Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

31.08.2015 року позивач [PERSON] ( дошлюбне прізвище Полуляхова ) В.В. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] « Про розподіл спільного сумісного майна подружжя », в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, посилалася на те, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 07.09.2007 року. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] Нікіту Ігоровича, [INFO], який знаходиться на утриманні та мешкає разом з нею. На теперішній час вона припинила фактичні шлюбні відносини з відповідачем, який з березня 2015 року мешкає за межами України. З вказаного часу вони сумісно не мешкають, сумісного господарства не ведуть, шлюб між ними було розірвано за рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 01.09.2015 року, після розірвання шлюбу її було присвоєно дошлюбне прізвище « Полуляхова ». В період перебування в зареєстрованому шлюбі вона та відповідач, у зв»язку з необхідністю поліпшення житлових умов, на кошти родини, придбали спірне жиле приміщення двокімнатну квартиру № 253 розташовану в будинку № 20 по проспекту Свободи Людвіга в м. Харкові, на підставі договору купівлі продажу від 14.11.2014 року. Вказана спірна квартира, по взаємної згоді була придбана на ім»я відповідача, однак є спільним сумісним майном подружжя. Відповідач відмовляється добровільно розділити спірну квартиру. Приймаючи до уваги наведене, позивач просить суд розподілити спірне жиле приміщення між нею та відповідачем, визнавши за нею право приватної власності на 2\\3 частини спірної квартири, без виділу частки в натурі, з урахуванням інтересів малолітнього сина, який мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні. За відповідачем визнати право приватної власності на 1\\3 частину спірного жилого приміщення. В судове засіданні позивач [PERSON] ( дошлюбне прізвище Полуляхова ) В.В. та її представник [PERSON], яка діє на підстав відповідного договору про надання правової допомоги, не прибули, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в письмових заявах просили суд розглянути справу за їх відсутності, задовольнивши позовні вимоги, з підстав на які позивач посилається в своєї позовної заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], який діє на підставі відповідної довіреності, не прибули, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, в письмових заявах просили суд розглянути справу за їх відсутності, при цьому, відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив їх задовольнити, з підстав на які позивач посилається в своєї позовної заяві. Суд дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст. 47 Конституції України ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частини у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на квартиру, допускається за його згодою, крім випадків передбачених ЦК України. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей та мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. В судовому засіданні встановлено те, що сторони [PERSON] ( дошлюбне прізвище Полуляхова ) В.В. та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.09.2007 року по 01.09.2015 року. Від даного шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] Нікіту Ігоровича, [INFO]. Рішення Дзержинського райсуду м. Харкова від 01.09.2015 року вказаний шлюб було розірвано, після розірвання шлюбу позивачу було присвоєно дошлюбне прізвище « Полуляхова ». ( а.с.а.с. 5, 6, 20 ). Також в судовому засіданні встановлено те, що в період перебування в зареєстрованому шлюбі сторони [PERSON] ( дошлюбне прізвище Полуляхова ) В.В. та [PERSON] у зв»язку з необхідністю поліпшення житлових умов, на кошти родини, придбали спірне жиле приміщення двокімнатну квартиру № 253 розташовану в будинку № 20 по проспекту Свободи Людвіга в Дзержинському районі м. Харкова, на підставі договору купівлі продажу від 14.11.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1500 та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 14.11.2014 року. Вказана спірна квартира була придбана та зареєстрована на праві приватної власності на ім»я відповідача [PERSON], про що свідчать оглянуті в судовому засіданні копія договору купівлі продажу спірної квартири, [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно, копія технічного паспорту на спірну квартиру. ( а.с.а.с. 3, 21-23, 24 ). З копій загальногромадянських паспортів сторін та довідки, наданої дільницею № 9 КП « Жилкомсервіс » вбачається те, що вказані особи та їх малолітній син [PERSON] Нікіта, мають реєстрацію в квартирі № 253 розташованої в будинку № 20 по проспекту Свободи Людвіга в м. Харкові. ( а.с.а.с. 4, 8, 10, 26, 27 ). В судовому засіданні наявними доказами стверджено те, що вказана спірна квартира, по взаємної згоді сторін були придбані під час перебування останніх в зареєстрованому шлюбу, на ім»я відповідача [PERSON], тому вона є спільним сумісним майном подружжя. Причиною придбання спірної квартири, було бажання сторін поліпшити житлово побутові умови своєї родини. Вказані обставини в судовому засіданні не заперечувалися сторонами по справі [PERSON] ( дошлюбне прізвище Полуляхова ) В.В. та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд вважає про те, що після укладення договору купівлі продажу спірної квартири, вказане майно належить сторонам в рівних частках, то б то по 1\\2 частці квартири кожному з співвласників. Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя. Зокрема за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умов, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно п.п. 25, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя », вирішуючи питання про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, судам необхідно застосовувати положення ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України, щодо обв»язкової згоди на отримання одним із подружжя грошової компенсації та попереднього внесення на депозитний рахунок суду другим із подружжя відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть біти реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. При поділі майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей. Рішення суду повинно містити мотиви та обгрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. В судовому засіданні встановлено, що на теперішній час малолітній син сторін мешкає разом з матір»ю в спірному жилому приміщенні, яка його виховує та утримає. Відповідач участі в вихованні сина не приймає, спілкується з сином періодично, так як мешкає за межами України. Дитина і в подальшому буде мешкати з матір»ю, продовжуючи знаходитися на її вихованні, утриманні та оздоровленні. [PERSON] того, в судовому засіданні встановлено, що утримання спірного житла здійснює позивач [PERSON] ( дошлюбне прізвище Полуляхова ) [PERSON] вказаного спірного жилого приміщення, позивач та її малолітній син, іншого житлового приміщення не мають, спірна квартира використовується ними за призначенням, а саме для мешкання. Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд вважає про те, що вказані обставини мають істотне значення для справи при вирішенні вказаного спору, тому виходячи з інтересів малолітнього сина сторін, суд вважає можливим, при розподілі сумісно нажитого майна подружжя спірної квартири, відступити від засади рівності часток подружжя на користь позивача [PERSON] ( дошлюбне прізвище Полуляхова ) В.В., при поділі спірної квартири, визнавши за нею право приватної власності на 2\\3 частки спірної квартири, за відповідачем [PERSON] право приватної власності на 1\\3 частку спірної квартири. Відповідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності .У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім*ї. Приймаючи до уваги наведене, а також те, що спірна квартира розташована на 9 поверсі багатоквартирного, 9-ти поверхового будинку, а тому за технічними характеристиками становить з себе річ неподільну, яку неможливо реально розділити між сторонами відповідно до їх часток. А також те, що сторони не наполягають на розподілі спірної квартири в натурі, суд вважає необхідним визнати за сторонами ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу та залишити майно спірну квартиру у їх спільній частковій власності, в розмірі 2\\3 частини та 1\\3 частини вказаного майна кожному з співвласників, відповідно [PERSON] ( дошлюбне прізвище Полуляхова ) В.В. та [PERSON] Позивач [PERSON] ( дошлюбне прізвище Полуляхова ) В.В., при зверненні до суду з вказаним позовом сплатила судовий збір в сумі 3654 гривни, що стверджується відповідним платіжним дорученням. ( а.с. 1 ). Розподіляючи судові витрати між сторонами, у відповідності зі ст.ст. 86, 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ( дошлюбне прізвище Полуляхова ) В.В. 2436 гривень вказаних судових витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved