Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

29 серпня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 28.02.2001 р. укладеного на Універсальній товарно - сировинній біржі «Південь» за №7 та зареєстрований в КП «Вознесенське МБТІ» 21 січня 2002 року за №8168. У вказаній квартирі значаться зареєстрованими: позивач [PERSON] її син [PERSON], які фактично проживають в квартирі та колишня дружина сина - [PERSON], яка фактично у вказаній квартирі не проживає з 2005 року. Посилаючись на те, що з 2005 року відповідач не проживає у вказаній квартирі та її реєстрація в належному позивачу будинку створює останній перешкоди в користуванні, утриманні та розпорядженні житлом, позивач на підставі норм Цивільного кодексу України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» просила визнати відповідача такою, що втратила право користування вищевказаним нерухомим майном. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення у пресі. Відповідно до п.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу, укладеного на Універсальній товарно - сировинній біржі «Південь» від 28.02.2001 р. за №7 та зареєстрований в КП «Вознесенське МБТІ» 21 січня 2002 року за №8168. В зазначеній квартирі з 13.12.2005 року зареєстрований відповідач [PERSON] В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з сином позивача [PERSON] - [PERSON] Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 березня 2014 року шлюб між ними було розірвано. З адресної довідки СГІРФО Вознесенського РВ УДВС в Миколаївській області та будинкової книги вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована з 13.12.2005 року за адресою [ADDRESS]. Проте остання за місцем реєстрації не проживає з 2005 року, що підтверджується довідкою виданою Головою правління ОСББ «Центр - 33» та актом від 25.08.2016 року про не проживання в квартирі та відсутність особистих речей. Доказів на спростування наведеного в судовому засіданні не надано. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином наданими позивачем суду доказами доведений факт відсутності відповідача в квартирі [ADDRESS] понад встановлені ст.405 ЦК України строки. Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що в будинку проживає позивач та її син, особисті речі відповідача відсутні, то суд вважає, що позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved