Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

8 червня 2015року [PERSON] звернувся в суд з позовом до ПАТ «Банк Форум» про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування позову покликається на те, що 16 вересня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Бакн Форум» та [PERSON]. укладено кредитний договір №0066/08/6.10-CLNv. строком до 14.09.2018року та наданням згоди одним з членів подружжя [PERSON]. У якості забезпечення виконання зобов'язань за договором споживчого кредиту було укладено іпотечні договори від 16.09.2008 року. Згідно Іпотечного договору предметом іпотеки є квартира, а саме: квартира [ADDRESS], що належить [PERSON] та іпотечний договір предметом іпотеки якого є квартира, а саме: квартира [ADDRESS] що належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. При підписанні договору кредиту, відповідачем було порушено законні права Позивача. Кредитний договір №0066/08/6.10-CLNv. від «16» вересня 2008 року за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, інтересам та волі Позивача, порушує його права та законні інтереси. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та заперечив проти їх задоволення, покликаючись на мотиви викладені в письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи. Третя особа в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду, заперечень на позовну заяву третьою особою суду подано не було. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Згідно з частиною першою статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Таким чином, правовідносини про надання споживчого кредиту є договірними, до яких мають бути застосовані, зокрема, як загальні положення ЦК України про зобов'язання та договір, так і приписи частини другої статті 627 щодо необхідності врахування вимог законодавства про захист прав споживачів. Положеннями ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. В ч.3, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Судом встановлено, що 16 вересня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Бакн Форум» та [PERSON]. укладено кредитний договір №0066/08/6.10-CLNv. строком до 14.09.2018року та наданням згоди одним з членів подружжя [PERSON]. У якості забезпечення виконання зобов'язань за договором споживчого кредиту було укладено іпотечні договори від 16.09.2008 року. Згідно Іпотечного договору предметом іпотеки є квартира, а саме: квартира [ADDRESS], що належить [PERSON] та іпотечний договір предметом іпотеки якого є квартира, а саме: квартира [ADDRESS] що належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Банк в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.5 Дектеру КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього Декрету. На час укладення кредитного договору із [PERSON], ПАТ «Банк Форум» користувався банківською ліцензією , виданою Національним банком України 3 грудня 2001року за №62. Також ПАТ «Банк Форум» отримав дозвіл НБУ на здійснення операцій та додаток до дозволу 362-2 від 1 квітня 2004року. Укладаючи оскаржуваний договір позивач був ознайомлений з усіма істотними умовами договору. За правилами ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1 - 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012року, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», умовами чинності кредитних договорів є досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; кредитний договір має укладатись обов'язково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює ніяких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю; сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі. Всі ці умови були дотримані сторонами в момент укладення кредитного договору. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно де якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed