Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

29 травня 2015 року позивач звернулася до Зарічного районного суду м. Суми із зазначеним позовом до ТОВ «Гранфінресурс» та в обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що на початку грудня 2014 року вона прочитала обяву в маршрутному таксі, в якій зазначалося: Альянс-Україна. Надаємо позики під 3%-12% річних. Також була вказана адреса знаходження цієї установи: м. Суми вул. Петропавлівська, 60 та номери мобільних телефонів. Оскільки на той час їй вкрай необхідні були кошти на ремонт, то вирішила отримати позику в розмірі 10\~000 грн. під низький процент у зазначеній в рекламі установі. 10 грудня 2014 року вона прийшла до офісу ТОВ «Гранфінресурс», та цього ж дня сплатила перший внесок 650 грн. та підписала договір № 232887 з метою одержання суми коштів у розмірі 10 000 грн. Після цього її запевнили, що протягом трьох-пяти днів вона отримає на наданий нею рахунок кошти у розмірі 10 000 грн. Однак, до вказаної дати вона кошти не отримала, а їй в телефонному режимі запропонували сплатити черговий місячний платіж, як це передбачено договором, про що її було проінформовано та надано квитанцію до сплати. Після того, як відповідач не надав їй позики, вона занепокоїлась та звернулася за допомогою до фахівців права, які пояснили їй, що вона стала учасником програми діяльності «Альянс-Україна» і може отримати згідно договору не гроші в сумі 10 000 грн. в якості позики, а лише товар, про який вона навіть не вела мови, за умови якщо буде сплачувати щомісячно зазначену їй суму. Позивач зазначає, що з її боку була присутня помилка щодо природи правочину при укладенні оспорюваного договору. Крім того, не маючи ліцензії на право здійснення діяльності в сфері надання фінансових послуг, відповідач взагалі не мав права укладати з позивачем договорів, за якими він може залучати його кошти. Також вказала, що положення оспорюваного договору містить ознаки нечесної підприємницької практики, діяльність ТОВ «Гранфінресурс» фактично є діяльністю з надання фінансових послуг, оскільки має характерні для таких послуг ознаки, але здійснюється відповідачем без відповідної ліцензії,\~з боку відповідача має місце нечесна підприємницька практика. Вважає, що вона вчинила правочин під впливом обману з боку відповідача, який замовчував існування обставин, які могли перешкодити укладенню договору, а саме відсутність у відповідача права (ліцензії) на укладення подібних договорів, навмисно повідомив позивачу, що він укладає саме договір позики, знаючи про те, що вона укладає зовсім інший за своєю юридичною природою договір - договір про надання послуг. Позивач зазначила, що їй нанесені прямі матеріальні збитки в сумі 650 грн. у вигляді сплати одноразового комісійного платежу. Позивач подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. заперечень на позов не подав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. За таких обставин, суд проводить слухання справи у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 10 грудня 2014 року між позивачем та ТОВ «Гранфінресурс» було укладено договір № 232887 з додатками №1 та №2 до нього (а.с. 4-6), за умовами якого відповідач за згодою позивача зобов'язується вчинити від її імені та за її рахунок певні дії, спрямовані на отримання грошової суми в розмірі 10 000 грн. на умовах діяльності програми «Альянс Україна», в тому числі сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організовувати та проводити заходи по розподілу грошового фонду та надати їй відповідну заявлену для придбання суму. Для цього позивач доручив відповідачеві використовувати суми чистих внесків для формування фонду реєстру та його розподілу. За ст. 2 цього Договору учасник, поряд із іншим, зобов'язується сплатити одноразовий комісійний внесок у день підписання угоди та не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу (права на отримання відповідної грошової суми), адміністративний платіж, а також своєчасно сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор здійснює оплату вартості товару чи надає відповідні суми позики та адміністративні витрати , що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Відповідно до ст. 4 Договору його укладено у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, що мають однакову юридичну силу, набуває чинності з дати його складання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих зобовязань, передбачених Договором та додатками до нього. Цей договір не є поворотною фінансовою допомогою. Всі додатки, зміни та доповнення до нього вважаються його невід'ємною частиною. Підписання угоди є свідченням того, що сторони повністю розуміють її значення та умови, правові наслідки, що вона не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, і що договірні умови є обов'язковими для виконання. Згідно з п.1.3 ст.1 додатку №2 до Договору його предметом є послуги з формування реєстру учасників програми, метою яких є отримання відповідної грошової суми. Після вчасної сплати чергового загального платежу учасник набуває право брати участь у найближчому заході, коли фонд реєстру є достатнім ( п.4.1 ст.4 додатку № 2). Конкретні умови отримання учасником заявленої суми визначені у ст.5 цього додатку. Учасник підтверджує, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника адміністратора, уважно прочитав та зрозумів умови додатку №2 та правові наслідки, що засвідчує своїм підписом (ст.13 додатку №2). На виконання умов даного договору позивач 10 грудня 2014 року сплатила 650 грн. комісійного внеску (а.с. 7). Доводи позивача про те, що діяльність відповідача є такою, що вводить споживача в оману, оскільки позивач не отримав чіткої інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору і сплатив кошти не за одержання товару чи послуги, а за можливість одержання права на отримання позики за рахунок залучення інших споживачів, що свідчить про наявність пірамідальної схеми, внаслідок чого оспорюваний договір в силу ч.6 ст.9 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсним, є необґрунтованими. Так, предметом оспорюваної угоди є надання учаснику програми «Альянс Україна» адміністративних послуг фінансового характеру з метою отримання заявленої до надання грошової суми. Оплатні послуги адміністратора при виконанні споживачем всіх умов договору забезпечують не можливість, а реальне отримання останнім грошової суми за рахунок фонду реєстру, який формується з чистих внесків його та інших учасників, з наступним повним погашенням цієї суми своїми внесками. До того ж при невиконанні цього обов'язку настає відповідальність, передбачена ст. 9 додатку № 2. Таким чином, позивач за оспорюваним договором виявила бажання отримати кошти, добровільно скориставшись наданими їй послугами, і у кінцевому результаті не за рахунок залучення інших споживачів, а за рахунок власних внесених коштів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] засвідчила своїм підписом повне розуміння нею значення та умов договору, його правові наслідки, отримала від представника Адміністратора усі пояснення, уважно прочитала та зрозуміла усі визначення, умови та зміст договору. В той же час пунктом 3 ч.1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визначено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема із надання фінансових послуг. Згідно з п.п. 1,5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою установою слід розуміти юридичну особу, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Такими фінансовими послугами, як зазначено у п.п.2,6,11-1 ч.1 ст.4 цього ж Закону, вважаються довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту та адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Пунктом 4 ч.1 ст. 34 даного Закону передбачено, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 34 вказаного Закону здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліценції. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Згідно з п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02 червня 2011 року №3462-VI (введено в дію з 09 січня 2012 року) фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах»). Фінансовим установам цим законом було надано час протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність до вимог цього Закону, тобто до 09 січня 2013 року. Із викладеного вбачається, що для укладення 10 грудня 2014 року договору з позивачем відповідач повинен був отримати у встановленому законом порядку відповідну ліцензію, однак її у відповідача не має. В силу ч. 1 ст. 203, ч. 1,3 ст. 215, ст. 227 ЦК України, вчинення ТОВ «Гранфінресурс» оспорюваного правочину без відповідного дозволу (ліцензії) є підставою для визнання такого договору недійсним. Виходячи з правових наслідків недійсності правочину, визначених абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 650 грн. на повернення внесеного нею за договором платежу згідно наданих суду доказів. Згідно ст. 88 ЦПК України, \~з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved