Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

30 липня 2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , вказавши на те, що відповідач є їхнім батьком. Свій позов обґрунтовує тим, що перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому. Від даного шлюбу народилася донька - [PERSON] та [PERSON] . Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, подружні відносини між ними припинено, їх шлюб існує лише формально. Вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити її інтересам, примирення неможливе. На підставі наведеного позивач просить розірвати шлюб та стягувати з [PERSON] в її користь на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] аліменти в розмірі 30% частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення повноліття. Крім цього, позивач просить визначити розмір аліментів після досягнення донькою [PERSON] повноліття і до досягнення нею 23-ох річного віку. В судове засідання представник позивача подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 27.10.2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міськвиконкому, актовий запис № 1047 (а.с.6) Від даного шлюбу у сторін народились доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7) та [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Встановлено, що діти проживають разом з матір`ю. Сторони не підтримують шлюбних відносин, не мають спільного сімейного бюджету, не ведуть спільно господарство, кожен з них живе своїм окремим життям, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Якщо хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частини 3, 4 ст. 56 СК України вказують, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, наполягання позивача на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Щодо стягнення аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне. Батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття (стаття 51 Конституції України). Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Аналіз норм сімейного законодавства дає підстави зробити висновок, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, а тому обоє батьків мають брати рівну участь у забезпеченні рівня життя дитини, достатнього для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Крім того, суд бере до уваги також, що згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 встановлений прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Даний прожитковий мінімум дитині повинні забезпечити обоє батьків. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, врахувавши, що відповідач не заперечує проти стягнення аліментів на утримання дітей, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову 30.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але не є меншим 23 років; продовження навчання ними; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Оскільки, на час розгляду справи, [PERSON] [INFO] не досягла повноліття, тому у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення аліментів після досягнення [PERSON] повноліття і до досягнення нею 23-ох річного віку, слід відмовити у зв`язку з передчасним зверненням з даною вимогою до суду. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: partial