Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

30 січня 2017 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк ) звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа відділ державної виконавчої служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції (далі ВДВС Новоград-Волинського МУЮ) про звільнення з під арешту заставленого майна земельної ділянки площею 0,0638га, яка знаходиться по вул. Мічуріна, 6 у м. Новограді-Волинському та належить на праві власності [PERSON], який був накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №АА 594064 від 1 грудня 2008 року і постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №ВП 26943671 від 10 червня 2011 року. В обґрунтування позовних вимог Банк зазначив, що з метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором, 29 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, остання передала в іпотеку банку належний їй на праві власності житловий будинок та господарські споруди загальною площею 45,5кв.м., що знаходиться по вул. Мічуріна, 6 у м. Новограді-Волинському. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим договором поширюється на належну [PERSON] на праві власності земельну ділянку загальною площею 0,0638га, на якій розташований вищезазначений будинок. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2014 року ухвалено звільнити з під арешту заставлене майно належний [PERSON] на праві власності житловий будинок по вул. Мічуріна, 6 у м. Новограді-Волинському, який був накладений постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №594064 від 1 грудня 2008 року та постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №26943671 від 10 червня 2011 року. Однак, виконання зазначеного судового рішення в частині звільнення з під арешту заставленого майна неможливо виконати, оскільки не зазначено опис предмета іпотеки від 29 серпня 2007 року, укладеного ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] Згідно із ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Таким чином, арешти на предмет застави порушують права банку, як заставодавця. У судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибула, подала заяву в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи: в судове засідання не прибула, надіслала до суду заяву, у якій просила вирішити спір на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 8 серпня 2007 року [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області. Відповідно до умов цього договору [PERSON] набула право власності на житловий будинок загальною площею 45,5 кв.м. та господарські будівлі і споруди (сарай-гараж ББ1, убиральня В, огорожа № 3, криниця № 2), а також земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,0638га, які розташовані по вул. Мічуріна, 6 у м. Новограді-Волинському. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором, 29 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», та [PERSON] укладено іпотечний договір, відповідно п. 35.3 якого, остання передала в іпотеку банку належний їй на праві власності житловий будинок загальною площею 45,5кв.м., господарські будівлі і споруди, що розташований по вул. Мічуріна, 6 у м. Новограді-Волинському. У пункті 35.4 іпотечного договору зазначено, що відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку загальною площею 0,0638га на якій розташований житловий будинок. Право власності на земельну ділянку знаходиться на стадії оформлення. Відповідно до п. 35.6 іпотечного договору іпотекодавець повинен зареєструвати предмет іпотеки в Реєстрі права власності на нерухоме майно та отримати акт про право власності на земельну ділянку. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 9 жовтня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок загальною площею 45,5кв.м., що розташований по вул. Мічуріна, 6 у м. Новограді-Волинському з наданням права ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладати договір купівлі-продажу від імені [PERSON] будь-яким шляхом з іншою особою покупцем та надано банку всі повноваження необхідні для продажу. Згідно виконавчого напису нотаріуса від 8 жовтня 2008 року звернено стягнення на нерухоме майно [PERSON] відповідно до договору іпотеки. На підставі виконавчого напису нотаріуса, постановами державного виконавця від 1 грудня 2008 року АА №594064 та від 10 червня 2011 року ВП №26943671 накладено арешті на майно боржника [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 18 червня 2014 року ухвалено звільнити з під арешту заставлене майно належний [PERSON] на праві власності житловий будинок по вул. Мічуріна, 6 у м. Новограді-Волинському, який був накладений постановами державного виконавця від 1 грудня 2008 року АА №594064 та від 10 червня 2011 року ВП №26943671. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 11281203) підставою обтяження нерухомого майна [PERSON] є постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №26943671 від 10 червня 2011 року. При цьому обєктом обтяження вказано «невизначене майно, все нерухоме майно». Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно із ч. 4 ст. 6 цього Закону України «Про іпотеку» якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Згідно із ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобовязання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно з встановленим пріоритетом. Згідно із ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Як вбачається з умов іпотечного договору [PERSON] передала банку в іпотеку житловий будинок загальною площею 45,5 кв.м. та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,0638га, які розташовані по вул. Мічуріна, 6 у м. Новограді-Волинському. Оскільки судовим рішенням від 18 червня 2014 року не вирішувалось питання про звільнення з під арешту всього заставленого майна, яке є предметом іпотеки, а саме: щодо земельної ділянки з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0,0638га, яка розташована по вул. Мічуріна, 6 у м. Новограді-Волинському, а накладений постановами державного виконавця арешт на майно боржника порушує переважне право банку, як іпотекодержателя на реалізацію предмета іпотеки в рахунок забезпечення належного виконання боржником грошових зобовязань, вимоги банку про звільнення з під арешту заставленого майна є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved