Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

31.07.2019 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 21.11.2011 року [PERSON] надала у борг своїй племінниці [PERSON] грошові кошти в сумі 54260 гривень. Гроші були передані [PERSON] та її чоловіку [PERSON] для придбання подружжям автомобілю. На отримані кошти відповідачі купили автомобіль OPEL VECTRA, який 21.12.2011 року був зареєстрований за [PERSON] . Оскільки договір був укладений [PERSON] в інтересах сім`ї, то отримані гроші є спільним майном подружжя. У зв`язку із цим, обов`язок повернути позику має бути покладений на [PERSON] та [PERSON] , з яким вона перебувала у шлюбі на момент отримання позики. Просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] суму боргу в розмірі 54260 гривень, щомісячні відсотки за користування позикою в сумі 59136,64 гривень, втрати від інфляції в сумі 13527,02 гривень, 3% річних в сумі 2711,51 гривень, а всього стягнути 129635, 17 гривень. 09.08.2019 року суддя відрив спрощене провадження по справі з викликом сторін (а.с. 29). 19.08.2019 року суд за клопотанням представника відповідача витребував інформацію щодо транспортних засобів, зареєстрованих за відповідачами (а.с. 31). 30.08.2019 року суд за заявою представника позивача забезпечив позов шляхом накладення арешту на автомобіль OPEL VECTRA 1995 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 39). 16.10.2019 року відповідач [PERSON] подав відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог позивача. Вказав, що дійсно 21.12.2011 року він та його колишня дружина [PERSON] придбали автомобіль OPEL VECTRA 1995 року випуску за власні кошти сім`ї. Ні у кого, в тому числі у [PERSON] вони кошти не позичали. Вважає, що його згода на укладення договору позики потребувала нотаріального посвідчення. Проте він взагалі не надав своєї згоди на отримання [PERSON] коштів у позику від [PERSON] . Позивачем не надано суду доказів того, що отримані в позику кошти були використані в інтересах сім`ї на придбання автомобіля. Просив врахувати, що за розпискою кошти були отримані 21.11.2011 року, в той час як автомобіль був придбаний 21.12.2011 року (а.с. 52-54). 24.10.2019 року представник позивача адвокат Фурсенко С.С. подала до суду відповідь на відзив, в якому вказала, що згода [PERSON] на укладення договору позики 21.11.2011 року не була потрібна, оскільки договір був укладений в інтересах сім`ї (а.с. 63-65). 04.12.2019 року суд за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Мінасова В.В. перейшов до розгляду справи за правилами загального провадження та призначив по справі підготовче судове засідання (а.с. 88). 24.12.2019 року провадження по справі зупинено у зв`язку з призначенням судової технічної експертизи документа за клопотанням представника відповідача [PERSON] адвоката Мінасова В.В. (а.с. 94) 30.03.2020\~року до\~Хортицького районного\~суду м.\~Запоріжжя надійшов\~лист директора\~Київського науково-дослідного\~інституту судових\~експертиз про\~повернення ухвали\~про призначення\~ судової технічної експертизи документа без виконання (а.с. 112). 07.04.2020 року суддя поновив провадження по справі та призначив справу до розгляду (а.с. 115). 13.05.2020 року суд закрив підготовче провадження по справі (а.с. 122). В судовому засіданні представник позивача адвокат Фурсенко С.С. доводи позовної заяви підтримала, просила суд позов задовольнити. Пояснила суду, що [PERSON] переїхала проживати до м. Запоріжжя, де проживала її племінниця [PERSON] та її чоловік [PERSON] . В листопаді 2011 року [PERSON] надала у позику [PERSON] та [PERSON] грошові кошти для придбання подружжям автомобілю. Розписку про отримання позики написала племінниця [PERSON] . У встановлений термін до 21.11.2017 року відповідачі грошові кошти не повернули, тому позивач звернулась до суду із даним позовом. Відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги позивача, пояснила суду, що її тітка [PERSON] продала квартиру та переїхала проживати в м. Запоріжжя. Вона з колишнім чоловіком [PERSON] попросили у [PERSON] гроші для придбання автомобілю, на що позивач погодилась. [PERSON] знайшов у продажу автомобіль та сказав [PERSON] яка сума йому потрібна для його придбання. Вона власноруч написала розписку, а [PERSON] передала грошові кошти [PERSON] в сумі 6700 доларів США. В той же день [PERSON] придбав автомобіль OPEL VECTRA 1995 року випуску за отримані у позику кошти та зареєстрував його на своє ім`я. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мінасов В.В. проти позову заперечив, пояснив суду, що відповідач [PERSON] грошові кошти на придбання автомобілю від [PERSON] не отримував, при написанні розписки присутній не був. Доход [PERSON] в 2011 році складав 4000 гривень, що на той час було еквівалентно 800 доларам США. Тому відповідач міг дозволити придбати автомобіль за власні кошти. Вважає, що укладення договору між позивачем [PERSON] та [PERSON] створює обов`язки лише для сторін договору позики. [PERSON] та [PERSON] не надали суду доказів того, що позичені кошти були отримані та витрачені в інтересах сім`ї. Також вказав, що суду не наданий оригінал розписки. Документ, який надала позивач є пошкодженим і його не можна вважати доказом. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін та їх представників, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.01.2002 року до розірвання його у 2019 році (а.с. 11). Під час перебування у шлюбі [PERSON] придбав автомобіль OPEL VECTRA 1995 року випуску реєстраційний номер [NUMBER] , який 21.12.2011 року зареєстрований за [PERSON] (а.