Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

31 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до Козирської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що після смерті її батька [PERSON] відкрилася спадщина на земельну частку (пай) площею 7,42 умовних кадастрових гектарів, що розташована в межах території Козирської сільської ради Очаківського району Миколаївської області. Після смерті батька, який помер 04 серпня 1997 року, спадщину за заповітом прийняла його дружина [PERSON], якій також належала земельна частка (пай) площею 7,42 умовних кадастрових гектарів. За життя остання не оформила на своє імя правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку. 31 жовтня 2000 року [PERSON] померла. У звязку з її хворобою спадкодавиця проживала разом із нею однією сімєю та доглядала за нею до своєї смерті. Звернувшись до нотаріуса, вона одержала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначені вище земельні ділянки через відсутність родинних звязків зі спадкодавицею. Посилаючись на викладені обставини, просила визнати за нею право власності на зазначені земельні ділянки в порядку спадкування за законом. Представник позивачки в судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги. Відповідач будучі належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, надав заяву, в якій просив розглянути справу без участі його представника. Вислухавши пояснення представника позивачки, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов такого. 25 вересня 1997 року на підставі рішення Очаківської районної державної адміністрації Миколаївської області № 345 від 29 жовтня 2016 рокуна імя [PERSON] та [PERSON] було видано сертифікати на право на земельну частку (пай) на земельні ділянки площею 7,42 умовних кадастрових гектарів кожна, із земель, що перебувають у колективній власності КСП ім. Ольшанців (а. с. 10, 15). 04 серпня 1997 року [PERSON] помер, і після його смерті спадщину за заповітом прийняла його дружина [PERSON] (а. с. 12, 49). 31 жовтня 2000 року, не оформивши на своє імя правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 136053 від 01 листопада 2000 року (а. с. 11). З показань допитаних судом свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що позивачка [PERSON] у звязку з її хворобою проживала разом зі своєю мачухою [PERSON] однією сімєю та доглядала за нею до своєї смерті, і, у відповідності зі ст. 1264 ЦК України, є спадкоємицею четвертої черги. З оглянутої в судовому засіданні спадкової справи, наданої на запит суду вбачається що за заявою позивачки про прийняття спадщини заведено спадкову справу після [PERSON], яка померла 31 жовтня 2000 року. 27 жовтня 2016 року нотаріусом позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в звязку з відсутністю родинних звязків зі спадкодавицею (а. с. 13). З розяснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», вбачається, що особа, яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1225 ЦК України випливає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Проаналізувавши викладені обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] отримала у спадщину за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] спірну земельну ділянку, однак не оформила правовстановлюючий документ на своє імя, позивачка фактично прийняла спадщину після смерті мачухи, іншого шляху реалізувати своє право власності у неї немає; обставин, які б вказували, що спадкодавиця за життя набула право власності на земельні ділянки неправомірно, або, що на них, окрім позивачки, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Таким чином позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати суд відносить на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved