Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

30.03.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 05.06.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Зміївського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №65. В обґрунтування позову зазначила, що спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне та повсякденне життя, несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння, неналежне ставлення до неї, як до дружини, подружню невірність. Відношення відповідача до шлюбу є формальним, оскільки він постійно провокує сварки, кожного разу вигадуючи нові версії її неналежної поведінки. Відповідач, знаючи її місце проживання, приїздить та провокує сварки, через що вона була вимушена звертатися до правоохоронних органів з метою свого захисту. Відповідач вважає нормальним завітати до неї та однорічної дитини о другій годині ночі та вчинити сварку за формальними обставинами, що є для неї недопустимим. За рахунок вказаних обставин, почуття між ними втрачені, а тому єдиним виходом з ситуації є розірвання шлюбу, що змусило її звернутися до суду. Шлюбні відносини між ними остаточно припинені з початку березня 2017 року, і з вказаного часу вони проживають окремо. Спору про розділ майна немає. Від цього шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишиться мешкати з нею. Вважала, що збереження шлюбу є неможливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Належним чином повідомлені сторони повторно в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] причини повторної неявки суду не повідомив, будь-яких заяв та заперечень проти позову не подавав. Оскільки суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи, це дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтву про шлюб та копії свідоцтва про народження, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 червня 2015 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. (а. с. 8, 9). Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11, стаття 5, кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви, проти якої не подав заперечень відповідач, слідує, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам дружини. Спору про поділ майна, про місце проживання дитини між сторонами немає. Враховуючи, що: позивачка [PERSON] у заяві наполягала на розірванні шлюбу; відповідач [PERSON] будь-яких заперечень проти позовної заяви не надав, чим виявив байдуже ставлення до збереження сім'ї; подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечило б інтересам позивачки та неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути витрати по сплаті судового збору (а. с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved