Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

29 вересня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві посилається на те, що відповідно до кредитного договору № б/н від 31 липня 2007 року, який був укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на ПАТ КБ «ПриватБанк», яке є правонаступником всіх прав і обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] останній було видано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала. Станом на 30 червня 2015 року заборгованість відповідача становить у розмірі 21127 грн. 02 коп., та складається з наступного: -4035 грн. 68 коп. заборгованість за кредитом; -12844 грн. 04 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; -4247 грн. 30 коп. заборгованість за пенею та комісією. З позовної заяви вбачається, що позивач від цієї суми заборгованості віднімає суму, у розмірі 4587 грн. 16 коп., яка була задоволена рішенням (судовим наказом) Фрунзівського районного суду Одеської області від 29 вересня 2008 року з відповідача [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 16539 грн. 86 коп. Також до заборгованості відповідача входить: -500 грн. штраф (фіксована частина); -826 грн. 99 коп. штраф (процентна складова). Таким чином, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь банку заборгованість в сумі 17866 грн. 85 коп. Ухвалою судді Фрунзівського районного суду Одеської області від 11 березня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № б/н від 31 липня 2007 року за період до 01 серпня 2014 року, оскільки з приводу цієї вимоги є таке, що набрало законної сили, а саме рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав. Також цією ухвалою відкрито провадження у справі в частині вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за вище зазначеним кредитним договором за період з 01 серпня 2014 року період, з приводу якого рішення суду не ухвалювалось. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, пояснила суду, що відповідач отримала в користування кредитні кошти та відповідно до умов кредитного договору, зобовязалась їх повернути у встановлені строки, проте взятих на себе зобовязань перед банком не виконала, в звязку з чим в неї і утворилася зазначена в позові заборгованість. Вказала, що карту з новим строком дії, після спливу строку дії старої карти, банк відповідачу не видавав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що строк кредитування витік 31 липня 2011 року, оскільки цей день був останнім днем дії пластикової банківської карти. Починаючи з 31 липня 2011 року між позивачем та нею не існує законної підстави виникнення будь-яких нових зобовязань по кредиту. При вирішенні спору просить застосувати строки позовної давності. Також зазначила, що нової карти банк їй не видавав. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 31 липня 2007 року уклали кредитний договір № б/н, відповідно до якого останній було видано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 10-16). Судовим наказом Фрунзівського районного суду Одеської області від 29 вересня 2008 року з [PERSON] на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором № б/н від 31 липня 2007 року у розмірі 4587 грн. 16 коп. (а.с. 5). 30 квітня 2009 рокузгідно статуту товариства, затвердженого загальними зборами акціонерів,Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». У звязку з чим, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» стало правонаступником усіх прав та обовязків Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 20). 03 вересня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за вище вказаним кредитним договором (а.с. 75-78), в задоволення якого рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року, позивачу було відмовлено у звязку з пропуском строків позовної давності (а.с. 25-27). Вказане рішення суду набрало законної сили відповідно до ухвали Апеляційного суду Одеської області від 02 квітня 2015 року (а.с. 28-30). При цьому, банк звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача за період до 01 серпня 2014 року (зв.а.с. 79, а.с. 80-82). 29 вересня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» знову звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 31 липня 2007 року. Враховуючи те, що рішенням Фрунзівського районного суду від 01 грудня 2014 року відповідачу було відмовлено у задоволенні позову за період до 01 серпня 2014 року, тому судом провадження у даній справі відкрито в частині вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 01 серпня 2014 року по 30 червня 2015 року період, з приводу якого рішення суду не ухвалювалось. Так, банк в своїй позовній заяві просив суд, стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором, яка складається з заборгованостей за кредитом, по процентам за користування кредитом, пенею, комісією, а також штрафів. Разом з тим, банк звертаючись до суду необґрунтовано нарахував відповідачу суму заборгованості за договором, оскільки з часу ухвалення Фрунзівським районним судом Одеської області судового наказу від 29 вересня 2008 року, банк набув право на стягнення лише процентів за користування кредитом, пені та комісії, а також штрафу. Таким чином, враховуючи вищевикладене, стягненню з [PERSON] підлягає заборгованість за період з 01 серпня 2014 року по 30 червня 2015 року (саме станом на 30 червня 2015 року позивачем надано розрахунок) - період, з приводу якого рішення суду не ухвалювалось, та яка складається з заборгованостей по процентам за користування кредитом, пенею та комісією, а також штрафів. Поряд з цим, судом встановлено, що відповідач свої зобовязання за умовами укладеного договору не виконувала, тому за договором у неї виникла заборгованість. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Таким чином, станом на 30 червня 2015 року відповідач має заборгованість перед банком. У судовому засіданні відповідач не оспорювала факт укладення договору та отримання відповідних коштів на підставі вказаного договору. Разом з тим, просить відмовити в задоволенні позову в звязку з пропуском позивачем строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Вбачається, що 31 липня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір, а відповідач отримала відповідну карту. Згідно з пунктами 3.1.1, 5.4 Умов та правил надання банківських послуг строк дії карти вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначена щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на карті (поле MONTH) (зв.а.с. 15, а.с. 16). Пунктом 3.1.3 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що по закінченню терміну дії відповідна карта продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії (зв.а.с. 15). Представник позивача не оспорювала та підтвердила те, що нову карту [PERSON] банк не видавав та вона її відповідно не отримувала. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. На виконання вимог ухвали суду від 05 квітня 2016 року представником позивача була надана довідка з якої вбачається що карта відповідача мала строк дії до 07/11 (а.с. 106). Таким чином, враховуючи вимоги зазначеного вище п. 3.1.1. Умов та правил надання банківських послуг, строк дії карти відповідача закінчився 31 липня 2011 року, перебіг строку позовної давності для звернення банку до суду почався 01 серпня 2011 року, а тому банк звернувся до суду поза межами строку позовної давності, оскільки позов про стягнення заборгованості подано лише 29 вересня 2015 року. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску або переривання цього строку суду не надано. За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити на підставі ст. 266 та ч. 4 ст. 267 ЦК України (у звязку з пропуском строку позовної давності).

Outcome: dismissed