overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

8 вересня 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який обґрунтовує тим, що 30 вересня 2006 року в Бузаківській сільській раді Камінь-Каширського району Волинської області зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які є неповнолітніми. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння та довіри. Основною причиною розпаду сім'ї стала постійна відсутність чоловіка вдома. Після його засудження позивач остаточно вирішила розірвати шлюб. Шлюбні відносини припинилися і відновлені бути не можуть, через що дальше збереження сім'ї стало неможливим. Посилаючись на зазначені обставини, просить шлюб з відповідачем розірвати та відновити її дошлюбне прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій також просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підставним і таким, що підлягає до задоволення. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не бажають зберегти сім'ю і для цього не приймають ніяких заходів, що в даний час вони не підтримують сімейних відносин, тривалий час проживають окремо, позивач просить шлюб розірвати, вважаючи, що сім'я розпалась, відповідач не заперечує щодо цього, що свідчить про його байдужість та небажання зберегти сім'ю, а тому суд вважає, що дальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам дітей, а тому є всі підстави шлюб розірвати. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За вибором позивача суд відновлює їй дошлюбне прізвище [PERSON]. Суд не стягує з відповідача судових витрат, оскільки позивач таких вимог не заявляла.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

8 вересня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій зазначила, що [INFO] року помер її син [PERSON], а [INFO] року помер син [PERSON]. Після смерті останніх відкрилася спадщина і вона, являючись спадкоємцем за законом, звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав. Однак, на даний час вона не може це зробити через розбіжності у написанні її прізвища та прізвищ її синів в документах, тому просить суд ухвалити рішення, яким встановити той факт, що [PERSON] та [PERSON] є її синами. В судове засідання заявниця та представник заінтересованої особи, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, не з'явились. [PERSON] подала до суду заяву в якій, підтримавши доводи заяви, просить розглянути справу за її відсутності. Заінтересована особа проти доводів заяви [PERSON] не заперечила. Суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 256 пункту 1 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд вправі встановити факт родинних відносин між фізичними особами. Дослідивши надані заявницею копії свідоцтв про народження на ім'я [PERSON] та [PERSON], суд прийшов до переконання, що вони є синами заявниці, а відмінність у їх прізвищах зумовлена їх фонетичними особливостями (зміною голосних звуків у першому складі). Факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки надає право на спадкування майна, яке залишилось після смерті [PERSON] та [PERSON] На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

8 вересня 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 19 серпня 2005 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Останнім часом сімейне життя між ними припинено через різність у характерах, відсутність взаємопорозуміння. Тому просила їх шлюб розірвати офіційно в судовому порядку. В судове засідання сторони не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивачка надала заяву з проханням провести розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду не заперечувала. Суд, вважаючи за можливе здійснити заочний розгляд, дослідивши докази в справі, дійшов до наступного висновку. 19 серпня 2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області між сторонами був зареєстрований шлюб, про що був зроблений актовий запис під № 833. Після реєстрації шлюбу прізвище позивачки було змінено із [PERSON] на [PERSON]. За час шлюбу в них народився син - [PERSON], [INFO]. Проте шлюб між ними не склався, між подружжям виникли непорозуміння, які були викликані їх різними характерами та поглядами на життя, що потягло скандали, сварки, вони втратили взаємоповагу один до одного, фактично припинили шлюбно-сімейні відносини. Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. За встановлених під час судового засідання обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їх дитини, що має істотне значення і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ст.112, ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

8 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що рішенням Овідіопольського районного суду від 10.01.2013 р. встановлено його батьківство відносно дитини [PERSON], яка народилась 30 вересня 2011 року. Оскільки у позовній заяві він не просив про зміну прізвища дитини після визнання батьківства, у рішенні не було зазначено про це. З наведених підстав позивач просив внести зміни до актового запису №76, зробленого 10 квітня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області про народження [PERSON], а саме: прізвище дитини змінити з Дерр на Маковей. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Представник органу опіки та піклування позов підтримала. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджено розпискою про отримання судової повістки, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, а тому справа розглянута без його участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України.( а.с. 13) Суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Рішенням Овідіопольського районного суду від 10.01.2013 р. задоволено позов [PERSON] до [PERSON] і визнано його батьківство відносно [PERSON], яка народилась 30 вересня 2011 року. Оскільки у позовній заяві позивач не просив про зміну прізвища дитини з Дерр на Маковей, ця обставина не була зазначені в рішення суду. (а.с. 4-5) За таких обставин суд дійшов до висновку, що позов обгунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

8 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з названим позовом, в якому зазначила, що з 19.12.2003 р. до 04.05.2016 р. перебувала у шлюбі з [PERSON], під час якого у неї народився 06.06.2007 р. син [PERSON]. Батьком якого є відповідач. Вона припинила спільне проживання з відповідачем. Дитина перебуває тільки на її утриманні, а відповідач ухиляється від утримання сина. З наведених підстав, а також посилаючись, що відповідач не працює, позивачка просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 3000 грн. щомісячно. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач позов визнав частково і пояснив, що не працює, а тому взмозі виплачувати на користь позивачки на утримання дитини аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно. Суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі з 19.12.2003 р. до 04.05.2016 р., під час якого 06.06.2007 р. у них народився син [PERSON], батьком якого є відповідач. (а.с. 6-7) Дитина проживає разом з позивачкою і перебуває на її у триманні. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 184 СК України встановлено, що у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до положень 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не працює. Ніяких доказів того, що відповідач має інший заробіток і взмозі виплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 3000 грн. щомісячно, позивач суду не надала. За таких обставин, враховуючи, що відповідач працездатний, не працює без поважних причин, суд приходить до висновку, що з нього на користь позивачки на утримання дитини підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Згідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

8 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з названим позовом до відповідача з вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого 2 вересня 2006 року у відділі РАЦС Славутицького міського управління юстиції Київської області згідно актового запису № 123, від якого є дитина, мотивуючи його тим, що спільне життя не склалося, шлюбні стосунки припинені через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, подальше спільне життя неможливе і збереження шлюбу суперечить його інтересам. У судове засідання позивач не з'явився, подавши до суду заяву, у якій позов підтримує і просить задовольнити, а справу розглянути за його відсутності. Відповідачка у судове засідання також не з'явилася, подавши до суду заяву, у якій позов визнала і просила задовольнити, а справу розглянути за її відсутності. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON]. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ст. 197 ЦПК України не здійснювалось. З матеріалів справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, [PERSON], який народився [INFO] року в м. Біла Церква, громадянин України і [PERSON], яка народилася [INFO] року в м. Прип'ять, громадянка України, зареєстрували шлюб другого вересня дві тисячі шостого року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 123. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON]; дружини - [PERSON]. Місце реєстрації - відділ реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області. Подружжя має дитину: дочку [PERSON], [INFO], що підтверджено відповідною копією свідоцтва про народження. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За правилом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову у судовому засіданні не встановлено, у зв'язку з чим позов про розірвання шлюбу необхідно задовольнити. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по оплаті судового збору на суму 551 гривня 20 копійок, підтверджені відповідною квитанцією.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

