Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

2 грудня 2013 року, ПАТ «Східно-Український банк «Грант», звернулися до суду з позовом, який в подальшому неодноразово збільшували, та в останній редакції якого (від 27.02.2014 р.) якого просили суд, в рахунок погашення заборгованості ПП «Ажио-Плюс» перед ПАТ «Східно-Український банк «Грант» за кредитним договором № 06/отд-21 від 19.08.2010 р. з додатковими угодами до нього, у сумі 204286,56 дол. США, звернути стягнення на предмети іпотеки за нотаріально-посвідченим договором іпотеки від 25.08.2010 р. (реєстр. № 4518) та договором № 1 про зміну умов до вказаного договору іпотеки від 22.07.2011 р. (реєстр. № 4343) посвідчених, приватним нотаріусом Одеського МНО [PERSON] : на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] та складається в цілому з житлового будинку з черепашнику під літ. «А-2, А(1), А(2), а, а(1)», загальною площею 517,7 кв.м, житловою 138,1 кв.м, під № 1-6,І споруди, який належав іпотекодавцю [PERSON], померлій [INFO], на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області 08.04.2005 р. (бланк САА № 033884), зареєстрованого в Овідіопольському РБТІ у книзі 4 номер запису 682, реєстраційний № 10425199 та на земельну ділянку, площею 0,1500 га за адресою : [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки : 5123755800:02:008:0828, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, яка належала іпотекодавцю [PERSON], померлій [INFO], на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії I-ОД № 071052, виданого Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області 07.05.2002 р. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського РНО Одеської області 08.04.2002 р. Р№ 1512, зареєстрованого Таїровською с/р Овідіопольського району Одеської області 16.04.2002 р. № ДК-920 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ТІ № 1805-18 - шляхом визнання права власності на вказане нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Публічним акціонерним товариством «Східно-Українській банк «Грант», мотивуючи це тим, що ПП «Ажио-Плюс» не виконало перед ними умов кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів за його користування, що призвело до виникнення простроченої заборгованості по процентам та пені, яка станом на 28.02.2014 р. складає : 171671,41 дол. США - сума процентів за користування кредитом за період з 01.06.2013 р. по 27.02.2014 р. включно, 32615,15 дол. США - сума пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 01.06.2013 р. по 27.02.2014 р. включно, які на час розгляду справи у суді відповідачами не погашена, як і не погашена сума основного боргу разом із відсотками та пенею у сумі 753677,83 дол. США, яка була стягнута за рахунок вищевказаного іпотечного майна на користь ПАТ «Східно-Український банк «Грант» рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 05.09.2013 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.10.2013 р., в якій зокрема, було зазначено, що 21.08.2013 р. минув кінцевий строк виконання зобов'язань за кредитним та іпотечним договорами і до цього часу, кредитна заборгованість відповідачами не погашена та станом на момент розгляду у суді апеляційної інстанції, тобто на 30.10.2013 р., складає 830613,11 дол. США. При чому, вказані рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 05.09.2013 р. та ухвала апеляційного суду Одеської області від 30.10.2013 р. - були залишені без змін ухвалою ВССУ від 05.06.2014 р. Представниця позивачів в судових засіданнях повністю підтримала свої збільшені позовні вимоги в їх кінцевій редакції та просила їх задовольнити. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON], приймаючи участь в судових засіданнях позов не визнали повністю, вважаючи його безпідставним, необґрунтованим і просили суд відмовити у його задоволенні, надавши при цьому свої письмові заперечення на позов. Однак, в подальшому, в судові засідання повторно не з`явилися, хоча самі відповідачі [PERSON] та [PERSON] про дати, час та місце судових засідань були повідомлені належним чином, що підтверджується численними поштовими повідомленнями з відмітками про вручення судових повісток, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності суду не надали (а.с. 199,240,241,244,245,253,254,) Відповідачка [PERSON] та представник 3-ої особи без самостійних вимог ПП «Ажио-Плюс» в судові засідання повторно, без поважних причин не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у відповідності до ст.ст. 74,77 ЦПК України, за зареєстрованими у встановленому законом порядком місцем своєї реєстрації, що підтверджується довідками ВАДР ГУДМС України в Одеській області від 08.08.2013 р., що у відповідності до ст. 77 ЦПК України, якою передбачено, що судова повістка надсилається відповідачу на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться - вважається належним сповіщенням відповідача, причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутністю суду не надали (а.с. 200,201,239,243,246-248,251,252,255). Заслухавши думку представників сторін та дослідивши матеріали справи і додатково надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі - розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, частиною 3 якої передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобов'язання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Частиною 1 статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно із ст. 599 ЦК України - зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності з умовами ст. 611 ЦК України - у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема : припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Також, статтею 617 ЦК України передбачено - особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір - є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтями 1268,1269,1272 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини - вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно із ст.ст. 1281,1282 ЦК України - спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм стало відомо про його борги. Спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості спадкового майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У разі відмови від одноразового платежу, суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям в натурі. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» - судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана ВРУ - і за її межами. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя - покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено - у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання осиного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно із статтею 15 цього ж Закону, іпотека земельних ділянок здійснюється відповідно до цього Закону. Заборони та обмеження щодо відчуження і цільового використання земельних ділянок, встановлені Земельним Кодексом України, є чинними при їх іпотеці. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до положень ст.ст. 33,35 вказаного Закону, згідно з якими у випадку порушення основного зобов'язання ат/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця - письмову вимогу про усунення порушення у менш ніж 30-ти денний строк, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до ст.ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку» - іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюються до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Однак, п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання - не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч. 3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає ст. 124 Конституції України. Крім цього, п. 9 вказаної Постанови вказує право вибору способу захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України). Пунктами 33,36 вказаної Постанови ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. передбачено, що у разі смерті поручителя (крім випадків майнової поруки), враховуючи положення ст. 607, ч. 1 ст. 608 ЦК України, а також сутності поруки як особистого зобов'язання відповідати за належне виконання основного зобов'язання, спадкоємці поручителя не є солідарними боржниками за кредитним договором. У разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодержателя до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва - іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки зі іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України «Про іпотеку»). Проте, якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодежателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником - він відповідає за задоволення вимог іпотеко держателя в межах вартості предмета іпотеки. Отже, правила ст. 1218 ЦК України щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою. Пунктом 23 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено - відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1,11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до ст. 546 ЦК України, застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553-559 ЦК України), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотеко держателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. У зв'язку з цим, солідарна відповідальність боржника та майнового поручителя нормами ЦК України - не передбачена. Пунктами 23,27 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено - отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину - не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема - з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 ЦК України. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством України. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. На думку суду - нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Судом з`ясовано, що відповідно до кредитного договору № 6/отд-21 від 19.08.2010 р., позивач відкрив відновлювальну лінію ПП «Ажио-Плюс» з максимальним загальним лімітом в сумі 500000 дол. США на строк до 18.08.2011 р. зі сплатою 16 % річних за користування вказаними коштами, а при простроченні їх повернення - 32% річних. При чому, згідно умов кредитного договору, ПП «Ажио-Плюс» зобов'язалося своєчасно повернути банку всю суму отриманих ними кредитних коштів та сплатити відповідні проценти за їх користування, виконавши всі кредитні зобов'язання (а.с. 8-12). Відповідно до додаткової угоди № 1 від 15.07.2011 р., укладеної між вказаними сторонами до вищезазначеного кредитного договору, було продовжено строк повернення кредиту ПП «Ажио-Плюс» до 17.08.2012 р. всієї суми отриманого ними кредиту (а.с. 13-14). 17.05.2012 р., між зазначеними сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до зазначеного кредитного договору, відповідно до якої було збільшено суму відновлювальної кредитної лінії до максимального загального ліміту - 750000 дол. США і продовжений строк повернення кредиту до 21.08.2013 р. (а.с. 15). Видача кредиту його отримання ПП «Ажио-Плюс», підтверджується довідкою по позичковому рахунку кредитної лінії № 2062082140317 (а.с. 16). В забезпечення виконання кредитних зобов'язань, повернення кредиту, сплаті процентів, пені, комісії і відшкодування можливих витрат (збитків) позичальників ПП «Ажио-Плюс», між банком та майновим поручителем [PERSON], як іпотекодавцем, був укладений і нотаріально-посвідчений іпотечний договір від 25.08.2010 р. (реєстровий № 4518), посвідчений приватним нотаріусом Одеського МНО [PERSON], відповідно до ч. 2 якого, в іпотеку банку було передано нерухоме майно - житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] та складається в цілому з житлового будинку з черепашника під літ. «А-2, А(1), А(2), а, а(1)», загальною площею 517,7 кв.м, житловою 138,1 кв.м, під № 1-6,І споруди, який належав іпотекодавцю [PERSON], на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області 08.04.2005 р. (бланк САА № 033884), зареєстрованого в Овідіопольському РБТІ у книзі 4 номер запису 682, реєстраційний № 10425199 та на земельну ділянку, площею 0,1500 га за адресою : [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки : 5123755800:02:008:0828, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, яка належала іпотекодавцю [PERSON], на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії I-ОД № 071052, виданого Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області 07.05.2002 р. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського РНО Одеської області 08.04.2002 р. Р№ 1512, зареєстрованого Таїровською с/р Овідіопольського району Одеської області 16.04.2002 р. № ДК-920 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ТІ № 1805-18 (а.с. 18-23). Крім цього, 22.07.2011 р., між банком та іпотекодавцем (майновим поручителем) [PERSON] був укладений договір № 1 про зміну умов до вказаного договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського МНО [PERSON] (реєстр. № 4343), п. 1.2 якого було доповнено п. 13 договору іпотеки про те, що іпотека зберігає силу і в разі смерті іпотекодавця, при цьому спадкоємці іпотекодавця, що набули належним чином права власності на майно, набувають прав та обов'язків іпотекодавця за цим договором і зобов'язуються в повному обсязі відповідати за задоволення вимог іпотекодержателя (банку), що випливають із кредитного договору, а в разі їх неналежного виконання позичальником, в межах майна, переданого в іпотеку за цим договором. Іпотека зберігає силу і в разі реорганізації позичальника, при цьому іпотекодавець/спадкоємці іпотекодавця зобов'язуються в повному обсязі забезпечити належне та своєчасне виконання усіх зобов'язань, що випливають з кредитного договору, правонаступником позичальника, в межах майна, переданого в іпотеку за цим договором. Вказаний договір № 1 про зміну умов до договору іпотеки був вчинений за згодою чоловіка іпотекодавця [PERSON] - [PERSON] (відповідача) у вигляді заяви на ім.`я нотаріуса (а.с. 24-25). В порушення умов кредитного договору, ПП «Ажио-Плюс» не виконувалися його умови, щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитним коштами, що підтверджується графіком заборгованості по кредиту, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка станом на 01.06.2013 р. складає - 753677,83 дол. США, з яких : 709956,03 дол. США - заборгованість за кредитом, 42734,56 дол. США - заборгованість по процентам за період з 01.01.2013 р. по 31.05.2013 р., 987,24 дол. США - пені за той же період, які на час розгляду справи позичальником не сплачені і обґрунтований і зроблений у відповідності до норм чинного законодавства України розрахунок якої був зроблений банком (позивачем), наданий суду і перевірений судом, незважаючи на письмову вимогу банку про дострокове виконання кредитних зобов'язань від 19.03.2013 р. № 816/03-1-01 та від 20.05.2013 р. № 1425/03-01 на адресу ПП «Ажио-Плюс» та від 12.06.2013 р. № 1665/03- 01 на адресу відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і у випадку несплати боргу за кредитним договором з попередженням про звернення стягнення на іпотечне нерухоме майно у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, на якій розташований будинок, яка повернулася на адресу банку з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання». Вказані вимоги були отримані відповідачами, що підтверджується поштовими повідомленнями про особисте вручення вимог під підпис. Іпотекодавець [PERSON] померла [INFO], заповіту не залишила, і після її смерті до нотаріальної контори у встановлений законом 6-ти місячний строк, звернулися її спадкоємці з заявами про прийняття спадщини - відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які прияли спадщину, однак не отримали свідоцтва про право на спадщину за законом. Як встановив суд, відповідачі - спадкоємці, а також боржник ПП «Ажио-Плюс», з метою ухилення від своїх кредитних зобов'язань щодо повернення суми кредиту, процентів, пені і т.і., а також, навмисно, з метою перешкоджання банку задовольнити свої вимоги у зв'язку з порушенням кредитних зобов'язань ПП «Ажио-Плюс» за рахунок іпотечного майна майнового поручителя [PERSON] - не поставили до відома позивача ПАТ «Східно-Український банк «Грант» про смерть іпотекодавця [PERSON], порушивши вимоги цивільного законодавства України (ст. 1281 ЦК України) та умови вказаного вище іпотечного договору, змусивши тим самим банк, надсилати запити до різних нотаріальних контор, тим самим витрачати певний час та з`ясування зазначених обставин смерті майнового поручителя [PERSON] (а.с. 54-58 т. 1). Суд вважає, що відповідач [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] (іпотекодавця) у відповідності до ст. 1268 ЦК України постійно проживаючи з нею на час відкриття спадщини, а також, у встановлений законом строк, подавши відповідну письмову заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Відповідачки [PERSON] та [PERSON] (доньки померлої [PERSON]) прийняли спадщину у встановлений законом строк, подавши нотаріусу відповідні заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] Таким чином, суд вважає, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є належними відповідачами по справі, не відмовились від спадщини, і на законній підставі, у встановлені законодавцем строки прийняли спадщину, в межах вартості якої відповідають перед банком по кредитних зобов'язаннях, і відповідно є належними спадкодавцями всього спадкового (іпотечного нерухомого) майна, в межах якого і просять суд, позивачі звернути стягнення на предмет іпотеки, а тому на думку суду є безпідставними і необґрунтованими твердження представниць відповідачок про те, що вони є неналежними відповідачами, які не були права власності на іпотечне майно, як спадкоємці, так як суд розцінює їхні твердження та письмові і усні заперечення на позов, як намагання уникнути грошової (майнової) відповідальності перед банком щодо кредитних, іпотечних зобов'язань за кредитними та іпотечним договорами щодо погашення заборгованості перед позивачем (банком), яка складає великий розмір 753677,83 дол. США. Вказані вище обставини справи були встановлені рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 05.09.2013 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.10.2013 р. та ухвалою ВССУ від 05.06.2014 р., яка не оскарженню не підлягає, і яким був частково задоволений позов ПАТ «Східно-Український банк «Грант» і в рахунок погашення заборгованості ПП «Ажио-Плюс» перед ПАТ «Східно-Український банк «Грант» за кредитним договором № 06/отд-21 від 19.08.2010 р. з додатковими угодами до нього у розмірі 753677,83 дол. США, з яких : 709956,03 дол. США - заборгованість за кредитом, 42734,56 дол. США - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами, 987,24 дол. США - пені за прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами - звернуто стягнення на предмет іпотеки за нотаріально-посвідченим договором іпотеки від 25.08.2010 р. (реєстр. № 4518) та договором № 1 про зміну умов до вказаного договору іпотеки від 22.07.2011 р. (реєстр. № 4343) посвідчених, приватним нотаріусом Одеського МНО [PERSON], а саме : на житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] та складається в цілому з житлового будинку з черепашнику під літ. «А-2, А(1), А(2), а, а(1)», загальною площею 517,7 кв.м, житловою 138,1 кв.м, під № 1-6,І споруди, який належав іпотекодавцю [PERSON], померлій [INFO], на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом Таїровської с/р Овідіопольського району Одеської області 08.04.2005 р. та на земельну ділянку, площею 0,1500 га за адресою : [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки : 5123755800:02:008:0828, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, яка належала іпотекодавцю [PERSON], померлій [INFO], на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії I-ОД № 071052, виданого Таїровською с/р Овідіопольського району Одеської області 07.05.2002 р. - шляхом продажу цих предметів іпотеки з прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки для їх подальшої реалізації, встановленої на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, а також було стягнуто з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Східно-Український банк «Грант» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441 грн., у дольовому порядку з кожного по 1147 грн. та задоволенні решти позову відмовлено (27-40,256-258). Судом з`ясовано, що в вищевказаній ухвалі апеляційного суду Одеської області від 30.10.2013 р. було встановлено, що на момент перегляду рішення Овідіопольського райсуду від 05.09.2013 р. - сума загальна сума заборгованості склала 830613,11 дол. США і відповідачами сплачена не була. Таким чином, згідно п. 4.5 кредитного договору - позивачі ПАТ «Східно-Український банк «Грант» має право за порушення позичальником строків сплати процентів, окрім встановленої процентної ставки, нарахувати пеню на суму невиконаних зобов'язань у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який стягується пеня (а.с. 8-17). Крім того, у зв'язку з тим, що ані позичальник ПП «Ажио-Плюс», ані відповідачі на час розгляду справи у суді не погасили кредитної заборгованості перед позивачами, а навпаки, продовжують її збільшувати, не сплачуючи при цьому відсотки за користування кредитними коштами та пеню за прострочення повернення кредиту і сплати відсотків, навмисно не виконуючи умови кредитного договору, за період з 01.12.2013 р. по 27.02.2014 р. включно, заборгованість ПП «Ажио-Плюс» перед позивачами за вказаний період зросла на загальну суму 83836,56 дол. США, з яких : за грудень 2013 р. - 28992,34 дол. США : заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 19563,23 дол. США, заборгованість по пені за прострочення повернення кредиту та сплати відсотків за його користування - 9429,11 дол. США, за січень 2014 р. - 29211,34 дол. США : заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом - 19563,23 дол. США, заборгованість по пені - 9648,11 дол. США, за лютий 2014 р. - 25632,88 дол. США : заборгованість по сплаті відсотків - 17038,94 дол. США, заборгованість по пені - 8593,94 дол. США. Отже, загальна сума заборгованості ПП «Ажио-Плюс» перед позивачами, станом на 28.02.2014 р. складає - 204286,56 дол. США, з яких : 171671,41 дол. США - сума процентів за користування кредитом за період з 01.06.2013 р. по 27.02.2014 р. включно та 32615,15 дол. США - сума пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 01.06.2013 р. по 27.02.2014 р. включно, обґрунтований і зроблений у відповідності до норм чинного законодавства України розрахунок якої був зроблений банком (позивачем), наданий суду і перевірений судом (а.с. 151). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ «Східно-Український банк «Грант» про стягнення вказаної суми заборгованості у розмірі 204286,56 дол. США, яка до цього часу не сплачена відповідачами, за рахунок іпотечного майна, шляхом визнання права власності на вищевказані предмети іпотеки за позивачами - цілком обґрунтовані, підтверджені документально, а також вищезазначеними рішенням Овідіопольскього райсуду Одеської області від 05.09.2013 р. та ухвалами апеляційного суду Одеської області від 30.10.2013 р. та ВССУ від 05.06.2014 р., а тому підлягають задоволенню повністю з огляду на приписи ст.ст. 37,38 Закону України «Про іпотеку». Крім того, на підставі ст.ст. 79,88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача (банку) підлягають стягненню витрати з оплати судового збору у розмірі 3654 грн. у дольовому порядку - по 1218 грн. з кожного (а.с. 7,152).

Outcome: approved