overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

29 липня 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В позові зазначено, що з 26.01.2013 року по 22.08.2015 року [PERSON] з відповідачем зареєстрованому шлюбі. За цей час в них народився син [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачем. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. [PERSON] вимагає стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач була відсутня, проте надала до суду заяву, відповідно до змісту якої позов підтримала, та прохає проводити судове засідання без її участі. Відповідач також був відсутній в судовому засіданні, проте також подав до суду заяву, згідно змісту якої позов визнає та прохає проводити розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26.01.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ВЛ №202681 від 26.01.2013 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ №315156 від 14.05.2013 року. Відповідно до довідки про склад сімї виданої виконавчим комітетом Огульцівської сільської ради Валківського району Харківської області №269/02-24 від 27.07.2016 року, [PERSON] разом із дитиною [PERSON], мешкає за адресою: Харківська область, Валківський район, с. Огульці, вул. Шкільна, 12. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ З огляду на вищенаведене, суд вважає за необхідне стягнути аліменти з відповідача на користь позивача в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судові витрати у справі відповідно до положень ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

29 липня 2016 року [PERSON] звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 24.02.2001 року. Від спільного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком вказаної дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що і стало причиною звернення позивача до суду. Позивач в судове засідання не зявилася, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Приймаючи до уваги позицію позивача та відповідача, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.3). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримування дітей визначаються за домовленістю ними, а в разі відсутності такої домовленості кошти (аліменти) на утримання дітей стягуються за рішенням суду, вони присуджуються у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі. Положеннями ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. В силу ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 29.07.2016 року. Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за 1 місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

29 липня 2016 року [PERSON], звернулася до суду з заявою в якій просить, про надання їй права на шлюб. Оскільки вона фактично створила сімю з [PERSON], є вагітною та чекають на народження дитини. Бажає зареєструвати шлюб у Снігурівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області, але за недосягненням відповідного віку їй відмовлено. Просила постановити рішення про надання права на шлюб. У судовому засіданні заявниця заяву підтримала, пояснивши, що фактично створила сімю з [PERSON], та чекають на народження дитини. А створення сімї та народження дитини є їх спільним бажанням. Суд, заслухавши пояснення заявника, покази свідків, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 23 Сімейного кодексу України за заявою особи, яка досягла шістнадцять років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Судом встановлено, що заявник [PERSON], [INFO] на день розгляду справи в суді досягла повних сімнадцять років. З березня 2016 року фактично створила сім'я з [PERSON] На теперішній час вона є вагітною та чекають на народження дитини. (а.с.5-6). Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON], що з березня 2016 року він фактично створив сімю з [PERSON], яку він сильно дуже кохає та разом бажають проживати однією сімєю. На теперішній час вони очікують на народження дитини. Він також бажає узаконити з нею подружні стосунки. Свідки [PERSON], та [PERSON], мати та батько заявниці суду показали, що їх донька [PERSON], з березня 2016 року фактично створила нову сім'ю з [PERSON], та проживають в їх будинку. На теперішній час вони разом чекають на народження їх дитини та бажають узаконити подружні стосунки. (а.с.8). А надання права на шлюб відповідає інтересам заявниці. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність для надання неповнолітній право на шлюб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

29 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з названим позовом, в якому зазначила, що 16.12.2015 р. позичила [PERSON] гроші 16 000 доларів США. Відповідачка зобов'язалась повернути таку ж суму грошей до 30.03.2016 р., але своїх зобов'язань не виконала. Посилаючись на зазначені обставини позивачка з урахуванням уточнень просила стягнути з відповідачки борг 16 000 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 414 240 грн. та судові витрати. (а.с. 20) Відповідачка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджено розпискою про отримання судової повістки, в судове засідання повторно не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, а тому справа розглянута судом за її відсутності, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. (а.с. 18,25-26) Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом установлено, що 16.12.2015 р. сторони уклали договір позики, оформлений розпискою, відповідно до якого [PERSON] отримала від [PERSON] гроші 16 000 доларів США та зобов'язалась повернути таку ж суму грошей до 30.03.2016 р. (а.с. 10) Відповідачка в судовому засіданні 30.09.2016 р. визнала зазначені обставини, а також, що своїх зобов'язань щодо повернення боргу позивачці вона не виконала через відсутність у неї грошей. За таких обставин суд дійшов до висновку, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору 4 142 грн. 40 коп. (а.с. 2,19)

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

29 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом. Вимоги мотивувала тим, що 26 травня 2016 року, у зв'язку з досягненням їх спільною дочкою повноліття, припинено стягнення з відповідача аліментів на її користь. У зв'язку з навчанням дитини у Сумському національному аграрному університеті, вона потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, яку у розмірі 1/3 частини заробітку відповідача щомісячно і просить стягнути з нього на свою користь до досягнення нею 23 років. Уточнивши розмір позовних вимог, позивач просить стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу). В останнє судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У своїх заявах сторони просили розглянути справу за їх відсутності, відповідач визнав позовні вимоги у їх останній редакції. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON], є батьком, а [PERSON] матір'ю повнолітньої [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано 13 лютого 2001 року. Із 28 квітня 2001 року [PERSON] перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі з [PERSON], має сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] навчається на другому курсі групи ЕКО 1501-1 факультету агротехнологій та природокористування напряму 6.04016 - «Екологія, охорона навколишнього середовища та збалансоване природокористування» у Сумському національному аграрному університеті, строк навчання з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року на денній комерційній формі навчання. Згідно наданих квитанцій [PERSON] було сплачено кошти: 11 серпня 2015 року у розмірі 2475 грн. (за проживання у гуртожитку); 19 серпня 2015 року в розмірі 3200 грн. (за навчання); 19 листопада 2015 року у розмірі 3200 грн. (за навчання), 12 травня 2016 року у розмірі 3342 грн. (за навчання); 14 червня 2016 року у розмірі 285 грн. (за поглиблення вивчення іноземної мови); 20 квітня 2016 року в розмірі 4800 грн. (за навчання). [PERSON] працює водієм у ТОВ «Завод Кобзаренка» середньомісчяна заробітна плата становить близько 4880 грн. Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а згідно з ч.1 ст.200 вказаного Кодексу, розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Із матеріалів справи вбачається, що повнолітня дочка відповідача на період навчання до досягнення нею 23-річного віку потребує певних додаткових витрат і її батько повинен, може та добровільно погодився надавати таку матеріальну допомогу. За таких обставин, беручи до уваги, як того вимагають положення ст.198 СК України, матеріальне становище платника аліментів (наявність сталого доходу), наявність у нього іншого утриманця - сина від іншого шлюбу, враховуючи потребу [PERSON] у матеріальній допомозі, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

29 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилався на те, що 14 лютого 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Новомосковського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, актовий запис № 21. Від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що вона та відповідач з березня 2015 року не проживають спільно, не ведуть сумісного господарства, в звязку з відсутністю взаєморозуміння. Різними поглядами на життя, внаслідок чого стали виникати непорозуміння, сварки, чоловік проживає з іншою жінкою, вона втратила почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя та збереження шлюбу вона вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позов визнав, просив суд розірвати шлюб. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, 14 лютого 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Новомосковського міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 21, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з березня 2015 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, відповідач утворив іншу сімю, позивач втратила почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

29 липня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] посилалася на те, що 25 липня 1998 року Виконавчим комітетом Меліоративної селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, актовий запис № 15. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначила, що вона та відповідач з 2013 року не проживають спільно, не ведуть сумісного господарства, в звязку з різними поглядами на життя та сімейні відносини, а також, сварками, непорозуміннями, вона втратила почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя та збереження шлюбу вона вважає неможливим, таким, що суперечить її інтересам. В звязку з наведеним, в позовній заяві [PERSON] просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, в своїй заяві просила суд розглянути справу без її участі, вимоги підтримує, разі розірвання шлюбу, залишити її прізвище без змін. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в своїй заяві просив суд розглянути справу без його участі, позов визнав, просив суд розірвати шлюб. Суд, дослідивши надані сторонами докази, приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з наступного. Судом встановлено, що 25 липня 1998 року Виконавчим комітетом Меліоративної селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 15, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. На підставі ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 2013 року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, позивачка втратила почуття любові та поваги до чоловіка, подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, за таких обставин суд приходить до переконання, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що мають істотне значення, і шлюб підлягає розірванню. У відповідності до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В звязку з наведеним, вимоги позивача [PERSON] є обґрунтованими, та вона має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем, яке вона змінила у звязку з реєстрацією шлюбу. Враховуючи вищевикладене і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

29 липня 2016 року [PERSON] предявила вказаний позов, посилаючись на наступні обста- вини. 09.09.2000 р. вона з [PERSON] уклала шлюб, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, ак- товий запис № 41. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], 08.10.2000 р. наро- дження, [PERSON], [INFO]. Близько року вона не підтримує подружні сто- сунки з відповідачем, проживаючи окремо. Причиною розпаду сімї стали постійні непорозуміння між нею та відповідачем по різним причинам, які негативно позначились на їх взаємовідносинах, а врешті привели до розриву сімейних відносин. Вважаючи, що сімя розпалась остаточно, прими- рення між ними неможливе, шлюб носить лише формальний характер, просила розірвати шлюб. У судовому засіданні позивачка підтримала у повному обсязі позовні вимоги, наполягаючи на їх задоволенні, вказуючи спочатку у своїх поясненнях на те, що причиною розпаду сімї є ті об- ставини, що зазначені у позовній заяві. Але потім позивач уточнила, що вона зустріла іншого чо- ловіка, з яким сумісно проживає у теперішній час і з яким має намір утворити нову сімю, у звяз- ку з чим їх з відповідачем сімя розпалась. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Не заперечуючи проти розірвання шлюбу, пояснив, що сімя розпалася із-за подружніх зрад з боку позивачки. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до вис- новку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Як вбачається з свідоцтва про одруження серії І-ЖД № 282100 (а.с.5), 09.09.2000 р. було укла- дено шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], 17.11. [INFO], який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Татарбу- нарського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 41. Згідно копій свідоцтв про народження серії І-ЖД № 321725, серії І-ЖД № 027033 (а.с.6,7), у сторін по справі народилися діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON] Анаста- сія, [INFO]. Відповідно до ст.112 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу може бути постановле- но, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу су- перечить інтересам одного із них, інтересам дітей, що мають істотне значення. В силу ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розпався, майже рік вони сумісно не проживають, позивачка фактично створила нову сімю, тому подальше спільне життя подруж- жя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим суд вважає, що шлюб має бути розірваний. Крім того, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем в сумі 551, 20 грн., відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

29 липня 2016 року до суду надійшла заява завідуючої відділенням № 1 КЗ Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня » [PERSON], зацікавлена особа : [PERSON] про госпіталізацію в примусовому порядку [PERSON], [INFO], мешканця [INFO] до психіатричного закладу без його згоди, у зв'язку із наявністю у нього ознак тяжкого психічного розладу, вчиняє та виявляє реальні наміри вчиняти дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, не може самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. Необхідність примусової госпіталізації підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів КЗ СОР «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», що дало підстави звернення до суду. У судовому засіданні лікар-психіатр КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» [PERSON] заяву підтримала, просила її задовольнити. Пояснила, що [PERSON]М згідно рішення Білопільського районного суду від 04.04.2014 року визнаний недієздатним. Перебуває з 06.06.2008 року у Білопільському дитячому будинку-інтернаті. Його опікуном призначено директора дитячого будинку [PERSON] В судове засідання [PERSON] не з»явився , надав суду заяву в якій підтримав подання 1-ї ОСЛ м.Ромни. Просив справу розглядати без його участі. Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» № 01-55/5400 від 29.07.2016 року характер психічного захворювання [PERSON] перешкоджає зявитися в судове засідання . Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу вбачається, що [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді: «Помірної розумової відсталості з порушенням поведінки» ( МКХ-10), внаслідок чого виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих та не може задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. (а.с.3). Висновок лікарів будь-яких сумнівів у суду не викликає. З таким висновком погоджується прокурор. Захисник не заперечував проти задоволення даної заяви. Суд вважає, що [PERSON] необхідно госпіталізувати до лікувального закладу в примусовому порядку згідно вимог ст.ст. 14, 16, 22 Закону України „Про психіатричну допомогу», так як він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. На основі викладеного,

Outcome: approved