Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

6 листопада 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В позові [PERSON] зазначає, що 25 травня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В. вчинив виконавчий напис № 5869 про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» заборгованості в сумі 18330 грн. за кредитним договором № 191011-10325-2 від 11.10.2019 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація». Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубим порушенням вимог законодавства, а тому він не підлягає виконанню, з таких підстав. В порушення статті 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, оспорюваний напис вчинений у відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості, на користь чого свідчить той факт, що кредитного договору в редакції, наданій фінансовою установою нотаріусу, вона не підписувала. Хоча позивач і отримувала грошові кошти у сумі 3000 грн., але на умовах безвідсоткової позики; на сайті ж товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» умови про нарахування відсотків на момент отримання коштів були відсутні. В порушення вимог Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, нотаріусу був наданий не оригінал, а копія кредитного договору, яка до того ж не містить підпису позичальника. Відповідачем не дотриманий порядок досудового врегулювання спору, який зводиться до обов`язкового направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень за договором кредитування, свідченням чого є неотримання нею цієї вимоги та необізнаність про наявність виконавчого напису аж до моменту, коли вона дізналася про відкрите виконавче провадження. В порушення п. 2.3. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України письмова вимога про усунення порушень позивачеві не направлялась. Договором № 191011-10325-2 від 11.10.2019 року визначено кінцевий строк кредитування - 10 листопада 2019 року, що означає право фінансової установи нараховувати проценти лише під час дії договору. Між тим до стягнення пред`явлені проценти, нарахування яких простирається аж до 24 квітня 2020 року, а їх розмір обчислюється сумою в 14130 грн., тоді як в додатку № 1 до договору встановлений розмір процентів, що дорівнює 1530 грн. Всі означені обставини свідчать про те, що заборгованість не є безспірною. За вказаних обставин фінансовій установі належало б діяти у відповідності до договору між сторонами, відповідно до якого спори та суперечки між сторонами за договором передаються на розгляд суду в порядку, передбаченому чинним законодавством України. У зв`язку з викладеним позивач просить про визнання виконавчого напису нотаріуса від 25.05.2020 року таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої В.П. від 10.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду і в справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заходи забезпечення позову, доказів не застосовувались. В судове засідання позивач не з`явилася, її представник надав суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи без його участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічною заявою в частині прохання про вирішення спору у його відсутність звернувся до суду і представник відповідача. Наведені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність сторін. Треті особи, належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилися; клопотання про відкладення судового розгляду, прохання про вирішення справи у їхню відсутність суду не надали. Вказані обставини у відповідності до ст. 223 ЦПК України є підставою для розгляду справи без участі приватного нотаріуса, що вчинив оспорюваний напис, та приватного виконавця. З відзиву відповідача випливає, що позовні вимоги [PERSON] відповідач не визнає з огляду на таке. Відповідно до укладеного сторонами 11 жовтня 2019 року договору позичальник отримала кредит у розмірі 3000 грн. від суми кредиту за кожен день користування шляхом переказу на її платіжну картку, емітовану акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7 % за кожен день користування та 3,5 відсотків від залишку суми кредиту за кожен день прострочення. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації позивача на веб-сайті в мережі Інтернет шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором у відповідності до вимог Закону України «Про електронну комерцію», наявність якого (підпису) є виявом прямого та безумовного прийняття позивачем умов кредитного договору, Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, що затверджені наказом директора товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація». Кредитний договір був підписаний позивачем о 01 годині 49 хвилин 32 секунди шляхом введення одноразового ідентифікатора в особистому кабінеті позивача на веб-сайті відповідача в мережі Iнтернет https://monetka.ua. Відповідач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши позивачу на її платіжну картку 3000 грн. 11 жовтня 2019 року. Процентна ставка за користування кредитними коштами, яка зазначена в пунктах 1.2 та 3.3 кредитного договору не змінювалась. Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним кредитним договором, позивач порушила вимоги цивільного законодавства та умов договору щодо обов`язковості виконання договорів. На час звернення до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису у [PERSON] виникла заборгованість за договором, яка обчислюється сумою в 17130 грн., яку утворюють заборгованість зі сплати кредиту в сумі 3000 грн. та заборгованість по процентам в розмірі 14130 грн.; 1200 грн., які стягнуті за виконавчим написом з позивача, є витратами, що поніс відповідач за вчинення виконавчого напису. Оскільки позивач у судовому порядку не спростувала належними та допустимими доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису була іншою ніж та, що запропонована до стягнення, між тим відповідачем нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, підстав для задоволення позову [PERSON] немає. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх наданими сторонами доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 11 жовтня 2019 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» було укладено договір кредитування, за яким позивач отримала кредит в сумі 3000 грн. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації позивача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua. шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором у відповідності до вимог Закону України «Про електронну комерцію» (а. с. 20-23). 5 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинений виконавчий напис про стягнення з позивача на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» заборгованості за кредитним договором № 191011-10325-2 у сумі 18330 грн. (а. с. 19). Відповідно до ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік таких документів встановлений Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З наведених норм Закону України «Про нотаріат» витікає, що лише безспірна заборгованість може стати підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса. З семантики прикметника «безспірна» випливає, що така заборгованість є прийнятною для сторін, жодною з яких вона не оспорюється. Між тим твердження позивача полягають в тому, що вона оспорює розмір заборгованості, наявності якої не визнає. Про те, що заборгованість позивача не є безспірною, свідчать такі фактичні дані. У відповідності до пункту 1.3. договору між сторонами строк дії договору становить тридцять днів. Розмір процентів, що обчислені відповідно до умов договору і підлягають сплаті за період користування кредитними коштами, відповідно до додатку № 1 до договору між сторонами обчислюється 1530 грн. Відповідно до ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Наведене означає, що лише під час дії договору сторони можуть здійснювати свої права, передбачені змістом договору. Зміст договору кредитування, як зазначено, становлять обов`язок позичальника повернути кредитні кошти та проценти за користування кредитом. Доказів про те, що сторони домовились у будь-який спосіб про продовження строку дії договору кредитування, суду не надано, тому, виходячи з того, що всі домовленості сторін правочину під час його дії повинні бути втілені в письмову форму, суд виходить з того, що строк дії договору охоплюється обумовленими сторонами тридцятьма днями. Означене свідчить про відсутність права у фінансової установи нараховувати відсотки після спливу строку дії договору, тобто після 10 листопада 2019 року. Правова позиція, відповідно до якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК, висловлена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року в справі № 175/4753/15-ц. Між тим проценти за кредитом нараховувались аж до квітня 2020 року, а їх розмір становить 14130 грн. порівняно з 1530 грн., які підлягали до сплати у відповідності до графіку розрахунків, що є невід`ємною частиною договору. За вказаних обставин суд не вправі констатувати безспірність заборгованості за кредитним договором, у виконання зобов`язань за яким вчинений оспорюваний виконавчий напис, як однієї з передумов для звернення до нотаріуса для отримання виконавчого напису. Як випливає із змісту правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 20.05.2015 року у справі № 6-0158цс15, можна говорити про правильність вчиненої нотаріальної дії у вчиненні виконавчого напису лише за умов, що 1) нотаріусу надані всі необхідні документи, визначені Переліком, що підтверджують безспірність заборгованості; 2) за наявності доказів належного направлення відповідачем письмової вимоги про усунення порушень; та 3) наявності доказів належного отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Вирішуючи позов на користь позивача, суд погоджується і з її твердженнями про відсутність доказів про дотримання відповідачем порядку досудового врегулювання спору, а саме: направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень. І хоча представник відповідача у відзиві стверджує, що письмову вимогу було направлено на адресу позивача, проте всупереч вимог принципу змагальності судочинства не доводить жодними фактичними даними не лише факт отримання боржником вказаної вимоги, але й факт її направлення. Між тим неотримання позивачем вказаної вимоги, що свідчить про її необізнаність про намір відповідача вжити заходів до стягнення заборгованості шляхом вчинення виконавчого напису, позбавило її можливості надати свої заперечення проти розміру заборгованості, на відсутність яких як на доказ безспірності заборгованості та її прийнятності для позичальника посилається представник відповідача. У зв`язку з викладеним суд не приймає до уваги і доводи відповідача про те, що позивач жодними належними та допустимими доказами не спростувала розмір заборгованості. Не є дотриманою і вимога про надання нотаріусу всіх необхідних документів, чий перелік встановлений Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 від 29.06.1999 року, згідно з яким для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин, подаються, зокрема: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів). Як встановлено судом, нотаріусу надано копію електронного договору кредитування, який не містить підпису позичальника. Посилання представника відповідача на те, що означена форма договору прямо встановлена Законом України «Про електронну комерцію», на висновок суду про ненадання нотаріусу обов`язкових документів не впливають, оскільки законність вчинення договору в електронній формі не є предметом доказування в цій справі. Не піддаючи сумніву ту обставину, що договір між сторонами за формою не суперечить актам цивільного законодавства в розумінні ст. 203 ЦК України, суд виходить з того, що означена форма правочину не охоплюється вимогами переліку документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, а це означає, що вчинення виконавчих написів за договорами в такій формі не передбачено законом. Таким чином, суд доходить висновку, що сукупності умов, які свідчили б про правильність здійснення виконавчого напису, фінансовою установою дотримано не було, що є підставою для ухвалення рішення на користь позовних вимог. Судовий збір у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved