Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

31.05.2016\~року та\~уточнено 16.01.2017\~року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення та стягненні моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач вказує, що 18.11.1999 року [PERSON] було подаровано йому 3/5 частини квартири [ADDRESS] (колишня назва вул.Комуністична) в м.Кривому Розі. На даний час належною йому квартирою користується його донька [PERSON], разом зі своєю матірю [PERSON] Під час набуття права власності на 3/5 частини у вищевказаній квартирі він був одружений з [PERSON], що проживала в [INFO], та за для зручності користування було зроблено вхід до кімнати квартири № 23 з квартири № 22. В даний час вони в шлюбі не перебувають, частку своєї квартири він залишив доньці в користування. Власником іншої 2/5 частини вказаної квартири є [PERSON] В даний час в них виникли непорозуміння з приводу користування спірною квартирою, спершу відповідач обмежувала право користування площею коридору, кухні та санвузла, після чого було встановлено другі додаткові вхідні двері, тим самим обмеживши доступ до квартири в цілому, він фактично позбавлений права користування належною йому часткою квартири. В теперішній час відповідач не проживає у спірній квартирі, здає її в оренду. В звязку з порушенням його права власності, позбавленням доступу до належного йому майна, йому було завдано маральну шкоду, яка проявляється в хвилюваннях, конфліктах з його колишньою дружиною та донькою, нервові потрясіння негативно відображаються на його здоровї, він хворіє на гіпертонію ІІ ступеня. Моральну шкоду оцінює в 50\~000 грн. Просить суд вселити його до спірної квартири, зобовязати відповідача не чинити перешкоди у користуванні вказаною квартирою, стягнути з відповідача на його користь 50\~000 грн. моральної шкоди. Позивач позов підтримав в повному обсязі, пояснив, що протягом чотирьох років не може потрапити до квартири [ADDRESS], вхідні двері ніхто не відкриває. Крім того, він надав дозвіл на користування квартирою його доньці [PERSON], однак та теж не могла потрапити в приміщення. Відповідач позов не визнала, пояснила, що не чинить будь-яких перешкод позивачу у користуванні належної йому частки квартири, якщо позивач загубив ключі від квартири вона готова надати свої для виготовлення дублікату. Крім того, вказує, що позивач з нею не зустрічався та не спілкувався, в даний час проживає в Автономній Республіці Крим та не сплачує комунальні послуги. Квартиру в оренду вона не здавала. Третя особа [PERSON] пояснила, що після вселення в квартиру відповідача, було замінено замки в квартирі, після чого відповідач почала здавати в оренду квартиру, там проживав молодий чоловік який постійно влаштовував гулянки, позивач не міг користуватися житлом. Третя особа [PERSON] пояснила, що в спірній квартирі проживали квартиранти, в 2015-2016 році вона зверталася до відповідача щоб та дала ключі від квартири, однак так і не отримала доступу до житла. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно з ст. 150 ЖК УРСР власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. Судом встановлено, що 3/5 частини квартири [ADDRESS] (після перейменування вул.Мартіна Шимановського) в м.Кривому Розі належить [PERSON], що підтверджується договором дарування квартини від 18.11.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, та зареєстрованого в реєстрі за № 2199 а.с.4-5, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.03.2005 року, [PERSON] належить на праві спільної часткової власності 40/100 частин квартири [ADDRESS] (після перейменування вул.Мартіна Шимановського) в м.Кривому Розі а.с.69, відповідно до акту Товариства з обмеженою відповідальністю «Дивобуд» від 13.03.2017 року, [PERSON] станом на 13.03.2017 року немає доступу до квартири [ADDRESS]) в м.Кривому Розі, на вхідних дверях стоїть два замки від яких останній немає ключів а.с.67. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його часті у праві спільної часткової власності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знайома з [PERSON], їй відомо, що він придбав частку однокімнатної квартири, власником іншої частини була інша особа. Весною 2016 року вона була свідком коли [PERSON] не відкривали двері його квартири, потрапити в якому він не мав можливості. Також їй відомо, що квартиру здавали в оренду. Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У справі Прокопович проти Росії Європейський суд з прав людини визначив, що поняття «житло» в сенсі ст. 8 Конвенції є автономним поняттям і містить не тільки житло, в якому громадянин зареєстрований, але і в якому він фактично проживає. Житло це автономна концепція, яка не залежить від класифікації в національному праві. Оскільки судом встановлено, що позивач позбавлений права доступу до квартири, 3/5 частини якої йому належить на праві спільної часткової власності, тому суд вважає вимоги позивача в цій частині правомірними та такими, що підлягають задоволенню. Вимоги позивача щодо зобовязання відповідача не чинити перешкоди у користуванні спірною квартирою, суд вважає передчасними, таким, що стосуються майбутнього часу, та не підлягають розгляду під час вирішення наявного між сторонами спору. В порядку ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.\~\~ Відповідно до розяснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір\~\~відшкодування\~\~моральної\~\~(немайнової)\~\~шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його\~\~залежно\~\~від\~\~характеру\~\~та\~\~обсягу страждань (фізичних, душевних,\~\~психічних\~\~тощо),\~\~яких\~зазнали\~позивачі,\~характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо). Разом з тим, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, де визнана презумпція моральної шкоди. Так, рішенням від 27.07.2004 року по справі «Ромашов проти України», суд стягнув на користь заявника моральну шкоду, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких суд може відхилити вимогу повністю або частково». При встановленні розміру моральної шкоди суд враховує характер та ступінь душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його житті, порушення звичного ритму життя, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає необхідним стягнути на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди в іншій частині позову відмовити.

Outcome: partial