Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

29 вересня 2020 року позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернувся до відповідача КП «Соснівська служба утримання будинків» ЧМР (м. Черкаси, вул.. Гайдара, 3/2), Черкаської міської ради (м. Черкаси, вул.. Б.Вишневецького, 36) про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні з роботи, стягнення заробітної плати за весь час затримки повного розрахунку з роботи та стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що позивач пропрацював у комунальному підприємстві житлово-комунальної системи більше 37 років, останнє місце роботи начальник дільниці КП «Соснівська служба утримання будинків » Черкаської міської ради. Наказом № 79-к від 1 жовтня 2019 р. позивач звільнений з вищевказаної посади з 1 жовтня 2019 р. за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком по ст. 38 КЗпП України. Пунктом 2 вказаного наказу передбачено бухгалтерії виплатити компенсацію за невикористану відпустку в кількості 108 календарних днів. Крім того, власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення видати працівникові оформлену трудову книжку і виплатити всі належні суми: зарплату, компенсацію за невикористану відпустку, а також вихідну допомогу у випадках, установлених законодавством, колективним або трудовим договором, як це передбачено вимогами ст. ст. 47, 116 КЗпП України. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то зазначені суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Проте, незважаючи на той факт, що 1 жовтня 2019 р. відбулось його звільнення, з ним станом на 28 вересня 2020 р. розрахунок не проведений, згідно з довідкою від 1 жовтня 2019 р. N 583 станом на 2 жовтня 2019 р. КП «Соснівська СУБ » має заборгованість по заробітній платі переді позивачем в сумі 75 202,75 грн. Таким чином, допущено невиконання вимог ст.ст. 47 та 116 КЗпП України. У разі затримки видачі трудової книжки або остаточного розрахунку працівникові повинні виплатити його середній заробіток за весь час такої затримки , як це передбачено вимогами ст. 117 КЗпП України. Своєчасна невиплата нарахованої заробітної плати несплата обов`язкових платежів до ПФУ України призвело до того, що сума заборгованості 75 202,75 грн. не ввійшла до нарахувань розміру пенсії, яке також порушує його законні інтереси та права. Таким чином при звільнені позивача з посади начальника дільниці з ним не було здійснено розрахунок по заробітній платі. Також, зазначення обставини, щодо відсутності коштів на здійснення розрахунку по заробітній платі, не є підставою для її невиплати, а тому дані кошти повинні бути сплачені позивачу в обов`язковому порядку. Крім того, оскільки з дня його звільнення відповідач не сплатив заробітну плату, тому, відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КзпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 1 жовтня 2019 р. по день фактичного звернення до суду, а саме по 28 вересня 2020 р., що складає 360 діб. Крім того, незаконні дії відповідача спричинили позивачу моральну шкоду за час затримки повного розрахунку, позивач вимушений був змінити ритм життя, за цей час тяжко захворіла дружина та донька, на їх лікування та реабілітацію позивач позичав кошти, вони стали інвалідами 2 групи, сам позивач отримав побутову травму та переніс оперативне лікування, позивач та члени сім`ї знаходились на утриманні сина і на даний час отримуємо тільки пенсію -, тому моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 60 000 гривень. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 75\~202,75, середній заробіток за час затримки розрахунку за 360 діб, моральну шкоду у розмірі 60 000 грн. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 вересня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2021 року позовну заяву [PERSON] в частині вимог до Черкаської міської ради залишено без розгляду. 27 квітня 2021 року представник позивача скерувала до суду збільшену позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 75202,75 грн. заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку з 01.01.2019 року по 27.04.2021 року у розмірі 283\~531 грн. та моральну шкоду в розмірі 60\~000 грн., а всього 418\~733,75 грн. В судове засідання представник позивача не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву на позов не подав. На підставі ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного та трудового законодавства. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки запис № 18 01 січня 2011 року переведений на посаду начальника дільниці відповідно до наказу № 89-к від 01.07.2011 року. Запис 19 01.10.2019 року звільнений з посади начальника дільниці за власним бажанням ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 79-зк від 01.10.2019 року. Наказом № 79-зк від 01.10.2019 року [PERSON] звільнено з посади начальника дільниці КП «Соснівська СУБ» 01.10.2019 року за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за віком ст. 38 КЗпП України. Бухгалтерії виплатити компенсацію за невикористану відпустку в кількості 108 календарних днів. Згідно довідки КП «Соснівська служба утримання будинків» ЧМР від 01.10.2019 року № 583 про те, що КП «Соснівська СУБ» має перед [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 75202,75 грн. 17 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся з заявою до голови Черкаської міської ради Бондаренка А.В. про те, що станом на 17.10.2019 року [PERSON] не виплачена заборгованість по заробітній платі, яка отримана 17.10.2019 року департаментом управління справами та юридичного забезпечення ЧМР. Відповідно до відповіді Пенсійного фонду України на ухвалу суду надано відомості про нарахування заробітної плати [PERSON] , а саме за серпень 2019 року заробітна плата 15310,58 грн., вересень 2019 року 14828,19 грн. Позивач [PERSON] має другу групу інвалідності, що підтверджується довідкою [NUMBER] . Відповідно до\~ст.\~94\~КЗпП України, заробітна плата\~це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч. 1\~ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1\~ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Згідно з\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача з приводу стягнення заробітної плати в сумі 75202,75 грн.. З огляду на зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими. Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає наступне. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною 1\~ст. 117 КЗпП України\~визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Пунктом 32\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року\~передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 розділу 4 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З довідки вбачається, що останніми місяцями, які передували звільненню є серпень 2019 року (21 роб.дня, заробітна плата 15310,58 грн.), вересень 2019 року (21 роб.днів, заробітна плата 14828,19 грн.). Відповідно середньоденна заробітна плата становить 717 гривень 58 копійки ((15310,58+14828,19) / (21+21) роб.дні = 717,58 грн.. Затримка розрахунку при звільненні відбулась в період з 01.10.2019 року по 27.04.2021 року та складає 395 робочих днів. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 717 грн. 58 коп. ( 717,58х 395 = 283\~444,10). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 283\~444,10 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 60\~000 грн. Згідно статті 237-1Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як достовірно встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав позивача, а саме невиплати йому заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний для останнього уклад життя, завдало йому моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, останній зазнав втрат немайнового характеру, тобто йому завдано моральну шкоду. Суд зауважує, що в результаті затримки з невиплатою заробітної плати при звільненні позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на власні потреби та потреби своєї сім`ї, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, оскільки його дружина та донька тяжко захворіли, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню частково з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення\~Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 5000,00 грн. Також до\~стягнення з\~відповідача в\~силу вимог\~ст.\~141\~ЦПК України\~підлягають судовівитрати по оплаті судового збору в сумі 840,80 грн., оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про судовий збір». Суд також зазначає, що присуджені на користь позивача суми підлягають виплаті з утриманням податків та обов`язкових платежів, оскільки їх сплата є обов`язком будь-якої фізичної особи перед державою.

Outcome: approved