Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-06 00:00:00

30 квітня 2021 року справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання надійшла до Жовтневого районного суду Миколаївської області відповідно до ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05 березня 2021 року для розгляду за підсудністю. У позовні заяві позивач [PERSON] просить встановити режим окремого проживання між нею та відповідачем [PERSON] строком на два роки, розподілити судові витрати. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона та відповідач [PERSON] зареєстровали шлюб 26 вересня 2014 року та з цього часу спільно проживали у м.Умань. З березня 2020 року стосунки з чоловіком почали погіршуватись, почались сварки та непорозуміння, у зв`язку з чим вона поїхала проживати до с.Дмитрушки Уманського району Черкаської області, а відповідач залишився проживати у м.Умань. З того часу вони спільно не проживають, не мають спільного бюджету та не ведуть спільного господарства. На час звернення до суду з позовною заявою позивач була вагітною, що унеможливлювало звернення з позовною заявою про розірвання шлюбу. Не бажаючи продовжувати сімейне життя з відповідачем та спільно проживати з ним, а також задля того, щоб набуте за цей час майно не вважалось набутим у шлюбі, позивач звернулась з зазначеним позовом до суду. До судового засідання позивач не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки не повідомив, відзиву не надав, заяв про відкладення судового засідання суду не надіслав. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України та у зв`язку з відсутністю заяви відповідача про відкладення судового засідання, таке проведено за його відсутності. В зв`язку з неявкою сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою відео та звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України не здійснювалось. У судовому засіданні складено вступну та резолютивну частину рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі з 26 вересня 2014 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані реєстраційної служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №564 (а.с.8). Відповідно до довідки №104 від 17.07.2020 року, виданої КНП «Уманський пологовий будинок», [PERSON] перебувала на обліку у жіночій консультації Уманського пологового будинку з 31.01.2020 року (а.с.9). Згідно довідки виконавчого комітету Єрківської селищної ради Катеринопільського району Черкаської області №676 від 18.11.2020 р. [PERSON] з 01.07.2016 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Відповідно до довідки Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області №121 від 29.01.2021 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.28). Статтею 56 Сімейного Кодексу (далі СК) України встановлено, що дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, становлені законом. Відповідно до ст. 119 СК України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Згідно із вказаною правовою нормою за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Статтею 120 СК України встановлено, що режим окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Пленум Верховного Суду України п.12 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає, що при застосуванні положень статей 119, 120 СК судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Таким чином, на підставі викладеного, оцінивши в сукупності докази по справі, встановивши, що сімейні відносини між сторонами припинено та вони не бажають проживати спільно, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved