Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

30.09.2016 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що з 13.12.2014 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання сина, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь, у розмірі 1000 гривень щомісяця до повноліття сина, починаючи з 30.09.2016 року. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд задовольнити позов. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, пояснив суду, що згоден сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини лише у розмірі 500 грн. щомісячно, оскільки він на теперішній час не працює у звязку зі станом здоровя. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони з 15.12.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, зареєстрованим 15.12.2007 р. Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №1222. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження дитини, виданим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №475, який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. На підставі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 ч. 1 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу його матері, батька та (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 182 ч. 2 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, непостійний дохід, частина доходу отримується в натурі, а також при наявності інших обставин, які мають суттєве значення, суд за заявою платника або отримувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього кодексу. Як вбачається із пояснень відповідача у судовому засіданні, останній не працює, постійної роботи не має, тобто взагалі не має доходу, ані постійного, ані мінливого. При цьому позивач просить суд стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі, проте, доказів щодо отримання відповідачем саме мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі, як того вимагають положення ст. 184 СУ України, позивачем суду не надано. Тобто, жодна із обставин,\~\~вказаних в\~ст. 184 Сімейного кодексу України, яка могла б бути підставою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в судовому засіданні не доведена. Враховуючи матеріальне становище відповідача, той факт, що відповідач не працює, тобто не має доходів, суд вважає доцільним встановити стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина, у розмірі ? частини усіх його щомісячних прибутків, з дня подачі позову до повноліття сина, але не менше 30% прожиткового мінімум для дітей відповідного віку, починаючи з 30.09.2016 р.

Outcome: partial