Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

30.08.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , яким просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 16.04.2019 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області, актовий запис № 43, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність поглядів на сімейне життя, у травні 2021 року вони припинили спільне проживання, тому подальше збереження шлюбу неможливі. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , тому вона змушена звернутися до суду з позовною заявою. Після розірвання шлюбу просить залишить їй прізвище « [PERSON] ». Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала 24.12.2021 року заяву про розгляд справи у її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, до суду 24.12.2021 року надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, на розірвання шлюбу згодний, строк для примирення просить не надавати. Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно вивчивши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 16.04.2019 року, який зареєстровано Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області, про що складено відповідний актовий запис № 43, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 16.04.2019 року (а.с.5). У сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 16.04.2019 року Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області, актовий запис № 94 (а.с.6). Сторони разом не проживають, сумісного господарства не ведуть, зберегти шлюб не бажають, між сторонами досягнуто угоди про місце проживання дитини. Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засідання встановлено, що сторони однією сім`єю проживати не бажають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, на даний час спору про місце проживання дитини не має. Суд доходить висновку, що примирення між сторонами, збереження шлюбу та подальше спільне проживання сторін неможливе, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню.

Outcome: approved