Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

31.05.2013р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просила витребувати майно - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] із чужого незаконного володіння відповідачів [PERSON] та [PERSON]; скасувати запис про реєстрацію прав власності в державному реєстрі правочинів на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON]; поновити реєстрацію в Державному реєстрі правочинів на вказану квартиру за нею. /а.с. 2-5/ 03.02.2014р. представник позивача [PERSON] [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила скасувати запис про реєстрацію прав власності в Державному реєстрі правочинів, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] /а.с. 96-101/ 02.06.2014р. представник позивача [PERSON] [PERSON] подала до суду уточнену позовну заяву, в якій пред'явила вимоги до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і просила витребувати із чужого незаконного володіння відповідачів майно - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], а також визнати за нею право власності на вказану квартиру. /а.с. 129-135/ Ухвалою суду від 02.06.2014р. до участі у справі у якості співвідповідача було залучено [PERSON] В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу від 20.03.2007 року реєстраційний номер № 866, посвідченому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] Право власності на вищевказану квартиру виникло у неї на законних підставах. Відносно своєї квартири вона не здійснювала ніяких договорів відчуження. На даний час, квартира [ADDRESS] вибула із законного володіння у незаконний спосіб та зареєстрована за [PERSON], а останнім передана за договором купівлі-продажу від 06.10.2009 року [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] та адвокат [PERSON] в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому. Відповідач [PERSON], який відбуває покарання у Криворізькій виправній колонії №80, подав до суду заяву, в якій вказав, що позов визнає у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки вважали, що квартира ними придбана у встановленому законом порядку та вони є добросовісними набувачами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного: Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з положеннями Цивільного кодексу України (далі ЦК України), особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як із позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.07.2007р. визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON] від 25.04.2007р., предметом якого є квартира [ADDRESS]. /а.с. 20-21/ 01.10.2009р. на підставі вищевказаного рішення за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. /а.с. 22/ 02.10.2009р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON] подарував належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS], [PERSON] /а.с. 23-24/ На підставі вказаного дарування право власності було зареєстровано за [PERSON] /а.с. 25/ 06.10.2009р. між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] продав [PERSON] і [PERSON] квартиру [ADDRESS]. /а.с. 26-27/ Вироком Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2013 року [PERSON] та [PERSON] визнано винними у скоєнні злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України. Дані злочини [PERSON] та [PERSON] вчинила за наступних обставин: [PERSON] діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння чужим майном громадян, за попередньою змовою з [PERSON] та іншими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, здійснили злочинний план по заволодінню майном громадян за наступних обставин. Так, [PERSON] і [PERSON], а також особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з метою створення видимості законності здійснюваних ними дій і незаконного заволодіння правом власності на квартиру [ADDRESS], отримали в своє розпорядження виготовлені при не встановлених обставинах завідомо підроблені документи, а саме, договір купівлі - продажу від 25.04.2007 року, згідно якого [PERSON] продала [PERSON] зазначену квартиру, та рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.07.2007 року, що містило завідомо не правдиві данні відносно розгляду цивільної справи № 2-7509/07, згідно якого за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. Зазначені підроблені документи - рішення Московського районного суду м. Харкова, а також договір купівлі - продажу 25.09.2009 року були надані [PERSON] разом з [PERSON], в КП «Харківське міське БТІ», для оформлення права власності. На підставі даних підроблених документів 25.09.2009 року співробітниками КП «Харківське міське БТІ» був виготовлений технічний паспорт на дану квартиру на ім'я [PERSON], як на законного власника. Після чого, 01.10.2009 року в КП «Харківське міське БТІ» була проведена реєстрація права власності на об'єкт нерухомості, що насправді належав [PERSON], на ім'я [PERSON], в результаті чого [PERSON] втратила право власності на об'єкт нерухомості, тобто на квартиру, по зазначеному адресу, а правовстановлюючими документами, що закріпляли право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], заволоділи [PERSON], [PERSON], разом іншими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, спричинивши таким чином потерпілій [PERSON] матеріальні збитки на суму 405000 гривень, що являється особливо великим розміром. Продовжуючи свою злочинну діяльність, [PERSON] за попередньою змовою з [PERSON] та особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, провели оформлення різноманітної документації з метою надання своїм злочинним намірам видимості законних дій. Так, 02.10.2009 року [PERSON] вклав договір дарування квартири [ADDRESS], з [PERSON], який насправді її власником не був. Згідно зазначеного договору [PERSON] здійснив відчуження [PERSON] зазначеної квартири, на підставі чого 05.10.2009 року КП «Харківське міськ БТІ» провело реєстрацію права власності на даний об'єкт нерухомості за [PERSON] При вкладанні договору [PERSON] разом з [PERSON] використав завідомо підроблені документи, а саме: договір купівлі - продажу від 25.04.2007 року, згідно якого [PERSON] продала [PERSON] зазначену квартиру, рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.07.2007 року, що містило завідомо неправдиві дані відносно розгляду цивільної справи № 2-7509/07, згідно якого за [PERSON] визнано право власності на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS], довідку з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію, нібито видану дільницею №35 КП «Жилкомсервіс», які насправді цими установами та підприємством не видавались, вручивши їх 02.10.2009 року нотаріусу ХМНО [PERSON] в приміщенні за адресою [ADDRESS]. Зазначені документи в числі інших послужили підставою для укладення договору дарування і відчуження квартири на користь [PERSON] Після чого [PERSON] разом з [PERSON] і особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з метою заволодіння чужими грошовими коштами, ввели в оману відносно права власності на квартиру [ADDRESS], подружжя [PERSON] та [PERSON], у яких [PERSON] обманним шляхом створив уявлення про себе, як про законного власника зазначеної квартири, що має намір її продати. Використовуючи довірливі відносини, що склалися з [PERSON] та [PERSON], достовірно знаючи про наміри останніх придбати житло, зловживаючи довірою останніх, [PERSON], ввів їх в оману відносно того, що вказана квартира перебуває у нього у власності. 06.10.2009 року подружжя [PERSON], та [PERSON], будучи введеними в оману відносно намірів [PERSON], не усвідомлюючи протиправність і злочинний характер його дій, знаходячись в приміщенні нотаріуса ХМНО [PERSON] за адресою [ADDRESS], уклали з [PERSON] договір купівлі-продажу, згідно котрого останній продав [PERSON] та [PERSON] квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS]. Також [PERSON] використав виготовлені при невстановлених обставинах завідомо підроблені документи, а саме: довідку № 4106 від 06.10.2009 року, нібито видану [PERSON] службою обліку, контролю та розрахунків з населенням ВАТ «Харківгаз», а також довідку з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію №1405 від 05.10.2009 року, нібито видану [PERSON] дільницею № 35 КП «Жилкомсервіс», хоча насправді такі документи зазначеними підприємствами не видавалися. Ці довідки [PERSON] для підтвердження права власності на квартиру пред'явив 06.10.2009 року при укладенні договору купівлі - продажу квартир, знаходячись в приміщенні нотаріуса ХМНО [PERSON] за адресою [ADDRESS]. Згідно договору купівлі - продажу від 06.10.2009 року [PERSON] разом з [PERSON], приблизно о 16 годині, знаходячись в приміщенні нотаріуса за вказаною адресою, передали [PERSON] гроші в сумі 27367 евро, що згідно курсу НБУ склало 320194 гривень. Заволодівши шахрайським шляхом зазначеними грошовими коштами [PERSON] разом з [PERSON] і особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, розпорядилися на власний розсуд, чим спричинили потерпілим [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 320194 гривень, що являється особливо великим розміром. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 03.04.2014р. вирок Московського районного суду м. Харкова від 02.09.2013р. було змінено в частині розподілу судових витрат. В іншій частині вирок залишено без змін. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений ст. 228 ЦК України: 1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; 2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АР Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК). Отже, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам законодавства. Такий правочин є недійсним з моменту його вчинення, незалежно від того, чи визнав таким його суд. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Отже, договір купівлі-продажу квартири від 25.04.2007 року згідно якого [PERSON] продала [PERSON] спірну квартиру є нікчемним відповідно до обставин, котрі передбачені ст. 228 ЦК України. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23.12.2009р. визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], р. №144 від 02.10.2009р., посвідчений приватним нотаріусом ХМНО між [PERSON] та [PERSON]; зобов'язано КП «Харківське МіськБТІ» скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на [ADDRESS], за р. №28424623 від 05.10.20009р.; зобов'язано КП «Харківське МіськБТІ» поновити реєстрацію права власності за [PERSON] на [ADDRESS]. /а.с. 30-32/ Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22.02.2010р. рішення Московського районного суду м. Харкова від 23.12.2009р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. /а.с. 34-35/ Рішенням Московського районного суду від 23.12.2009 року та ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 лютого 2010 року по справі було встановлено факт, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.07.2007 року по справі № 2-7509/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності за договором купівлі - продажу від 25 квітня 2007 року б/н між [PERSON] та [PERSON], на підставі якого було зареєстроване КП «Харківським міським бюро технічної інвентаризації» право власності за [PERSON] жодним чином не виносилось, за цим номером зареєстрована інша справа, між іншими особами, по іншій квартирі. З листа Московського районного суду від 19.10.2009 року убачається, що цивільної справи за № 2-7509/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності за договором купівлі - продажу від 25 квітня 2007 року б/н між [PERSON] та [PERSON] за вказаним номером не знаходилось. /а.с. 29/ Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 предбачено, що норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Згідно статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Можливість витребування майна, придбаного за відплатним договором, з чужого незаконного володіння закон ставить у залежність насамперед від того, є володілець майна добросовісним чи недобросовісним його набувачем. Відповідачі вважають себе особами, які не знала і не могла знати про те, що особа, у якої річ придбано, не має права її відчужувати, тобто є добросовісним набувачем у силу частини 1 статі 388 ЦК України. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього кодексу майно не може бути витребуване в нього. Згідно із частиною 1 статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1. було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2. було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3. вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, статтею 388 ЦК України передбачено можливість витребування майна власником від добросовісного набувача, такі випадки обмежені та можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він його передав, поза їх волею. У разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного (нікчемного) правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного чи нікчемного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною 1 статті 388 ЦК України. Відповідно до ст. 387 ЦК України особа має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише у разі, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком договору, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння. У речово-правових відносинах не застосовується способи захисту прав, встановлені для зобов'язальних правовідносин. У речово-правових відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності відповідно до ст. 392 ЦК України (аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 7 листопада 2012 р. у справі N 6-107цс12). Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу. Таким чином, врахувавши, що власником спірного нерухомого майна є позивачка [PERSON] і воно вибуло з її володіння не з її волі, а у зв'язку з шахрайськими діями з боку відповідача [PERSON], вважає, що позовні вимоги позивачки про визнання за нею права власності на квартиру та витребування її з чужого незаконного володіння підлягають задоволенню. Суд не погоджується з вимогами позивачки про витребування квартири із незаконного володіння [PERSON] і [PERSON], виходячи з наступного: Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, момент вчинення правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Оскільки між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, яка є предметом спору, однак право власності в установленому законом порядку зареєстровано за [PERSON], то у задоволенні позову в частині позовних вимог, пред'явлених до [PERSON] і [PERSON] належить відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial