Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

30 січня 2017 року позивачка звернулась у суд із позовом до Великобактянської сільської ради, [PERSON] про визнання недійсними рішень та державного акту на право власності на земельну ділянку. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що згідно рішення Гечанської сільської ради від 16 жовтня 1992 року, Гечанською сільською радою народних депутатів Берегівського району, було прийняте рішенням №76, про виділення позивачці земельної ділянки в постійне спадкове користування для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,15 га., за адресою, [ADDRESS] Того ж року було розроблено план відведення земельної ділянки та видано акт про відведення земельної ділянки у межах села під індивідуальне житлове будівництво, розроблено проект забудови земельної ділянки, отримано дозвіл на право виконання будівельних робіт. У жовтні 2016 року позивачка вирішила приватизувати дану земельну ділянку, але як їй стало відомо 17.11.2016 року із листа №02-28/441 першого заступника голови Берегівської РДА, рішенням Великобактянської сільської ради від 30.03.2001 року «Про земельні питання» її право користування земельною ділянкою по [ADDRESS] було припинено, а рішення 17-ї сесії 2-го скликання Великобактянської сільської ради від 14 лютого 2002 року «Про передачу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку в приватну власність [PERSON].» спірна земельна ділянка була передана відповідачці [PERSON] в приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку. Позивачка вважає, що цими рішеннями порушено її право користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,15 га., за адресою, [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивачки, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити із підстав наведених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у його задоволенні, з підстав наведених у запереченні. Крім цього, заявили клопотання про застосування позовної давності, оскільки позивач пропустила трьох річних строк позовної давності. Представник відповідача Великобактянської сільської ради в судове засідання не з'явився про причину своїй неявки суд не повідомив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в 2001 році вона працювала в сільській раді секретарем. Їй відомо, що позивачку було позбавлено права користування спірною земельною ділянкою у зв'язку з систематичною несплатою земельного податку та не обробленням земельної ділянки. Також ствердила, що рішення було прийнято на підставі заяви про припинення права користування, а чому така заява відсутня в архіві пояснити не змогла. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Гечанською сільською радою народних депутатів Берегівського району було прийняте рішенням №76 від 16 жовтня 1992 року про виділення позивачці [PERSON] спірної земельної ділянки в постійне спадкове користування для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,15 га., за адресою, [ADDRESS] Далі, позивачкою було розроблено план відведення земельної ділянки та видано акт про відведення земельної ділянки у межах села під індивідуальне житлове будівництво, розроблено проект забудови земельної ділянки та отримано дозвіл на право виконання будівельних робіт. В жовтні 2016 року, позивачка [PERSON], звернулась до голови Великобактянської сільської ради із проханням надати інформацію щодо приватизації вищезгаданої земельної ділянки, про що їй було усно повідомлено, що земельна ділянка перебуває у власності інших осіб. 17.11.2016 року, з листа першого заступника голови Берегівської РДА № 02-28/441, позивачка довідалась про наявність спірних рішення Великобактянської сільської ради від 30.03.2001 року «Про земельні питання» та рішення 17-ї сесії 2-го скликання Великобактянської сільської ради від 14 лютого 2002 року «Про передачу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку в приватну власність [PERSON].». Із змісту рішення Великобактянської сільської ради від 30.03.2001 року «Про земельні питання» вбачалось що користування земельною ділянкою заадресою [ADDRESS],було припинено на підставі заяви позивачки. Згідно ст. 27 Земельного кодексу України (1990 року) у редакції від 12.07.2000 року - право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі: 1)добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки, встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу. Як вбачається із архівної довідки № Р-30/07-08 від 06.02.2017 року, заява позивачки [PERSON] про відмову від земельної ділянки в матеріалах 13 сесії 2 скликання від 30 березня 2001 року Великобактянської сільської ради не виявлено. Крім цього, судом встановлено не відповідність спірного рішення про припинення користування земельною ділянкою позивачкою з протоколом №15 тринадцятої сесії другого скликання Великобактянської сільської ради від 30 березня 2001 року, оскільки згідно архівного витягу зданого протоколу зазначено наступне: «пропонується вилучити земельну ділянку за несплату земельного податку від [PERSON] по [ADDRESS]». З огляду на вищевказане, суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON] та посилання відповідача [PERSON] щодо факту подання заяви про припинення позивачкою права користування земельною ділянкою, оскільки такі є безпідставними та такими, що спростовується вищевказаною архівною довідкою та встановленим вище зазначеними обставинами. За таких підстав, суд приходить до висновку, що прийняте рішення Великобактянської сільської ради від 30.03.2001 року «Про земельні питання» є таким що, порушує законні права та інтереси [PERSON] в частині користування земельною ділянкою та не відповідає Конституції України та