Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

29.11.2019 заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою, яку уточнила 05.12.2019 про видачі обмежувального припису, яку обґрунтувала тим, що заінтересована особа [PERSON] на ґрунті озлобленості та помсти за розлучення, потоваришував з третьою особою, яка погрожувала їй фізичною розправою. Так, 04.09.2019 вказана особа, в дворі за місцем проживання заявниці кричала на її адресу нецензурною лайкою, погрожувала вигнати її та доньку з будинку за допомогою застосування фізичної сили, а також, застосовуючи фізичну силу витягнула заявницю з двору. Правоохоронці Ужгородського РВП на звернення заявниці з приводу вказаного інциденту не відреагували належним чином. Тож просить суд переселити (встановити режим роздільного проживання) [PERSON] за адресою його реєстрації в будинок, який належить йому на праві приватної власності. Також зазначає, що у зв`язку з неможливістю терпіти образи та приниження від [PERSON] змушена була на певний час виїхати з недобудованого садового будинку в садовому кооперативі «Нивки» с. Оноківці, Ужгородського р-ну, де фактично проживала разом з [PERSON] , до своєї тітки в м. Ужгород. В судовому засідання заявниця підтримала подану заяву, просила видати обмежувальний припис. [PERSON] та його представник адвокат Герич А.Й. щодо задоволення заяви заперечили, зазначивши, що жодного насильства [PERSON] по відношенню до заявниці не вчиняв. Також вказали, що заявниця [PERSON] проживає окремо, її постійне місце проживання [ADDRESS] . На підтвердження останнього представник заінтересованої особи додав позовну заяву [PERSON] про визначення місця проживання дітей, де значить адреса в м. Ужгороді як місце проживання такої, висновок органу опіки і піклування з аналогічними відомостями, а також позовну заяву [PERSON] до [PERSON] з посиланням на місце проживання такої в м. Ужгороді. При цьому [PERSON] зазначив, що проживає тринадцять років у будинку в [ADDRESS] , другий поверх вказаного будинку недобудований, але оскільки заявниця проживає в одній кімнаті, спить він на кухні. Заслухавши позицію заявниці, заінтересованої особи та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. п. 3, 7, 17 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Відповідно до вказаного положення домашнє насильство з об`єктивної сторони може бути виражене як у формі дії, так і у формі бездіяльності. Обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно з ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Главою 13 розділу IV Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України,заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Особою, яка постраждала від домашнього насильства є особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі Україні про адміністративні правопорушення та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких\~подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Частинами 1, 2 статті 350-6 ЦПК України встановлено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Так, під час розгляду справи, судом встановлено, що між заявницею [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] тривалий час існують неприязні відносини. Так, за поясненнями заявниці, її чоловік [PERSON] застосовував до неї фізичне насильство, ображав словесно як безпосередньо, так і через свою знайому. Однак, до правоохоронних органів вона не зверталась. Разом з цим, 04.09.2019 на подвір`ї будинку по [ADDRESS] ., знайома її чоловіка виражалася щодо заявниці нецензурною лайкою та погрожувала фізичною розправою як щодо неї, так і щодо її доньки. Наявність вказаного інциденту підтверджується відповідним талоном-повідомленням про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію №6822 (зареєстровано Ужгородським РВП), зі змісту якого вбачається, що [PERSON] просить вжити заходи щодо [PERSON] та [PERSON] , яка погрожувала їй фізичною розправою, вимагала документи на будинок, висловлювалася нецензурною лайкою. Враховуючи викладене, суд вбачає в діянні [PERSON] ознаки домашнього насильства, оскільки домашнє насильство це діяння, яке може виражатися як у формі дії, так і у формі бездіяльності. Тобто враховуючи наявність конфліктної ситуації 04.09.2019 між заявницею, яка є його дружиною, та третьою особою, під час якої на її адресу нецензурно висловлювалась та погрожувала, [PERSON] проявив бездіяльність, не відреагувавши на вказане жодним чином. Враховуючи викладене, оцінивши ризик вірогідності вчинення домашнього насильства суд вважає, що до [PERSON] слід застосувати обмежувальний припис у вигляді заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою, а також вести листування, телефонні переговори з заявницею, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Застосовуючи обмежувальний припис у вигляді заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою, суд враховує те, що заявниця та заінтересована особа проживають в недобудованому двохповерховому садовому будинку в с. Оноківці, дослідивши фотоматеріали на яких зображено, в тому числі, й внутрішнє приміщення вказаного будинку, суд вважає за можливе заборонити [PERSON] перебувати в кімнатах, якими користується заявниця. З урахування викладеного, суд приходить до висновку, що слід визначити строк дії обмежувального припису на три місяці, тобто застосувати заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , який вчинив домашнє насильство для належного захисту прав заявниці та її малолітніх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: partial