Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

29 квітня 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за нею право на користування квартирою № 37 в будинку № 187 по проспекту Перемоги в м. Чернігові. Позов обґрунтовано тим, що позивач з моменту народження постійно проживала в [INFO], де квартиронаймачем є її бабуся. Крім того, в даній квартирі також зареєстрована її мати відповідач по справі. 14.08.2013 року позивач знялася з реєстраційного обліку у спірній квартирі, у звязку з виїздом на навчання до м. Києва та зареєструвалася в гуртожитку, де й проживала до 06.03.2014 року. У вересні 2014 року позивач повторно вступила до університету та знову зареєструвалася в цьому ж гуртожитку та проживала там до закінчення навчання, після чого повернулася до свого постійного місця проживання, проте зареєструватися у спірній квартирі вона не має можливості, так як відповідач не надає свої згоди на її реєстрацію. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнала. Третя особа у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON]. Квартиронаймачем є [PERSON] (а/с 5). [PERSON] була зареєстрована у вказаній вище квартирі з 10.07.1995 року. 14.08.2013 року її було знято з реєстраційного обліку у звязку з виїздом на навчання до м. Києва (а/с 5). 11.09.2013 року позивач зареєструвала своє місце проживання в [INFO], 06.03.2014 року знялася з реєстраційного обліку, проте 03.09.2014 року у звязку з продовженням навчання знову зареєструвала своє місце проживання за даною адресою, що підтверджується копією паспорта (а/с 3-4). Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що зняття з реєстраційного обліку позивача у спірній квартирі повязане з виїздом до м. Києва на навчання. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Згідно ч. 1 ст. 65 Житлового кодексу України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У пункті 24 Постанови № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України розяснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене,

Outcome: approved