Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

30.11.2018 року Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради (далі - Департамент) в особі директора Василенко С.М . звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] , якою просили стягнути з відповідача незаконно отриману допомогу одинокої матері та допомогу малозабезпеченим сім`ям в сумі 11825,22 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що відповідач не задекларувала дохід (під ознакою доходів «101» (заробітна плата) в сумі 19588,59 грн., який вона отримала в період обчислення розміру допомоги, в результаті чого виникла переплата державних коштів по допомозі малозабезпеченим сім`ям за період з 01.02.2017 року по 28.02.2018 року в сумі 6710,94 грн. та по допомозі одиноким матерям за період з 01.02.2017 року по 28.02.2018 року в сумі 5114,28 грн. Звернення в порядку досудового врегулювання з відповідним Повідомленням про повергнення безпідставно отриманих коштів, відповідачем проігноровано, що і послужило підставою для звернення до суду з відповідним позовом. 18.02.2019 року [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечувала проти задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що являється одинокою матір`ю. В період з 2015 року по 2017 рік знаходилась у декретній відпустці. До декрету працювала на підприємстві ТОВ «Південний регіон». Наголосила на тому, що в офіційних трудових відносинах з підприємством не перебувала, що підтверджує відсутність запису вїї трудовій книжці. В 2015 року при зверненні з відповідними заявами з метою отримання державної допомоги, позивачем були перевірені надані нею документи та прийняті без зауважень. Отримавши в 2018 році від Департаменту повідомлення про повернення надміру виплачених коштів, вона звернулася до податкової інспекції та отримала відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів №4700 від 10.08.2018 року. З даних відомостей вбачається, що у першому квартирі 2017 року ТОВ «Південний регіон» їй було здійснено нарахування 19588,59 грн., однак дані кошти їй фактично не виплачено та фактично даний дохід навіть не було оподатковано. Також зазначила, що з Індивідуальних відомостей про застраховану особу від 09.08.2018 року, форми ОК-5 вбачається, що за період її знаходження в декретній відпустці її єдиним страхувальником виступав Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради. Про нарахування вказаних коштів їй відомо не було. За такого, вважає, що ТОВ «Південний регіон» було подано недостовірні відомості про її доходи внаслідок розрахункової помилки. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог з огляду на обставини викладені у відзиві на позовну заяву. В задоволенні заявлених позовних вимог просила відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, приходить до наступного. Судом встановлено, що на підставі Заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги №1112 від 22.02.2017 року, Декларації про доходи та майновий стан від 22.02.2017 року та доданих до них відповідних документів, [PERSON] було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям з 01.02.2017 року по 31.07.2017 року в сумі 512,07 щомісяця, допомогу одиноким матерям з 01.02.2017 року по 31.07.2017 року в сумі 771,74 грн. щомісяця. Окрім того, на підставі заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги №3031, декларації про доходи та майновий стан осіб від 25.09.2017 року та доданих до них відповідних документів, відповідачу було призначено державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям з 01.09.2017 року по 28.02.2018 року в сумі 519,54 грн. щомісяця, допомогу одиноким матерям з 01.09.2017 року по 28.02.2018 року в сумі 760,12 грн. щомісяця. Згідно п. 33 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою КМУ від 27.12.2001 року № 1751 (далі Порядок) - відповідно до статті 181 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», право на допомогу на дітей одиноким матерям - мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини) відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Відповідно до п. 34 Порядку - допомога на дітей одиноким матерям, одиноким усиновлювачам, матерям (батькам) у разі смерті одного з батьків, які мають дітей віком до 18 років (якщо діти навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах I - IV рівня акредитації, - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років), надається у розмірі, що дорівнює різниці між 100 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та середньомісячним сукупним доходом сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців. Відповідно до абзаців 2, 6 статті 1 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї. Середньомісячний сукупний доход сім`ї - обчислений у середньому за місяць дохід усіх членів сім`ї з усіх джерел надходжень протягом шести місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги, крім допомоги на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування. Пунктами 2, 3 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 лютого 2003 року № 250 (далі - Порядок 1) соціальна допомога призначається і виплачується у грошовій формі малозабезпеченим сім`ям, які постійно проживають на території України, мають середньомісячний сукупний дохід, нижчий від прожиткового мінімуму для сім`ї. Призначення і виплата соціальної допомоги здійснюється управліннями праці та соціального захисту населення районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, структурними підрозділами з питань праці та соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх створення) рад (далі - органи праці та соціального захисту населення) за місцем реєстрації уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї. Відповідно до положень пункту 14 Порядку 1, розмір соціальної допомоги визначається як різниця між прожитковим мінімумом для сім`ї та її середньомісячним сукупним доходом, але не може бути більшим ніж 75 відсотків прожиткового мінімуму для сім`ї. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» визначено, що Державна соціальна допомога не призначається у випадках, коли: працездатні члени малозабезпеченої сім`ї не працюють, не служать, не вчаться за денною формою навчання у загальноосвітніх, професійно-технічних, вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації протягом трьох місяців, що передують місяцю звернення за призначенням державної соціальної допомоги (крім осіб, які в установленому порядку визнані безробітними та за інформацією центрів зайнятості не порушують законодавство про зайнятість щодо сприяння своєму працевлаштуванню; осіб, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку або за дітьми, які потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більше ніж до досягнення ними шестирічного віку; осіб, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, за інвалідами II групи внаслідок психічного розладу, а також за особами, які досягли 80-річного віку; фізичних осіб, які надають соціальні послуги); Пунктом 6 Порядку 1 зазначено, що для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу соціального захисту населення такі документи: заяву; документ, що посвідчує особу уповноваженого представника сім`ї; довідку про склад сім`ї, декларацію про доходи та майно та довідку про наявність та розмір земельної частки (паю) (заповнюється на підставі довідок про доходи кожного члена сім`ї). Правилами пункту 12 Порядку 1 передбачено, що у разі коли особами, які входять до складу сім`ї, навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на соціальну допомогу та визначення її розміру, виплата соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. Відповідно до пункту 28 Порядку 1, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення визначають обсяг надміру виплачених коштів, встановлюють строки та порядок їх повернення. У разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку. Так, згідно п.п. 14.1.54.ст. 14 Податкового кодексу України дохід з джерелом їх походження з України це є будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у виглядів: процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); спадщини, подарунків, виграшів, призів; заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що в результаті обміну даними з Державною податковою інспекцією, було виявлено факт не за декларування [PERSON] доходу (ознака доходів «101» (заробітна плата) у розмірі 19588,59 грн., який вона отримала в період, за які обчислювалися середньомісячні сукупні доходи для визначення розмірів вищезазначеної допомоги. В зв`язку з чим иникла переплата державних коштів по допомозі одиноким матерям в сумі 5114,28 грн. та по допомозі малозабезпеченим сім`ям в сумі 6710,94 грн. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При розгляді справи, судом встановлено наступне - як вбачається з Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 10.08.2018 року, вих. №4700. за перший квартал 2017 року [PERSON] було нараховано дохід від ТОВ «Південний регіон» (32004095) в сумі 19588,59 грн., з яких виплачено 0,00 грн. Окрім того, нарахований податок в сумі 3525,95 грн., до бюджету зараховано не було. Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу від 09.08.2018 року за вих. №21348-03, в період з 01.2017 року по 08.2017 року страхові внески за [PERSON] сплачувалися лише Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради. В період з 09.2017 року по 12.2017 року Департаментом праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради та ТОВ «Виробничим підприємством «Полісан». За такого, позивачем не було доведено недобросовісність з боку [PERSON] під час подання документів з метою отримання допомоги, оскільки грошові кошти в сумі 19588,59 грн. нараховані, але фактично не виплачені відповідачу не є доходом, крім того, про нарахування вказаних сум [PERSON] не була обізнана на момент звернення до позивача з заявою про отримання державної допомоги. Відповідно до положень ч. 3 статті 12 та ч. 1, ч. 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Outcome: dismissed