Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

9.09.2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Останній мотивувала тим, що 24.09.2016 року о 12 год. 30 хв. год. в м. Києві на Столичному шосе (транспортна розв'язка з пр. Науки) за участю транспортного засобу марки «Opel» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та належного їй транспортного засобу марки «AUDI Q5», д.н.з. [NUMBER] під керуванням її чоловіка - [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок даної ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 24.09.2017. Зазначає, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК Україна» згідно полісу АІ/5677330 від 20.10.2015 року. У вказані законодавством строки вона звернулась до страхової компанії, але виплату не отримала. Посилаючись на те, що страховиком рішення про виплату не приймалося, враховуючи норми чинного законодавства, яким передбачено абсолютне право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, позивач вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права вимоги до [PERSON] як заподіювача шкоди. Згідно звіту № 2901 від 27.09.2016 року вартість матеріального збитку завданого пошкодженням транспортного засобу позивача марки ««AUDI Q5», д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП складала 112 279,46 грн., а вартість відновлювального ремонту - 95 699,64 грн. Просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача [PERSON] на її користь збитки в розмірі 95 699,64 грн. Ухвалою судді від 20.09.2017 року у справі відкрито провадження (а.с. 52). На підставі розпорядження № 1160 від 23.05.2018 року про призначення повторного автоматичного розподілу справ у зв'язку із тимчасовим відстороненням судді [PERSON] проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями (а.с. 64). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2018 року матеріали справи передано судді Ладиченку С.В. (а.с. 65). 30.05.2018 року суддею Ладиченком С.В. справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 68-69). На підставі розпорядження № 2480 від 13.09.2018 року про призначення повторного автоматичного розподілу справ у зв'язку із звільненням судді [PERSON] проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями (а.с. 74). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2018 року матеріали справи передано судді Хоменко В.С. (а.с. 75). На підставі норми п. 9 ч. 1 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України від 18.03.2004 року № 1618-IV у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу (15.12.2017), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 18.09.2018 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін (а.с. 76-77). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. Третя особа - ПрАТ «СК Україна» пояснення не надала. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків». На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24.09.2016 року о 12 год. 30 хв. год. в м. Києві на Столичному шосе (транспортна розв'язка з пр. Науки) за участю транспортного засобу марки «Opel» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та належного їй транспортного засобу марки «AUDI Q5», д.н.з. [NUMBER] під керуванням чоловіка [PERSON]- [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок даної ДТП вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. . Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2016 року [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 24.09.2017 року (а.с. 9). Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановляється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Позивач є власником пошкодженого транспортного засобу марки «AUDI Q5», д.н.з. [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію права власності [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно звіту № 2901 від 27.09.2016 року вартість матеріального збитку завданого пошкодженням транспортного засобу позивача марки ««AUDI Q5», д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП складала 112 279,46 грн., а вартість відновлювального ремонту - 95 699,64 грн. (а.с. 12-49). Судом встановлено, що станом на 24.09.2016 року цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «СК Україна», що підтверджується полісом АІ/5677330 від 20.10.2015 року зі строком дії до 19.10.2016 року (а.с. 7). Як вбачається з матеріалів справи, позивач у передбаченому законом порядку звернулась до Приватного акціонерного товариства «СК Україна» з повідомленням про ДТП та з заявою про виплату страхового відшкодування ( а.с. 10, 11). Проте, з матеріалів справи вбачається, що страховиком відповідне рішення про виплату страхового відшкодування на користь позивача не прийнято, виплата не проведена. За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом з тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 в справі № 6-2808цс15. Відповідно до положення ст. 1192 ЦК України суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч. 2 ст.22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Суд погоджується з доводами позивача про те, що остання має право на стягнення з відповідача вказаних вище збитків в порядку ст. 1192 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що завдана позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди майнова шкода підлягає стягненню з відповідача в розмірі 95 699,64 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Виходячи з цих обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 957,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved