Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

29 травня 2017 року [PERSON] звернулася до Золочівського районного суду Харківської області з вищевказаним позовом, в якому просила розірвати укладений між нею та відповідачем договір оренди земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог вказала, що між її донькою [PERSON] та відповідачем, 01 березня 2014 року укладено договір оренди 1/2 частини земельної ділянки площею 5,5798 га, що належить позивачу в даний час на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 квітня 2017 року. Договір було укладено на умовах платного строкового використання, проте відповідач земельну ділянку не обробляє, свої зобов'язання за договором не виконує, в тому числі орендну плату не сплачує з 2015 року. Добровільно розірвати договори відповідач не погоджується, в зв'язку з чим позивач була змушена звернутися до суду, сплативши судовий збір. В судовому засіданні позивач підтримала позов, просила задовольнити з підстав, викладених у ньому. Додатково пояснила, що згідно договору оренди від 01 березня 2014 року орендодавцем є її донька [PERSON]. Остання померла [INFO] року. Вона є спадкоємицею [PERSON] Відповідачем була сплачена орендна плата за 2014 рік, за 2015 та 2016 рік відповідачем орендна плата не сплачена ні в якому вигляді. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених у ньому мотивів, просив задовольнити. Додатково пояснив, що сплата орендної плати відповідачем за 2015 та 2016 рік не здійснена, та в судовому засіданні не підтверджена належними та допустимими доказами. Натомість позивачем в якості доказів надано інформацію ДФС України, з якої вбачається відсутність отриманого нею від ФГ «Ажур-Н» за період з 01.01.2015 року по 31.03.2017 року доходу. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції із Харківською установою виконання покарань №27 надав пояснення, в яких проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні у повному обсязі. По суті вимог пояснив, що на його підприємство «Ажур-Н», де він є директором, було здійснено рейдерську атаку, через що просив доручити створити слідчий комітет з цього приводу. Зауважив, що виплату орендної плати позивачу було здійснено за 2013 рік та за 2014 рік, коли навіть між ними не було договірних відносин, за інше підприємство. За 2015 рік орендну плату всім орендодавцям було виплачено у жовтні 2015 року або зерном або грошима. Це може підтвердити [PERSON] та інші працівники господарства, документи відсутні, оскільки були вилучені, ким саме повідомити не може. [PERSON], коли і в якій формі була проведена виплата за спірним договором вказати не може, оскільки не займався цим безпосередньо. Виплати не були проведені через податкову інспекцію. Визнав, що дійсно у 2016-2017 роках ним не оброблялася орендована господарством земля та виплати орендної плати не здійснювалися, так як, на його думку, проти нього було сфабриковано кримінальну справу, а господарство захоплено рейдерами, земельні ділянки обробляються іншими особами без сплати орендної плати, він перебуває під вартою. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 березня 2014 року [PERSON] з одного боку, як орендодавець, та відповідач Фермерське господарство «Ажур-Н», в особі директора [PERSON], з другого, як орендар, уклав договір оренди землі (надалі Договор). Згідно з п. 1 Договору орендодавець приймає, а орендар передає в оренду 1/2 частину земельної ділянки площею 5,5798 га сільськогосподарського призначення, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області, що належало їй на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 06 лютого 2007 року. Договір укладено строком на 05 років. Пункт 9 Договору визначає, що орендна плата за договорами визначається в розмірі 4% від грошової оцінки земельної ділянки. В пункті 11 Договору встановлено, що орендна плата вноситься у строки - з 1 серпня по 30 грудня щорічно. Пунктом 28 Договору передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати, пункт 31 передбачає обов'язок орендаря по сплаті орендної плати. Пункт 37 Договору визначає, що договір припиняється за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін внаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором. Пункт 39 Договору передбачає, що смерть орендодавця не є підставою для розірвання чи зміни умов договору. Новий власник земельної ділянки приймає на себе усі права та обов'язки орендодавця (а.с.90-98). Договір зареєстрований державним реєстратором Мальцевою М.В. 18 вересня 2014 року рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 15897793 (а.с.11). [INFO] року померла [PERSON], спадкоємцем майна якої, згідно свідоцтва про право на спадщину від 26 квітня 2017 року є її мати [PERSON]. До складу спадщини увійшла в тому числі 1/2 частина земельної ділянки площею 5,5798 га сільськогосподарського призначення, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Удянської сільської ради Золочівського району Харківської області (а.с.12-13). З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 25 липня 2017 року, вбачається, що [PERSON] не отримувала прибутку від ФГ «Ажур-Н» в період з 01.01.2015 року по 31.03.2017 року (а.с.62). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що з квітня 2013 року по грудень 2015 року вона неофіційно працювала в фермерському господарстві «Ажур-Н» у [PERSON] обліковцем, розвозила паї. Їй відомо, що у [PERSON] був укладений договір оренди землі з ФГ «Ажур-Н», державну реєстрацію якого було проведено у 2014 році. [PERSON] отримала орендну плату за 2013 та 2014 роки за оренду землі фірмою «Сінтал-Агро». Про отримання [PERSON] або [PERSON] орендної плати за 2015 рік їй нічого не відомо, особисто нею не видавалася. Окремих вказівок від [PERSON] про виплату орендної плати [PERSON] вона не отримувала. Документів не має про виплату орендної плати. Вирішуючи спір суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV (надалі Закон), Земельним кодексом України (надалі Кодекс), Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 02.02.2002 № 92/2002 (надалі Указ). При розгляді справи суд також керувався висновком Верховного суду України, викладеним у рішенні від 12 грудня 2012 р. у справі № 6-146цс12. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи громадянина захищаються судом. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 526 ЦК України визначає загальні умови виконання зобов'язання. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України встановлює, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 611 ЦК України передбачає, правові наслідки порушення зобов'язання. Відтак, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки. Статті 1217,1218, 1225, 1233 ЦК України встановлюють, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 21 Закону надано поняття орендної плати. Так, орендною платою за землю є платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Стаття 24 Закону перелічує права та обов'язки орендодавця. Зокрема, орендодавець має право серед іншого вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; своєчасного внесення орендної плати. Стаття 32 Закону коментує підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Так, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Положеннями ст. 93 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Стаття 96 ЗК України перелічує обов'язки землекористувачів, так серед іншого землекористувачі зобов'язані: в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Частина 4 ст. 124 ЗК України визначає, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Частиною 1 Указу визначається пріоритетним завдання пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема, шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Тобто за змістом зазначених норм та правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 р. у справі № 6-146цс12, договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Відтак, судом встановлено, що 01 березня 2014 року між [PERSON] та ФГ «Ажур-Н» було укладено договори оренди відповідно до положень ст. 124 ЗК України. Сторонами було погоджене платне, строкове користування ФГ «Ажур-Н» земельною ділянкою кадастровий номер [NUMBER], належною [PERSON] Розмір орендної плати у Договорі визначений у розмірі 4% нормативної грошової вартості ділянки. Обов'язки сторін, визначені у Договорі, дублюють положення ст. 96 ЗК України, ст. 24, 32 Закону. Державна реєстрація проведена 18 вересня 2014 року. Орендодавець [PERSON] померла [INFO] року, спадкоємцем її майна, в тому числі наведеної ділянки кадастровий номер [NUMBER], стала її мати [PERSON], до якої згідно умов договору перейшли усі права та обов'язки орендодавця. В позові та своїх поясненнях позивач вказує на підставу розірвання договору оренди - несплату відповідачем орендної плати за 2015, 2016 роки. Відповідно до ч.3 ст.10, ст.11, ч.2 ст.59, ч.1, ч.4 ст.60, ч.1 ст.61 ЦПК України суд розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Стаття 27 ЦПК України, зміст якої було роз'яснено представнику відповідача до початку розгляду справи по суті, обумовлює строки подання доказів. Так, зокрема, особи, які беруть участь у справі позовного провадження для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Представником відповідача в порушення вищезазначених вимог лише в судовому засіданні 21.08.2017 року, після дослідження письмових доказів у справі, було заявлено клопотання про витребування бухгалтерської документації від правоохоронних органів, при цьому клопотання не містило даних про орган, у якому перебувають зазначені документи. Надані відповідачем докази у вигляді пояснень свідка [PERSON] щодо сплати орендної плати за спірним договором оренди до 2015 року включно, не підтверджують її сплату та пояснення свідка з цього приводу суд вважає недопустимим доказом виконання зобов'язань з боку відповідача. Так, належним та допустимим доказом вказаної обставини має бути первинна бухгалтерська документація ФГ «Ажур-Н» щодо виплати орендної плати за договором із [PERSON], або інформація податкової служби щодо здійснення відповідних виплат із відповідними податковими відрахуваннями. Вказаних доказів суду не надано. Водночас матеріали справи містять відомості про доходи позивача, з якої вбачається, що вона не отримувала жодних виплат від ФГ «Ажур-Н» в період з 2015 по 2017 роки включно, відтак суд вважає твердження відповідача щодо належного виконання своїх договірних зобов'язань за спірним договором оренди перед [PERSON] спростованими. Відтак, суд, розглядаючи справу, виходячи з наявних доказів, встановлює, що відповідач, орендувавши 1/2 частину земельної ділянки [PERSON], що в даний час вже належить позивачу, не сплачував орендну плату за 2015, 2016 роки за користування землею, що безумовно є систематичним невиконанням його зобов'язань за договором оренди від 01 березня 2014 року по сплаті орендної плати, що є самостійною та достатньою підставою для розірвання договору в розумінні положень ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та п.п. 31, 37 Договору. Оскільки судом встановлено систематичне невиконання відповідачем своїх зобов'язань щодо сплати орендної плати за два роки поспіль, права позивача має бути захищено. Обраний позивачем спосіб захисту відповідає допущеному порушенню, відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, договір оренди земельної ділянки має бути розірваним. Одночасно, враховуючи задоволення судом позовних вимог з відповідача також підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати відповідно до положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved