Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

29.12.2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 750 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову зазначила, що їх спільний син [PERSON] повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. 15.02.2016 року позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на сина в розмірі 1/4 частки від його заробітної плати щомісячно. Сторони в судове засідання не прибули. Позивачка просила справу розглянути без її участі, уточнені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити і не заперечила щодо винесення заочного рішення. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення з судовою повісткою (отримана відповідачем особисто 05.01.2016 року), про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180-182 СК України). Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Сторони разом не проживають, дитина проживає спільно з позивачем окремо від відповідача, що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 25.12. 2015 року. Домовленості про утримання спільного сина сторони не досягли. Відповідач є здоровою молодою особою 30 років; має постійне місце роботи та сталий заробіток: працює на посаді робітника в Державному підприємстві «Дрогобицьке лісове господарство» м. Дрогобич Львівської області, де сукупний його дохід з червня по листопад 2016 року склав 21 983 грн.; не достатньо приймає участі у вихованні свого сина; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти на його утримання. Обов'язок по утриманню неповнолітньої дитини не може бути покладений виключно на її матір. Враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7: 1 167 грн. - для дітей віком до 6 років, 1 455 грн. - для дітей віком від 6 до 18 років); потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку; а також те, що в судове засідання відповідач не прибув та не надав жодних заперечень проти позову, - суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в уточненому позові, що буде відповідати, як інтересам дитини, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Визначена судом сума аліментів є реальною та дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дитини. Закон рівною мірою покладає обов'язок щодо утримання неповнолітніх дітей на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне утримання спільного сина сторін. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved