Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

5 квітня 2021 року (за поштовим штемпелем) позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 28 лютого 2020 року відповідач зобов`язався зробити ремонт її автомобіля «Mitsubihi Lancer», номерний знак [NUMBER] . В якості завдатку за його ремонт на вимогу останнього вона віддала йому 1000,00 США, що по курсу НБУ еквівалентно 28500,00 грн. 25 травня 2020 року вона виявила, що відповідач знищив її автомобіль, оскільки не був фахівцем. Тому він дав їй розписку про отримання від неї зазначених грошових коштів, які зобов`язався повернути до 10 липня 2020 року. Однак попри її намагання він борг не повернув, уникає зустрічі та на телефонні дзвінки не відповідає, тому просить стягнути із відповідача на її користь борг в розмірі 28500,00 грн та сплачений судовий збір в розмірі 908,00 грн. В судове засідання учасники справи повторно не з`явилися, про дату, час і місце його проведення були належним чином повідомлені, відповідач - за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та по місцю фактичного проживання, про причини неявки суду не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Позивач направила заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи заперечень не висловила, позов підтримує повністю. Суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні доказів, наявних у справі, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що 25 травня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали в простій письмовій формі договір позики, який відповідає вимогам ст.ст. 146, 1047 ЦК України, що підтверджується розпискою відповідача, та посвідчує передання йому позивачем визначеної грошової суми. Згідно з розпискою, наданою позивачем, [PERSON] взяв у борг у [PERSON] гроші у розмірі 1000,00 доларів США, із зобов`язанням їх повернення до 10 липня 2020 року. Тобто зобов`язання виражене у валюті - доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався (а.с.14 - копія розписки). Розписка не повернута відповідачу та знаходяться у позивача, що свідчить про невиконання відповідачем взятих ним на себе зобов`язань. Таким чином зібрані у справі докази та фактичні обставини справи з усією повнотою свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини договору позики, які існують на час розгляду справи, а саме, що [PERSON] передала відповідачу грошові кошти, а відповідач зобов`язувався повернути їх, що доведено в судовому засіданні і судом визнано ці обставини достовірними. Відповідач у встановлений строк не виконав взяті на себе зобов`язання по цьому договору і не повернув суму позики в строк, зазначений у договорі, тобто прострочив виконання грошових зобов`язань та не надав суду доказів, які б свідчили, що він повернув борг позивачу. При пред`явленні позову позивач сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн (а.с.16 - копія квитанції). Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Офіційний курс долара, встановлений Національним Банком України станом на момент пред`явлення позову 5 квітня 2021 року - 27,9555 грн за 1 долар. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Дослідивши письмові докази у справі, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, оскільки в судовому засіданні доведено, що між сторонами існують договірні правовідносини з приводу договору позики, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання перед позивачем, кошти, отримані у позику, не повернуті. Із відповідача на користь позивача необхідно стягнути також понесені нею судові витрати. У задоволенні інших позовних вимог вбачається за необхідне відмовити, враховуючи встановлену ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, оскільки наявні правові підстави для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості у валюті, визначеній договором. На підставі викладеного,

Outcome: partial