Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

29 травня 2019 року [PERSON] звернувся до Володимир-Волинського міського суду Волинської області із позовом до своєї колишньої дружини [PERSON] та сина [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що є наймачем квартири, яка перебуває у комунальній власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом із ним у вказаній квартирі зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та син [PERSON] . Із дружиною він у 2006 року розірвав шлюб, а з початку з початку 2017 року вона переїхала постійно проживати до своїх батьків в село Дольськ Турійського району. Повнолітній син у 2008 році одружився та виїхав на постійне проживання до своєї дружини у село Радовичі Турійського району. Відтак відповідачі за власною волею залишили місце проживання у житлі, наймачем якого є позивач, однак надалі залишаються зареєстрованими у ньому. Вказаний факт створює позивачу перешкоди у користуванні житлом, що проявляється у зайвому нарахуванні житлово-комунальних послуг, які він сплачує самостійно, а також відмові у отриманні субсидії на утримання житла. На підставі ст.107 ЦК України, просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У підготовчому судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали із наведених у позовній заяві підстав, надалі до суду позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник Володимир-Волинської міської ради подала заяву про розгляд справи без її участі на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідачі до суду не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлялись завчасно, відзиву на позовну заяву не подали, заяв про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило, а тому суд вбачає можливим розглядати справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, при цьому за згодою позивача ухвалює заочне рішення. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази справи, опитавши свідків, які з`явились в судове засідання, вважає за необхідне заявлений позов задовольнити повністю. Вимоги позивача законні та обґрунтовані. Так, згідно архівного витягу № 22/35 від 18 червня 2018 року, на підставі рішення виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради № 335 від 21 жовтня 2004 року «Про надання квартир, виключення квартир із списку службових, взяття громадян на квартирний облік» надано дозвіл житлово-експлуатаційній конторі №1 укласти договір оренди з [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , взяти на квартирний облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов: … [PERSON] , майстра ВПУ, склад сім`ї - 3 особи…». Довідкою про зареєстрованих та заборгованість за надані житлово-комунальні послуги № 1911 від 26 квітня 2019 року стверджується, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані наймач [PERSON] , його колишня дружина [PERSON] та син [PERSON] . Копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] стверджується про те, що позивач та відповідач [PERSON] розірвали шлюб 21 серпня 2006 року. Копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що позивач 03 липня 2008 року одружився вдруге. Копіями договорів на користування електричною енергією для побутових потреб, про надання послуг на утримання будинків і споруд, про постачання природного газу побутовим споживачам, надання послуг з вивезення та захоронення побутових відходів підтверджується, що позивач одноособово несе витрати по утриманню квартири за адресою: [ADDRESS] , а довідкою Володимир-Волинського відділення ПАТ «Волиньгаз» стверджується про наявність заборгованості по оплаті послуг за газопостачання. Копією акту про фактичне місце проживання (не проживання) громадян ена території м. Володимир-Волинського від 15 квітня 2019 року, складеного комісійно працівниками виконкому Володимир-Волинської міської ради, УЖКГ та ЦНАП встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , є комунальною власністю, перебуває у занедбаному стані, відповідачі [PERSON] та [PERSON] у ній не проживають. Опитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , яка є теперішньою дружиною позивача, а також його товариш [PERSON] , підтвердили, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі, яку винаймає позивач більше двох років, а його син виїхав із неї на постійне місце проживання у інше місце вже понад 10 років тому. Правовідносини які склалися між сторонами регулюються нормами цивільного, житлового та сімейного права, оскільки складалися в час утворення спору між подружжям і їх раніше неповнолітньою, а потім повнолітньою дитиною, а також у сфері щодо права користування житловим приміщенням, яке було надано наймачу та членам його сім`ї. Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалось сторонами спірне житлове приміщення було надано у найм (користування) [PERSON] та членам його сім`ї до складу якого входили тоді ще дружина та неповнолітній син. У відповідності до ч.ч.2 та 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ч.1 та 2 ст.64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. В судовому засіданні встановлено, що сторони раніше спільно постійно проживали у найнятому житлі, однак з часом відносини між ними припинились. Син позивача [PERSON] , який став повнолітнім та одружився у 2008 році виїхав на постійне місце проживання до своєї дружини. Колишня дружина позивача [PERSON] з 2017 року виїхала на постійне проживання до своїх батьків. В даний час квартира перебуває у занедбаному стані, потребує ремонту, а надмірні і зайві витрати щодо її утримання створюють позивачу перешкоди у користуванні нею. У відповідності до ст.107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У зв`язку з тим, що відповідачі за власною волею виїхали на постійне місце проживання у інше місце, а реєстрація відповідачів у спірному житлі створює перешкоди позивачу у користуванні ним, суд прийшов до висновку про законність вимог позивача та необхідність задоволення позову.

Outcome: approved