Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

31.12.2015 р. позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.01.1996 р. в с. Вязове Охтирського р-ну Сумської обл. померла її бабуся [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки (паю). 05.06.1997 року помер дядько позивачки [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки (паю). 25.01.2011 року в с. Хухра Охтирського району Сумської області померла матір позивачки [PERSON], яка за життя фактично вступила в права спадкоємця після смерті [PERSON] та [PERSON] Однак на випадок своєї смерті своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. Коли позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено, так як вона не додала до заяви оригіналів правовстановлюючих документів, які на даний час у неї відсутні. В звязку з цим позивачка і звернулася в суд з позовом, яким просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на земельні ділянки (паї). В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] 0 [PERSON] позовні вимоги уточнив, просива суд визнати за його довірителькою [PERSON] право власності на земельні ділянки (паї) розміром по 3,12 умовних кадастрових гектарів, розташованих на території АПП «Жовтень» Вязівської сільської ради Охтирського району Сумської області в порядку після смерті її матері [PERSON], яка померла 25.01.2011 року. Представник відповідача - Вязівської сільської ради Охтирського району Сумської області - в судове засідання не зявився, подав заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує, справу просить розглянути без його участі (а.с.19). Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази, заслухавши пояснення представника позивачки, вважає, що справу можливо розглянути відповідно до ст. 169 ЦПК України без участі представника відповідача, а позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 30.01.1996 р. в с. Вязове Охтирського р-ну Сумської обл. померла бабуся позивачки [PERSON], (а.с.8) після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки (паю) розміром 3,12 умовних кадастрових гектарів. 05.06.1997 року помер дядько позивачки [PERSON] (а.с.52), після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки (паю) розміром 3,12 умовних кадастрових гектарів. На випадок своєї смерті [PERSON] та [PERSON] своїм майном не розпорядилися, заповіту не складали. Тому після їхньої смерті у права спадкоємця фактично вступила матір позивачки [PERSON], яка 25.01.2011 року померла в с. Хухра Охтирського району Сумської області (а.с.9), яка також заповіту не склала. І таким чином, коли позивачка звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини їй було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не повязана з використанням його властивостей. Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 ЦК України, зокрема із правочинів. Згідно копії Державного акту на право постійного користування землею АПП «Жовтень» серії СМ №00014, зареєстрованого за №6 від 15.01.1996 р., відповідно до рішення четвертої сесії 22 скликання Вязівської сільської ради від 16.06.1995 р. було передано в постійне користування 286,0 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування, які відповідно до списку були в подальшому розпайовані між громадянами-членами агропайового підприємства «Жовтень» Охтирського району Сумської області, в результаті чого [PERSON] та [PERSON] отримали земельні частки (паї) по 3,12 умовних кадастрових гектарів кожний (а.с.37-50). Згідно довідки витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної частки (паю) №734/03-15 від 22.12.2015 р. вбачається, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності (користування) належали земельні ділянки (паї) розміром по 3,12 умовних кадастрових гектарів, розташовані на території АПП «Жовтень» Вязівської сільської ради Охтирського району Сумської області (а.с.12). З довідки Управління Держгеокадастру в Охтирському районі Сумської області №111-15/0-17/6-15 від 07.12.2015 р. вбачається, що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по АПП «Жовтень» зареєстрований сертифікат на імя [PERSON], яка не встигла його отримати за життя, в звязку з чим сертифікат вважається не витребуваним, а також зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) по АПП «Жовтень» на імя [PERSON], який був ним отриманий за життя (а.с.14). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на момент своєї смерті була зареєстрована та проживала в [INFO] і разом з нею проживав та був зареєстрований її син [PERSON] (а.с.11). Також згідно довідки виконкому Хухрянської сільської ради Охтирського району Сумської області від 26.01.2016 р. вбачається, що [PERSON] на день своєї смерті проживала разом із своєю донькою [PERSON] в с. Хухра, вул. Леніна, 142 Охтирського району Сумської області та вели спільне господарство (а.с.10). Даний факт підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], допитані в судовому засіданні 03.02.2016 р., і які показали, що дійсно, [PERSON] до самої своєї смерті проживала разом з донькою, позивачкою по справі [PERSON], яка доглядала за нею та вела з нею спільне господарство. Згідно Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру №42879823 та №42879566, виданих 08.02.2016 р. Охтирською районною державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON], який помер 05.06.1997 р., та після смерті [PERSON], яка померла 30.01.1996 р., спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття та/або відмову від спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилася (а.с.51-54). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) . Згідно ст. 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ч.1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті (цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину). Згідно ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (тобто спадкування за правом представлення). Таким чином, судом було встановлено, що спірні земельні ділянки (паї), розміром 3,12 умовних кадастрових одиниць кожна, розташовані на землях АПП «Жовтень» Вязівської сільської ради Охтирського району Сумської області, дійсно належали на праві приватної власності покійній [PERSON], а тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки та визнати за нею право власності на вказані вище земельні ділянки. На підставі викладеного, Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ([PERSON], 04 листопада 1950 року), ст. 9, 13, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 328, 1225, 1261, 1266, 1270, 1276 ЦК України, ст.ст. 125, 126 ЗК України,

Outcome: approved