Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

29 квітня 2016 року, представник позивачів звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідно до кредитного договору № ОВ-1/0222/08/1177# від 09.09.2008 р., позивачі надали, а відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн. При чому, при укладенні вказаного договору, сторони відповідно до ст. 259 ЦК України домовилися про зміну тривалості позовної давності до 10 років, що було відображено у п. 12.7 договору. Згідно п. 2.1 договору, вказаний кредит відповідач зобовязався повертати на протязі 36 календарних місяців з моменту його отримання, тобто до 28.09.2011 р. та сплачувати відсотки за його користування згідно графіку, що є додатком № 1 до договору. В порушення умов кредитного договору, в останній раз відповідач сплатив тіло кредиту 28.11.2008 р. та 02.04.2009 р. сплатив 700 грн., які були зараховані на погашення відсотків 185,29 грн. та пені 514,71 грн. В порушення умов договору, відповідач, свої кредитні зобовязання належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 20.04.2016 р., у відповідача перед позивачами утворилась заборгованість у розмірі 90645,19 грн., яка складається з : залишку боргу за тілом кредиту 8966,79 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 33409,18 грн., пеня за прострочення платежів 48269,22 грн., які представник банку у позові, просив суд стягнути з відповідачки та суму судового збору у розмірі 1378 грн. на користь банку. Представник позивачів в судове засідання не з`явився, надавши до свого позову письмове клопотання, в якому позов підтримав у повному обсязі та на підставі ч. 2 ст. 158 ЦПК України, просив суд слухати справу за його відсутності, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення по справі (а.с. 24-25). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, як і його представник особисто під розписки та поштовим повідомленням з відміткою про вручення судової повістки, причини неявки не повідомили, однак від представника відповідача за ордером до суду надійшли письмові заперечення на позов, в яких він просив суд, відмовити у задоволенні позову в частині стягнення пені у сумі 48269,22 грн. та слухати справу за його відсутності (а.с. 21,22,31-34). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено зобовязання позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, відповідно до ч.3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За умовами ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 551 ЦК України - предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Приписами статей 525,526 ЦК України передбачено, що зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Також, статтею 617 ЦК України передбачено особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобовязання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд встановив, що відповідно до кредитного договору № ОВ-1/0222/08/1177# від 09.09.2008 р., позивачі надали, а відповідач отримав кредит у розмірі 10000 грн. При чому, при укладенні вказаного договору, сторони відповідно до ст. 259 ЦК України домовилися про зміну тривалості позовної давності до 10 років, що було відображено у п. 12.7 договору (а.с. 5-6). Згідно п. 2.1 договору, вказаний кредит відповідач зобовязався повертати на протязі 36 календарних місяців з моменту його отримання, тобто до 28.09.2011 р. та сплачувати відсотки за його користування згідно графіку, що є додатком № 1 до договору. В порушення умов кредитного договору, в останній раз відповідач сплатив тіло кредиту 28.11.2008 р. та 02.04.2009 р. сплатив 700 грн., які були зараховані на погашення відсотків 185,29 грн. та пені 514,71 грн. В порушення умов договору, відповідач, свої кредитні зобовязання належним чином не виконує, у звязку з чим, станом на 20.04.2016 р., у відповідача перед позивачами утворилась заборгованість у розмірі 90645,19 грн., яка складається з : залишку боргу за тілом кредиту 8966,79 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 33409,18 грн., пеня за прострочення платежів 48269,22 грн., розрахунок якої була надано позивачами до суду (а.с. 6). Однак, 9.4 вказаного договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати процентів за користування кредитом або несвоєчасним поверненням суми кредиту повністю або відповідної його частини, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 1% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення платежів. Суд погоджується з розрахунками позивачів в частині нарахування відповідачу залишку боргу за тілом кредиту 8966,79 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 33409,18 грн., які зроблені позивачами у відповідності до діючого законодавства України. Однак, суд з`ясував, що в порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 258, ст. 551 ЦК України позивачами були порушені строки спеціальної позовної давності щодо вимог про стягнення пені, на що звернув увагу представник відповідача у письмових запереченнях на позов, просивши суд застосувати строк позовної давності в цій частині і з чим погоджується суд, виходячи з наступного. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» - положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст.ст. 1054,1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення ст. 616 ЦК України передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Таким чином, враховуючи порушення позивачами спеціальних строків позовної давності щодо нарахування відповідачу пені за прострочення платежів, суд вважає, що позивачами було значно завищено суму пені у розмірі 48269,22 грн. за 2150 днів прострочення сплати платежів та приймаючи до уваги, що станом на жовтень 2015 р. облікова ставка НБУ становить 22% річних, враховуючи заборгованість відповідача за тілом кредиту у розмірі 8966,79 грн. сума пені повинна складати 3945,59 грн. (8966,79 грн. Х 44%), яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням річного строку позовної давності щодо вимог по стягненню пені. Станом на дату винесення рішення, доказів погашення заборгованості, відповідачем суду не надано і відповідно у суду вони відсутні. У звязку з викладеним, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача на користь позивачів : залишку боргу за тілом кредиту 8966,79 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 33409,18 грн., пеня за прострочення платежів 3945,59 грн., а разом 46321,56 грн. Крім суми заборгованості за невиконання умов кредитного договору, з відповідача, на користь позивачів, підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи 1378 грн., які були підтверджені позивачами документально (а.с. 15).

Outcome: partial