Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

31.01.2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу дитині на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави України, а також через лінію розмежування у зону проведення АТО та АР Крим, разом із матірю без згоди та супроводу батька. В обґрунтування свого позову позивачка [PERSON] посилається на те, що з відповідачем має неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Сталося так, що дитина народилася хворою, та потребував підвищеної уваги до стану здоров,я з боку батьків та лікарів. У квітні 2017 року у сина відбулася перша планова операція в м. Краснодар РФ. Відповідач відмовився приймати участь у вихованні дитини, яка мешкає разом із позивачем, яка виховує сина сама без допомоги батька. [PERSON] бажає повезти дитину за кордон з метою відпочинку, оздоровлення та розширення її кругозору, також відвідати родичів, які мешкають у різних країнах. Крім того, заплановано госпіталізацію до урологічного відділення в м. Краснодар на 09.07.2018 року. Однак, позивач не може отримати згоди на такі поїздки у відповідача, тому що останній не бажає спілкуватися з позивачем та дитиною. На неодноразові прохання надати дозвіл вивозити дитину, відповідач ніяк не реагував, ігноруючи потреби позивача із сином. В позовній заяві просила суд надати дозвіл дитині [PERSON], [INFO] на тимчасові неодноразові поїздки за межі держави Україна, а також на виїзд через лінію розмежування до зони проведення антитерористичної операції на території Луганської та Донецької області, АР Крим та Російську Федерацію, разом з нею матірю [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], до досягнення [PERSON] 16-річного віку, яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну свого сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у попереднє судове засідання не зявилися, надали суду заяву, в якій просять суд розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, в своїй заяві просить суд розглянути справу без його участі та позов визнав у повному обсязі. Відповідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав: Як було встановлено в судовому засіданні, сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, де в графі мати вказана [PERSON], а в графі батько вказаний [PERSON]. На підставі п. 2 ст. 4 Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, в супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється у разі предявлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п.п. 2-4 п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України та вїзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. \~\~\~\~\~\~\~\~ Проїзний документ дитині видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки, або до досягнення нею 18-річного віку. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, а тому на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сімї є першоосновою розвитку особистості дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Крім того, згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного та

Outcome: approved