с. 12-13, 33). Відповідно до наданої суду розписки, 21.11.2011 року [PERSON] отримала у борг від [PERSON] для придбання автомобілю 54260 гривень для потреб своєї сім`ї, зобов`язалась повернути позику до 21.11.2017 року. Розписка підписана [PERSON] (а.с. 6, 113). В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , який суду пояснив, що він працював разом з [PERSON] , знайомий з її колишнім чоловіком [PERSON] . Йому відомо, що [PERSON] продала квартиру та переїхала проживати в м. Запоріжжя. Зі слів [PERSON] йому відомо, що [PERSON] в листопаді 2011 року позичила [PERSON] та його дружині [PERSON] близько 8000 доларів США на придбання автомобілю. Факт отримання [PERSON] грошових коштів від [PERSON] підтверджується письмовою розпискою, оригінал та копія якої знаходиться в матеріалах справи. Документ є частково пошкодженим, проте після огляду його в судовому засіданні у суду не виникло сумнівів, що копія не відповідає оригіналу. Відповідачем [PERSON] та його представником адвокатом Мінасовим В.В. заявлялось про проведення експертизи даного документа для з`ясування давності написання документа (а.с. 56), проте в подальшому в ході розгляду справи представник відповідача від проведення експертизи відмовився (а.с. 95-98, 108). Тому враховуючи відсутність доказів протилежного, суд виходить із того, що розписка була дійсно написана [PERSON] 21.11.2011 року. Аналіз положення частини четвертої статті 202, частини другої статті 626, статті 1046 ЦК України дає підстави для висновку, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення договору позики всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. До правовідносин, що виникли між сторонами по справі підлягають застосування норми статті 65 СК України, відповідно до частини четвертої якої договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Верховний Суд в постанові від 03.05.2018 року по справі №639/7335/15-ц розтлумачив положення частини четвертої статті 65 СК України, вказавши, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї. Між сторонами виник спір з приводу того, чи отримала [PERSON] кошти у позику в інтересах сім`ї, та чи були використані грошові кошти в інтересах сім`ї. Доводи відповідача [PERSON] та його представника адвоката Мінасова В.В. полягають в тому, що [PERSON] не було відомо про отримання його дружиною [PERSON] грошей від свої тітки [PERSON] , автомобіль OPEL VECTRA був придбаний не за позичені кошти, а за власні кошти подружжя. Таким чином для правильного вирішення спору необхідно встановити, чи отримала [PERSON] позику для придбання подружжям автомобілю та чи використав ці кошти [PERSON] та [PERSON] не надали суду належних доказів того, що [PERSON] був обізнаний про укладення договору позики. Зазначення в розписці про те, що гроші отримані для придбання автомобілю не може беззаперечно свідчити про цей факт, враховуючи, що сам [PERSON] цю обставину заперечує. Також суд бере до уваги, що підпис [PERSON] в розписці або його письмова згода на укладення договору відсутні. Суд ставиться критично до показань свідка [PERSON] , оскільки про обставини отримання грошей у позику йому відомо від сторін по справі [PERSON] та [PERSON] . Оскільки про допит сторін по справі в якості свідків заявлено не було, показання [PERSON] з чужих слів не можуть бути допустимим доказом використання позики в інтересах сім`ї у відповідності до ч.2 ст.90 ЦПК України. Також суд бере до уваги той факт, що в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що її чоловік [PERSON] обрав автомобіль, повідомив [PERSON] його ціну, після чого отримав від позивача грошові кошти та в цей же його придбав. Пояснення відповідача суперечать встановленим судом фактам, оскільки розписка датована 21.11.2011 року, в той час як автомобіль був зареєстрований за [PERSON] через місяць 21.12.2011 року. Дана обставина в сукупності з іншими фактами, дає підстави для обґрунтованого сумніву в тому, що [PERSON] використав грошові кошти, отримані [PERSON] у позику, для придбання автомобілю. Крім того, на час придбання автомобілю [PERSON] мав місце роботи та постійний дохід, що не заперечується сторонами по справі та зокрема підтверджується листом регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області, в якому вказано, що місце роботи [PERSON] «АВТОФЕНШУЙ», посада комірник. Адвокат Мінасов В.В. пояснив, що дохід [PERSON] складав близько 4000 гривень на місяць, чого інші учасники справи не заперечували. Цей факт підтверджує, що [PERSON] не був позбавлений можливості за власні кошти придбати автомобіль, вартість якого не перевищує його річний дохід. Суд дійшов висновку, що з урахуванням заперечень [PERSON] , одна лише розписка [PERSON] не може бути достатнім доказом того, що грошові кошти були використані в інтересах сім`ї. У зв`язку із цим, [PERSON] не є учасником зобов`язальних відносин за договором позики, а тому вимога покласти солідарний обов`язок на [PERSON] повернути позичені кошти є безпідставною. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення боргу за договором позики лише з позичальника [PERSON] . Суду наданий розрахунок заборгованості за договором позики, відповідно якого сума боргу становить - 54260 грн., відсотки - 59136,64 грн., втрати від інфляції - 13527,02 грн., 3% річних - 2711,51 грн. Відповідачі правильність розрахунку заборгованості не заперечували, він складений відповідно до положень діючого законодавства. На підставі ч.9 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.08.2019 року, підлягають скасуванню після набрання рішенням законної сили. Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню на її користь з відповідача [PERSON] .

Outcome: partial