8 вересня 2016 року позивач звернувся з даним позовом до суду. Позовні вимоги мотивує тим, що після смерті його матері [PERSON], яка померла 22.09.2013 року залишилось спадкове майно - земельна ділянка, розміром 3,2105 га, яка розташована на території Шельвівської сільської ради. Після смерті матері позивач фактично вступив у володіння спадковим майном, оскільки користувався ним. Позивач як спадкоємець за законом у вересні 2016 року звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, йому було відмовлено, оскільки пропущено строк звернення до нотаріальної контори. Даний строк було пропущено, позаяк він вважав, що, постійно доглядаючи за мамою та фактично користуючись даним майном, він вже прийняв спадщину. Його брат [PERSON] від прийняття спадщини відмовився. Просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги із підстав, зазначених у позовній заяві та пояснив, що 22.09.2013 року померла його мати. Він як спадкоємець за законом у вересні 2016 року звернувся до нотаріуса, однак нотаріальною конторою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що він пропустив строк для її прийняття. Строк для прийняття спадщини він пропустив, оскільки вважав, що, постійно доглядаючи за мамою та фактично користуючись даним майном, він вже прийняв спадщину. Його брат [PERSON] від прийняття спадщини відмовився. Інших осіб, які б претендували на спадкове майно, немає. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позов визнає, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнав та пояснив, що він від прийняття спадщини відмовився. Судом встановлено, що після смерті спадкодавця [PERSON], яка померла 22.09.2013 року (а.с. 6), залишилося спадкове майно - земельна ділянка, розміром 3,2105 га, що підтверджується державним актом (а.с. 8). Позивач є спадкоємцем за законом, що підтверджується копією паспорта позивача та свідоцтва про народження (а.с. 4-7). Брат позивача [PERSON] від прийняття спадщини відмовився. Інших осіб, які б мали право на обов'язкову частку в спадковому майні, судом не встановлено. Отже, позивач, як єдиний спадкоємець за законом, не може оформити спадщину, тому що пропустив строк для її прийняття. Строк для прийняття спадщини пропустив з поважних причин у зв'язку із необізнаністю з чинним законодавством. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Вищенаведені обставини свідчать, що позивач є спадкоємцем і строк для прийняття спадщини пропустив з поважних причин і цих причин представник відповідача не оспорює, отже позов необхідно задовольнити. Судові витрати залишити за позивачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

8 вересня 2016 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначала, що їх малолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, але відповідач, який є його батьком, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, хоча працездатний і зобовязаний це робити, тому просила стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання дитини в розмірі 1/3 частині всіх його заробітків щомісячно. В судове засідання сторони не зявилися, від позивачки надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі та задовольнити позов, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи без участі сторін, дослідивши письмові докази в ній, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони з 15 березня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, за час якого в них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком малолітньої дитини, що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с. 7). Однак участі в його вихованні та утриманні як батько не приймає, хоча згідно зі ст.180 СК України зобовязаний це робити до досягнення дитиною повноліття. Частина 3 ст. 181 та ч. 1 ст. 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються в частині від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обовязок батька утримувати своїх дітей до їх повноліття, передбачений ст. 180 СК України, вимоги ст. 182 СК України, матеріальне становище дитини, стан її здоровя, та стан здоровя і матеріальне положення платника аліментів, суд прийшов до висновку, що відповідач зобовязаний та має можливість сплачувати аліменти на утримання свого малолітнього сина до досягнення ним повноліття в розмірі 1/3 частини всіх видів своїх заробітків (доходів) щомісячно, але розмір щомісячних аліментів не повинен бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України необхідно допустити негайне викання рішення суду в частині сплати аліментів за один місяць. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 551 гривен 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

8 вересня 2017 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. У судове засідання позивач не зявилася, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, на заочний розгляд справи погодилась. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до статті 74 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК) за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 224 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 197 ЦПК, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України (далі СК) позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 вересня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1 -БП № 017022 (а.с.4). Під час перебування сторін у шлюбі, у них народилися діти донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], 15 березня 2014 року, що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-ЕЛ № 042267 (а.с.5) та серії І-ЕЛ № 149786 (а.с.6). На момент розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Згідно із частиною другою статті 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у них не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сімї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, Суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Враховуючи, що позивач просить залишити їй шлюбне прізвище, відповідно до статті 113 СК після розірвання шлюбу їй необхідно залишити її шлюбне прізвище «Яненко». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

8 вересня 2017 року до суду заявлено позов [PERSON], в якому вона вимагає розірвати шлюб між нею і відповідачем, зареєстрований 15.06.2002р. відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції м. Донецьк, який через відсутність взаєморозуміння, спільних життєвих інтересів остаточно розпався, подружніх стосунків не підтримують десять років. Позивач в судове засідання не зявилася. Представник позивача в судовому засіданні просив суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, примирення не потрібне. Відповідач в судове засідання не зявився, проте телефонограмою повідомив суд про неможливість зявитись в судове засідання, просив розглянути справу у його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу (а.с.14). З'ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд уважає за необхідне ухвалити рішення про розірвання шлюбу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сім`я сторін розпалася остаточно і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного із них. Спору щодо спільного майна та місця проживання дитини немає. На підставі викладеного та

Outcome: approved