Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

29.11.2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Міжгірського району, Закарпатської області, [PERSON], про визнання недійсними рішень сільської ради та скасування державної реєстрації на земельну ділянку. Заяву обґрунтовано тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) площею 0,0939 га, що знаходиться за адресою с. Колочава, вул.. Горького, 7 «б», Міжгірського району, Закарпатської області. Підставою для виникнення права власності є свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.12.2014 року, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за № 30577625 від 06.12.2014 року. [PERSON] є власником є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) площею 0,1289 га, що знаходиться за адресою с. Колочава, вул.. Шевченка, 195, Міжгірського району, Закарпатської області. Підставою для виникнення права власності є свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14.08.2014 року, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за № 25589076 від 14.08.2014 року. При розробленні землевпорядної документації, що посвідчує право власності на вказане нерухоме майно у відповідності до ст.. 198 ЗК України ними було погоджено межу їхніх земельних ділянок з батьком позивача [PERSON], який був їхнім суміжним землекористувачем під час розроблення землевпорядної документації, на підставі якої їм передано у приватну власність вищезазначені земельні ділянки. Після отримання позовної заяви про усунення порушень права власності на землю та зобовязання вчинити певні дії та ознайомлення з документами, доданими до неї, їм стало відомо, що [PERSON] претендує на частину земельної ділянки площею 0,0093 га та 0,0046 га відповідно, які перебувають у їхній власності та межують із земельною ділянкою [PERSON]. Тому вони просять скасувати рішення 2-гої сесії сьомого скликання [PERSON] сільради від 24.12.2015 року № 11 «Про погодження меж земельної ділянки» та рішення від 27.03.2016 року № 20 «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки та передачу її у приватну власність», оскільки такі прийняті з порушення норм земельного законодавства. 25.01.2018 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], Колочавсткої сільської ради Міжгірського району, сектору з питань реєстрації Міжгірської РДА про визнання недійсним рішень сільської ради та державної реєстрації на земельну ділянку. Свої вимоги мотивував ти, що він проживає у житловому будинку в с. Колочава по вул.. Шевченка, 193, Міжгірського району та використовує для обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 0,1345 га, яка є його приватною власністю. Користувачами суміжних земельних ділянок є [PERSON] та [PERSON], які чинять перешкоди йому у користуванні земельною ділянкою, що виражається у тому, що по всій довжині правої сторони від вул. Шевченка його земельної ділянки захопили її частину та використовують у власних цілях загальною площею 0,0139 га.. Під час винесення меж його ділянки в натуру на місцевості, яку проводив ТОВ «Землемір», виявилася накладка земельних ділянок відповідачів на його вказану площу, добровільно змістити огорожу відповідачі не бажають. Тому [PERSON] просить скасувати рішення [PERSON] сільської ради № 31 та № 29 від 15.05.2014 року Про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] і скасувати право власності на ці земельні ділянки. Позивачі відповідачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] та їхній представник в судовому засіданні позов підтримали повністю, просять такий задоволити. Зустрічний позов [PERSON] заперечують повністю, просять у задоволенні такого відмовити. Відповідач представник [PERSON] сільської ради [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] визнає повністю, заперечень не має, зустрічний позов [PERSON] заперечив, просить у задоволенні такого відмовити. 27.12.2017 року ухвалою суду в справу було залучено в якості співвідповідача сектор з питань державної реєстрації Міжгірської РДА. Представник співвідповідача [PERSON] на розгляд справи не зявилася, подала заяву про розгляд справ у відсутності представника. Із поданих відзивів на позовну заяву позивачів [PERSON] і [PERSON] та за зустрічним позовом [PERSON] співвідповідач просить у задоволені цих позовів відмовити повністю. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивачів [PERSON] та [PERSON] не заперечила. Ухвалою суду від 18.01.2018 року у справу було залучено в якості спеціалістів ТзОВ «Землемір» та ТзОВ «Моя земля». Спеціаліст [PERSON] (представник ТзОВ «Моя земля») суду пояснив, що по замовленню позивачів [PERSON] та [PERSON] підприємство першими проводили геодезичні знімки їхніх земельних ділянок, ніяких претензій з боку суміжних користувачів не було. Чи був присутній представник сільської ради він не памятає, обміри земельних ділянок проводили на підставі документів, які були представлені позивачами. При виготовленні технічної документації ними було виявлено, що заміряні абриси земельної ділянки були зміщені, про це нікого вони не повідомили. Спеціаліст [PERSON] представник ТзОВ «Землемір» суду пояснив, що його підприємством на замовлення [PERSON] проводилися геодезичні знімки його земельної ділянки. Під час обмірів було виявлено частину розриву земельної ділянки, яку вони самовільно підтягнули до земельної ділянки [PERSON], чим саме ненавмисно збільшили розміри та параметри його земельної ділянки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відділом Держземагенства два рази проводилися обміри земельних ділянок сторін. В перший раз обмір проводився за ухвалою суду судді Кривка В.П. і надано висновок, а в другий раз за заявами позивачів, де було видано акт перевірки та висновок, та було встановлено що з боку відповідача [PERSON] було виявлено порушення щодо приватизації його земельної ділянки. Оцінивши позиції сторін, пояснення позивачів та їх представника, відповідача, представника третьої особи, спеціалістів, свідка та подані в справу докази, суд дійшов такого висновку. Судом установлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0938 га по вул.. Горького, 7 «Б» в с. Колочава, Міжгірського району, Закарпатської області згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06 грудня 2014 року зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 30577625 від 06.12.2014, кадастровий номер земельної ділянки 2122482100:01:010:0026, а [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва т обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1289 га по вул.. Шевченка, 195 в с. Колочава, Міжгірського району, Закарпатської області згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14 серпня 2014 року, зареєстровано в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 25589076 від 14.08.2014, кадастровий номер земельної ділянки 2122482100:01:010:0024. 28.08.2015 рішенням № 32 двадцять шостої сесії шостого скликання [PERSON] сільської ради надано [PERSON] (за його заявою) мешканець с. Колочава, вул.. Шевченка, 193 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовно площею 0,25 м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.. Шевченка, 193 у с. Колочава. 09.09.2015 [PERSON] уклав договір із ТзОВ «Землемір» на виготовлення проекту землеустрою. При проведенні кадастрової зйомки земельної ділянки [PERSON] спеціалістом ТзОВ «Землемір» було виявлено не співвпадання координат між приватизованими ділянками [PERSON], [PERSON] та ділянкою, яку мав намір приватизувати [PERSON], а саме виник розрив між ними. З метою усунення цих розбіжностей та виниклого розриву спеціалістами ТзОВ «Землемір» було проведено технічне зміщення поворотних точок координат земельної ділянки [PERSON] в сторону земельних ділянок [PERSON] та [PERSON]. Внаслідок даного технічного зміщення координат межова лінія спірних сторін стала проходити не по металевій огорожі, яка розділяла земельні ділянки сторін на їх фактичному використанню і яка більше десяти років як була встановлена [PERSON] зі своїм батьком, а стала проходити по куту житлового будинку [PERSON] та нерухомому приміщенні [PERSON], тобто на їх приватизованих земельних ділянках. Крім цього площа земельної ділянки, яку мав намір приватизувати і приватизував [PERSON] внаслідок цього технічного зміщення координат збілілася за рахунок приватизованої земельної ділянки [PERSON] на 0,0095 га за рахунок земельної ділянки [PERSON] на 0,0046 га. Відповідач [PERSON] знав про таке збільшення площі земельної ділянки, нікому із суміжних землекористувачів про це не сказав, не поставив до відома орган місцевого самоврядування і бажав приватизувати земельну ділянку у більшому розмірі ніж фактично із сімєю використовував. Спеціалісти ТзОВ «Землемір» теж не довели до відому органу місцевого самоврядування про зміщення координат та збільшення у звязку з цим площі земельної ділянки [PERSON] за рахунок земель суміжних користувачів. При проведенні кадастрової зйомки земельної ділянки [PERSON] суміжні користувачі [PERSON] та [PERSON] не були присутні та не були повідомлені про таке, межові знаки не погоджували, що підтверджується відсутністю їхніх підписів у акті прийому-передачі межових знаків на зберігання від 09.09.2015 та акті встановлення (відновлення) межових знаків та погодження меж земельної ділянки із суміжними землевласниками та землекористувачами від 09.09.2015. Відсутність суміжних землекористувачів при проведенні кадастрової зйомки земельної ділянки [PERSON] підтвердив в суді і спеціаліст ТзОВ «Землемір» [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст. 197 Земельного кодексу України кадастрова зйомка включає погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами та відновлення меж земельної ділянки на місцевості. Згідно ст. 19 Закону України «Про землеустрій» до повноважень сільської ради віднесено організацію і здійснення землеустрою, вирішення інших питань у сфері землеустрою, відповідно до закону. Відповідно до п.в) ч.1 ст. 20 Закону України «Про землеустрій» проводиться в обовязковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форм власності в разі: В) надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Землеустрій здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою, ( п.а) с.1 ст. 22 зазначеного Закону). Пунктом 28. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженого наказом Держкомзему України від 18.05.2010 № 376 (зі змінами) передбачено, що після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками складається акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який містить підписи суміжних землевласників (землекористувачів) у разі, якщо вони не заявляють претензій до існуючих меж. Згідно з п. 3.12 Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженого ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дат і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за пять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості). Повідомлення надсилається рекомендованим листом, курєрською поштою, телеграмою чи за допомогою звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх незявлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час і місце проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання. Із пояснень сторони позивача за первісним позовом, спеціаліста та акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання та інших матеріалів справи вбачається, що виконавцем кадастрової зйомки (спеціалістами ТзОВ «Землемір») вищезазначені вимоги Інструкції не були дотримані, тобто мало місце порушення п.п. 2.8, 312 Інструкції. 24.12.2015 рішенням другої сесії сьомого скликання [PERSON] сільської ради № 11 «Про погодження меж земельної ділянки» було затверджено розміри земельної ділянки, що встановлення відновлення меж переданої у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд [PERSON] жителя [INFO] кадастрового плану земельної ділянки, виконаного ТзОВ «Землемір» площею 0,1345 га. 27.03.2016 рішення пятої сесії сьомого скликання [PERSON] сільської ради № 20 «Про затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер 2122482100:01:010:0068) у власність [PERSON] та надано йому у власність земельну ділянку площею 01345 га. На підставі вищевказаного рішення № 20 від 27.03.2016 [PERSON] сільської ради Державним реєстратором у липні 2016 року проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,1345 га. Рішення № 11 «Про погодження меж земельної ділянки» від 24.12.2015 [PERSON] сільської ради слід визнати протиправним та скасувати, оскільки прийняти в порушення вимог ст.ст. 158, 159 ЗК України (без будь-якого комісійного розгляду, без належного повідомлення спірних сторін [PERSON], [PERSON]М.). Рішення № 20 «Про затвердження проекту землеустрою та надання [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,1345 га …..» від 27.03.2016 [PERSON] сільської ради слід визнати протиправним та скасувати як таке, що суперечить вимогам ст. 120 ЗК України, п.3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Державний земельний кадастр», ст. 50 ЗУ «Про землеустрій», ст. 321 ЦК України, ст. 41 ч.4 Конституції України, зокрема: - відповідно до ст. 120 ЗУ України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності , право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. Із встановлених судом належними доказами обставин справи вбачається, що на земельній ділянці, яка передана у власність [PERSON] розташований житловий будинок, який перебуває у власності [PERSON] (матері [PERSON]В.) на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, зареєстрованого Виноградівським міжміським бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності від 18.07.1978. В матеріалах справи та в суді відсутні докази про надання власником будинку повноважень своєму сину [PERSON] на приватизацію земельної ділянки (частини такої) на якій розташований її власний будинок. Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про державний земельний кадастр» установлено, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Статтею 50 ЗУ «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність складаються при формуванні нової земельної ділянки. Частиною 3 цієї статті передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають копії правовстановлюючих документів на обєкти нерухомого майна, що розташовані на земельній ділянці ( за наявності). Судом установлено, що [PERSON] із заявою до [PERSON] сільської ради на приватизацію земельної ділянки не зверталась, технічну документацію із землеустрою не замовляла (договір із землевпорядними організаціями відсутній), свого сина [PERSON] не уповноважувала на такі дії. [PERSON] не надав на ТзОВ «Землемір», ні [PERSON] сільській раді, ні державному реєстратору правовстановлюючі документи на житловий будинок, розташований на приватизованій ним земельній ділянці, а відповідні установи належним чином не перевірили наявність цих правовстановлюючих документів, внаслідок чого допустили помилкові рішення та порушили права власника будинку. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 4 статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Прийнятими протиправним рішенням № 20 від 27.03.2016 р. [PERSON] сільської ради щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 1,1345 га порушуються права власників земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], оскільки останні протиправно позбавляються частини своїх земельних ділянок відповідно 0,0093 га та 0,0046 га, що є недопустимим. Згідно ч.1 ст. 125 ЗК України передбачено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ст. 155 ЗК України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України одним з способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування. Згідно ч. 1 ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Суд заслухавши пояснення сторін, треті особи, спеціалістів, свідка [PERSON].В., перевіривши та оцінивши подані в справу докази, зокрема: Свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок [PERSON] від 18.07.1978, свідоцтво про право власності на нерухоме майно [PERSON], [PERSON], витяги з Державного земельного кадастру земельних ділянок спірних сторін, кадастрові плани земельних ділянок, матеріали проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON], [PERSON] перевірки дотримання вимог земельного законодавства за обєктом земельної ділянки № 16.4-02/33 від 13.02.2018 складеного державним інспектором у сфері державного контролю за використання та охороною земель та іншими матеріалами приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є обгрунтовно доведеними і підлягають до повного задоволення. Суд приймає до уваги відзив і викладені в ньому обґрунтування відповідача [PERSON] сільської ради щодо визнання та задоволення позову позивачів [PERSON] та [PERSON], оскільки належними доказами по справі, які перераховані (зазначені) вище доведено помилковість прийнятих [PERSON] сільською радою рішень на користь [PERSON] та порушення при цьому прав власників земельних ділянок [PERSON] та [PERSON], а також вимог чинного законодавства (перелік порушених норм законодавства зазначено в мотивувальній частині рішення). Суд відхиляє заперечення співвідповідача Державного реєстратора щодо відмови у задоволенні позову [PERSON] та [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку [PERSON], оскільки встановленими судом доказами обставинами справи доведено протиправність рішень [PERSON] сільської ради щодо передачі [PERSON] у власність земельної ділянки, які судом скасовуються і які були правовою підставою для державної реєстрації земельної ділянки, а отже не може бути законною і державна реєстрація цієї земельної ділянки і підлягає до скасування. Ні відповідач [PERSON], ні його представник не подали до суду відзив на позов [PERSON] та [PERSON], доказів на спростування позовних вимог позивачів, які заслуговують на увагу не надали. Натомість в ході судового розгляду справи за позовом [PERSON] та Росади А,М. про визнання недійсним та скасування рішень [PERSON] сільської ради та державної реєстрації на земельну ділянку [PERSON], останній подав до суду зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON] сільської ради та сектору з питань реєстрації Міжгірської РДА про визнання недійсним рішень сільської ради та державної реєстрації на земельні ділянки надані у власність [PERSON] та [PERSON]. У задоволенні зустрічного позову слід відмовити за безпідставністю, необґрунтованістю та недоведеністю такого належними доказами, виходячи з такого. Із вищевикладених та встановлених судом обставин за первісним позовом є доведеним, що [PERSON] набув право власної на земельну ділянку по вул.. Шевченка, 193 у с. Колочава протиправно, оскільки він проживаючи в житловому будинку не є власником цього будинку (власник його мати [PERSON]), а отже і не мав права на приватизацію присадибної земельної ділянки. Крім того жодним доказом по справі не доведено, що [PERSON] та [PERSON] в протиправний спосіб набули права власності на свої земельні ділянки, які є суміжними із присадибною земельною ділянкою [PERSON], та що вони захопили від останньої частину земельної ділянки загальною площею 0,0169 га. Також не заслуговує на увагу і твердження [PERSON] про порушення з боку [PERSON] та [PERSON] суміжної межі металевої огорожі з бетонними стовпчиками, оскільки в суді встановлено, що дана огорожа біля десяти років назад встановлена батьком [PERSON] та ним особисто. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на як вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.6 ст. 81 цього Кодексу доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки в судовому засіданні [PERSON] (його представник) не довели належними доказами підставність своїх вимог щодо протиправного набуття [PERSON] та [PERSON] права власності на свої земельні ділянки, а також те, що в чому полягала протиправність рішень [PERSON] сільської ради щодо передачі [PERSON] та [PERSON] у власність земельних ділянок та їх державна реєстрація, то суд вважає, що зустрічний позов є недоведеним, ґрунтується на припущеннях, що є неприпустимим і не може бути взятий судом до уваги. Крім того суд вважає, що з боку [PERSON] та [PERSON] немає ніяких порушень прав на землю [PERSON], оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] набув право власності на земельну ділянку протиправно. З огляду на встановлене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову [PERSON]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачів [PERSON] сільської ради та [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору порівну.

Outcome: approved