації 06 лютого 2018 року, власником якого є [PERSON] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Сторони в судовому засіданні не заперечували, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, а відтак вказаний факт не потребує доведення. Як вбачається з матеріалів справи 03 лютого 2021 року через канцелярію суду була зареєстрована заява про уточнення позовних вимог [PERSON] , в якій вона, окрім іншого просила визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину транспортного засобу легкового автомобіля білого кольору MAZDA 6 (Мазда 6), номер шасі [NUMBER] , рік випуску 2017, державний номер [NUMBER] , дата реєстрації 06 лютого 2018 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію половини вартості транспортного засобу легкового автомобіля білого кольору MAZDA 6 (Мазда 6), номер шасі [NUMBER] , рік випуску 2017, державний номер [NUMBER] , дата реєстрації 06 лютого 2018 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] у сумі 265 939 грн. 41 коп. Відповідач в судовому засіданні не заперечував сплатити на користь позивача грошову компенсацію половини ринкової вартості зазначеного автомобіля. За п.25 вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Вищевказані норми узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України №6-2670цс16, №6037цс13, №6-2784цс15. Враховуючи викладене, а також те, що сторони не заперечували проти сплати відповідачем на користь позивача грошової компенсації половини ринкової вартості спірного автомобіля, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині компенсації вартості автомобіля підлягають до задоволення. А відтак позовні вимоги в частині визнання ідеальних часток подружжя в цьому майні і залишення майна у їх спільній частковій власності не підлягають задоволенню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову частково. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційної до розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі 1891,80 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного

Outcome: partial