Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

30 січня 2017 року до суду надійшла заява завідуючого 112 м відділенням КЗ «Першої ОСЛ» лікаря-психіатра [PERSON] про продовження госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку [PERSON] без її усвідомленої згоди, у зв'язку з наявністю у останньої психічного розладу. Необхідність продовження примусової госпіталізації [PERSON] підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів Першої ОСЛ, що дало підстави звернення до суду. У судовому засіданні лікар-психіатр заяву підтримав, просив її задовольнити та продовжити [PERSON] госпіталізацію в психіатричному закладі у примусовому порядку. [PERSON] проти примусової госпіталізації заперечувала. Особа, яка надає правову допомогу, прокурор не заперечували проти задоволення даної заяви. Заінтересована особа в судове засідання не зявилася про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, письмово підтримала вимоги лікаря-психіатра. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що відповідно до паспортних даних [PERSON], 6 грудня 1958 р., зареєстрована за адресою: [INFO]., повул. Леніна, 51 а кв. 8 (а.с. 8). Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 18 березня 2015 року [PERSON] визнано недієздатною, та її опікуном призначено [PERSON] (а.с. 4). Відповідно до довідки КЗ СОР « 1 ОСЛ» № 01-55/522 від 27 січня 2017 р. [PERSON] хворіє психічними захворюваннями з 1994 р. є інвалідом ІІ групи безтерміново, багаторазово і тривалий час знаходиться на лікуванні в психіатричній лікарні, остання госпіталізація з 9 травня 2016 р. по теперішній час (а.с. 6). Рішенням Роменського міськрайонного суду від 29 липня 2016 р. госпіталізація [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку була продовжена строком на 6 місяців (а.с. 5). За висновком комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу КЗ Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» від 12 січня 2017 р. [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у вигляді «шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу», не взмозі задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність; ненадання психіатричної допомоги може призвести до неочікуваних наслідків, смерті пацієнта (а.с.3). Суд вважає, що висновок лікарівпсихіатрів належним чином не обґрунтований, в судовому засіданні він не був належним чином обґрунтований лікарем-психіатром. В судовому засіданні не встановлено, що [PERSON], є особою, яка вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або ж не може задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує її життєдіяльність. Зокрема, вона чітко відповідала на запитання суду, розуміє, що відбувається, знає де вона проживає, досить спокійно адекватно поводилася. Судом встановлено, що [PERSON] має опікуна, який відповідно до чинного законодавства зобовязаний дбати про підопічну, про створення їй необхідних побутових умов, забезпечення її доглядом та лікуванням та вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічної. Заявником в судовому засіданні не було доведено та не надано доказів, як того вимагає ч. 1 ст. 60 ЦПК України, що розлади, вказані в експертизі, не можна лікувати амбулаторно, а лише в умовах стаціонару. Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Суд вважає, що продовження госпіталізації [PERSON] за таких обставин призведе до порушення її прав, передбачених ст. 29 Конституції України. Потреби в подальшій госпіталізації [PERSON] не має, а психіатричну допомогу вона може отримувати амбулаторно, поза межами психіатричного закладу, перебуваючи під наглядом опікуна. Тому заява лікаря-психіатра [PERSON] є не обгрунтованою і задоволенню не підлягає. На основі викладеного,

Outcome: dismissed