Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

30 липня 2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними; визначити [PERSON] додатковий двомісячний строк для звернення з заявою про прийняття спадщини після батька - [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою судді Шабас О.С. від 28.09.2018 року справу було прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження на 19.10.2018 року. Ухвалою суду від 12.12.2018 року до участі у справі у якості співвідповідачів за клопотанням представника позивача адвоката Яковця І.Ю. було залучено [PERSON] та [PERSON] 13.03.2019 року до канцелярії суду надійшла письмова заява представника позивача адвоката Яковця І.Ю. про зміну підстав та розміру позовних вимог. Позивач також доповнив свої вимоги вимогою про визнання заповіту недійсним. 15 травня 2019 року підготовче провадження закрито та справа призначена до розгляду. В судовому засіданні 19.06.2019 року позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Пояснив, що не звертався з заявою про прийняття спадщини майже 3 роки. Проте про смерть батька йому було відомо, він був на його похованні, також був обізнаний про наявність заповіту. До смерті батька разом вони не жили. Протягом 6 місяців після смерті батька був зайнятий по роботі так як працював у відрядженнях майже по всій Україні, а проживав у місті Києві. Також не звертався за отриманням спадщини так як вважав, що земля належить бабусі, а не батькові, тобто не приділив цьому питанню належної уваги. Дізнавшись, що заповіт не реалізований звернувся з заявою до адвоката за консультацією, а згодом і до нотаріуса. Визнав, що фактично не був позбавлений можливості зробити це раніше. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. В обґрунтування уточнених вимог зазначив, що заповіт складено із дефектом форми так як посвідчено не уповноваженою особою, крім того заповідати земельну частку пай, [PERSON] не міг, так як був власником земельної ділянки. Позивач мав поважні причини для пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, так як не проживав на той час у Харківській області, майже постійно перебував у відрядженні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала у повному обсязі. По суті своїх заперечень пояснила, що так склалося життя, що до смерті [PERSON] вони проживали однією родиною, вона доглядала його. Позивач разом із ними не проживав. З почуття подяки [PERSON] оформив спадковий договір та заповіт на її користь. В даний час вона звернулась до нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав так як вона є єдиним спадкоємцем за законом та заповітом, що прийняв спадщину. Єдиною перешкодою для оформлення спадщини є наявність даного судового спору, через що нотаріус в даний час відмовляється видавати свідоцтво на спадкове майно. Зауважила, що про смерть батька позивачу було відомо одразу, він був присутній на його похованні, так само він був обізнаний про наявність заповіту, чому через стільки років після смерті батька позивач зажадав оформити спадщину після смерті батька їй не відомо. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечував у повному обсязі. Пояснив суду, що в позивача відсутні будь-які підстави для поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини, з наданих суду доказів не вбачається, що він був позбавлений можливості звернутися із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, поштою у тому числі. Одночасно зауважив, що підстав для визнання заповіту недійсним він також не вбачає, одночасно зауважив, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом та за заповітом, що прийняла спадщину, тому навіть за умови визнання заповіту недійсним відповідач успадковує спірну земельну ділянку як спадкоємець з законом, що прийняв спадщину. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника нотаріальної контори. Представник Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила справу розглядати за її відсутності. Суд вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] у родині [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , про що Палацом новонароджених міста Харкова у книзі реєстрації актів про народження 27 лютого 1975 року здійснено запис №195 та того ж дня видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] . 26 серпня 2004 року [PERSON] було видано Держаний акт про право власності на земельну ділянку, що засвідчував його право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 травня 2004 року, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області площею 6,2668 га в межах, згідно з планом. Державний акт зареєстрований у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №405. 30 жовтня 2007 року [PERSON] , залишив заповіт, зробивши розпорядження на випадок своєї смерті, яким належну йому земельну частку /пай/, що буде належати йому на день смерті та на яку за законом він матиме право заповів [PERSON] . В заповіті визначено дату народження заповідача, місце його складання, заповіт підписаний заповідачем та засвідчений секретарем Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області Т.В. Олійник та зареєстрований у реєстрі за №122. Застережень щодо зміни чи скасування заповіту останній не містить. [INFO] у віці 76 років помер [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області 25 грудня 2014 року складено актовий запис №18 та Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 05 липня 2018 року повторно видано відповідне свідоцтво серії [NUMBER] . 11 червня 2015 року після смерті [PERSON] [PERSON] подала до Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Нотаріусом вказаної нотаріальної контори на підставі цієї заяви заведено спадкову справу смерті [PERSON] № 131/2015. За інформацією з матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] на запит нотаріуса Золочівська селищна рада Золочівського району Харківської області повідомила нотаріуса, що [PERSON] [INFO] , станом на момент своєї смерті мешкав та був зареєстрований в [ADDRESS] , разом із ним мешкали та були зареєстровані [PERSON] 1982 р.н., [PERSON] 2005 р.н., [PERSON] 2014 р.н., міститься допис, що вказані особи доводяться померлому онукою та правнуками. 23 липня 2018 року [PERSON] , (що проживає та зареєстрований у [ADDRESS] ) звернувся до Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька [PERSON] , заяву приєднано до спадкової справи № 131/2015. 23 липня 2018 року постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, як виконуючою обов`язки державного нотаріуса Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Козелько Т.М. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , з тих мотивів, що [PERSON] разом із спадкодавцем на момент смерті не проживав, з заявою про прийняття спадщини не звертався, крім того спадкодавець залишив заповіт на іншу особу. 17 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області із заявою про зупинення вчинення нотаріальних дій, в зв`язку з ініціюванням судового спору, щодо спадкового майна [PERSON] 18 жовтня 2018 року Золочівською державною нотаріальною конторою Харківської області [PERSON] надано відповідь про призупинення вчинення нотаріальних дій до вирішення справи судом. 24 червня 2019 року довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛВН ЛІМІТЕД» - виробника продукції ТМ NEMIROFF та наказами вказаного підприємства, засвідчено, що [PERSON] , дійсно працював на вказаному підприємстві з 01 жовтня 2014 року по 29 січня 2016 року за основним місцем роботи на посаді керівника напрямку по роботі з ключовими клієнтами (наказ про прийняття №155/1-К від 01 жовтня 2014 року, наказ про звільнення 13-К від 28 січня 2016 року). в період з 01 грудня 2014 року по 30.07.2019 року був відсутній на робочому місці в зв`язку з відрядженнями: з14.12.2014 р. по 18.12.2014 р., з 14.01.2015р. по 16.01.2015 р., з 04.02.2015 р. по 06.02.2015 р., з 18.02.2015 р. по 19.02.2015 р., з 15.03.2015 р. по 18.03.2015 р., з 23.03.2015 р.по25.03.2015 р., з 30.03.2015 р. по 01.04.2015 р., з 06.04.2015 р. по 08.04.2015 р., з 21.04.2015 р. по 24.04.2015 р., з 27.04.2015 р. по 28.04.2015 р., з 06.05.2015р. по 07.05.2015 р. з 19.05.2015р. по 21.05.2015 р., з 07.06.2015 р. по 10.06.2015 р. з 16.06.2015 р. по 18.06.2015 р., з 24.06.2015 р. по 26.06.2015 р., з 06.07.2015 р. по 09.07.2015 р. з 20.07.2015 р. по 23.07.2015 р. Довідкою архівного відділу Золочівської районної державної адміністрації Харківської області від 27 березня 2019 року вихідний номер 01-53/128 архівний відділ повідомив, що а архівному фонді Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області рішення, яким уповноважено секретаря Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області Олійник Т.В. уповноважено посвідчувати заповіти станом на 30.10.2007 року не знайдено. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, ЦК України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР, (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин), Згідно положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно якої загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). Стаття 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, перелічує повноваження органів місцевого самоврядування щодо забезпечення законності, правопорядку, охорони прав, свобод і законних інтересів громадян. 1. До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать в тому числі: б) делеговані повноваження: 5) вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів громадянського стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад); Стаття 37Закону України «Про нотаріат», в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, перелучує нотаріальні дії, що вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів. Так у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють такі нотаріальні дії: 1) вживають заходів до охорони спадкового майна; 2) накладають та знімають заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. У населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, окрім дій, передбачених у частині першій цієї статті, вчиняють також такі нотаріальні дії: 1) посвідчують заповіти; 2) посвідчують доручення; 3) засвідчують вірність копій документів і виписок з них; 4) засвідчують справжність підпису на документах. Посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів не мають права оформляти документи, призначені для дії за кордоном. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи встановлені факти на предмет дотримання наведених вимог закону, судом встановлено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відтак судом встановлено, що позивач був обізнаний щодо смерті батька та наявності заповіту на іншу особу. Робочі відрядження позивачав період з 01 грудня 2014 року по 30 липня 2019 року тривали від 2 до 6 днів на місяць, що разом із проживанням у іншому населеному пункті об`єктивно не унеможливлювало його звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини протягом 6 місяців після смерті батька. Крім того, суд звертає увагу, що позивач через три роки після смерті батька звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а з заявою про прийняття спадщини не звертався, про що нотаріус вказав у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Інших доказів наявності непереборних обставин, що унеможливлювали звернення до нотаріуса протягом 6 місяців з моменту смерті батька позивачем не надано. Таким чином суд доходить висновку, що ході розгляду справи позивачем на надано належних та допустимих доказів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, що перешкоджали йому звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, в зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог. Крім того, із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі. Дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку, суд доходить висновку про відсутність підстав вважати заповіт від 30 жовтня 2007 року таким, що не відповідає вимогам закону. Позивач не надав доказів того, що [PERSON] особисто не підписував заповіт, або підписуючи його не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, що свідчило б про відсутність волі спадкодавця на його укладення. При цьому судом встановлено, що при посвідченні заповіту були дотримані вимоги щодо його форми - заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання, прізвища ім`я по батькові заповідача року його народження та посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування - секретарем Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області. Оцінюючи архівну довідку від 27.03.2019 року, суд виходить з того, що той факт, що в архіві не знайдено відповідне рішення, не свідчить про те, що [PERSON] станом на 30.10.2007 року не була уповноважена на посвідчення заповітів, як секретар відповідної сільської ради, так як у суду відсутні відомості про те, чи у повному обсязі зберігся та переданий архів, чи визначалися ці повноваження секретаря окремим рішенням чи всі його повноваження закріплювалися спільним рішенням, в якому перелічені одразу усі повноваження. Клопотань про виклик та допит [PERSON] , як свідка, сторонами не заявлялось. Клопотання про витребування рішення органу місцевого самоврядування, яким закріплено повноваження секретаря відповідної сільради станом на 30.10.2007 року не заявлялось. Доказів, що на посвідчення заповітів станом на 30 жовтня 2007 року Світличненською сільською радою Золочівського району Харківської області була уповноважена інша особа, суду не надано. Відтак, враховуючи, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях суд виходить з того, що позивачем в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів, що заповіт 30.10.2007 року посвідчений не уповноваженою особою, а при його складанні були допущені порушення його форми, посвідчення, волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Крім того, враховуючи, що в ході розгляду справи судом встановлено, що в розумінні положень ст.1269 ЦК України позивач не є спадкоємцем після смерті [PERSON] , так як не прийняв спадщину, виходячи положень ст. 15 ЦК України, відповідно до якої, захисту підлягає лише порушене право, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання недійсним заповіту [PERSON] .

Outcome: dismissed