Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

30.11.2016 року позивач звернувся до суду до відповідача із позовом, в якому просив стягнути з відповідача 25410,67 грн. заборгованості за кредитним договором без номеру від 05.01.2010 року. Під час розгляду справи відповідач подав заперечення проти позовної заяви, а позивач згодом письмові пояснення. В обґрунтування позову зазначив, що 05.01.2010 року відповідач отримав кредит у позивача у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов укладеного договору він складається із заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті у мережі інтернет. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору відповідач належним чином зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим утворилася вищевказана заборгованість та для стягнення якої позивач звернувся до суду. При вирішенні питання щодо подальшої долі справи суд виходить з наступного. 15.12.2017 року з початком роботи Верховного суду набрала чинності нова редакціяцивільного процесуального кодексу України, на підставі п.1розділу 6 «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147 від 03.10.2017 року. Відповідно до п.9 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» нової редакціїЦивільного процесуального кодексу Українисправи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В той же час згідно з п.11 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» нової редакціїЦивільного процесуального кодексу Українизаяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, щодо процесуального порядку розгляду вказаної заяви (строки, порядок прийняття, норми ЦПК, тощо), суд застосовує норми нової редакції ЦПК України, а щодо форми та змісту заяви використовує норми редакції ЦПК України, яка діяла до 14.12.2017 року включно. У судове засідання представник позивача не з`явився. Надав суду офіційною електронною поштою заяву від 23.04.2018 року, відповідно до якої надав згоду на слухання справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.105-108). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про час, день та місце судових засідань 12.03.2018 року та 23.04.2018 року повідомлялася належним чином відповідно до вимог п.4 ч.8\~ст.128 ЦПК України (а.с.99,103), причини неявки суду не повідомила, надавши при цьому в іншому складі суду відзив, у зв`язку з чим справа розглядається у загальному порядку. У своєму відзиві відповідач визнала основну суму боргу по тілу кредиту, однак вважала, аби суд відмовив позивачу у стягненні з нею процентів за користування кредитом на підставі ч.3 ст.551 ЦК України та відмовив у стягненні пені та комісії, як таких, що є занадто великими для відповідача та окремо просив розстрочики виконання рішення суду шляхом сплати боргу рівними частинами по 300,00 грн. щомісячно, посилаючись при цьому на той факт, що вона як бабуся доглядає двох онуків та стягнення відповідної суми з її доходи поставить її на грань виживання (а.с.33-35). Позивач, отримавши відзив відповідача, надав суду відповідь на відзив, в якому вказав на відсутність підстав для прийняття судом до уваги відзиву відповідача, оскільки її вимоги на грунтуюються на законі та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.45-49). У зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України. Враховуючи відсутність відзиву з боку відповідача на позов, суд встановлює наступні обставини справи на підставі наданих позивачем суду доказів. 05.01.2010 року між позивачем та відповідачем у формі публічної оферти шляхом приєднання відповідача до умов надання кредиту позивачем був укладений кредитний договір без номеру, відповідно до якого [PERSON] отримала у позивача споживчий кредит на картковий рахунок, відкритий позивачем, у розмірі 30000,00 грн. Картка була активована відповідачем та кредит наданий 05.01.2010 року, кредитний ліміт згодом змінювався. Кредитний договір складається із анкети-заяви позичальника відповідача по справі (а.с.8), довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.9), а також «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі - Умови та правила) (а.с.11-16). При цьому суд погоджується, що надана суду копія заяви-анкети позичальника є важкочитабельною, однак вказаний факт, враховуючи визнання позивачем факту отримання самого кредиту не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Також суд відхиляє посилання позивача на свій важкий матеріальний стан догляд за онуками та необхідність застосування ч.3 ст.551 ЦК України щодо процентів, оскільки діюче законодавство не містить підстав для звільнення від матеріальної відповідальності такі як догляд за дітьми та важкий матеріальний стан, а проценти не є санкцією в розумінні норм ч.3 ст.551 ЦК України, а є нарахуванням за користування чужими грошовими коштами, якими в даній справі є кошти позивача у формі отриманого відповідачем тіла кредиту. Штрафними санкціями є пеня у формі штрафу та неустойки. Окрім цього немає і підстав для розточення виконання рішення суду, оскільки вказане питання вирішується вже після постановлення остаточного судового рішення та набранням ним законної сили, до того ж підстави зазначені відповідачем для такого розточення не відповідають вимогам ЦПК України щодо можливості суду для прийняття такого рішення, оскільки відсутні належні та допустимі докази для встановлення дійсного фінансового стану відповідача. Виходячи з викладеного, підстав для відмови у позові ПАТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення процентів та пені відповідно до вимог відзиву відповідача суд не вбачає. Відповідно до п.5.3 Умов та правил позивач мав можливість в односторонньому порядку змінювати процентну ставку за наданим кредитом та іншим умов договору без повідомлення відповідача. Згідно з п.6.3 та п.6.4 Умов та правил відповідач для контролю свого поточного рахунку зобов`язаний був отримувати виписки по своєму картковому рахунку та в разі незгоди з діями позивача мав право розірвати договір, надавши відповідну письмову заяву та погасивши заборгованість, яка виникла у нього перед позивачем. Такої заяви відповідач за весь час дії договору не подавав, у звязку з чим дії позивача відповідали вимогам укладеного між сторонами кредитного договору. На підставі п.6.5 Умов та правил позичальник зобов`язується погашати заборгованість за отриманим кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач умови кредитного договору виконував не належним чином, внаслідок чого станом на 31.10.2016 року допустив заборгованість перед позивачем у сумі 25410,67 грн., яка складається з: 2689,50 грн. - заборгованості за кредитом; 18276,64 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 2758,31 грн. заборгованості за пенею та комісією; 500,00 грн. фіксована частина штрафу; 1186,22 грн. процентна складова штрафу (розрахунок штрафів проведений на підставі п.8.6 Умов та Правил). Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти за його використання. На підставі ст.1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається договором. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). В той же час вимоги позивача щодо стягнення штрафів суд відхиляє, оскільки відповідно до матеріалів справи, штраф (фіксована частина та процентна складова) і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому вимоги про стягнення з боржника одночасно штрафу (фіксована частина та процентна складова) та пені є подвійною цивільно-правовою відповідальністю. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до норм статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених устатті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню лише пеня. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими у розмірі 23724,45 грн., з яких 2689,50 грн. - заборгованість за кредитом, 18276,64 грн.- заборгованість по процентам за користування кредитом та 2758,31 грн. заборгованості за пенею та комісією. В іншій частині у задоволенні вимог позивача слід відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним за подання позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 1378,00 грн. Відповідно до п.п.15.5 п.15 ч.1\~розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК Українив редакції від 15.12.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: partial