Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

31 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що він має накопичувальний рахунок за договором SAMDN 52000073944920 в ПАТ КБ «ПриватБанк», за карткою банку [NUMBER] з терміном дії до квітня 2016 року. На вказаному рахунку позивач має власні заощадження в сумі 57 364,38 грн., з нарахованими відсотками 4365,74 грн., а всього коштів на суму 61730,12 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку. Так як позивач працював у м. Севастополь АР Крим, то рахунок був відкритий на території АР Крим, там же він отримав картку банку. Позивач зареєстрований і на даний час перебуває у Сумській області, однак при усному зверненні до Сумської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» йому було відмовлено у виплаті коштів з рахунку. 08 жовтня 2014 року позивач звернувся через Сумську філію ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про розірвання договору банківського вкладу та вимогою сплатити кошти і відсотки. Однак повідомленням з ПАТ КБ «ПриватБанк» йому було відмовлено в цьому, з посиланням на те, що на даний час на території АР Крим ПАТ КБ «ПриватБанк» не веде свою діяльність. Посилаючись на ст.ст. 1058, 1066, 1074, 1075 ЦК України, Закон України «Про захист прав споживачів», Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», позивач просить суд стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» 61730,12 грн. В судових засіданнях позивач [PERSON] підтримав позов у повному обсязі. В судових засіданнях представник позивача [PERSON] підтримав позов у повному обсязі, пояснив, що відмова ПАТ КБ «ПриватБанк» у виплаті коштів [PERSON] за його картковим рахунком є незаконною, оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» продовжує функціонувати як юридична особа на всій території України, діяльність ПАТ КБ «ПриватБанк» не припинена, а та обставина, на території анексованої АР Крим припинена діяльність одного із відділень Банку, не позбавляє Банку обов'язку виплатити клієнту кошти за договором карткового рахунку, оскільки договір укладався з юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», а не з окремим підрозділом Банку. На вимогу позивача Банк відмовився надати будь-які документи, що стосуються відкриття рахунку та укладення договору банківського вкладу, однак була надана виписка по рахунку із зазначенням номеру рахунку, руху коштів та залишку коштів. В судові засідання представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, подав письмові заперечення проти позову, в яких посилався на наступне. По-перше, відповідач вважає, що позивачем не надано належних доказів існування правовідносин за спірним договором банківського вкладу та не підтверджено знаходження спірних грошових сум на депозитних рахунках на момент розгляду справи судом, а саме: договору про відкриття рахунку, квитанцій про внесення грошових коштів на рахунок, доказів щодо знаходження спірних грошових сум на рахунку. По-друге, відповідач вважає незаконною вимогу позивача про стягнення нарахованих відсотків, оскільки ці проценти по суті є бонусами і нараховуються на спеціальний бонусний рахунок, який не є поточним рахунком. Бонуси можна витратити тільки в рамках мережі «Бонус +» при здійсненні певних покупок у ТСП-партнерів Банку, і не можна отримати готівкою, безготівковим переводом або перерахуванням на інший рахунок. По-третє, відповідач посилається на те, що територія АР Крим визначена як тимчасово окупована територія України. Постановою НБУ № 260 припинено діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території АР Крим. З травня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» не має можливості здійснювати банківську діяльність на окупованій території. Також відповідач зазначає, що Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі України, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України - у повному обсязі покладається на Російську Федерацію. Крім того, відповідач посилається на те, що по законодавству Російської Федерації зобов'язання здійснювати компенсаційні виплати, в тому числі вкладникам філії Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», взяла на себе автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» (АНО «ФЗВ»). За вказаних обставин, ПАТ КБ «ПриватБанк» вважає себе неналежним відповідачем, посилаючись на рішення Центрального районного суду м. Сімферополя від 16.09.2014 року про припинення протиправних дій з невиконання зобов'язань по договорах банківського вкладу, та посилаючись на промову прем'єр-міністра Криму [PERSON] про відшкодування заборгованості ПАТ КБ «ПриватБанк» перед вкладниками, і вважає, що позивач не довів відсутності своєї вимоги до державних і недержавних установ РФ за аналогічними підставами та не довів того, що його вимоги не входять до загальної суми, визначеної рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя від 16.09.2014 року. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові заперечення представника відповідача з усіма наданими додатками, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» був укладений договір SAMDN 52000073944920, за основною картою договору [NUMBER] з терміном дії до квітня 2016 року. З виписки по особовому рахунку на ім'я [PERSON] вбачається, що на рахунку позивача станом на 10.06 2014 року маються власні кошти в сумі 57 364, 38 грн. з нарахованими процентами у сумі 4365,74 грн. (а.с.8-9). Як вбачається із заяви [PERSON], 08 жовтня 2014 року він звернувся до Сумської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» з повідомленням про розірвання договору банківського рахунку та вимогою про виплату всієї суми коштів, що маються на рахунку (а.с. 10). Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо того, що вказана виписка є неналежним доказом, оскільки дана виписка по особовому рахунку була видана самою банківською установою ПАТ КБ «ПриватБанк», крім того, суд не приймає до уваги і доводи відповідача щодо того, що позивачем не надано належних доказів існування правовідносин за спірним договором банківського вкладу, оскільки у своїй письмовій відповіді [PERSON] від 14.10.2014 року, ПАТ КБ «ПриватБанк» сам визнає [PERSON] своїм клієнтом, при цьому Банк посилається не на відсутність договору банківського вкладу, а на неможливість здійснювати банківське регулювання на окупованій території АР Крим (а.с.11). Суд також вважає, що в даному випадку правовідносини, що виникли із договору банківського вкладу, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки дані правовідносини пов'язані з наданням фінансових послуг і захистом інтересів споживачів фінансових послуг, відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також це питання роз'яснено і п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ за позовами про захист прав споживачів». Даний спір між сторонами виник з цивільних правовідносин, які регулюються ст.ст. 15, 23, 526, 626, 611,1058-1061, 1074, 1167 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживача», Законом України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до п.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти у готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. За договором банківського вкладу незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором, відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу з закінченням встановленого договором строку (строковий вклад). У відповідності з вимогами ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Позивач звертався з письмовою заявою до відповідача та Сумської філії ПАТ КБ «Приватбанк» за місцем своєї реєстрації про повернення йому вкладу за договором SAMDN 52000073944920, за основною картою договору [NUMBER], що стверджується його заявами від 08.10.2014 року (а.с.10), з відміткою про отримання такої заяви ПАТ КБ «ПриватБанк», але отримав відповідь від 14.10.2014 року (а.с. 11) про неможливість задоволення його вимог. Як видно з матеріалів справи, відмовляючись повертати грошові кошти, відповідач посилається на відсутність законодавчої бази, яка б визначала юридичний статус та основи діяльності банківської системи України в Криму з врахуванням тих змін, які відбулися останнім часом у суспільстві. Суд вважає, що відмова відповідача у поверненні вкладу суперечить вимогам чинного законодавства України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та Законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього Закону, Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Суд не бере до уваги заперечення відповідача з того приводу, що належним відповідачем по даній справі є автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» Російської Федерації (АНО «ФЗВ»), і що позивач зобов'язаний звертатись з даним позовом до державних або недержавних установ Російської Федерації, оскільки стороною договору є ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не відокремлений структурний підрозділ на території АР Крим. На даний час ПАТ КБ «ПриватБанк» не ліквідований, не оголошений банкрутом, а тому є належним відповідачем і повинен нести повну відповідальність за виконання взятих на себе зобов'язань. Посилання відповідача на заяви представників окупаційної влади АР Крим - суд вважає в даному випадку недоречними, і такими, що не ґрунтуються на законі, тобто не є легітимними згідно чинного законодавства України. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права приватної власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 525 ЦК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, тому обраний позивачем спосіб захисту його порушених прав відповідає нормам діючого законодавства. Як було вказано вище, позивачем було укладено з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір банківського вкладу SAMDN 52000073944920, за основною картою договору [NUMBER] з терміном дії до квітня 2016 року, що підтверджується карткою ПриватБанк «Кредитка» [NUMBER] (а.с. 7), та випискою по особовому рахунку [PERSON] (а.с.8-9), з якої також вбачається, що [PERSON] нараховувались проценти на залишок власних коштів на рахунок (а.с.9). Враховуючи умови вищевказаного договору банківського вкладу SAMDN 52000073944920 та той факт, що позивачем було подано до ПАТ «КБ «ПриватБанк» заяву про повернення вкладу та нарахованих відсотків від 08.10.2014 року, то з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню власні кошти позивача та нараховані на них проценти у сумах, зазначених у виписці по рахунку, які не спростовані відповідачем та з якими погоджується суд. Таким чином, внаслідок проведеного аналізу матеріалів справи та наведених вище норм діючого законодавства, суд встановив несвоєчасне та неналежне виконання ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язань щодо повернення суми банківського вкладу та процентів на неї за зверненням вкладника [PERSON] у спосіб, передбачений умовами договору. З огляду на викладене, з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню власні кошти позивача за договором SAMDN52000073944920 за картою договору [NUMBER] в сумі 57364,38 грн. та нараховані відсотки у сумі 4365,74 грн., а всього: 61 730,12 грн. - відповідно до ст. 1061 ЦК України. Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалене рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Визначаючи розмір судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 617, 30 грн. На підставі ст. ст. 15, 526, 626, 611, 711, 1058-1061, 1074 ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про захист прав споживача»,

Outcome: approved