Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

30 жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно укладеного договору №б/н від 29.05.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Однак, відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим допустив заборгованість на загальну суму 24237,65 грн., з них: 3000 грн. - заборгованість за кредитом; 12782,29 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 6825 грн. - заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1130,36 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач, як правонаступник ЗАТ КБ «Приватбанк», просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.34/. Тому справа розглянута у відсутність представника позивача. Відповідач позов не визнав, пояснивши, що дійсно він звертався до представника банку для отримання кредиту, надав свою копію паспорта, ідентифікаційного номера та підписав заяву про бажання оформити на своє ім'я кредиту з бажаним кредитним лімітом у розмірі 3000 грн, після чого представник банку йому запропонував прийти через деякий час і йому повідомлять про прийняте банком рішення: погоджено чи відмовлено. Він так і зробив, і коли він знову прийшов до банку - йому повідомили, що у видачі кредиту йому відмовлено. Тому ні кредитну картку, ні кредит готівкою він не отримував і не зобов'язаний його повертати. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» /а.с.21/. 29 травня 2008 року відповідач [PERSON] звернувся до ЗАТ КБ «Приватбанк» з заявою про надання банківських послуг, в якій він заповнив розділи 1-4 бланку заяви, а саме: свої анкетні дані, відомості про працевлаштування, майно, розмір бажаного кредитного ліміту та поставив дату та підпис /а.с.9/. Як вбачається з виписки з особового рахунку, відкритого на ім'я відповідача, на кредитну карту [NUMBER] /зазначений номер вказаний і у вищевказаній заяві у розділі 5/, 29 травня 2008 року встановлений кредитний ліміт у розмірі 3000 грн. і в цей же день ця сума видана готівкою у відділенні №1 (OD01) ЮЖНОЕ ГРУ через касу /а.с.40, 48/. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Частиною 2 ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Однак позивачем будь-яких документів, передбачених ч.2 ст.1047 ЦК України, як доказ отримання відповідачем коштів не надано. Виписка ж з особового рахунку не є доказом отримання кредитних коштів готівкою саме відповідачем, а не іншою особою. Таким доказом може бути квитанція, ордер тощо про видачу готівки з підписом відповідача, але такі докази позивачем суду не надано, з посиланням на те, що квитанцію від 29.05.2008 року про отримання грошових коштів надати немає можливості, оскільки згідно ст.674 Постанови Правління Національного банку України від 08.12.2004 року №601 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання» документи у банку зберігаються не більше 5 років /а.с.53/, тоді як з врахуванням того, що цей кредит є проблемним, оскільки його погашення не відбувається протягом тривалого часу, з метою збереження підстав для його повернення, позивач мав би зберегти цю квитанцію. Крім того, у листі №30.1.0.0/2-20150115/2684 від 21.01.2015 року представник позивача зазначає, що картка, видана за договором б/н від 29.05.2008 року має термін дії до 31.01.2012 року, перевипуску карти не було /а.с.39/. При цьому, у листі №30.1.0.0/2-20150213/3808 від 20.02.2015 року представник позивача повідомляє, що до кредитного договору на ім'я [PERSON] кредитна картка не видавалася, оскільки це кеш-кредит /а.с.58/, що суперечить одне одному та іншим матеріалам справи. Посилання представником позивача у листі №30.1.0.0/2-201501155/2684 від 10.02.2015 року /а.с.53/ на згоду та підпис відповідача на заяві від 29.05.2008 року, як на доказ отримання відповідачем кредитної картки, не можуть бути прийняті судом до уваги, так як підпис відповідача на зазначеній заяві підтверджує лише його бажання оформити на своє ім'я кредит, а його підпис на підтвердження отримання ним кредитної картки чи кредиту готівкою на зазначеній заяві відсутній. При цьому, розділ 5 бланку зазначеної заяви, в якому зазначено безпосередньо розмір затвердженого кредитного ліміту, базова процентна ставка за кредитом, розмір щомісячного платежу, номер картки та дата відкриття рахунку - заповнений лише представником банку і будь-які відомості про ознайомлення з ним відповідачем у зазначеній заяві відсутні. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких інших доказів отримання саме відповідачем кредитної картки чи кредитних коштів, на що позивач посилається у позовній заяві, в порушення ст.60 ЦПК України, позивачем не надано. За таких обставин, оскільки факт отримання відповідачем коштів, що є обов'язковою умовою для виникнення у відповідача зобов'язань з повернення кредиту, не встановлений та не підтверджений відповідними доказами, то суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed