Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

29 травня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В позовній заяві зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , батько позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Кривецькою сільською радою, Радехівського району, Львівської області. [INFO] померла [PERSON] , мати позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Кривецькою сільською радою, Радехівського району, Львівської області. Дані родинні відносини, про те що [PERSON] та [PERSON] , є її батьками стверджується свідоцтвом про народження, свідоцтвом про одруження. За життя спадкодавцем, [PERSON] , було здійснено розпорядження своїм майном на користь [PERSON] , склавши заповіт, який було посвідчено 08.08.2007 року, секретарем виконавчого комітету Кривецькою сільською радою, Радехівського району, Львівської області, та зареєстрованого в реєстрі за №35, згідно якого все майно заповіла їй. Спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавців становить житловий будинок [ADDRESS] та належав [PERSON] згідно Свідоцтва про право особистої власності на будівлю, виданого 23.11.1988 року на підставі рішення Радехівського райвиконкому №214 від 20.10.1988 року і записано в реєстрову книгу за №94. Фактично прийнявши спадщину та маючи намір оформити свої права на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте нотаріус нотаріальної контори відмовила їй видати свідоцтво про право на спадщину, мотивуючи відмову тим, що вона пропустила строк для прийняття спадщини, та по причині, що вирішити в нотаріальному порядку питання про спадкування житлового будинку не має можливості, оскільки свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння видане та зареєстроване на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] , а так як майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, нотаріус не в змозі встановити яка частка спадкового будинку належала саме спадкодавцеві. Ураховуючи те, що питання про визначення частки в майні колгоспного двору, про виділ чи поділ колгоспного двору - ніким не ставились, та у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів, нотаріусом було рекомендовано звернутися з позовом в суд. Одержати документи на житловий будинок як на об`єкт права приватної власності вона не може через зміну порядку державної реєстрації нерухомого майна. Це питання можна вирішити тільки шляхом ухвалення судового рішення про визнання права власності на будинковолодіння. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.2-3). 19 листопада 2018 року автоматизованою системою документообігу суду Д-3 судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.42). Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, не заперечував щодо ухвалення судом заочного рішення Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, хоч згідно з рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що про дату, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно (а.с.81-82). Згідно з ст.280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних доказів, які знаходяться у матеріалах справи, чого не заперечив представник позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд встановив, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] виданого Кривецькою сільською радою Радехівського району Львівської області 19 вересня 2005 року, актовий запис №10 (а.с.67). Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно, а саме, будинковолодіння, яке знаходиться у [ADDRESS] , та належало колгоспному двору, головою якого був [PERSON] у відповідності до копії Свідоцтва про право власності від 23 листопада 1988 року (а.с.7). За життя [PERSON] розпорядився належним йому майном на користь своєї дочки [PERSON] , склавши заповіт, який було посвідчено 02.10.2001 року, секретарем виконавчого комітету Кривецької сільської ради, Радехівського району, Львівської області, та зареєстрованого в реєстрі за №38 (а.с.68). Відповідно до довідки №144 від 18.05.2017 року та №477 від 30.07.2013 року, виданих виконкомом Кривецької сільської ради, померлий [PERSON] , 1924 року народження, постійно до дня смерті [INFO] проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] , разом із своєю дочкою [PERSON] . Від імені померлого посвідчувався заповіт №38 від 02.10.2001 року (а.с.8,9). Відповідно до довідки №145 від 18.05.2017 року, виданої виконкомом Кривецької сільської ради, на день смерті [INFO] [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , разом з ним проживали і були зареєстровані [PERSON] (дружина, померла [INFO] ), [PERSON] (дочка), [PERSON] (зять), [PERSON] (внука) (а.с.69). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Кривецькою сільською радою Радехівського району Львівської області 18 червня 2014 року, актовий запис №6 (а.с.66). За життя спадкодавець [PERSON] розпорядилася належним їй майном на користь своєї дочки [PERSON] , склавши заповіт, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Кривецької сільської ради Радехівського району Львівської області 08.08.2007 року та зареєстрований в реєстрі за №35 (а.с.10). Родинні відносини, про те що [PERSON] та [PERSON] , є батьками позивача підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 26 лютого 1996 року Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області та свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] , виданого 22 березня 2007 року Дмитрівською сільською радою Радехівського району Львівської області (а.с.5,6). Із копій матеріалів спадкової справи №206/2007 вбачається, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла [PERSON] , що також підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих Радехівською державною нотаріальною конторою (а.с.84-112). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з тим, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо встановлення факту спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved