Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

31.08.2020 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до Дніпровської міської ради, третя особа - Сьома дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання спадкоємцем четвертої черги, в якій позивач просить встановити факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] , яка померла [INFO] , з 20.09.2013 року до часу відкриття спадщини; визнати її спадкоємцем четвертої черги після [PERSON] , померлої [INFO] , як таку, що постійно проживала з нею на час відкриття спадщини та прийняла спадщину. В обгрунтування позовних вимог позивач у позові посилається на те, що [PERSON] , яка є матір`ю її чоловіка [PERSON] , померла [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] , що належала їй на праві власності на підставі: частина на підставі Свідоцтва про право спільної власності на житло від 11.05.1993 року, виданого УПТОК «Південукргеологія», згідно розпорядження № 54, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 4п за реєстровим №38; частина на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 11.04.2006 року, посвідченого Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстром №5-3539, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим № 13516639. 28.11.2000 року державним нотаріусом Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Зайченко В.Г. було посвідчено Заповіт [PERSON] з розпорядженням, що все належне майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, вона заповідає своєму сину [PERSON] . Позивач зазначає, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , з яким вони перебували у шлюбі з 19.12.1987 року. В період з 1983 по 1987 рік вона проживала в м. Дніпропетровську, потім вона разом з чоловіком переїхали до Російської Федерації, з 2001 року вона має реєстрацію за адресою [ADDRESS] , де проживали разом з чоловіком та було отримано громадянство Російської Федерації. Її чоловік [PERSON] був учасником бойових дій в Афганістані, де його було поранено, в зв`язку з чим мав ускладення по стану здоров`я та мав захворювання печінки, з 2000 року він захворів на цукровий діабет тяжкої форми та потребував інсуліну. В 1999 році мати чоловіка захворіла на зворобу щитовидної залози, в зв`язку з чим у неї почались супутні хвороби, такі як гіпертензія, миготлива аритмія, деформуючий артроз двох кінцівок, артрит, остеопороз, цироз печінки, в період 2002-2004 років вона неодноразово перебувала в лікарнях, а вона - позивач та її чоловік опікувались нею та перебували поряд. В 2005 році помер батько її чоловіка - [PERSON] , в зв`язку з чим було вирішено забрати мати її чоловіка проживати до себе в Російську Федерацію, щоб не залишати її наодинці. 15.06.2005 року було отримано дозвіл на тимчасове проживання на території Російської Федерації на [PERSON] строком на 3 роки в період з 15.06.2005 по 15.06.2008 року. В 2009-2010 роках [PERSON] лікувалась в лікарні [ADDRESS] , в 2010 році її - позивача чоловік проходив реабілітацію в Воєнному госпіталі, з кінця січня 2010 року вона знову перевезла мати свого чоловіка до міста Москва, де вони проживали разом, в червні 2010 року мати її чоловіка проходила лікування в лікарні №71 в м. Москва РФ. В квітні 2011 року [PERSON] знову проходила лікування в Україні в лікарні [ADDRESS] , 07.05.2011 року вона потрапила до лікарні в тяжкому стані, де їй провели операцію на перитоніт, що підтверджується довідкою з лікарні швидкої медичної допомоги. 24.05.2011 року [PERSON] склала у нотаріуса Довіреність на неї - позивача у даній справі та її чоловіка [PERSON] з правом діяти незалежно один від одного, строком на 5 років до 24.05.2016 року, що зареєстровано в реєстрі за № 428 в м. Дніпропетровську та посвідчено у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Зєніковою М.С. В період з 01.12.2013 року по дату смерті мати її чоловіка проживала разом з нею - позивачем та своїм сином [PERSON] однією сім`єю за адресою [ADDRESS] , відповідно до оформлених Дозволів на тимчасове проживання на території Російської Федерації, весь цей період вони проживали як одна сім`я, вели спільний бюджет, спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, спільно несли витрати по утриманню житла, покупок речей домашнього вжитку, разом купували харчі. 26.04.2016 року [PERSON] склала у нотаріуса нову Довіреність на неї - позивача, та її чоловіка [PERSON] з правом діяти незалежно один від одного, строком на 25 років, зареєстровано в реєстрі за № 1-1415 м. Москва РФ. 21.07.2016 року [PERSON] проходила обстеження в Російському науковому центрі хірургії, що підтверджується випискою з дослідження. В 2018 році [PERSON] впала з ліжка та отримала травму - перелом шийки бедра, в зв`язку з чим їй було надано медичну допомогу в міській лікарні міста Москва РФ та проведена операція по заміні протезу, після операції їй була необхідна реабілітація та постійний догляд, так як вона не ходила. Також, в 2018 році вона отримала статус інваліда першої групи, її захворювання постійно прогресувало. В 2019 році [PERSON] знову отримала травму - перелом руки, впавши з ліжка, та проходила лікування в міській лікарні м. Москва РФ ім.Боткіна. Також, позивач зазначає, що в 2019 році погіршився стан здоров`я її чоловіка та він проходив лікування в Ендокринологічному диспансері міста Москва РФ, в зв`язку з погіршенням стану здоров`я та ускладненням цукрового діабету йому була терміново необхідна операція на очах та консультування кардіолога, також йому було встановлено третю групу інвалідності. В цей період вона - позивач повністю взяла на себе обов`язок по нагляду та піклуванню за своїм чоловіком та його матір`ю, а також несла всі фінансові витрати з нагляду за ними. [INFO] при відвідуванні лікарні раптово помер її чоловік - [PERSON] , діагноз - ішемічна хвороба серця, ускладнена гострим коронарним дефіцитом, відповідно до судово-медичного діагнозу, наданого державним лікарем судово-медичним експертом. [INFO] [PERSON] померла, вона проживала разом з нею однією сім`єю в квартирі за адресою [ADDRESS] , всі витрати на її поховання несла вона - позивачка; заяву про прийняття спадщини крім неї ніхто до нотаріуса не подавав, тому інші спадкоємці померлої відсутні. Позивач вказує на те, що 18.06.2020 року Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті громадянки України [PERSON] , померлої [INFO] , на ім`я громадянки РФ [PERSON] у зв`язку з відсутністю документу - встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Позивач зазначає, що вона проживала з матір`ю чоловіка [PERSON] на день її смерті однією сім`єю більше ніж п`ять років, вона прийняла спадщину після її смерті так як відмови не подавала і є її єдиною спадкоємицею четвертої черги. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2020 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О. Ухвалою суду від 01.09.2020 року вказана позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків. Ухвалою від 16.09.2020 року суддею відкрито провадження у справі, визначено про її розгляд в порядку загального провадження з проведенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 22.12.2020 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені у позові, позовні вимоги підтримала, в подальшому у наданій суду заяві просила закінчити розгляд справи у її відсутність. В судове засідання представник відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В судове засідання представник третьої особи не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи у даному судовому засіданні здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та зі згоди представника позивача в заочному порядку. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч.4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право. Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У ст. 3 СК України зазначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (КЦС ВС від 07.02.2018 р. №127/1765/16). Доказами спільного проживання можуть бути показання свідків, довідка ЖЕК або запис у будинковій книзі, відмітка в паспорті, наявність у спадкоємця свідоцтва про смерть та інших особистих речей і документів померлого, медичне обслуговування за спільною адресою, довідки з відповідних органів самоврядування про факт проживання однією сім`єю, трафіки мобільних телефонів, де буде видно, що особи ночували за однією адресою, тощо. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, позивач [PERSON] , [INFO] , з 19.12.1987 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 19.12.1987 року Бабушкінським відділом РАГС м. Дніпропетровська. [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30.10.1960 року Жовтневим РАГС м. Дніпропетровська. [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.09.2019 року органом ЗАГС м. Москви. [PERSON] померла [INFO] в м. Москва Російської Федерації, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, виданого 20.09.2019 року органом РАГС Москви. