Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

30.01.2020 року позивач звернувся до суду з позовом до державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» про скасування рішення про реєстрацію прав та обтяжень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 30.10.2008 року між АКБ «Форум» та батьком позивача [PERSON] було укладено кредитний договір за №340/08/14-CLNv та договір іпотеки на забезпечення виконання зобов`язань, за умовами якого в заставу передавалось домоволодіння та земельна ділянка. У зв`язку з тим, що батько помер [INFO] , не залишивши заповіту, позивач проживаючи на момент смерті разом із ним, прийняв у спадщину майно, яке було передане у іпотеку. Вказав, що у період з 2014 року до нього від кредитора жодних вимог не надходило. Однак така вимога 06.12.2018 року надійшла його померлому батьку від нового іпотекодержателя - ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент». Зазначив, що в подальшому йому стало відомо про факт реєстрації права власності за відповідачем на спадкове майно. Вважає, що такими діями його позбавлено права власності на майно, яке він набув в порядку спадкування. Ухвалою суду від 08.12.2020 після задоволення заяви представника відповідача про відвід судді Струтинського Р.Р., суддею Гриньків Д.В. прийнято до свого провадження дану цивільну справу та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.12.2021 підготовче провадження закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Представник відповідача - ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» у поданому суду відзиві проти задоволення позову заперечила. Вказала, що оскільки позивачем було отримано вимогу про усунення порушень та одночасно повідомлено про факт відступлення права вимоги за кредитним договором, то відповідачем не було порушено жодних вимог чинного законодавства. Крім того звернула увагу суду, що відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на іпотечне майно іпотека є дійсною для набувача нерухомого майна, а відтак не може вважатись припиненою. Одночасно зазначила, що державний реєстратор не може бути відповідачем в даній категорії спорів. Відповідач державний реєстратор Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області у визначений судом строк відзиву на позовну заяву не подав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що про факт смерті батька позивача відповідачу ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» було достеменно відомо, так як в провадженні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області перебувала цивільна справа за №352/2184/14 за позовом ПАТ «Банк Форум» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в процесі розгляду якої стало відомо про смерть [PERSON] . Звернув увагу суду, що незважаючи на вищевказаний факт вимога була направлена на ім`я померлої особи. Крім того вказав, що надсилаючи запити до Тисменицької районної державної нотаріальної контори ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» невірно зазначено дату смерті [PERSON] . Представник відповідача у вступному слові проти задоволення позову заперечила з мотивів, наведених у відзиві. Вказала, що відповідно до норм чинного законодавства смерть іпотекодавця не припиняє іпотеки на спадкове майно. Звернула увагу суду, що позивач не заперечує факту вручення йому вимоги про усунення порушень та прийняття спадщини після смерті батька, а відтак вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. В подальшому після оголошення перерви в судовому засіданні представник відповідача до суду не з`явився, хоча неодноразово повідомлявся про дату, час та місце судового засідання під розписку, засобами поштового та електронного зв`язку, шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Жодних клопотань на адресу суду не надходило, причини неявки не повідомили. Відповідач державний реєстратор Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі. Враховуючи вимоги ст.223 ЦПК України, та належне повідомлення відповідачів про дату, час та місце судового засідання, суд завершив розгляд даної цивільної справи за відсутності відповідачів та їх представників. Вислухавши представників сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Судом встановлено, що 30.10.2008 року між АКБ «Форум» та батьком позивача [PERSON] було укладено кредитний договір за №340/08/14-CLNv та договір іпотеки на забезпечення виконання зобов`язань, за умовами якого в заставу передавалось домоволодіння та земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-17, т.1). Відповідно до копії довідки Підліської сільської ради Тисменицького району за №96/02-42 від 12.12.2014 року та копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.01.2014 [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис №2 від 22.01.2014 (а.с.26, т.1). Як встановлено судом, у зв`язку з цим ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області за №352/2184/14-ц від 17.12.2014 зупинено провадження у справі за позовом ПАТ «Банк Форум» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення забогованості за кредитним договором (а.с.27, т.1). В подальшому ухвалою суду від 25.08.2015 провадження у вищевказаній страві було відновлено та у зв`язку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання, ухвалою суду від 15.10.2015 позовну заяву залишено без розгляду (а.с.28-29, т.1). 02.11.2018 між ПАТ «Банк Форум» та ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки, згідно із яким первісний іпотекодержатель відступив новому іпотекодержателю всі права вимоги за кредитними договорами, укладеними з фізичними особами, згідно додатку №1 до договору за №1277-Ф про відступлення прав вимоги від 22.11.2018 (а.с. 21-23, т.1). Сторони в судовому засіданні визнали ту обставину, що згідно даних договорів ПАТ «Банк Форум» відступив право вимоги ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» за договором іпотеки та кредитним договором від 30.10.2008 року, що були укладені між АКБ «Форум» та батьком позивача [PERSON] . Таким чином дані обставини в силу ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню, як такі, що визнаються сторонами і в суду не виникає сумнівів щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. З наявної в матеріалах справи та дослідженої судом в якості письмового доказу копії вимоги про усунення порушень від 06.12.2018 за №090/18 вбачається, що ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» на ім`я [PERSON] надіслало вимогу про усунення порушення умов кредитного договору за №340/08/14-CLNv у 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги. Крім того попереджено [PERSON] , що у випадку залишення вимоги без задоволення ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку (а.с. 18-19, т.1). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 29.11.2019 державним реєстратором Узинської сільської ради Тисменицького району внесено записи про державну реєстрацію права власності ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» на земельну ділянку кадастровий номер 2625884401:01:001:0078 площею 0,0799 га та на житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] (а.34-39, т.1). Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями ЦК України та Закону України «Про іпотеку». Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першою, другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до частини першої - третьої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між фінансовою установою та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника, та вирішуються у порядку визначеному статтею 1282 ЦК України. Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (стаття 1281 у тій же редакції). Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог, регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою. Сплив цих строків має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права) за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (пункти 57-62), від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (пункт 69.5)). Судом встановлено, що в процесі розгляду цивільної справи за №352/2184/14-ц ПАТ «Банк Форум» стало відомо про смерть [PERSON] у зв`язку з чим було зупинено провадження у справі від 17.12.2014. Крім того 13.01.2017 та 24.07.2018 ПАТ «Банк Форум» зверталося до Тисменицької районної державної нотаріальної контори про надання інформації щодо заведення спадкової справи стосовно майна померлого [INFO] [PERSON] та спадкоємців останнього, однак відповідей на дані запити суду надано не було (а.с.61-65, т.1). Одночасно обґрунтовуючи дотримання строків пред`явлення вимог відповідачем суду надано запит ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» до Тисменицької районної державної нотаріальної контори за №КПФ-071/19 від 04.02.2019 щодо заведення спадкової справи стосовно майна померлого [INFO] [PERSON] та спадкоємців останнього (а.с.143, т.1). У відповідь на даний запит відповідачу надано відповідь, що спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] не заведено, однак суд звертає увагу на те, що дату смерті у вищевказаному запиті ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» та відповідно і у відповіді на запит зазначено неправильно (а.с.142-143, т.1). Разом з тим, відповідно до довідки Загвіздянської сільської ради від 02.12.2019 за №2157/1 [PERSON] на момент смерті батька [PERSON] проживав разом із померлим та вів спільне господарство (а.с.30, т.1). При цьому представник відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» в судовому засіданні визнала той факт, що саме [PERSON] вступив у право спадкування після смерті [PERSON] . Таким чином, шестимісячний строк для пред`явлення вимоги спадкоємцям боржника за кредитними зобов`язаннями слід обраховувати з 21.01.2014 року, проте ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» своїм правом на набуття права власності скористалось тільки 29.11.2019, тобто через 5 років і 10 місяців після смерті [PERSON] та зі сплином 1 рік і 7 днів з дня відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечними договорами до ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» і як мінімум 9 місяців і 25 днів після того як відповідачу достеменно було відомо про смерть [PERSON] . Крім того суд звертає особливу увагу на наступне. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»). Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду; позасудовий - на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до принципу свободи договору саме сторони договору вправі визначати процедуру та порядок направлення та вручення відповідних повідомлень та виконання інших вимог, встановлених Законом України «Про іпотеку», і за відсутності в договорі відповідних умов необхідно виходити з такого. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за загальним правилом право розпоряджатися майном належить власнику, а особа, яка не є власником, таким правом не наділена. Особа, яка не є власником майна, вправі розпоряджатися цим майном лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону). Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку». Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті). Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання. Належним необхідно вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270. Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки. У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому, метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання. В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Аналогічного висновку дійшов ВС у постанові від 03.02.2021 у справі за №278/3367/19. З наявної в матеріалах справи та дослідженої судом в якості письмового доказу копії вимоги про усунення порушень від 06.12.2018 за №090/18 вбачається, що ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» надіслало вимогу про усунення порушення умов кредитного договору за №340/08/14-CLNv на ім`я [PERSON] , який на той час вже помер (а.с. 18-19, т.1). Таким чином іпотекодержатель звернув стягнення на іпотечне майно на підставі вимоги, яка була адресована фізичній особі [PERSON] цивільна правоздатність та дієздатність якого відповідно до ст.25 ЦК України була припинена, оскільки 21.01.2014 року настала смерть останнього. Судом становлено, що ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент» не направляло спадкоємцю - [PERSON] повідомлення про усунення порушення, а також про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, а відтак іпотекодержателем не було дотримано порядку надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та як наслідок останній не набув права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. При цьому суд звертає увагу на те, що порушення вищевказаного порядку є самостійною та достатньою підставою для задоволення вимоги позивача в частині скасування рішення про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за ТзОВ «Фінансова компанія «Інвент». Стосовно вимог позивача про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та їх обтяжень суд зазначає наступне. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі також - Закон України № 1952) № 1952 (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав, а відтак в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати йому відновлення порушеного права касаційним судом відхиляються. Водночас у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом. Отже, за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто до їх переліку не належить судове рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, тому починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952. Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19. Відтак в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо зазначення відповідачем державного реєстратора Узинської сільської ради, то суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року в справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що спір про скасування рішення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює цивільно-правового характеру цього спору. З огляду на зазначене, позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 31.01.2020, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили. Крім того, суд роз`яснює, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Як вбачається з матеріалів справи при поданні позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. за подання позовної заяви та 420,40 грн за подання заяви про забезпечення позову, які відповідно до ст.141 ЦПК слід стягнути з відповідача ТзОВ «Фінансовва компанія «Інвент» на користь позивача пропорційно до задоволений вимог, а саме в сумі 630,60 грн. На підставі наведеного, ст. ст.1281, 1282 ЦК України, ст. ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: partial