overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

31 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 24 червня 2000 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу з відповідачем мають двох дітей сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. На протязі двох років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач довгий час проживає окремо. Між ними часто відбуваються безпідставні сварки, свідком яких нерідко бувають діти, що тяжким чином впливає на їх психічний стан та кожного разу спричиняє їм душевні страждання. Спільно господарство не ведеться. Посилаючись на викладене, просила розірвати шлюб, залишити прізвище, взяте нею у шлюбі - [PERSON] та стягнути на її користь судовий збір. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 червня 200о року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 24 червня 2000 року. Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження, що підтверджується копіями свідоцтв про народження [NUMBER] від 12 квітня 2001 року та Серії [NUMBER] від 07 травня 2010 року відповідно. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, сумісне господарство не ведеться. Шлюб фактично розпався. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, вимоги позивачки про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

31 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову вказувала, що відповідач протягом останнього року ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, не надає матеріальної допомоги та не сплачує аліментів, не цікавиться її вихованням та уникає спілкування, тому є підстави позбавити його батьківських прав. [PERSON] при розгляді справи позов підтримала та просила її вимоги задовольнити, зазначила, що батько дитину бачив лише один раз від її народження. Відповідач позов визнав, пояснив, що він дійсно не цікавиться життям та розвитком його малолітньої дочки, не надає їй матеріальної допомоги, а відтак погоджується на позбавлення його батьківських прав стосовно неї. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, надіслав суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності та вказав про підтримання позову [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що відповідач являється батьком малолітньої [PERSON], [INFO], однак участі у її вихованні та утриманні не приймає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, що підтверджується даними: довідки про розмір аліментів, виданої Полонським районним відділом державної виконавчої служби, згідно якої вбачається, що з [PERSON] на підставі виконавчого листа № 688/4338, виданого Шепетівським міськрайонним судом від 10 лютого 2017 року, стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі по 700 грн. щомісячно, однак з грудня 2016 року по березень 2017 року, в травні місяці та з липня по жовтень 2017 року відповідач аліменти не сплачував; довідки Шепетівського дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу № 4 «Світлячок» про те, що батько [PERSON], кора відвідує даний заклад, її вихованням не цікавиться та разом з дитиною не проживає. Дані обставини також підтверджуються відомостями з довідки квартального громадського комітету № 18 виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 25 жовтня 2017 року за № 149. Згідно висновку органу опіки та піклування Шепетівського міськвиконкому від 18 жовтня 2017 року № 01-23/3073 вбачається, що вказаний орган опіки вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої [PERSON]. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що має місце в даному випадку. Оскільки відповідач не проявляє до дитини щонайменшої батьківської турботи, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, матеріальне забезпечення, що стверджується наведеними вище доказами, тому суд знаходить законні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

31 жовтня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 13 грудня 1990 року. Від подружнього життя мають двох повнолітніх дітей. Основою розпаду сім'ї послугувало те, що вони з чоловіком мають різні погляди на життя і з цього приводу між ними відсутнє взаєморозуміння.Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе, тому вона просить суд шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилася, у позовній заяві вона зазначила, що у випадку її неявки справу просить слухати в її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, за наявними в справі доказами та в заочному провадженні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 15 грудня 1990 року зареєстрували шлюб у відділі ЗАЦС міськвиконкому м. Суми, про що зроблений відповідний актовий запис за №2806, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а. с. 4). [PERSON] та [PERSON] є батьками повнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а. с. 5-6). Як вбачається з позовної заяви, однією сімєю сторони не проживають вже 9 років. Основою розпаду сімї послугувало те, що у подружжя було відсутнє взаєморозуміння, вони мають різні погляди на подружнє життя. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, тому шлюб необхідно розірвати. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу необхідно залишити [PERSON]. Відповідно до вимог\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

31 жовтня 2017 року до суду надійшла вказана позовна заява. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Як зазначає позивач, основною причиною розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння та довіри. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами почало втрачати сенс і поступово, як наслідок почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та зобов'язань одного перед іншим. А тому збереження шлюбу в подальшому не можливе та суперечитиме інтересам позивача, як зазначено в заяві. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу. Вивчивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 12 жовтня 2007 року, який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, про що зроблено актовий запис №990. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Як пояснив позивач в судовому засіданні, сторони не ведуть спільне господарство та не підтримують сімейно-шлюбні стосунки з червня 2010 року. Водночас відповідач в судовому засіданні пояснила, що вони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки та ведуть спільне господарство з січня 2012 року. Так, згідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 СК України. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що сторони бажають розірвати шлюб, а подальше його збереження буде суперечити інтересам позивача, суд вважає неможливим подальше збереження сім'ї і приймає рішення про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

31 жовтня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 30.10.2017р. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є безпорадною і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 30.10.2017р. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора збуджена, багатомовна, мова не по суті. Висловлює маячні ідеї відносин, впливу до оточуючих. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - біполярний афективний розлад, поточний епізод манії з психотичними симптомами. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

31 жовтня 2017 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 30.10.2017р. [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хвора є небезпечною для себе та оточуючих, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує проти задоволення заяви. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не давала, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 30.10.2017р. [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Лотакова лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора висловлює маячні ідеї збитку, відносин на адресу сусіда, невістки. Пам'ять знижена на поточне. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - органічний маячний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що ій необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

31 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 15.09.2015 року він надав в борг відповідачці кошти на підставі розписки у сумі 32 000 грн. 17.12.2015 року відповідачка вдруге взяла у борг 30 000 грн., що також засвідчено розпискою. Відповідачка суму боргу у визначені розпискою терміни не повернула, що пов'язувала з важким матеріальним становищем. У зв'язку з цим просить стягнути з відповідачки суму боргу за розписками у розмірі 62 000 грн. та суму сплаченого судового збору. В судовому засіданні 11 грудня 2017 року позивач свої позовні вимоги підтрамав в повному обсязі та просив стягнути з відповідачки суму боргу за розписками у розмірі 62 000 грн. та суму сплаченого судового збору . Відповідака у судовому засіданні позовні вимоги визнала, та не заперечувала проти задоволення позову. Із матеріалів справи вбачається, що позивач відповідно до розписки: - 15 вересня 2015 року (а.с.37) надав у борг [PERSON] 32000 грн. строком до 10.05.2017 року. - 17.12.2015 року (а.с. 38) надав у борг [PERSON] 30000 грн. строком до 10.05.2017 року. Судом встановлено, що після спливу строку, визначеного в розписках, відповідачка [PERSON] зазначену суму позики позивачу не повернула. Відповідно до ст. 1046, ч.1 ст.1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною другою ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми. Наявні підстави для стягнення на користь позивача із відповідачки боргу за вказаними договорами позики. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного повернення позичальником суми позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Вислухавши позивача, відповідачку, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору сплаченого ним при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

31 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 03.10.2009 року, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції. Від даного шлюбу у подружжя є малолітній син [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сімї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги. Вказав, що спільне господарство з відповідачем не ведеться з 17.11.2016 року та просив строк для примирення не надавати. Відповідач в судове засідання не зявилася , подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити, просила строк на примирення не надавати та вказала, що спільне господарство з позивачем не ведеться з 17.11.2016 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, внаслідок наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 03 жовтня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 03.10.2009 року, серія І-БВ № 068935, актовий запис №1878. Від шлюбу у подружжя є малолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-БВ № 203908. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть з 17.11.2016 року, позивач наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, тому за таких обставин по справі, суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягав на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

31 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказавши, що вони уклали шлюб 15.02.2013 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. Від даного шлюбу у подружжя є малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не знайшли взаємного порозуміння, втратили повагу один до одного, у них різні погляди на сімейне життя. Збереження сім'ї вважає неможливим. Просить розірвати шлюб із відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та задовольнити позовні вимоги. Вказав, що спільне господарство з відповідачем не ведеться з 10.07.2017 року та просив строк для примирення не надавати. Відповідач в судове засідання не з'явилася , подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити, просила строк на примирення не надавати та вказала, що спільне господарство з позивачем не ведеться з 10.07.2017 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, внаслідок наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 15 лютого 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 15.02.2013 року, серія [NUMBER], актовий запис №174. Від шлюбу у подружжя є малолітня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - це добровільна згода чоловіка та жінки, а позивач не бажає перебувати у шлюбі. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть з 10.07.2017 року, позивач наполягає на розірвані шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, тому за таких обставин по справі, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Позивач не наполягав на стягненні з відповідача судових витрат.

Outcome: approved