Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

29.09.2021 позивач [PERSON] подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на його користь 191 521,00 грн. боргу за договором позики (розписки) від 13.04.2020. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13.04.2020 між ним та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого ним надана відповідачу грошова сума у розмірі 191 521,00 грн. в борг, в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] на строк до 01.05.2020. У вказаний строк відповідач кошти не повернула та ухиляється від повернення суми боргу, чим порушила взяті на себе зобов`язання, тому змушений звернутись до суду. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2021 для розгляду справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І. Ухвалою суду від 25.10.2021 відкрито провадження у справі, визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав та мотивів, які викладені в позовній заяві. Зазначив, що [PERSON] позичила кошти, які обіцяла повернути, однак у визначений у розписці строк не повернула. Просив позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала повністю, надала пояснення про те, що дійсно позичила в [PERSON] гроші в сумі 191 521,00 грн., які необхідні їй були на лікування її матері. Не заперечила, що написала розписку про позику грошей на вказану суму. Через відсутність роботи не змогла вчасно повернути позичені кошти, мала намір продати будинок, однак він старий і покупця знайти важко. На даний час влаштувалась на роботу і буде щомісяця повертати борг позивачу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 13.04.2020 між сторонами було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] отримала кошти в сумі 191\~521,00 грн. в [PERSON] , в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , які згідно розписки від 13.04.2020 зобов`язалася повернути до 01.05.2020. \~ \~ \~ \~ На підтвердження отримання вищевказаної суми [PERSON] власноручно написала розписку від 13.04.2020 та підписала її. Оригінал розписки знаходиться в матеріалах справи. Добровільно заборгованість за договором позики відповідач не повертає позивачу, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Заборгованість за договором позики становить суму неповернутої позики в розмірі 191\~521,00 грн., які і просить стягнути в її користь з відповідача. Відтак суд встановив, що між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України. Вирішуючи спір, суд виходить з таких мотивів та положень закону відповідно до встановлених спірних правовідносин. Так, відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст.1046 ЦК України Частина 2 ст. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Досліджуючи надану позивачем розписку, суд встановив, що відповідач [PERSON] отримала кошти в сумі 191\~521,00 грн. в [PERSON] , які зобов`ячалася повернути до 01.05.2020. Позивач є держателем оригіналу розписки, а тому вважається позикодавцем. А наявність оригіналу боргової розписки у позивача, як кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Так, ст. 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, з урахуванням встановлених конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що між сторонами був укладений договір позики на суму 191\~521,00 грн., що підтверджено розпискою, яка в свою чергу, як документ, підтверджує укладення самого договору, його умови та засвідчує отримання вказаної грошової суми. При цьому, розписка містить зобов`язання про повернення боргу позичальником. Відтак, враховуючи те, що відповідач не виконала зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики в сумі 191\~521,00 грн., що відповідач не заперечила в судовому засіданні, тому вимога позивача є підставною і позов підлягає до задоволення. Оскільки позов підлягає задоволенню, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1915,21 грн.

Outcome: approved