Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

31.03.2017 року Чернігівська місцева прокуратура (в особі заступника керівника вказаної місцевої прокуратури [PERSON]Г.) звернулася до суду з позовом про визнання незаконним та скасування п.4.8 рішення Чернігівської міської ради від 25.04.2014 року про передачу [PERSON] у довгострокову оренду земельної ділянки загальною площею 0,078 га (кадастровий номер 7410100000:02:013:5776), що знаходиться по вулиці Матросова, 24 у місті Чернігів для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №2633/п від 14.05.2014 року, який був укладений між відповідачами 1-2 з приводу оренди вищезазначеної земельної ділянки строком до 25.04.2024 року по причині того, що він суперечить інтересам держави, так як був переданий в оренду за рахунок земель загального користування. Прокурор у судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача 1 позов визнав. Представник відповідача 2 вважає, що позов задоволенню не підлягає. Дослідивши докази по справі - суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що згідно п.4.8 рішення Чернігівської міської ради від 25.04.2014 року відповідачу [PERSON] було передано у довгострокову оренду, на платній основі, до 25.04.2024 року земельну ділянку загальною площею 0,0078 га (кадастровий номер 7410100000:02:013:5776), що знаходиться по вулиці Матросова, 24 у місті Чернігів для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), між відповідачами 1-2 був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки №2633/п від 14.05.2014 року. На переконання суду, дії відповідача 1 при прийнятті рішення щодо передачі в оренду відповідачу 2 земельної ділянки відповідають вимогам Законів України «Про оренду землі», «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельного Кодексу України, оскільки воно прийнято у межах компетенції органу місцевого самоврядування, у спосіб визначений законодавством України (на сесії) та з дотриманням його вимог. Стаття 215 частина 1 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу. У порушення вимог ст.60 ч.1 ЦПК України, позивач не подав до суду належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що орендар отримав земельну ділянку за рахунок земель загального користування, а саме провулку, наявність якого була б встановлена відповідною містобудівною документацією (планом міста, топогеодезичними зніманнями, іншими графічними матеріалами тощо), а укладений договір оренди не суперечить чинному законодавству, інтересам держави і територіальної громади. Позов прокурора сформульований некоректно: викладено прохання визнати незаконною передачу в оренду земельної ділянки площею 0,078 га, хоча в дійсності орендарю передавалася земельна ділянка площею 0,0078 га, позов не містить посилання про необхідність повернення земельної ділянки орендодавцю, він не містить фактичних даних, які саме інтереси держави, місцевої територіальної громади були порушені укладенням правочину. Встановлені судом обставини є підставою для повної відмови у задоволенні позову. Судові витрати по справі, які поніс позивач із сплати судового збору, необхідно віднести на його рахунок.

Outcome: dismissed