Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

31 березня 2021 р. до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 02 квітня 2021 року ухвалою Магдалинівського районного суду було відкрито провадження по справі. Встановлено, що позивач [PERSON] звернулася до суду і просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем [PERSON] . Вимоги обґрунтовані тим, що спільне життя з відповідачем не склалось, по причині зловживання відповідачем спиртними напоями, грубого відношення до неї та її сина від попереднього шлюбу, шлюбні відносини фактично припинено, спільне господарство не ведеться, тому бажає розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву, якою вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач подав заяву про визнання позову та просив шлюб розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи. У відповідності до положень ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного. Сторони зареєстрували шлюб 23 січня 2010 року, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , актовий запис № 02. (а. с. 3). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 07 липня 2010 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Магдалинівського районного управління юстиції Дніпропетровської області, сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] . (а. с. 4). На підставі довідки № 525 від 29 березня 2021 року, виданої виконавчим комітетом Магдалинівської селищної ради, [PERSON] , 1989 року народження, має склад сім`ї: чоловік - [PERSON] , 1980 року народження; син - [PERSON] , 2005 року народження; дочка - [PERSON] , 2010 року народження (а. с. 5). Фактично шлюбні відносини припинені, сторони живуть окремо з січня 2021 року та своїми інтересами. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейних відносин не існує. Відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Проголошена ст. 51 Конституції України охорона сім`ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З часу припинення шлюбних відносин, окремого проживання та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. На підставі викладеного та

Outcome: approved