Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

31 липня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними, третя особа: Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепа Н.М. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина, а саме: домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги за законом на спадщину є позивач по справі та її брат, син її померлої матері від другого шлюбу - відповідач по справі [PERSON] Спадщину [PERSON] прийняла у встановлений шестимісячний строк, шляхом подачі заяви до приватного нотаріуса. 25 травня 2018 року вона звернулась до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепа Н.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої матері. Приватний нотаріус, 25 травня 2018 року, відмовив у видачі свідоцтва, оскільки, 30 вересня 2014 року її мати залишила заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепа Н.М. за реєстром №2834. Відповідно до вказаного заповіту, спадкоємцем після померлої [PERSON] є її син від другого шлюбу - відповідач по справі [PERSON] . Позивачка дізналася про те, що 17 травня 2018 року, відповідач звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепа Н.М. та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом №683 від 17 травня 2018 року. Позивач, вважає, що її мати при складанні заповіту на ім`я відповідача була у такому стані, який не виражає її справжньої волі, тому що вона не могла усвідомлювати ні своїх дій, ні їх наслідків, так як знаходилась у хворому стані, пов`язаному з психічним захворюванням. Зазначає, що починаючи з 2011 року у поведінці матері були дивності, вона стала забувати дати, час, імена дітей та внуків, не могла орієнтуватися на місцевості, у зв`язку з чим неодноразово знаходилась на стаціонарному лікуванні в умовах неврологічного відділення КЗ «Криворізька міська лікарня №16» ДОР», де їй був виставлений діагноз: ДЕП 3 ступеню на фоні гіпертонічної хвороби, дисметаболічний генез, генералізований атеросклероз у вигляді різкого зниження когнітивних функцій, легкий тетрапорез псевдобульбарного синдрому, хронічна анемія тяжкого ступеню. Останній раз її матір [PERSON] проходила стаціонарне лікування у вказаному медичному закладі в період часу з 26 лютого 2015 року по 11 березня 2015 року. Після виписки з стаціонарного лікування знаходилась під наглядом дільничного терапевта та починаючі з 20 липня 2015 року перебувала під наглядом невропатолога та лікаря-психіатра. 16 жовтня 2015 року вона була оглянута психіатричною медико-соціальною експертною комісією та визнана інвалідом 1 групи «А» безстроково за загальним захворюванням та поставлена на облік до лікаря-психіатра ОКЗ «ПНД м. Кривий Ріг». Таким чином, позивач вважає, що її мати на день подання заповіту знаходилась в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому просить визнати заповіт, складений її матір`ю [PERSON] на ім`я [PERSON] , посвідчений 30 вересня 2014 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепа Н.М. за реєстром №2834 - недійсним. Визнати свідоцтво про право на спадщину за заповітом №683 від 17 травня 2018 року, яке видане приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепа Н.М. - недійсним та скасувати реєстрацію в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - домоволодіння [ADDRESS] - від 17 травня 2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1554613912110, номер запису про право власності 26185787. Відповідач скористався правом надання відзиву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що станом на дату складання заповіту [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій та мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним та відповідало її внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Медичних даних, підтверджуючих психічне захворювання станом на 30 вересня 2014 року, на день складення заповіту позивачем не надано. Позивачем зазначається, що [PERSON] 16 жовтня 2015 року була оглянута психіатричною медико - соціальною експертною комісією та визнана інвалідом 1 групи «А» безстроково за загальним захворюванням. Згідно з даним висновком лише через один рік та 16 днів після складення заповіту [PERSON] була визнана інвалідом першої групи «А». Ухвалою суду від 27 серпня 2018 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 04 лютого 2019 року клопотання сторін задоволено та витребувано докази. Ухвалою суду від 04 березня 2019 року клопотання сторін задоволено та витребувано докази. Ухвалою суду від 08 жовтня 2019 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 04 лютого 2020 року до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта №277 від 30 грудня 2019 року та ухвалою суду від 06 лютого 2020 року відновлено провадження у справі, справу призначено до судового розгляду Ухвалою суду від 26 березня 2020 року розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою сторін. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Вказала, що мати не контролювала свої дії, в останньої була паралізована рука, від госпіталізації мати відмовлялась, вживала алкоголь. Зазначила, що за висновком МСЕК від 05.10.2015 року, матері встановлена група інвалідності за психічним захворюванням. Пояснила, що в серпні 2014 року мати госпіталізували до 16 лікарні, про це їй стало відомо від ліфтера цієї лікарні. Пояснила, що психічний діагноз матері поставили влітку 2015 року. Зазначила, що пенсію матері вона не отримувала, пенсійні виплати отримував відповідач по справі [PERSON] , у 2015 році за її проханням матері зробили картку на пенсійні виплати і цю картку вона віддала відповідачу. Представник позивача [PERSON] позов підтримала, з підстав вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в минулих судових засіданнях суду пояснював, що він син померлої [PERSON] , та брат позивачки [PERSON] . Зазначив, що до лютого 2015 року мати була фізично та психічно здоровою людиною. Пояснив, що на Новий Рік 2015 року, мати була в нього вдома, стан здоров`я останньої був нормальний. В лютому 2015 року мати була госпіталізована до лікарні де пробула один день, після чого перебувала у психоневрологічному диспансері та хворіла до смерті. З лютого 2015 року та до смерті [INFO] мати хворіла на психічне захворювання. Вказав, що до лютого 2015 року мати була здорова, в останньої не було скарг, жодних психічних захворювань до того часу в матері не було, ліки він купував найпростіші. Зазначив, що про існування заповіту на його ім`я дізнався лише після смерті матері. Просив у задоволенні позову, відмовити, з підстав вказаних у відзиві. Представник відповідача [PERSON] просила в позові відмовити з підстав безпідставності заявлених позовних вимог. Представник третьої особи Приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепа Н.М. в судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про час та місце розгляду справи. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що сторони у справі є його сусідами. З 2014 року він не був в гостях у померлої [PERSON] був лише перед смертю останньої, коли приводили батюшку з монастиря. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона була знайома з померлою [PERSON] , їй відомо, що остання вживала алкогольні напої, а також торгувала на ринку спідньою білизною. Також пояснила, що у 2014 року [PERSON] була госпіталізована до 16 міської лікарні, де вона також в той час перебувала на лікуванні. Зазначила, що під час перебування в лікарні [PERSON] поводилась неадекватно, голосно кричала, це було в вересні 2014 року. Після виписки з лікарні вона прийшла провідати [PERSON] та тримала праву руку лівою рукою та погано розмовляла. Вдруге вона приходила до [PERSON] в січні 2015 року та бачила, що [PERSON] погано розмовляє, права рука в останньої не працювала. Також їй відомо, що за [PERSON] доглядала дочка, син приїздив рідко. [PERSON] була не зібрана в розмовах, остання її впізнала, показала де можна присісти, однак поведінка була не зовсім адекватна. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що сторони у справі є її сусідами. [PERSON] продавала речі на ринку. У вересні 2014 року вона розмовляла з [PERSON] з приводу заповіту та остання зазначала, що вона любить сина, він робить ремонт, сплачує комунальні послуги та тому вона вирішила скласти заповіт на сина. Їй відомо, що [PERSON] до 2015 року шила речі та здійснювала торгівлю на ринку. З січня 2015 року з [PERSON] не спілкувалась. Допитана в судовому засіданні [PERSON] суду пояснила, що сторони у справі є її сусідами, вона була знайома з [PERSON] , остання шила та продавала ці речі на ринку. У [PERSON] було добре здоров`я, про захворювання останньої їй не відомо. У 2015 році [PERSON] була в лікарні за нею доглядав син, допомагала дочка. В 2015 році [PERSON] не розмовляла, пересувалась на колясці, але усе розуміла. Пояснила, що вона часто спілкувалась із [PERSON] так як жили в сусідніх будинках. В середині літа вона бачила як [PERSON] та купувала в неї спідню білизну. [PERSON] казала, що хоче залишити сину [PERSON] будинок, оскільки дочці вона допомогла, а син за усе платив. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що сторони у справі є її сусідами. Від онуки померлої [PERSON] їй відомо про стан здоров`я останньої. Зазначила, що восени 2017 року вона бачила померлу, в [PERSON] була хвороба « Альцгеймера », приблизно за п`ять років до смерті [PERSON] приходила до неї та була в стані алкогольного сп`яніння, в неї була неадекватна поведінка. Приблизно з 2011 року [PERSON] вживала алкогольні напої та торгувала на ринку речами. Пояснила, що дочка позивачки допомагала та утримували свою мати та бабу [PERSON] Пояснила, що [PERSON] зловживала алкогольними напоями, та не рухалась чотири роки, з 2013 року. Коли було складено заповіт їй невідомо. Допитана в судовому засіданні позивач [PERSON] як свідок, суду пояснила, що в серпні 2014 року до неї в гості приїхала дочка, мати [PERSON] потрапила до лікарні, однак в лікарню мати не оформлювали, в матері була паралізована рука. Пояснила, що в 2015 році мати не розмовляла, не могла писати. Мати нічого не шила, зловживала алкогольними напоями, та в неї була дивна поведінка, висловлювалась нецензурними словами. Вказала, що дивна поведінка в матері була ще з молодих років. Мати [PERSON] перебувала на обліку в психоневрологічному диспансері у зв`язку з алкогольною залежністю, на обліку у лікаря психіатра не перебувала. Також зазначила, що мати їй казала про те, що заповіт вона не буде писати, оскільки не збирається помирати. Допитаний в судовому засіданні відповідач [PERSON] як свідок, суду пояснив, що позивач [PERSON] є його сестрою по матері. Мати [PERSON] була фізично здорова, сама себе обслуговувала, він приїздив до матері кожного дня. До 2015 року мати самостійно ходила на ринок та продавала речі, які сама шила. На новий рік - 01.01.2015 року мати була в нього, провалів пам`яті не було. З 26.02.2015 до 11.03.2015 року мати була в лікарні та її паралізувало. Пояснив, що на обліку в лікаря психіатра мати не перебувала, алкогольними напоями вона не зловживала. Мати завжди все розуміла. За життя мати не казала про розподіл свого майна між ним та сестрою [PERSON] . Про існування заповіту на його ім`я дізнався після смерті матері так як розбирав її документи. Вислухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що заявлений позов задоволенню не підлягає. Частиною другою ст. 8 Конституції України встановлено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Стаття 4 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , (копія свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 13 листопада 2017 року Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.87)). [PERSON] , за життя мала прізвище [PERSON] (згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу повідомляється, що 15 лютого 2013 року за №00094952372, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.96)), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 12 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] , вказано прізвище дружини « [PERSON] » (а.с.95). Померла [PERSON] мала доньку, позивача по справі, [PERSON] (свідоцтво про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 11 жовтня 1966 року Бюром записів актів громадянського стану, у графі мати записано [PERSON] (а.с.12), яка після укладання шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , а в подальшому на [PERSON] (відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04 жовтня 1985 року, між [PERSON] та [PERSON] , 04 жовтня 1985 року укладено шлюб, після укладення шлюбу подружжя має прізвище « [PERSON] » (а.с.93); відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 15 червня 1990 року, між [PERSON] та [PERSON] , 15 червня 1990 року укладено шлюб, після укладення шлюбу, прізвище дружини « [PERSON] » (а.с.92). Померла [PERSON] мала сина, відповідача по справі [PERSON] , (свідоцтво про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 18 серпня 1976 року, у графі мати зазначено « [PERSON] » (а.с.86). Відповідно до заповіту від 13 вересня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Мазепою Н.М. зареєстрованого в реєстрі за №2834, [PERSON] заповіла все належне їй майно відповідачу [PERSON] (а.с.100). Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Мазепа Н.М. від 25 травня 2018 року за вих. №220/02-31 відмовлено [PERSON] в оформленні спадщини (а.с.15). Відповідно до норм Цивільного Кодексу України заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем. Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо). В той же час, жодної з передбачених статтею 1257 ЦК України обставин, в ході судового розгляду не встановлено. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання заповіту недійсним позивач, як підставу позову зазначає, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі, оскільки через стан свого здоров`я не могла усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними, з підстав вживання алкогольними напоями. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. Стаття 81 ч.1 ЦПК України зазначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Для встановлення обставин, заявлених позивачем в позові, судом було призначено судово-психіатричну експертизу. Згідно висновку №277 від 30 грудня 2019 року, проведеної експертами Обласного комунального закладу «Гейківська психоневрологічна лікарня» вбачається, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час укладення заповіту 30 вересня 2014 року, ознак якого-небудь тяжкого психічного розладу не виявляла та була здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при здійсненні правочину. В наданих медичних документаціях відсутні об`єктивні відомості щодо наявності тяжких психічних розладів у [PERSON] в період часу з 2014 року та безпосередньо 30 вересня 2014 року. (а.с.170-183). Під час розгляду справи, сторони скористалися правом подати докази у справі безпосередньо до суду. Суд вказує, що позивач не надано доказів на підтвердження позову, що померла мати [PERSON] , під час укладання заповіту, за станом свого здоров`я не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Розглядаючи позов в межах заявлених вимог про визнання заповіту недійсним, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням показів свідків, які були допитані як зі сторони позивача так і відповідача, та наданих сторонами письмових доказів, оцінюючи їх в сукупності та аналізуючи зміст наведених вище норм права, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог, що є підставою для відмови у позові. Також, позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними не підлягають задоволенню, з підстав недоведеність позовних вимог про визнання заповіту недійсним. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed