Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

30 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між позивачем та відповідачем 15.02.2009 року укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 15.02.2009 року зроблено відповідний актовий запис за №246. Від шлюбу подружжя має спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] . У добровільному порядку домовитись про спільне утримання дітей сторони не можуть. А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просила стягувати з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти у розмірі 1/2 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 30 жовтня 2020 року. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, однак від неї надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутності, в якій позивач позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, що відповідає положенням ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 15 лютого 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 15 лютого 2009 року зроблено відповідний актовий запис за №246. [INFO] народилася [PERSON] у м. Вінниці, про що 11 серпня 2009 року складено відповідний актовий запис №2921, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 11 серпня 2009 року (а.с.6). У графі «батько» записано [PERSON] , а у графі «мати» - [PERSON] . Крім цього, [INFO] народилась [PERSON] , про що 09 січня 2013 року складено відповідний актовий запис №71, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 09 січня 2013 року (а.с.7). У графі «батько» записано [PERSON] , а у графі «мати» - [PERSON] . [INFO] у м. Вінниці народилась [PERSON] , про що 09 серпня 2016 року складено відповідний актовий запис №2933, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 09 серпня 2016 (а.с.8). У графі «батько» записано [PERSON] , а у графі «мати» - [PERSON] . Малолітні діти сторін проживають разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , як вбачається із довідки, виданої квартальним комітетом «Набережний-1» №651 від 21 вересня 2020 року (а.с.10). Положенням ч.1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначено зміст принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Зокрема, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Положенням ч.3 ст.181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію малолітніх дітей та їх звичайні потреби, відсутність самостійного доходу, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, задовільний стан здоров`я обох батьків дитини, обов`язок та відповідальність батьків малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дітей, а також обов`язок батька дітей, який з ними не проживає дбати про їх здоров`я і матеріальний добробут, виходячи із найкращих інтересів дітей. А тому, з огляду на вищевикладене,

Outcome: approved