нормам чинного законодавства України. Статтею 14 Конституції України, визначено що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За приписами статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Статтею 29 Земельного кодексу України (1990 року), визначено порядок припинення відповідно до якого припиненняправа власності на землю або права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови власника землі або землекористувача провадиться за йогозаявою на підставі рішеннявідповідної Ради народних депутатів. Місцеві Ради народних депутатів на підставі одержанихматеріалів через уповноважені ними органи звертаються з позовом досуду, арбітражного суду про припинення права власності на земельнуділянку. Таким чином, виходячи із змісту наведених вище статей Земельного кодексу України та враховуючи той факт, що згоди про припинення користування земельною ділянкою надано не було, є всі наявні підстави вважати, що приймаючи спірні рішення Великобактянська сільська рада вийшла за межі своїх повноважень визначених чинним на той момент законодавством України. В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 25.12.1996 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що вирішуючи спори про припинення права власності на землю і права користування земельною ділянкою, суди повинні враховувати, що рада має право прийняти рішення про це лише в порядку,зпідстав і за умов, передбачених статтями 27, 28, 29 ЗК (561-12). У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю і права землекористування провадиться за позовом відповідної ради в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення ради незаконним. Відтак, виходячи із вищенаведеного прийняття рішення 17-ї сесії 2-го скликання Великобактянської сільської ради від 14 лютого 2002 року «Про передачу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку в приватну власність [PERSON].» та видача акту на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] від 15 грудня 2008 року на ім'я [PERSON] так само грубо порушують права позивачки та є такими, що не відповідають чинному законодавству України. Відповідно до п. 8 Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»суди вирішуючи спори про припинення права власності на земельну ділянку чи права користування нею, повинні враховувати, що орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування має право прийняти рішення про це лише в порядку, з підстав і за умов, передбачених статтями 140-149 ЗК (2768-14). У випадках, визначених цими нормами, припинення права власності на землю чи права землекористування провадиться за позовом відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування в судовому порядку, недодержання якого є підставою для визнання рішення цього органу та виданих державних актів недійсними. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного суду України в абз.2 п.2 постанови від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень стст.8, 124 Конституції, стст.26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК, глав 27, 33, 34 ЦК, ст.15 ЦПК, ст.12 Господарського процесуального кодексу судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Враховуючи те, що судом визнано недійсними пункт 5 рішення тринадцятої сесії другого скликання Великобактянської сільської ради від 30 березня 2001 року в частині припинення права користування земельною ділянкою [PERSON] по [ADDRESS] та рішення сімнадцятої сесії другого скликання Великобактянської сільської ради від 14 лютого 2002 року «Про передачу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку в приватну власність [PERSON], підлягає задоволенню і похідна позовна вимога про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], від 15.12.2008 року виданий [PERSON] на підставі рішення сімнадцятої сесії другого скликання Великобактянської сільської ради від 14 лютого 2002 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №2130483301-0108070100010. З приводу клопотання представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позовна давність за статтею 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Йдеться про те, що протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист порушеного права судом. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 261 ЦК України встановлює, що початком перебігу строку є день, коли особа довідалась або повинна була (могла) довідатись про порушення свого права. Таким чином для визначення моменту виникнення права на позов є як об'єктивні (сам факт порушення права), так і суб'єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про такі порушення) моменти. За змістом ст.261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її права. Вказана правова позиція викладена у постанові ВСУ від 29.10.2014р. у справі № 6-152цс14, яка згідно вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що об'єктивно про факт порушення своїх прав позивач довідалася 17.11.2016 року із листа №02-28/441 першого заступника голови Берегівської РДА, яким також було надіслано копію рішення Великобактянської сільської ради від 30.03.2001 року «Про земельні питання» та копію рішення 17-ї сесії 2-го скликання Великобактянської сільської ради від 14 лютого 2002 року «Про передачу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку в приватну власність [PERSON].». Сам факт прийняття оскаржуваних рішень не може свідчити про обізнаність позивача про порушення її прав такими документами. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судові витрати у виді сплаченого позивачкою судового збору слід покласти на відповідача Великобактянську сільську раду, згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved