Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

30 травня 2019 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до моменту досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с.1-2). Ухвалою Баранівського районного суду від 04 червня 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, роз`яснено процесуальні права учасникам справи, а відповідачеві - право на подання відзиву у встановлений судом п`ятиденний строк з дня отримання ухвали та наслідки його неподання (а.с.12-13). 05.07.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги визнає частково, просить суд стягувати з нього аліменти на утримання сина у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, посилаючись на те, що постійної роботи не має, змушений їздити на заробітки за кордон, тому не згоден сплачувати аліменти у частці від доходу. Також наголошує на тому, що від утримання дитини не ухиляється, сплачує аліменти добровільно. Клопотань про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу до суду не надходило. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Виходячи з норми ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилося, оскільки розгляд справи здійснювався судом за відсутності учасників справи. Вивчивши матеріали справи, безпосередньо дослідивши наявні письмові докази, врахувавши зміст позовних вимог та заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Баранівського районного суду Житомирськлї області від 10.04.2019 року №273/597/19 (а.с.7, 9). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.01.2017 року (а.с.8), батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Неповнолітній син перебуває на утриманні позивачки. Відповідач не виконує батьківського обов`язку по утриманню сина, грошей на утримання дитини позивачці надає не регулярно, офіційно не працює, хоча їздить на заробітки за кордон. При цьому суд критично оцінює доводи відповідача щодо добровільного утримання ним дитини, оскільки суду надано копію лише однієї квитанції про сплату 1000,00 грн. 15.05.2019 року на користь позивачки, хоча аліменти потрібно платити щомісяця. Щодо заперечення відповідача проти стягнення з нього аліментів не в частці від усіх видів доходу, а в мінімальному розмірі - 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, суд зазначає, що правом вибору способу стягнення аліментів закон наділяє одержувача аліментів. Платник аліментів такого права не має (ч.3 ст.181 СК України). Водночас суд враховує заперечення відповідача про те, що позивачкою не обгрунтовано розмір заявленої до стягнення частки - 1/3 від усіх видів доходу відповідача, яку вона просить стягувати з нього щомісячно. Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. За нормами ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна зі сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За приписами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). Відповідно до ч. 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вимоги закону щодо обов`язку відповідача утримувати неповнолітню дитину, право позивачки на вибір способу стягнення аліментів на власний розсуд - або у твердій грошовій сумі, або у частці від доходу платника аліментів, не залежно від того, чи він офіційно працевлаштований та від інших обставин (ч.3 ст.181 СК України в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017 року), суд позовні вимоги задовольняє частково, а саме: стягує аліменти в частці від заробітку (доходу) у розмірі на одну дитину - однієї чверті. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial