Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

30.12.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що 21.02.2015 року між нею та відповідачем [PERSON] у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу товару у розстрочку, а саме відповідачем було придбано телевізор «Тошиба» вартістю 2000,00 грн. та кімнатну телевізійну антену вартістю 100,00 грн. 23.03.2015 року відповідачем було придбано у позивача електроосвітлювач вартістю 100,00 грн. Відповідно до укладеного 21.02.2015 року договору його строк був встановлений в один рік та один місяць для телевізора до 31.03.2016 року, а для кімнатної телевізійної антени в один місяць до 31.03.2015 року. Відповідно до укладеного 23.03.2015 року договору щодо електроосвітлювача його строк був встановлений до 30.04.2015 року. За вказаними договорами відповідач сплатив позивачу 1 грн. від вартості усього товару та взяв на себе зобовязання сплачувати безпосередньо за телевізор рівними щомісячними платежами по 166,58 грн. протягом 12 місяців на суму 1999,00 грн., а також додатково за користування послугами розстрочки по 100,00 грн. протягом 12 місяців загалом на суму 1200,00 грн. та окремо зобовязувався сплатити позивачу в разі, якщо не сплатить за послуги розстрочки 1200,00 грн. в обумовлений строк, то він повинен буде сплатити по 100,00 грн. на протязі 36 місяців на загальну суму 3600,00 грн. в якості санкції за невиконання зобовязання. За період дії договору відповідач сплатив на користь позивача 1,00 грн., тобто договір належним чином не виконувався, оскільки з боку відповідача було порушення взятих на себе зобовязань. Позивач намагалася вирішити питання у позасудовому порядку та отримати вищевказані кошти, однак позивач на контакт не йде, а тому позивач вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. У судове засідання позивач не з`явилася, проте надала суду заяву від 01.02.2017 року, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила слухати справу за її відсутності, надала згоду на заочний розгляд справи (а.с.18). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про час, день та місце судового засідання двічі (а.с.21 отримана відповідачем повістка про виклик у судове засідання на 01.02.2017 року разом з позовною заявою з додатками та ухвалою судді про відкриття провадження по справі та а.с.22 - повернута до суду з відміткою органу поштового звязку про закінчення терміну зберігання повістка про виклик у судове засідання на 22.02.2017 року) повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Таким чином, судом встановлена повторність неприбуття відповідача до суду без поважних причин згідно вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. 21.02.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] у простій письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу телевізору «Тошиба» у розстрочку з терміном дії 1 рік і один місяць до 31.03.2016 року. За вказаним договором відповідач придбав вказаний товар вартістю 2000,00 грн., сплатив за нього одразу при придбанні товару 1,00 грн., а в частині виплати іншої суми заборгованості взяв на себе зобовязання сплачувати за вказаний товар безпосередньо по 166,58 грн. щомісячно до 31.03.2016 року на загальну суму 1999,00 грн., а також за користування послугами розстрочки по 100,00 грн. щомісячно на загальну суму 1200,00 грн. та окремо по 100,00 грн. щомісячно на протязі 36 місяців на суму 3600,00 грн. до 31.03.2018 року в разі невиконання умов договору. Жодних зі вязких на себе зобовязань відповідач не виконав, окрім сплати позивачу 1,00 грн. при купівлі товару (а.с.7-8). Також 21.02.2015 року відповідач придбав у позивача кімнатну телевізійну антену вартістю 100,00 грн., за яку зобовязувався сплатити єдиним платежем до 31.03.2015 року. Крім цього 23.03.2015 року відповідач придбав у позивача кімнатний електроосвітлювач вартістю 100,00 грн., які зобовязувався сплатити до 30.04.2015 року єдиним платежем. Умови договорів щодо кімнатної телевізійної антени та кімнатного електроосвітлювача відповідач не виконав у повному обсязі (а.с.9-10). Позивач вважала, що відповідач заборгував їй за всіма договорами у формі письмових розписок 5799,00 грн., які складаються з вартості трьох придбаних товарів 2200,00 грн. (телевізор 2000,00 грн., кімнатна телевізійна антена 100,00 грн. та кімнатний електроосвітлювач 100,00 грн.) та вартості порушення послуг розстрочки у сумі 3600,00 грн. за період з 21.02.2015 року до 31.03.2018 року по 100,00 грн. щомісячно за вирахуванням сплачених 1,00 грн. Загальні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підтверджуються відповідними доказами, дослідженими судом при розгляді справи. Однак суд не погоджується з вимогами позивача щодо стягнення з відповідача усієї суми за порушення послуг розстрочки у сумі 3600,00 грн., оскільки вказана сума може бути погашена до 31.03.2018 року відповідачем у будь-який момент, а суд розглядає справу станом на день звернення відповідної особи до суду або уточнення позовних вимог під час судового розгляду. Таким чином, дійсна сума за порушення послуг розстрочки, враховуючи, що позивач звернулася до суду 30.12.2016 року, повинна скласти не 3600,00 грн., а 2300,00 грн., тобто порушення, які вже відбулися за 23 місяці за період з 21.02.2015 року до 31.12.2016 року (23 місяці на 100,00 грн. щомісячних платежів). Таким чином, стягненню з відповідача підлягає сума у розмірі 4499,00 грн., яка складається з вартості трьох придбаних товарів 2200,00 грн. (телевізор 2000,00 грн., кімнатна телевізійна антена 100,00 грн. та кімнатний електроосвітлювач 100,00 грн.) та вартість порушення послуг розстрочки у сумі 2300,00 грн. станом на день звернення позивач до суду за період з 21.02.2015 року до 31.12.2016 року по 100,00 грн. щомісячно, за вирахуванням сплачених 1,00 грн. Звідси, суд задовольняє позов на 78% від заявлених позивачем вимог (5799,00 грн. вимагав позивач, суд задовольняє позов на суму 4499,00 грн.). При цьому позивач не позбавлена в майбутньому звернутися до відповідача з відповідним позовом, якщо він не буде виконувати свої обовязки по сплаті 100,00 грн. за порушення взятих на себе зобовязань до 31.03.2018 року включно. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору. На підставі ч.1 ст. 530 ЦК України якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідно до ч.1 ст. 698 ЦК України за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобовязується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не повязаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його. Виходячи з норм ч.1 ст. 694 ЦК України договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею судові витрати у процентному відношенні від суми задоволених вимог. Тому на користь позивач слід стягнути 78% від сплаченого судового збору, що становить 429,94 грн. від сплачених позивачем 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial