Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

31.03.2021 року адвокат Душаченко І.С. звернулась до суду в інтересах [PERSON] , з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Спадкове майно належало спадкодавцеві на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.04.1991 року. За життя мати позивача проживала разом із позивачем за адресою [ADDRESS] . Позивач звернулась до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, на що отримала роз`яснення нотаріуса від 29.01.2021 року, у яким роз`яснено, що оскільки відсутнє рішення суду, що підтверджує факт прийняття спадщин, завести спадкову справу та видати свідоцтво про право на спадщину за законом не має можливості та рекомендувала для вирішення цього питання звернутись до суду, у зв`язку з цим позивач змушена звернутись до суду для захисту своїх законних прав. Представник позивача адвокат Душаченко І.С. до судового засідання не з`явилася, до суду надала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно належним чином, причин неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.04.1991 року, виданого державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори Барановою Н.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 529 матері позивача [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . [INFO] мати позивача [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 05.02.2007 року, серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Позивач звернулась до державного нотаріуса щодо оформлення спадкових справ після смерті матері, на що тримала роз`яснення норм діючого законодавства, у якому позивачу рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту проживання разом із спадкодавцем на момент смерті. Із повідомлення державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Ткаченко Ю. від 29.07.2021 року №808/0116, вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] не заводилась. У зв`язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, позивач не має можливості реалізувати своє право на отримання спадщини і тому звернулася до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , яка померла [INFO] проживала разом із своєю дочкою [PERSON] з 1996 року та по день смерті у житловому будинку [ADDRESS] . Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно п.2 ч.1 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Згідно ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За змістом ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У відповідності до ст.41 Конституції України та ст.ст.328-330 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті,той з подружжя,який його пережив,та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1ст. 1297 ЦК України). Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.23 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Правовий аналіз положень ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що спосіб захисту прав, а саме: визнання права на нерухоме майно в порядку спадкування за законом не суперечить положенням ст.16 ЦК України. Зокрема, ч. 2 вказаної статті передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи, що позивач прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на спадкове майно в нотаріальній конторі позбавлена можливості, тому порушене право підлягає захисту, у зв`язку з чим, позов необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved