Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

9 березня 2021 року представником позивача - адвокатом С.Заріцьким подано вказану вище позовну заяву, у якій просить: визнати виконавчий напис №77 від 21 січня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Тарасом Володимировичем про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №014/716803-KR від 3 вересня 2008 року, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 3 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та позивачем було укладено договір кредиту №014/716803-KR, за умовами якого [PERSON] надано у користування грошові кошти у сумі 13986 гривень, для оплати придбаного автомобіля. Позивач до 2014 року належним чином виконував умови кредитного договору та сплатив більшу частину суми кредиту, проте, через погіршення матеріального стану, не міг вчасно та у повному обсязі сплачувати за кредитним договором, а тому банк звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості. Так, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 18 вересня 2014 року було частково задоволено позов ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості та стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку 70891, 16 гривень заборгованості. 25 серпня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист №755/14140/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 70891,16 гривень. При цьому, представник позивача зазначає, що заборгованість за кредитним договором була погашена [PERSON] - 21 листопада 2016 року, у повному обсязі. Постановами державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 24 листопада 2016 року було припинено розшук боржника та звільнено з під арешту його майно. Після погашення заборгованості та закінчення виконавчого провадження кредитор до [PERSON] , за кредитним договором від 3 вересня 2008 року, претензій не направляв. При цьому, 26 лютого 2021 року [PERSON] отримав постанову приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого напису №77, виданого 21 січня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. про стягнення на користь АТ «Альфа-Банк» з [PERSON] заборгованості, що виникла за кредитним договором №014/716803-KR від 3 вересня 2008 року у розмірі 125696, 42 гривень. Вважає, що виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. не підлягає виконанню, оскільки його було вчинено без дотримання вимог закону, з огляду на те, що вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті-документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання. При цьому, у позовній заяві вказано, що [PERSON] не мав заборгованості або іншої відповідальності перед стягувачем, яким у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Альфа-Банк», а заборгованість за вказаним кредитним договором була погашена у 2016 році, а тому не зрозумілим є стягнення заборгованості за період з 2017 по 2020 роки. Крім того, право вимоги за кредитним договором від 3 вересня 2008 року виникло у кредитора у 2014 році, коли [PERSON] не сплатив черговий платіж, проте до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, стягував звернувся лише у січні 2021 року, тобто після спливу більш ніж трьох років. Також, з Єдиного реєстру нотаріусів відомо, що діяльність приватного нотаріуса Личука Т.В., тимчасово призупинена. Таким чином, на момент вчинення виконавчого напису, приватний нотаріус Личук Т.В. не дотримався умов, визначених статтею 88 Закону України «Про нотаріат». За заявою представника позивача, поданої в інтересах позивача, у порядку забезпечення позову ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 березня 2021 року зупинено стягнення за виконавчим провадженням № 64625298 за виконавчим написом приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича від 21 січня 2021 року, зареєстрованого у реєстрі за № 77, за яким стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість у сумі 125696 гривень 42 копійки, до набрання рішенням суду у цивільній справі № 363/933/21 законної сили. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11 березня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у підготовче засідання на15 квітня 2021 року. 15 квітня 2021 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів, а саме просив витребувати у приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В., документи, що стали підставою для вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у сумі 125696,42 гривень. Також, представником позивача подано клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку з Розпорядженням Вишгородського районного суду Київської області щодо запровадження особливого режиму роботи та тимчасове зупинення розгляду справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу, а також у зв`язку з поданим клопотання про витребування доказів, що також є підставою для відкладення підготовчого засідання. У підготовче засідання 15 квітня 2021 року учасники провадження не з`явилися. Про день, час та місце підготовчого засідання повідомлялися належним чином. Відповідач та третя особа причини неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань про розгляд справи у їх відсутності чи про відкладення підготовчого засідання, не надходило. У зв`язку з неявкою сучасників справи та з урахуванням клопотання представника позивача про відкладення судового засідання, підготовче засідання було відкладено на 19 травня 2021 року. Водночас, за клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 15 квітня 2021 року витребувано у третьої особи документи, на підставі яких вчинявся виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості у сумі 125696,42 гривень. У підготовчі засідання, призначені на 19 травня та 18 червня 2021 року учасники провадження не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. У зв`язку із не виконанням третьою особою ухвали суду від 15 квітня 2021 року про витребування доказів та з у рахуванням відомостей про припинення діяльності приватного нотаріуса Личука Т.В., судом здійснено запит до Міністерства юстиції України щодо з`ясування інформації про місце знаходження витребуваних судом матеріалів. З цих причин підготовче засідання відкладено на 5 серпня 2021 року. 21 липня 2021 року від Міністерства юстиції України, а 22 липня 2021 року від Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надійшли відповіді на запитувану судом інформацію, з якої вбачається, що з 15 квітня 2021 року нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Т.В. припинено та його зобов`язано до 14 червня 2021 року передати до Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву всі документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса. Станос на 14 дипня 2021 року усі документи ще не передано. У підготовче засідання 5 серпня 2021 року сторони не з`явилися. Про розгляд справи повідомлялися належним чином. Відповідач та третя особа причини неявки суду не повідомили, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не зверталися. При цьому, представником позивача до суду подано клопотання, у якому просить провести підготовче засідання без його участі та участі позивача та призначити справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 5 серпня 2021 року закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до судового розгляду на 21 вересня 2021 року. У судове засідання з`явився представник позивача. Відповідач та третя особа до суду не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. У зв`язку з ненадходженням витребуваних судом доказів відповідно до ухвали суду від 15 квітня 2021 року, судом було повторно здійснено відповідні запити щодо надання інформації та/або належним чином завірених копій документів, які витребувані судом раніше. Розгляд справи відкладено на 25 жовтня 2021 року. 19 жовтня від Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву, а 22 жовтня 2021 року до суду надійшли відповіді на запити суду з яких убачається, що Личуком Т.В. здійснюється передача документів нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса до Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву, проте станом на 18 жовтня 2021 року документи передані не в повному обсязі, у зв`язку з чим не можуть надати затребувані судом документи. 25 жовтня 2021 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Наступне судове засідання призначено 30 листопада 2021 року. У судове засідання 30 листопада 2021 року з`явився представник позивача. Відповідач та третя особа до суду не прибули. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суд не повідомили.З клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не зверталися. Враховуючи положення статті 223 ЦПК України, думку представника позивача, судом прийнято рішення про можливість розгляду справи у відсутності осіб, що не з`явилися. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною третьою статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пунктами 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 3 вересня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та позивачем було укладено Договір кредиту №014/716803-KR відповідно до умов якого, позивачу надано у користування грошові кошти у сумі 13986,00 гривень, для оплати придбаного автомобіля. Вказаний договір нотаріально не посвідчений. 26 серпня 2015 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист №755/14140/15-ц про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 70891,16 гривень. 24 листопада 2016 року державним виконавцем Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Ляшенко А.З. винесено постанови про припинення розшуку боржника та про звільнення майна боржника з-під арешту у зв`язку з погашенням заборгованості у повному обсязі, згідно квитанції №150 від 21 листопада 2016 року. 12 грудня 2017 року старшим державним виконавцем Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Хмелєвою М.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, знято арешт з майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення. 21 січня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. був вчинений виконавчий напис № 77. Як убачається із вказано виконавчого напису, приватний нотаріус, на підставі статті 262 ЦК, статей 34, 87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, пропонує стягнути на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість, що виникла за кредитним договором № 014/716803-KR від 3 вересня 2008 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник: АТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] . Правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» за вказаним кредитним договором є АТ «Альфа-Банк» на підставі Передавального акту від 15 жовтня 2019 року. Строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. У виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості здійснюється за період з 1 вересня 2017 року по 1 вересня 2020 року. Сума заборгованості складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 3099,30 доларів США; простроченої заборгованості за відсотками та комісією 1351,01 доларів США; строкової заборгованості за сумою кредиту 0 доларів США; строкової заборгованості за відсотками та комісією 7,01 доларів США; штрафні санкції 0 доларів США; суми плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису 1500 гривень. Загальна сума, що підлягає стягненню - 4457,32 доларів США, що становить 125696,42 гривень та 1500,00 гривень. Стягувачем вказано Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». 24 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом І.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64625298 на підставі виконавчого напису №77, виданого 21 січня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. Стягувачем у вказаній постанові зазначено - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Боржник - [PERSON] . Представник позивача зазначає, що [PERSON] не має заборгованості або іншої відповідальності перед вказаним стягувачем, а заборгованість за кредитним договором була погашена у 2016 році, що також підтверджується постановами державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Ляшенко А.З. від 24 листопада 2016 року. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Зокрема для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій також містить правила та умови вчинення виконавчого напису (Глава 16 розділу ІІ Порядку). Згідно із підпунктом 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Так, пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року за №1172, в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року за № 662, було встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто, саме вказані зміни до Переліку дозволяли кредиторам звертатися до нотаріуса для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, оформленими не тільки в нотаріальному порядку, але і в простій письмовій формі. Разом з тим, Київський апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 22 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною в частині з моменту її прийняття постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року за № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносилися до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» №1172 в редакції від 29 листопада 2001 року, в якій у пункті 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому, пункт 2 взагалі не передбачено в діючому Переліку. Відповідно до підпункту 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2012 року за № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Як встановлено судом, оспорюваний виконавчий напис стосується стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № 014/716803-KR від 3 вересня 2008 року. У матеріалах справи міститься надана представником позивача копія вказаного кредитного договору, з якої вбачається, що договір не є нотаріально посвідченим. Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 21 січня 2021 року, тобто на момент, коли вже були скасовані внесені постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачає вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Таким чином, під час видачі оскаржуваного виконавчого напису приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. керувався законодавством, визнаним нечинним, яке в дійсності не передбачало можливості вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, а, отже, діяв в порушення норм частини другої статті 87 Закону України «Про нотаріат». Крім того, слід зазначити, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, досліджене судом вищої інстанції (постанова від 05.07.2017 по справі № 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 по справі № 486/388/16-ц; від 06.06.2019 № 750/1627/18). Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 5 липня 2017 року у справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18 від 16 травня 2018 року. Отже, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису заборгованість повинна бути безспірною. А, як встановлено судом, вона взагалі відсутні з 24 листопада 20216 року. Приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався щодо існування безспірної заборгованості за кредитним договором № 014/716803-KR від 3 вересня 2008 року, чим порушив норми статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, оскільки, у суму заборгованості входить тіло кредиту та відсотки. Крім цього, перед вчиненням виконавчого напису, стягувач зобов`язаний був на адресу боржника надіслати письмове повідомлення про порушення зобов`язання. В свою чергу, боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та мати змогу усунути допущені порушення чи оскаржити вимогу у судовому порядку. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Представник позивача вказує, що позивач про виконавче провадження дізнався лише після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження №64625298 від 24 лютого 2021 року. Слід зазначити, що наявність одного лише факту направлення такої вимоги боржнику недостатньо для висновку про її безспірність. Тобто, нотаріус, в порушення вимог Закону України «Про нотаріат», не повідомив боржника про те, що до нього звернулися з заявою про вчинення виконавчого напису, що створило ситуацію, коли боржник не міг ніяким чином заперечувати проти нарахованих сум і відповідно нотаріусом не була перевірена безспірність вимог кредитора. Приватним нотаріусом не було надіслано суду будь-яких пояснень з приводу вчиненого виконавчого напису, не надано заперечень (спростувань) заявлених позовних вимог та не надано на виконання вимог ухвали суду від 15 квітня 2021 року документів на підставі яких вчинено оскаржуваний позивачем виконавчий напис. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 ЦПК України, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин щодо безспірності вимог суду не надав. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, при вчиненні виконавчого напису нотаріусом допущено порушення порядку його вчинення, не було перевірено безспірність наявної суми заборгованості, крім того не повідомлено боржника щодо вчинення такого напису та надання можливості останньому висловити свої заперечення щодо заборгованості. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог частини першої статті 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Частиною сьомою статті 158 ЦПК України встановлено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки клопотань від учасників справи про скасування заходів забезпечення позову не надходило, враховуючи норми статті 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10 березня 2021 року, продовжують діяти протягом 90 (дев`яноста) днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: approved