Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

30.09.2015 року [PERSON] звернувся до суд з позовом до [PERSON], третя особа КП «Гадяч-житло» про усунення перешкод та визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] а також зобов'язання КП «Гадяч-житло» укласти із ним та відповідачем як із співвласниками квартири окремі договори про надання послуг з обслуговування будинку, споруд та прибудинкової території. У обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 02 квітня 2012 року, будучи у зареєстрованому шлюбі, вони з колишньою дружиною, відповідачем у справі [PERSON], згідно договору зареєстрованому у реєстрі під №893 придбали у спільну часткову власність квартиру [ADDRESS]. За даним договором він став власником 1/3 частини даної квартири, а [PERSON] власником 2/3 частини квартири. Таким чином вони стали співвласниками квартири , яку почали використовувати для проживання їх сім'ї. даний договір ніким не оскаржується і дійсним на даний час. Їх квартира складається з 2 кімнат житловою площею 28,0 кв. м. /кімната № 2 площею 15,8 кв. м. та кімната №7 площею 12,2 кв.м./, коридору під №1 площе. 7,3 кв. м., вбудованої шафи під №3 площею 0,9 кв. м., ванної кімнати пі№4 площею 3,2 кв. м., кухні під №5 площею 8,2 кв. м., вбиральні під №6 площею 1,1 кв. м., балкона під №1 площею 0,7 кв. м. та лоджії під № ІІ площею 1,5 кв. м.. Загальна площа квартири становить 50,9 кв. м.. На даний час у спірній квартирі зареєстровані він та відповідач. 08.10.2014 року шлю між ними було розірвано за взаємною згодою. Спільного господарства у них на той час вже не було і вони із відповідачем фактично стали чужими людьми. Після розірвання шлюбу у них з відповідачем ще частіше стали виникати конфлікти з приводу користування кімнатами та оплати за комунальні послуги. Вона стала вимагати щоб він взагалі залишив квартиру. Іншого житла у нього немає і він відмовився виконувати її вимоги. Тоді відповідач стала створювати різного роду перешкоди для його проживання у квартирі щоб змусити його шукати інше житло. Так мали місце випадки, коли вона самовільно , безпідставно міняла замки у вхідних дверях квартири і відмовлялася надавати їй ключі навіть для виготовлення копії. Коли це не спрацювало, вона стала провокувати бійки та звернення до правоохоронних органів. Мета таких дій була лише одна - у любий спосіб вигнати його із квартири. Відмовилась вона і від його пропозиції продати квартиру стороннім особам, а кошти розділити, щоб він міг купити собі житло. Врешті 8.04.2015 року, коли він разом із матір'ю [PERSON] в черговий раз прийшов щоб домовитися із відповідачем про умови проживання у квартирі, вона особисто та її батьки, побили його та його матір, спричинили тілесні ушкодження. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження. Таким чином мирно вирішити питання щодо використання квартири не вдається і тому він змушений звернутися до суду із даною заявою. Просить виділити йому в користування кімнату площе. 12,2 кв. м. що в технічному паспорті позначена під №7 та лоджію площею 1,5 кв. м. , що в технічному паспорті позначена під «№ІІ . У спільному користуванні залишити коридор №1 площею 7,3 кв. м., кухню під №5 площею 8,2 кв. м., туалет № 6 площе. 1,1 кв. м., ванну кімнату під № 4 площею 3,2 кв м.. У судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, та надали пояснення відповідні вищенаведеному. Представники відповідача [PERSON] заперечували проти позову [PERSON], у зв'язку з чим 17.11.2015 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом та просить ухвалити рішення відповідно до якого припинити права власності [PERSON] на 1/3 частину квартири за адресою [ADDRESS], присудити на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/3 частку вищевказаної квартири, визнати за нею право власності на 1/3 частку спірної квартири. У обґрунтування зустрічного позову позивач посилається на те, що дійсно в період шлюбу в квітня 2012 року вони з [PERSON] за кошти їх батьків придбали двокімнатну квартиру , згідно договору купівлі-продажу якого, вона стала власником 2/3 часток , а [PERSON] 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Загальна площа даної квартири становить 50,9 кв. м., а житлова 28,0 кв. м.. В листопаді 2014 року шлюб їх розпався. Вона пропонували колишньому чоловіку продати квартиру, розділити кошти відповідно до часток у праві власності на квартиру, однак він не бажав це робити як і придбати її частку . Ніяких перешкод у користуванні квартирою вона не створює. Відповідачем за зустрічним позовом ставиться питання про встановлення порядку користування кватирою. Однак ,на думку [PERSON] для цього відсутні підстави, передбачені законом. Так, відповідач за зустрічним позовом безперешкодно користується всією квартирою, має ключі і має можливість в будь -який час заходити до неї, при цьому користується пральною машинкою, телевізором. Між ними відсутній спір про порядок користування квартирою. Відомості проте, що відповідач за зустрічним позовом звертався до неї з пропозицією домовитися про порядок користування квартирою - відсутні. Даних проте, що нею порушено право позивача за первісним позовом , не наведено. Отже , при зверненні до суду про встановлення порядку користування особа повинна довести ту обставину, що її права порушаються чи можуть бути порушені. Обставина стосується факту порушення права користування особою житлом. Оскільки відсутні докази порушення прав , то не має і підстав для задоволення позовних вимог. Разом з тим, позивачем за первісним позовом пропонується встановити порядок користування , за яким він пропонує залишити йому в користуванні кімнату площею 12, 2 кв. м.. Частка позивача за первісним позовом в квартирі є незначною. Так, 1/3 частка із житлової площі, а це 28 кв .м., становить лише 9,3 кв. м.. Кімнати таких розмірів в квартирі немає, а переобладнати її з виділенням в натурі неможливо. Як зазначено вище відповідач за зустрічним позовом володіє незначною частковою у спільному майні, у відповідності до технічного паспорту на квартиру не має можливості навіть виділити у натурі кімнату для володіння та користування, оскільки частка відповідача за зустрічним позовом є меншою за кімнати які є в квартирі. На думку позивача за зустрічним позовом спірну квартиру неможливо поділити в натурі між співвласниками, ні виділити частку у спільному майні одному з співвласників, ні встановити порядок користування квартирою, оскільки сама квартира є невеликою, а частка відповідача за зустрічним позовом, незначною. Спільно проживати та користуватися квартирою вони не можуть оскільки існують неприязні стосунки, і саме на цьому фоні між ними виникають сварки. Відповідач протягом останніх шести місяців цього року в квартирі не мешкає, з'являвся лише 2-3 рази , за комунальні послуги не сплачує. Все це свідчить проте, що відповідач за зустрічним позовом має інше місце проживання, яке їй не відомо. Тобто, припинення права особи за рішенням суду на частку у спільному майні , не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника [PERSON] . Оскільки частка відповідача за зустрічним позовом незначною і неможливо її виділити в натурі, спільно користуватися квартирою неможливо, розділити її теж неможливо, а таке припинення права на частку не завдає йому істотної шкоди, а тому на думку позивача за зустрічним позовом є всі підстави для задоволення зустрічного позову про припинення права співвласника на частку в квартирі , яка належить їм на праві спільної часткової власності. На підставі звіту суб'єкту оціночної діяльності ТОВ «Експертсервіс Україна», ринкова вартість даної квартири становить 228800 грн., а відповідно вартість 1/3 частки квартири - 76266 грн., яку вона не заперечує сплатити відповідачу за зустрічним позовом та покладена на депозит суду, як то вимагає закон. Проти задоволення зустрічного позову позивач за первісним позовом та його представник заперечували та пояснили , що [PERSON] зареєстрований та проживав у спірній квартирі до вивезення [PERSON] спільно набутого майна 19 листопада 2015 року . Оскільки він не має іншого житла, де б він міг проживати, то припинення його права власності на частку в спільному майні , а саме спірній квартирі, завдасть йому істотні шкоди. Відповідач за зустрічним позовом вважає, що його частка не є незначною, так як складає 16,96 кв. м. від загальної площі квартири. Доводи [PERSON] проте, що він не проживає протягом останніх шести місяців цього року в квартирі і фактично забезпечений житлом не підтверджені доказами та не свідчать про наявність у нього житла для проживання. Кошти на комунальні послуги він перераховує на картку позивача за зустрічним позовом , так як у неї знаходяться рахунки на оплату комунальних послуг. Він не згоден із звітом про оцінку майна ТОВ «Експертсервіс Україна», яка складає 228 800 грн. Вважає, що вказана оцінка значно занижена та не відповідає дійсній ринковій вартості майна. У розумінні п. 17 Постанови ПВСУ, звіт про оцінку майна ТОВ «Експертсервіс Україна» є неналежним доказом щодо дійсної ринкової вартості вказаної квартири. Третя особа Комунальне підприємство «Гадяч-житло» у судове засідання не з'явилася, не заперечувала проти ухвалення рішення за відсутності їх представника. /а.с. 24/ Суд, вислухав пояснення позивача, за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом, його представника, представників відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, зустрічний позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як встановлено судом, сторони у справі під час перебування у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2012 року, зареєстрованого під № 893 придбали у спільну часткову власність квартиру [ADDRESS]. /а.с.7/. За даним договором [PERSON] став власником 1/3 частини даної квартири, а [PERSON] власником 2/3 частини квартири. 08.10.2014 року шлюб між сторонами у справі було розірвано за взаємною згодою. З технічного паспорту на спірну квартиру вбачається, що квартира складається з 2 кімнат житловою площею 28,0 кв. м. /кімната № 2 площею 15,8 кв. м. та кімната №7 площею 12,2 кв. м./, коридору під №1 площе. 7,3 кв. м., вбудованої шафи під №3 площею 0,9 кв. м., ванної кімнати пі№4 площею 3,2 кв. м., кухні під №5 площею 8,2 кв. м., вбиральні під №6 площею 1,1 кв. м., балкона під №1 площею 0,7 кв. м. та лоджії під № ІІ площею 1,5 кв. м.. Загальна площа квартири становить 50,9 кв. м.. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. А у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Вказане положення знайшло своє відображення в ст. 383 ЦК України, відповідно до якої власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України ст. ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати він інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ст. 358 ЦК України). Виходячи з цих положень правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно роз'яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати у такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Позивач за первісним позовом просить суд встановити порядок користування вищевказаною квартирою, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу у них з відповідачем [PERSON] ще частіше стали виникати конфлікти з приводу користування кімнатами та оплати за комунальні послуги. [PERSON] стала вимагати щоб він взагалі залишив квартиру. Іншого житла у нього немає і він відмовився виконувати її вимоги. Тоді відповідач стала створювати різного роду перешкоди для його проживання у квартирі щоб змусити його шукати інше житло. Так мали місце випадки, коли вона самовільно , безпідставно міняла замки у вхідних дверях квартири і відмовлялася надавати їй ключі навіть для виготовлення копії. Коли це не спрацювало, вона стала провокувати бійки та звернення до правоохоронних органів. За клопотанням позивача за первісним позовом було призначено судову будівельно-технічну експертизу. На розгляд суду судовим експертом Авдєєвим А.К. (який діяв на підставі свідоцтва № 705 від 27 вересня 2002 року ,видане на підставі рішенням Національної експертно - кваліфікованої комісії при Міністерстві юстиції України) надано висновок 17-16 від 21.04.2016 року , який містить варіант порядку користування квартирою 30 по вул. Гагаріна, 88 в м. Гадяч , Полтавської області між співвласниками квартири. Так, висновком пропонується залишити в спільному користуванні співвласників частину приміщень вищевказаної квартири площею 19,8 кв. м., у тому числі :коридор «1» площею 7,30 кв. м., ванну кімнату «4» площею 3,20 кв. м., кухню «5» площею 8,20 кв. м., вбиральню «6» площею 1,01 кв. м.. [PERSON] пропонується виділити /на плані червоного кольору/ в індивідуальне користування частину приміщень квартири площею 17,4 кв. м., в тому числі кімнату «2» площею 15,8 кв. м., вбудовану шафу «3» площею 0,90 кв. м. , лоджію площею 0,70 кв. м.. Усього [PERSON] пропонується виділити приміщення площею 28,48 кв. м., що на 5,45 кв. м. менше ніж припадає на її ідеальну частку. [PERSON] пропонується виділити /на плані синього кольору/ в індивідуальне користування частину приміщень квартири площею 13,70 кв. м. , в тому числі кімнату «7» площею 12,20 кв. м., лоджію площею 1,50 кв. м.. Усього [PERSON] пропонується виділити приміщення площею 22,42 кв. м., що на 5,45 кв. м. більше , ніж припадає на його ідеальну частку. Виходячи з розміру житлової площі спірної квартири, при наданні у користуванні позивачу за первісним позовом кімнати площею 12,20 кв. м., а відповідачу за первісним позовом - кімнати площею 15,9 кв. м., відхилення від їх ідеальних часток складає 5,45 кв. м., що на думку суду є незначним. При визначенні порядку користування жилим приміщенням допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Питання, чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, також робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. З матеріалів справи вбачається, що кімнати, які пропонуються виділити сторонам у справі у індивідуальне користування, є ізольованими. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою при розгляді справи № 6-68цс14, який в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок судово-технічної експертизи № 1 від 10.02.2016 року, складений судовим експертом Федоровим Д.Ф., не можливо визнати належним та допустимим доказом у розумінні ст. 58-59 ЦПК України, оскільки такий складений без дотримання методичних рекомендацій «Організації проведення судових будівельно-технічних експертиз по цивільних справах»» та Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна зареєстрованого в МЮ України 06.07.2007 року за № 774/14041. Щодо посилань відповідача за первісним позовом про неможливість проживання разом у одній квартирі, оскільки між ними склалися неприязні відносини, та були предметом розгляду правоохоронними органами, то такі посилання відповідача за первісним позовом не підтверджуються матеріалами справи. Так, дійсно між сторонами у справі виникають суперечки з приводу користування спірним житлом, для вирішення цього питання [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом. У матеріалах справи маються матеріали перевірки правоохоронними органами заяв сторін стосовно вивозу обома належних їм на праві сумісної власності речей, а також заява матері [PERSON], [PERSON] Пояснення свідка [PERSON], щодо залишення її за місцем проживання [PERSON] на ніч, оскільки остання боялась [PERSON], який нібито вчиняв сварки спростовуються вищенаведеними матеріалами правоохоронних органів, з яких вбачається, що сварки між сторонами у справі виникали лише з приводу вивозу сторонами належних їм на праві сумісної власності речей з квартири. Таким чином пояснення свідка [PERSON] є припущеннями. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що відступ від ідеальних часток є незначним, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача за первісним позовом про встановлення порядку користування квартирою є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою, суд вважає за необхідне їх задовольнити з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому особа, яка є співвласником майна, яке перебуває у спільній частковій власності, наділена правом на захист права користування, володіння або розпорядження таким майном не залежно від розміру належної їй частки. Як встановлено у судовому засіданні відповідач за первісним позовом змінювала замки у спірній квартирі, тобто [PERSON] не мав вільного доступу до спірної квартири, що є порушенням останнього, його права співвласника вказаного нерухомого майна. Таким чином, підлягає усуненню [PERSON] перешкод у вільному користуванні квартирою співвласником [PERSON]. Разом з тим, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо зобов'язання КП «Гадяч-житло» укласти із ним та відповідачем як із співвласниками квартири окремі договори про надання послуг з обслуговування будинку , споруд та прибудинкової території. Частина 2 ст.16 ЦК України не містить вичерпного переліку способів захисту цивільних прав та інтересів судом. В статті зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, як вбачається з позову [PERSON] , КП «Гадяч-житло» залучено до участі у справі як третя особа, а не як відповідач, а тому до КП «Гадяч-житло» ніяких вимог не пред'являлося. Крім того, позивачем за первісним позовом не надано доказів тому, що КП «Гадяч-житло» порушило його право та відмовило у укладенні окремих договорів про надання послуг обслуговування будинку, споруд та прибудинкової території. За таких обставин, на думку суду позовні вимоги [PERSON] в цій частині необґрунтовані. Відмова у задоволені позову в цій частині, не перешкоджає позивачу за первісним позовом звернутися до суду з аналогічним позовом. Що стосується зустрічного позову [PERSON] про припинення права власності, то такий задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Як зазначалось вище сторони у справі є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2012 року. Позивач за зустрічним позовом та її представники просять задовольнити позовні вимоги про припинення права власності відповідача [PERSON] на спірну квартиру з посиланням на вимоги ст. 365 ЦК України, а саме зазначають, що частка відповідача у спільному майні є незначною і не може бути виділена в натурі, відповідач протягом шести місяців 2015 року не користується своїм майном, не сплачує комунальні послуги , позивачем за зустрічним позовом внесено депозит у розмірі вартості вказаної частки на депозитний рахунок суду, а також вважають, що припинення права власності відповідача за зустрічним позовом на спірну квартиру не завдасть останньому істотної шкодою. Однак з таким доводами, суд не може погодитися, виходячи з наступного. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Аналізуючи вказану норму права, припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених п.п. 1?3 ч. 1 ст. 365 ЦК України умов та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об'єкта, який є спільним майном. Відповідна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81цс11. Також, згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так матеріали справи не містять доказів того, що відповідач володіє на праві власності іншим житлом, а припинення на частку у спільному майні не завдасть йому істотної шкоди, як заявляє в своєму позові позивач за зустрічним позовом . Припинення права на частку спільному майні, яке є єдиним житлом [PERSON] завдає істотної шкоди інтересам відповідача за зустрічним позовом, а тому не відповідає положенням п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України. Що стосується посилань [PERSON] та її представників на порушення її прав як співвласника житла, через те, що остання одноособово несе витрати по утриманню спірного житла, то суд вважає, що ці доводи не можуть бути підставою для задоволення заявлених позовних вимог. Не може бути підставою для задоволення позовних вимог позивача за зустрічним позовом і той факт, що нею було внесено на депозит суду кошти в рахунок вартості частки відповідача за зустрічним позовом. Щодо наявності у відповідача за зустрічним позовом на праві власності 1/3 частки іншої квартири, то це також не може бути підставою для задоволення позовних вимог [PERSON], оскільки зазначена частка також не являється окремим об'єктом нерухомості. Судові витрати розподілити відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial