Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

30.06.2015 року [PERSON] звернулася до Балтського районного суду Одеської області з позовом до Балтської міської ради Одеської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями. Свою вимогу позивач мотивує тим, що її матері [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.1969 року, належав житловий будинок (на плані - А), загальною площею 45.0 кв. м., житловою площею 33.3 кв.м. з погребом під частиною будівлі (на плані - Б1), прибудовою (на плані - а), сараєм (на плані - Б), убиральнею (на плані - В), огорожею (на плані - № 1, № 2), ганком (на плані - № І), вимощенням (на плані - № ІІ), який розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 231 кв.м. [INFO] [PERSON] померла, позивач проживала разом з матір'ю на момент її смерті і продовжує проживати в даному будинку, доглядає за будинком, сплачує комунальні послуги та несе всі витрати пов'язані з його утриманням. Як спадкоємець за законом першої черги, прийняла спадщину, вступивши у фактичне володіння спадковим майном, але звернувшись до нотаріальної контори з питанням отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, її було рекомендовано звернутись із заявою до суду, так як в свідоцтві про смерть матері, її прізвище вказано українською мовою «[PERSON]», а в договорі купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку від 15.09.1969 року, посвідченому нотаріусом Балтської державної нотаріальної контори Логач Є.Г., записаний в реєстрову книгу № 12 під № 2830, стор. 15, інвентарна справа № 497 - прізвище матері записано українською мовою «[PERSON]». В зв'язку з цим позивач змушена звернутися до суду, оскільки вона не має змоги оформити право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями в позасудовому порядку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, пояснила, що на момент укладення договору купівлі-продажу прізвище її матері було «[PERSON]», а при зміні паспорту з старого зразка на новий, її прізвище записали на українській мові «[PERSON]», звідси і пішла дана різниця в прізвищі. Представник відповідача - Балтської міської ради до судового засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що спадкодавець купила будинок десь в кінці 1969 року й постійно у ньому проживала, після її смерті в цьому будинку почала проживати її дочка, тобто позивач по справі. Суд, ознайомившись з доводами позивача, оцінивши докази, що є у справі, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З досліджених письмових доказів вбачається, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Балтського районного управління юстиції [INFO]. Згідно свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 16.04.1951 року прізвище позивача та її матері записано російською мовою як «[PERSON]». Відповідно до копії паспорту серії [NUMBER] виданого Балтським РВ УМВС України в Одеській області від 11.02.2003 року прізвище позивача записано українською мовою «[PERSON]». Рішенням Балтського районного суду Одеської області від 23.12.2014 року встановлено факт родинних відносин між [PERSON], [INFO], та [PERSON], померлою [INFO], як між рідною донькою та матір'ю. За життя спадкодавець була власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.1969 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вказаний житловий будинок (на плані - А), загальною площею 45.0 кв. м., житловою площею 33.3 кв.м. з погребом під частиною будівлі (на плані - Б1), прибудовою (на плані - а), сараєм (на плані - Б), убиральнею (на плані - В), огорожею (на плані - № 1, № 2), ганком (на плані - № І), вимощенням (на плані - № ІІ), який розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 231 кв.м. Позивач посилається на те, що позбавлена можливості оформити на себе спадщину в нотаріальній конторі, яка складається з вищевказаного житлового будинку з господарськими будівлями, оскільки, нотаріус відмовила у видачі такого свідоцтва, так як в свідоцтві про смерть матері її прізвище вказано українською мовою «[PERSON]», а в договорі купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку від 15.09.1969 року, посвідченому нотаріусом Балтської державної нотаріальної контори Логач Є.Г., записаний в реєстрову книгу № 12 під № 2830, стор. 15, інвентарна справа № 497 - прізвище матері записано українською мовою «[PERSON]». Факт подання заяви позивачем до нотаріальної контори та відсутність інших спадкоємців на спірне майно підтверджує копія спадкової справи після смерті [PERSON], померлої [INFO], та довідками виданими Балтською міською радою Одеської області від 19.02.2008 року № 2191 та від 16.01.2014 року № 304, згідно яких на час смерті спадкодавець проживала та була зареєстрована сама. Технічний паспорт на будинок складений станом на 10.02.2015 року не містить відомостей про самочинне будівництво. Рік побудови будинку 1960 р., господарських споруд - 1966 р. Відповідно до п. п. 4, 5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в ред. 2003 р.) ЦК застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої даного закону щодо спадкування застосовуються лише до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим кодексом. Таким чином, до вказаних правовідносин застосовуються правила Розділу VІІ ЦК України (в ред. 1963 р.). Відповідно до ст. 529 ЦК України (в ред. 1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ст. 548 ЦК України (в ред. 1963 р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Позивач своїми діями фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто прийняла спадщину після смерті матері, що також підтверджується рішенням Балтського районного суду Одеської області від 23.12.2014 року, яке набрало законної сили 05 січня 2015 року. Оскільки правовстановлюючий документ на спадковий будинок містить невідповідність в прізвищі спадкодавця, то позивач немає змоги у встановленому законом порядку оформити свої спадкові права, а визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та в судовому засіданні доведено обставини, якими позивач обґрунтувала позовні вимоги, враховуючи вищевикладені докази в їх сукупності, суд вважає, що за нею належить визнати право власності на спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved