Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

30 листопада 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до Відділу державної виконавчої служби Волноваського районного управління юстиції у Донецькій області третя особа без самостійних вимог на предмет спору Головне територіальне управління юстиції в Донецькій області про звільнення майна з-під арешту. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22 жовтня 2009 року реєстратором Донецької філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внесено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта - на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, ВП №14210467 від 11.08.2009, ВДВС Волноваського РУЮ відносно невизначеного майна, всього нерухомого майна, яке належить на праві особистої власності [PERSON] Враховуючи, що стягувач ДП «Глобус-Донецьк» - перебуває на тимчасово окупованій території та, за даними позивача, припинив свою діяльність, просить суд звільнити з-під арешту її майно. Належним чином повідомлені про час та дату розгулу справи сторони, до зали суду не зявились. Надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Від відповідача надійшов відзив на позов, долучений до матеріалів провадження. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст\~316,\~317,\~319 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7\~ЦПК України\~є обов'язковою для суду. Відповідно до частини 2статті 57\~Закону України\~від 21.04.1999\~року №606-ХІV\~«Про виконавче\~провадження» (далі\~Закон №606-ХІV) - арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом ухвалення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно із ч.2\~ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Так, у судовому засіданні встановлено, що на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, ВП №14210467 від 11.08.2009, з примусового виконання наказу по справі №2н-321 від 11.05.2006р., виданого Ворошиловським районним судом м. Донецька про стягнення з [PERSON] на користь ДП «Донецьк-Глобус» боргу 3026,94 грн. - ВДВС Волноваського РУЮ відносно невизначеного майна, всього нерухомого майна, яке належить на праві особистої власності [PERSON] було внесено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна. У подальшому, за виконавчим документом, державним виконавцем 24.02.2012 року було вчинено наступну дію повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (неможливо встановити особу боржника, зясувати місце проживання боржника). Оскільки у даній справі, виконавче провадження не було закінчено, в порядку, визначеному ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», що давало б підстави для зняття державним виконавцем арешту з майна боржника, то вимоги [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed