Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

7 лютого 2014 року позивач в особі представника Сеніва О.М. звернувся з позовом до відповідачів гр. [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 20551,69 доларів США, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ на 20 січня 2014 року в розмірі 7,9930 гривень, становить 164269,66 гривень за кредитними договором № 160/2008 USD від 19 вересня 2008 року та судових витрат у розмірі 1642,70 гривень. В судове засідання прибув представник позивача , наполягає на стягненні всієї суми заборгованості, посилаючись на те, що строк виконання кредитної угоди ще не збіг, а банк має велику кількість кредитних зобов'язань, які своєчасно не були виконані, тому позов просить повністю задовольнити. В позові попередній представник позивача вказав, що 19 вересня 2008 року між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» було укладено договір кредиту № 160/2008 USD, згідно якого відповідачу був наданий кредит в сумі 4570,00 доларів США з процентною ставкою за користування кредитом - 20 % річних.Згідно з рішенням загальних зборів акціонерів відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» від 30.10.09 №4/2009 відбулася зміна найменування з відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк».У зв'язку з перейменуванням, згідно із Статутом, позивач є повним правонаступником щодо прав і зобов'язань відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк».Відповідно до пункту 1.1 Договору кредиту, кредит надавався на умовах забезпеченості кредиту, його цільового використання, строковості, повернення та платності. Згідно пункту 1.5. Договору кредиту кредит надавався для споживчих цілей (на оплату витрат, пов'язаних з купівлею транспортного засобу). На виконання пункту 1.1. Договору кредиту позивачем було видано відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 4570 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 30 від 19 вересня 2008 року. В свою чергу, [PERSON] зобов'язався сплачувати позивачу проценти за користування кредитом у розмірі 20% річних (пункт 1.2. Договору кредиту), а також повертати позивачу кредит на умовах, що передбачені Договором по кредиту(додаток ), але дещо в більшому розмірі . Пунктом 1.3. Договору кредиту та Додатком № 1 до цього Договору сторонами узгоджено та встановлено графік повернення кредиту, строк користування кредитом закінчується 18 вересня 2015 року. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вищевказаний договір є кредитним договором, за умовами якого банк або інша фінансова установа зобов'язується надати гротові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з пунктом 2.1. Договору кредиту [PERSON] відповідає перед Позивачем за виконання Договору кредиту всім своїм майном і коштами, на яке може бути звернено стягнення у порядку, встановленому законодавством України. Згідно пунктом 4.1. Договору кредиту його сторони повинні належним чином виконувати свої обов'язки за цим договором. Але [PERSON] порушені пункти 1.3., 3.5., 4.5.1. Договору кредиту, а саме: не повертається кредит у строки/терміни, передбачені Договором кредиту; не сплачуються проценти за користування кредитом у строки/терміни, передбачені Договором кредиту; не сплачується комісія за кредитне обслуговування у строки/терміни, передбачені Договором кредиту. Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов'язком до виконання сторонами. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Окрім того, у відповідності до статті 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Слід зазначити, що з метою забезпечення вищезазначеного Договору кредиту між Позивачем і [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір поруки від 19 вересня 2008 року, відповідно до умов якого, [PERSON] виступила поручителем за Договором кредиту перед позивачем. Згідно із частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до пункту 1.2. Договору поруки [PERSON] відповідає перед позивачем, як солідарний боржник у повному обсязі, як і [PERSON], зокрема, за повернення у встановлений Договором кредиту термін (строк), сплату процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному Договором кредиту, комісійних, згідно з умовами Договору кредиту, неустойки у випадках та розмірі, що передбачені Договором кредиту. Відповідно до статті 554 ЦК України та пункту 2.1.3. Договору поруки передбачено, що у випадку порушення [PERSON] Договору кредиту [PERSON] зобов'язана відповідати перед позивачем як солідарний боржник усім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернене стягнення. Частиною першою статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор маэ право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. [PERSON] за доводами представників позивача неодноразово надсилалися повідомлення - вимоги про порушення зобов'язання за Договором кредиту. Однак вимоги позивача відповідачами до цих пір не виконано, жодних пояснень та відповідей про причини невиконання умов Договору кредиту від відповідачів до позивача не надійшло. Внаслідок невиконання умов Договору кредиту у [PERSON] перед позивачем станом на 20.01.2014 року виникла заборгованість на загальну суму 164269,66 гривень, а саме: Строкова заборгованість за кредитом в розмірі 1785,74 доларів США, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, встановленому НБУ на 20.01.2014 року в розмірі 7,9930 гривень, становить 14273,42 гривень; Прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 2784,26 доларів США, що в еквіваленті в національній валюті України, становить 22254.59 гривень; Прострочена заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 3636,05 доларів США, що в еквіваленті в національній валюті України за офіційним курсом обміну валют, становить 29062,95 гривень; Пеня за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості з 20.10.2008 по 20.01.2014 в розмірі 4505,00 доларів США, що в еквіваленті в національній валюті України становить 36008,46 гривень; Пеня за несвоєчасну сплату нарахованих процентів з 20.10.2008 по 20.01.2014 в розмірі 7840,64 доларів США, що в еквіваленті в національній валюті України, становить 62670,25 гривень. Оскільки, станом на день подання позову відповідачами не виконуються зобов'язання щодо повернення кредиту і сплати процентів, позивач був вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідачі гр. [PERSON] та [PERSON] в підготовчій частині судового засідання позов не визнавали , а в наступному відповідач гр. [PERSON] позов також не визнав та просить суд винести рішення відповідно до вимог закону та суду пояснив, що такий кредит на суму 4570 доларів США він не брав, а брав тільки кредит на суму 15063,0 доларів США, по якому частково і розраховувався, а про існування цього кредиту дізнався тільки в процесі слухання справи, і звичайно, за спірним кредитом боргів ніяким чином ні він, ні його дружина не сплачували. Також він не пам'ятає, щоб його дружина підписувала договір поруки, не дуже впевнений, що цей договір підписаний(не) нею, скоріше за все, в ксерокопії договору він не впізнає її підпису . Але в свою чергу не заперечує, що він страхував автомобіль на кредит в 15 тисяч доларів, також в них брали свідоцтво про шлюб та паспорти, при оформленні кредиту вже малися номерні знаки на автомобіль, під заставу якого він з дружиною і брали гроші, але самих грошей вони не отримували, бо вони, мабуть, були перераховані на організацію, яка займалася торговельною діяльністю з продажу автомобілів. Але він не заперечує, що незважаючи навіть на ксерокопію його заяви про видачу кредиту на суму 4570 доларів, заява написана саме його почерком. Відповідачка гр. [PERSON] в судове засідання не прибула, зі слів її чоловіка зараз хворіє, але ніяких документів до суду не подала, у зв'язку з чим суд виніс протокольну ухвалу про закінчення розгляду справи без її участі. Вислухавши пояснення представника позивача в особі гр. Панова Д. І, відповідача гр. [PERSON], дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк» не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 вересня 2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Експобанк» та [PERSON] було укладено Договір кредиту № 160/2008 USD (а.с.13-14). Згідно п.1.1 Договору кредиту позивач надав відповідачу кредит у сумі 4570 доларів США на умовах забезпеченості кредиту, його цільового використання, строковості, повернення та платності. В свою чергу відповідач зобов'язався повертати позивачу кредит на умовах, що передбачені договором, але не пізніше 18.09.2015 року, але відповідно до умов кредитного договору № 160/2008 USD, він та поручитель повинні були виплачувати позичені кошти відповідно до додатка № 1 до договору кредиту № 160/2008 від 19 вересня 2008 року, або щомісячно, починаючи з 19.10.2008 року і по 18.09.2015 року. В самому договорі сторони обумовили, що строк позовної давності ( п.7.4) встановлена позовна давність тривалістю три роки стосовно виконання договору, в тому числі і до вимог про стягнення неустойки. Статтею 261 ч.5 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Виходячи з того, що строки виконання встановлені саме помісячно, а відповідачі не сплачували жодного платежу за спірним кредитним договором, суд вважає, що збіг встановлений строк позовної давності у справі, тому в задоволенні позову слід позивачу відмовити саме з цих підстав, тому що законодавець не конкретизував, що він передбачив під спливом як строк виконання, такими ж строками виконання і є строки, встановлені графіком погашення кредиту, який був визначений за підписами сторін у справі, і який на даний час становить перебіг строку на час подання позову більше п'яти років( з 20.10.2008 року по 20.01.2014 року) , тобто за час, зазначений в позові, протягом якого позивач безпідставно не пред'являв інтересу до наявної заборгованості і пропустив встановлений законом та кредитним договором строк без поважних причин. Таким чином, суд при винесені рішення у справі виходить з роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5( з змінами та доповненнями від 07.02.2014 року), відповідно до яких зі спливом строку позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог, тому вона може бути застосованою до всіх позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», тому всі позовні вимоги не підлягають задоволенню. На основі викладеного,

Outcome: dismissed