Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

31.07.2019 року позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона перебувала з 29.04.2007 року, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.02.2013 року. За час шлюбу у них народилося двоє спільних дітей син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] Вказала, що після розірвання шлюбу з відповідачем, малолітні діти залишилися проживати разом з нею. Наразі [PERSON] та [PERSON] перебувають на її утриманні, яке вона не має можливості одноосібно здійснювати належним чином. В свою чергу, [PERSON] є здоровим та працездатним, інших осіб на своєму утриманні немає, працює неофіційно за межами України. Враховуючи викладене, просить суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в загальному розмірі 3000 грн. щомісячно та до досягнення дітьми повноліття. До початку судового засідання позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Щодо заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 24). Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що у матеріалах справи міститься відповідні судові повістки (а.с. 14, 20), які надсилалися [PERSON] за місцем його реєстрації (згідно довідки УДМС України у Волинській області а.с. 11). Клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходили. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.04.2007 року, який було розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.02.2013 року (а.с. 6-7). За час шлюбу у сторін народилося двоє спільних дітей син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] Дана обставина підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 5, 9). Як вбачається з довідки про склад сім`ї № 51213 від 16.07.2019 року, малолітні діти сторін Давид та Софія зареєстровані та проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, сторони не можуть дійти згоди щодо утримання їх неповнолітнього сина, тобто між ними існує спір з цього питання. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, будь-яких інших осіб на утриманні не має, розмір його середньомісячної заробітної плати суду не відомий. Неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , здорові, на обліку у лікарів не перебувають, самостійних доходів не мають. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, реальну спроможність відповідача сплачувати аліменти на їх утримання. Частиною 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку встановлено: для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~ 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти на утримання двох малолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в загальному розмірі 3000 грн. щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку для кожного з дітей до досягнення ними повноліття. Суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач здатний сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Разом з тим, суд наголошує, що обов`язок щодо утримання дитини покладається на кожного з батьків у рівній мірі. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З даною позовною заявою позивач [PERSON] звернулася 31.07.2019 року (а.с. 1), отже саме з зазначеної дати аліменти мають стягуватися з відповідача на її користь. Отже, з врахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.\~5\~ЗУ «Про\~судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Крім того, згідно положень ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 184, 192 СК України,

Outcome: approved