Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

30 січня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що її батьками були [PERSON], який помер [INFO], та [PERSON], яка померла [INFO]. Спадщину після матері фактично прийняв син останньої, а її брат - [PERSON]. Останній помер [INFO]. Після смерті брата відкрилась спадщина, в тому числі й на земельну частку (пай), площею 4,14 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, яку він успадкував після матері. Як спадкоємець другої черги вона звернулась до Другої Сумської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини брата [PERSON], однак отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном вона не може у зв'язку з тим, що оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) втрачений. Посилаючись на викладені вище обставини, [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області, площею 4,14 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж в натурі (на місцевості), в порядку спадкування за законом після брата [PERSON], який помер [INFO]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача - Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області в судове засідання не з'явився. Сільський голова листом повідомив, що з позовом згодний, просив розглянути справу без участі представника сільради. Представник третьої особи - Білопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи - відділу Держземагенства у Білопільському районі Сумської області Чередніченко Ю. В. позов [PERSON] підтримав. Представник третьої особи - Другої Сумської державної нотаріальної контори Сумської області у судове засідання не з'явився. Заступник завідувача держаної ноткантори надіслав листа про розгляд справи без участі їх представника. Заслухавши позивачку [PERSON], її представника [PERSON], представника третьої особи Чередніченка Ю. В., повно, всебічно і об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступних висновків. Суд вважає, що згідно п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, до даних правовідносин слід застосовувати і норми Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, який діяв на час їх виникнення, і норми нині діючого Цивільного кодексу України, так як спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року і існують на даний час. Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що батьками позивачки [PERSON], [INFO] були [PERSON] та [PERSON] (а. с. 6). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а. с. 8). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої серії [NUMBER] (а. с. 9). З наявного в матеріалах справи витягу з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Білопільською районною державною адміністрацією членам сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Кальченківське», вбачається, що [PERSON] за життя отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ №004439, виданий на підставі рішення Білопільської райдержадміністрації від 05 квітня 1996 року №106, на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності САПТЗ «Кальченківське», розміром 4,14 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а. с. 41-42). У відповідності до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 10 лютого 2015 року спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO], не заведена (а. с. 27). Судом також встановлено, що рідним братом позивачки був [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 7). Згідно довідки Кальченківської сільської ради Білопільського району Сумської області від 29 грудня 2014 року [PERSON] до дня смерті [INFO] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм сином [PERSON], який після смерті останньої розпорядився особистими речами померлої та фактично прийняв спадщину, але юридично її не оформив. [PERSON] мала на території Кальченківської сільської ради земельну ділянку, право на яку посвідчене сертифікатом. Заповіт від імені [PERSON] виконкомом Кальченківської сільської ради не посвідчувався (а. с. 10). Таким чином, у судовому засіданні доведено, що брат позивачки [PERSON] набув право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Кальченківське», розміром 4,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в порядку спадкування за законом, шляхом фактичного прийняття спадщини матері [PERSON], але свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі не отримав. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а. с. 11). Після [PERSON], який помер [INFO], Другою Сумською державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] заведена спадкова справа №473/14 від 17 вересня 2014 року (а. с. 29-36). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України 2003 року правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України 2004 року визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. При цьому право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови «Про судову практику справах про спадкування» від 30 травня 2008 року роз'яснив, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Аналогічні положення закріплені і в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зі змінами і доповненнями. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка має право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в сільськогосподарському акціонерно-пайовому товаристві закритого типу «Кальченківське» розміром 4,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що залишилась після смерті брата [PERSON]. Однак, вона позбавлена можливості отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом і вільно розпоряджатися спадковим майном у зв'язку з тим, що оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) втрачений. Таким чином, суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити та визнати за останньою право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Кальченківське», розміром 4,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в порядку спадкування за законом після брата [PERSON], який помер [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved