Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

30.09.2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Володарського районного суду Донецької області з цивільним позовом до [PERSON] , в якому зазначив, що 20.12.2011 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 31000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, згідно укладеного між сторонами договору № б/н від 20.12.2011 року.Згідно п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг відповідачка дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом в заяві. Відповідно до п. 1.1.7.11 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідач зобов`язався повертати суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом, однак ним не виконуються належним чином зобов`язання по поверненню належних до сплати частин кредиту та нарахованих відсотків за його використання. Станом на 22.07.2019 року відповідач має заборгованість в сумі 139218,74 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 4769,59 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 54061,70 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання в сумі 80087,45 грн., заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. в сумі 300,00 грн. Позивач, користуючись своїм правом, просить стягнути з відповідача частину заборгованості за кредитом, яка становить 123658,64 грн. та складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 4769,59 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 54061,70 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання за період з 20.12.2011 року по 01.06.2019 року в сумі 64827,35 грн. В зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 123658,64 грн. за кредитним договором № б/н від 20.12.2011 року та судові витрати у виді судового збору в розмірі 1921,00 грн. 16.01.2020 року Володарським районним судом Донецької області було винесено заочне рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» були задоволенні частково. 19.02.2020 року представник відповідача - адвокат Денисов М.С. звернувся до суду із заявою про перегляд вищевказаного заочного рішення Володарського районного суду Донецької області. Ухвалою Володарського районного суду Донецької області від 14.05.2020 року заочне рішення Володарського районного суду Донецької області від 16.01.2020 року було скасовано та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія зазначеної ухвали була надіслана сторонам. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» - Гребенюк О.С. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Денисов М.С. до суду не з`явилися, продату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення їм судової повістки - повідомлення, які повернулися на адресу суду. Про причини неявки суд не повідомили. Заяви про відкладення розгляду справи від них не надійшло. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини учасників судового процесу достатніми, суд розглянув справу в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами, на підставі наявних у справі доказах у відсутність нез`явившихся сторін та їх представників. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Так, у відповідності до положень ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом. Також ст. 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно правового змісту положень ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що 20.12.2011 року відповідач [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» (на той час ПАТ) з заявою-анкетою про бажання отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. В вищевказаній заяві є підпис відповідача [PERSON] про те, що він згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також він ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому виді, тобто відповідач прийняв зазначені умови споживчого кредиту. Згідно п. 1.1.7.11 Умов та правил надання банківських послуг договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» за договором № б/н від 20.12.2011 року, станом на 22.07.2019 року становить 139218,74 грн., з яких: 4769,59 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 54061,70 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 80087,45 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 300,00 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. Як встановлено судом позивачем заявлено вимогу про стягнення суми заборгованості за договором № б/н від 20.12.2011 року в розмірі 123658,64 грн., яка в свою чергу також підтверджена вищенаведеним розрахунком, згідно якого у відповідача наявна заборгованість, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в сумі 4769,59 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 54061,70 грн., нарахованої пені за прострочене зобов`язання за період з 20.12.2011 року по 01.06.2019 року в сумі 64827,35 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 526, 610 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином; порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань, у відповідача [PERSON] (станом на 09.12.2018) утворилася заборгованість за кредитом, у зв`язку з чим, позивач скористався своїм правом вимагати дострокового виконання зобов`язання шляхом звернення з позовом до суду (29.12.2018 року), за наслідками розгляду якого 26.09.2019 Володарським районним судом Донецької області ухвалено рішення, яким в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 89313,46 грн. за кредитним договором № б/н від 20.12.2011 року було відмовлено. Проте, постановою Донецького апеляційного суду від 11.02.2020 року рішення Володарського районного суду Донецької області від 26.09.2019 року скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 25347,42 грн. та стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитом № б/н від 20.12.2011 року в розмірі 25347,42 грн., яка складається з отриманого та непогашеного тіла кредиту. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Відповідно до ст. 61 Конституції ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Виходячи з наведеного, оскільки за рішенням суду від 11.02.2020 вже було стягнуто з відповідача заборгованість за кредитом (зокрема тіло кредиту), повторне стягнення призведе до подвійного стягнення заборгованості за одне і те саме зобов`язання, що порушує вимоги ст. 61 Конституції України щодо заборони повторного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 (справа №310/11534/13-ц, провадження №14-154 цс 18), після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюються порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте таких вимог у даному позові банк до відповідача не висував. За таких обставин, враховуючи, що у позивача відсутнє право повторно стягувати заборгованість за кредитним договором (тіло кредиту, прострочене тіло кредиту та пеню) після закінчення строку дії кредитного договору при наявності судового рішення про стягнення цих сум, а вимог про застосування наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України, позивачем не заявлено, а тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачу в задоволенні його позовних вимог відмовлено у повному обсязі, суд вважає, що сплачені ним при зверненні до суду судові витрати у виді суми судового збору в розмірі 1921,00 грн. відшкодуванню на його користь з боку відповідача не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed