Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

31 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS], а також зобов'язати Томашпільський районний сектор УДМС зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в даному будинку. Позов [PERSON] обґрунтувала наступним. Вона є власником будинку [ADDRESS], що належить їй згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 12 грудня 2012 року державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у КП «Могилів-Подільське міжрайонне бюро технічної інвентаризації». Позивачка зареєструвала відповідача у своєму будинку, зареєструвавши з ним шлюб. Шлюб між сторонами було розірвано 28 грудня 2010 року у відділі РАЦС Томашпільського РУЮ Вінницької області. 23 листопада 2011 року позивачка звернулася із позовом до районного суду про поділ спільного майна подружжя. Між сторонами укладено мирову угоду, згідно якої [PERSON] відмовляється від своєї частки в спільній сумісній власності подружжя-права власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться в [ADDRESS] на користь сина [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує, що [PERSON] не проживає у її будинку з 2010 року, оскільки саме з цієї дати він перестав проживати з нею однією сім'єю, та залишив будинок. В сім'ю відповідач не повертався. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи-Томашпільського районного сектору УДМС в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомляє, що не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно ч.2 ст. 185 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Розглянувши заяви сторін у справі, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є будинок [ADDRESS] Відповідно до Витягу з Державного реєстру право чинів від 12 грудня 2007 року, [PERSON] набула права на вищевказаний житловий будинок (а.с.8). Відповідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 4 січня 2008 року, [PERSON] є власником зазначеного житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу 3484/12.12.2007/ Томашпільська державна нотаріальна контора (а.с. 9). Дані відомості підтверджуються і договором купівлі-продажу житлового будинку від 12 грудня 2007 року (а.с.12). Відповідно довідки селищного голови Вапнярської селищної ради № 00122 від 31 серпня 2015 року, [PERSON] дійсно проживає у будинку по [ADDRESS] із сином [PERSON] [PERSON] за даною адресою зареєстрований, але не проживає (а.с. 5) дані відомості підтверджуються і довідкою депутата Вапнярської селищної ради (а.с.6). Згідно рішення Томашпільського районного суду від 28 грудня 2010 року, шлюб між сторонами у справі розірвано (а.с. 7). Як вбачається із домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку [ADDRESS], до будинку зареєстрований серед інших [PERSON] (а.с.10-11). 23 листопада 2011 року позивачка звернулася із позовом до районного суду про поділ спільного майна подружжя. Між сторонами укладено мирову угоду, згідно якої [PERSON] відмовляється від своєї частки в спільній сумісній власності подружжя-права власності на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями, які знаходяться в [ADDRESS] на користь сина [PERSON], [INFO]. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власним майном. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини, що виникають з житлових, щодо користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користуватися займаним приміщенням. Таке право вони втрачають лише в разі вибуття на інше постійне місце проживання і припинення внаслідок цього сімейних стосунків з власником. Позивачкою [PERSON] доведено і встановлено судом, що з 2010 року [PERSON] вибув з її будинку на інше постійне місце проживання, припинив сімейні стосунки з нею, а тому останній втратив право користування квартирою. Згідно ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясовування і дослідження інших обставин справи. З огляду на викладене, враховуючи відсутність відповідача за місцем реєстрації понад 6 місяців, а також, враховуючи визнання відповідачем [PERSON] позовний вимог [PERSON], суд дійшов висновку, що звернення позивачки до суду є обґрунтованим, позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Реєстрація та зняття з реєстрації покладено на відповідні підрозділи МВС України. Тобто це не є компетенцією суду, а підставою для знаття з реєстрації особи є відповідне рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за місцем реєстрації. Зазначене свідчить про те, що управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області право [PERSON] стосовно зняття з реєстрації відповідача [PERSON] не порушував, що є підставою у відмові в задоволенні цих вимог. На підставі викладено,

Outcome: partial