Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

9 червня 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], предметом якого є: визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком № 13, що розташований за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, село Козирка, вулиця Лиманська. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, село Козирка, вулиця Лиманська, 13, в якому зареєстрований відповідач. З листопада 2014 року до теперішнього часу [PERSON] за вказаною адресою не проживає, фактичне місце проживання відповідача їй невідоме. Вважаючи, що наявність зареєстрованої особи позбавляє її права розпорядитися своїм нерухомим майном, [PERSON] звернулася з позовом до суду. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити. [PERSON] пояснення, що у 1994 році вона, у звязку із укладенням шлюбу, надала свою згоду на реєстрацію місця проживання відповідача в належному їй будинку. У 2007 році шлюб між нею та відповідачем був розірваний, однак до листопада 2014 року відповідач проживав у вказаному вище будинку. З листопада 2014 року відповідач проживає окремо, проте зареєстрований у будинку позивачки. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, обставини, викладені в ньому, підтвердив. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок № 13 по вулиці Лиманська в селі Козирка Очаківського району Миколаївської області. В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31 січня 2015 року за №32954724 (а.с. 7). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 27 травня 2015 року, підписаним депутатом Козирської сільської ради [PERSON], в будинку за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, село Козирка, вулиця Лиманська, 13, [PERSON] не проживає (а.с. 11). На запит суду від Очаківського РС УДМС України в Миколаївській області надійшла відповідь, що [PERSON] зареєстрований з 18.10.1994 року за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, село Козирка (а.с.15). Отже, у 1994 році відповідач вселився до будинку та прописався у ньому саме як член сімї власника. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 КонституціїУкраїни закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю. Згідно зі ст. 316 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, відповідно до ст. 391 ЦК України, вправі вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача жилого приміщення у будинку, що належить громадянину, за першим зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1 ст. 71 цього Кодексу. Згідно з п. 11 Пленуму Верховного Суду України №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року, суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї зазначеної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або 107 ЖК України. Частиною 1 ст. 71 ЖК України встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться, відповідно до ч. 1 ст. 72 ЖК України, в судовому порядку. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (ч. 2 ст. 406 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, а також той факт, що відповідач набув право користування житловим приміщенням саме у звязку з укладенням шлюбу, і на час розгляду справи шлюб між сторонам розірваний, оскільки відповідач протягом восьми місяців в будинку не проживає, суд дійшов висновку про доведеність позивачкою того факту, що він втратив право користування житловим приміщенням. За приписом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судом встановлено, що при подачі позову, позивачка сплатила судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривень 60 коп., що підтверджується квитанцією №55940488 від 09.06.2015 року (а.с.1). Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного, суд задовольняє позов повністю та розподіляє судові витрати. На підставі зазначеного,

Outcome: approved