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS] , що належала їй на праві власності на підставі: частина на підставі Свідоцтва про право спільної власності на житло від 11.05.1993 року, виданого УПТОК «Південукргеологія», згідно розпорядження № 54, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 4п за реєстровим №38; частина на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 11.04.2006 року, посвідченого Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстром №5-3539, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстровим № 13516639. Встановлено, що за життя [PERSON] було складено Заповіт від 28.11.2000 року, посвідчений державним нотаріусом Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Зайченко В.Г., яким вона розпорядилася, що все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, вона заповідає своєму сину [PERSON] . Відповідно до листа відділу обліку проживання фізичних осіб листа управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур від 11.06.2020 року, відповідно до наявних даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 08.01.1963 року до дня смерті [INFO] , з реєстраційного обліку не знята, інші зареєстровані особи за вказаною адресою відсутні. Позивач, вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги померлої [PERSON] , звернулась до Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про спадщину. 18.06.2020 року Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме про неможливість видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті громадянки України [PERSON] , померлої [INFO] , на ім`я громадянки РФ [PERSON] у зв`язку з відсутністю документу - встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до копії спадкової справи № 627/2019 року, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою, наданої на запит суду, з заявою про отримання спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори 20.12.2019 року звернулася лише позивач у даній справі - [PERSON] . Відповідно до копії спадкової справи № 628/2019 року, заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] Сьомою дніпровською державною нотаріальною конторою, наданої на запит суду, з заявою про отримання спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори 20.12.2019 року звернулася лише позивач у даній справі - [PERSON] . Посилаючись на те, що вона проживала з матір`ю чоловіка - [PERSON] на день її смерті однією сім`єю більше ніж п`ять років, а тому вона прийняла спадщину після її смерті і є її єдиною спадкоємицею четвертої черги, позивач звернулась до суду із даним позовом. Судовим розглядом встановлено, що в період з 1983 по 1987 рік позивачка проживала в м. Дніпропетровську, потім вона разом з чоловіком переїхали до Російської Федерації, з 2001 року позивачка має реєстрацію за адресою [ADDRESS] , де проживала разом з чоловіком [PERSON] , та отримала громадянство Російської Федерації. Чоловік позивачки - [PERSON] був учасником бойових дій в Афганістані, де його було поранено, в зв`язку з чим мав ускладнення по стану здоров`я та мав захворювання печінки, з 2000 року він захворів на цукровий діабет тяжкої форми та потребував інсуліну. В 1999 році мати чоловіка - [PERSON] захворіла на хворобу щитовидної залози, в зв`язку з чим у неї почались супутні хвороби, такі як гіпертензія, миготлива аритмія, деформуючий артроз двох кінцівок, артрит, остеопороз, цироз печінки, в зв`язку з чим в період 2002-2004 років вона неодноразово перебувала в лікарнях, а позивач та її чоловік опікувались нею та перебували поряд. В 2005 році помер батько її чоловіка - [PERSON] , в зв`язку з чим було вирішено забрати мати її чоловіка - [PERSON] проживати до себе в Російську Федерацію, щоб не залишати її наодинці. 15.06.2005 року було отримано дозвіл на тимчасове проживання на території Російської Федерації на ім`я [PERSON] строком на 3 роки в період з 15.06.2005 по 15.06.2008 року. В 2009-2010 роках [PERSON] лікувалась в лікарні [ADDRESS] , в 2010 році чоловік позивача [PERSON] проходив реабілітацію в Воєнному госпіталі, з кінця січня 2010 року позивач знову перевезла мати свого чоловіка до міста Москва, де вони проживали разом однією сім`єю. В червні 2010 року мати чоловіка позивачки - [PERSON] проходила лікування в лікарні №71 в м. Москва РФ. В квітні 2011 року [PERSON] знову проходила курс лікування в Україні в лікарні [ADDRESS] , 07.05.2011 року [PERSON] потрапила до лікарні в тяжкому стані, де їй провели операцію на перитоніт, що підтверджується довідкою з лікарні швидкої медичної допомоги. 24.05.2011 року [PERSON] склала Довіреність на ім`я позивача у даній справі та її чоловіка [PERSON] з правом діяти незалежно один від одного, строком на 5 років до 24.05.2016 року, що зареєстровано в реєстрі за № 428 в м. Дніпропетровську та посвідчено у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Зєнікової М.С. В період з 01.12.2013 року по дату смерті мати її чоловіка - [PERSON] проживала однією сім`єю разом з позивачем та своїм сином [PERSON] за адресою [ADDRESS] , відповідно до оформлених Дозволів на тимчасове проживання на території Російської Федерації. Весь цей період вони проживали як одна сім`я, вели спільний бюджет, спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, спільно несли витрати по утриманню житла, покупок речей домашнього вжитку, разом купували харчі. 26.04.2016 року [PERSON] склала у нотаріуса нову Довіреність на ім`я позивача та її чоловіка [PERSON] з правом діяти незалежно один від одного, строком на 25 років, що зареєстровано в реєстрі за № 1-1415 м. Москва РФ. 21.07.2016 року [PERSON] проходила обстеження в Російському науковому центрі хірургії, що підтверджується випискою з дослідження. В 2018 році [PERSON] впала з ліжка та отримала травму - перелом шийки стегна, в зв`язку з чим їй було надано медичну допомогу в міській лікарні міста Москва РФ та проведена операція по заміні протезу, після операції їй була необхідна реабілітація та постійний догляд, так як вона не ходила. Також, в 2018 році вона отримала статус інваліда першої групи. В 2019 році [PERSON] знову отримала травму - перелом руки, впавши з ліжка, та проходила лікування в міській лікарні м. Москва РФ ім.Боткіна. В 2019 році в зв`язку з погіршенням стану здоров`я чоловік позивача - [PERSON] проходив лікування в Ендокринологічному диспансері міста Москва РФ, в ускладненням цукрового діабету йому була терміново необхідна операція на очах та консультування кардіолога, також йому було встановлено третю групу інвалідності. В цей період позивач [PERSON] повністю взяла на себе обов`язок по нагляду та піклуванню за своїм чоловіком [PERSON] та його матір`ю [PERSON] , а також несла всі фінансові витрати з нагляду за ними. [INFO] при відвідуванні лікарні раптово помер чоловік позивачки - [PERSON] , [INFO] [PERSON] померла. На підтвердження доводів позивача в судовому засіданні були також оглянуті фотокартки та надали пояснення свідки. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що з [PERSON] та її чоловіком знайомі з 1983 року, дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON] зійшлися після війни, жили разом. В [INFO] помер батько [PERSON] і у його матері [PERSON] погіршилося здоров`я, [PERSON] та [PERSON] проживали в м. Москві і вони доглядали за [PERSON] , періодично приїздили до неї, возили до лікарень, підтримували матеріально. В 2011 році [PERSON] зробили операцію з приводу перитоніту і вона потребувала сторонньої допомоги, в 2013 році вони забрали її до себе в м.Москву, де вони проживали однією сім`єю, лікували її, турбувалися про неї, мали сумісний бюджет. Після переїзду [PERSON] один раз приїздила в м. Дніпро, де у неї квартира, за якою вони доглядали. Чоловік позивачки [PERSON] тяжко хворів після поранення на службі в [PERSON] , [INFO] він раптово помер, а [INFO] померла [PERSON] . Весь цей час вони з ними спілкувалися по телефону. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 1989 року знає давно всю сім`ю [PERSON] , її чоловік був другом [PERSON] , вони з чоловіком були свідками на весіллі позивачки. Вони всі разом часто приходили до них в гості - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вони разом жили однією сім`єю в квартирі по [ADDRESS] в 2011-2012 роках, а потім позивачка з чоловіком уїхали в проживати в м.Москву, в 2013 році забрали до себе [PERSON] , там її лікували, доглядали за нею, жили однією сім`єю до самої її смерті. Весь цей час вона з ними спілкувалася по телефону. Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт постійного проживання однією сім`єю позивача [PERSON] разом з матір`ю свого чоловіка [PERSON] в період з 20.09.2013 року до часу відкриття спадщини [INFO] , вони вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, разом купляли продукти та ліки, позивач надавала необхідну допомогу [PERSON] , вони разом вирішували всі побутові питання та витрати, вона супроводжувала [PERSON] до лікарні, піклувалася про неї до самої її смерті, понесла витрати на її поховання. Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню із встановленням факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю з [PERSON] , яка померла [INFO] , з 20.09.2013 року до часу відкриття спадщини. Також, підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про визнання [PERSON] , [INFO] , спадкоємцем четвертої черги після [PERSON] , померлої [INFO] , як таку, що постійно проживала з нею на час відкриття спадщини та прийняла спадщину. Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача суду не надано. Відповідно до ст.141 ЦПК України та заявленого клопотання, витрати по справі віднести за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved