overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

29 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач посилається на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.08.2008 року до його розірвання за рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20.09.2012 року. У шлюбі в них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно кошти на утримання дочки не надає. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, та допустити негайне виконання рішення суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, попередньо повідомивши, що працевлаштований на автозаправній станції молодшим оператором. Заслухавши думку позивача і відповідача, суд вважає, що рішення про задоволення позову в справі можливо ухвалити відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у зв'язку з визнанням відповідачем позову без подальшого з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і суд приймає таке визнання позовних вимог. На підставі пункту 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 243,60 грн., що відповідає вимогам підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

29 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Порохнянської сільської ради про визнання права власності на нерухоме спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] та належали її матері [PERSON] На обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, вона, як спадкоємець по заповіту, прийняла спадщину у встановлений законом строк. Однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що на спадковий житловий будинок і господарські будівлі відсутні правовстановлюючі документи. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Порохнянської сільської ради в судове засідання не з'явився. Порохнянська сільська рада надіслала до суду заяву про розгляд справи у відсутності її представника, позов визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб та підтверджується: паспортом позивача, даними свідоцтва про її народження; свідоцтвом про смерть [PERSON] [INFO] року; заповітом останньої, вчиненим 25.04.2012 року на користь позивачки [PERSON]; довідками, виданими виконавчим комітетом Порохнянської сільської ради Волочиського району від 09.12.2013 року про те, що на день смерті [PERSON] проживала одна в [ADDRESS], згідно державного акта ЯИ № 191863 їй належала земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування даного житлового будинку; технічним паспортом на зазначений житловий будинок та висновком про його технічний стан; відмовою державного нотаріуса Волочиської державної нотаріальної контори у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на вказаний вище житловий будинок; матеріалами спадкової справи №136/2013, заведеної після смерті [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

29 квітня 2014 року [PERSON] звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. Позивач посилається на те, що з 26.10.1996 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, але шлюб був розірваний і 22.04.2008 року отримано свідоцтво про розірвання шлюбу. У шлюбі в них [INFO] народилася дочка [PERSON], яка проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно кошти на утримання дочки не надає. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Просить допустити рішення до негайного виконання в межах платежу за один місяць. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просить задовольнити позов. Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог та стягнення з нього аліментів у розмірі, про який просить позивач. Заслухавши думку позивача, відповідача, суд вважає, що рішення про задоволення позову в справі можливо ухвалити відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у зв'язку з визнанням відповідачем позову без подальшого з'ясування обставин у справі та перевірки їх доказами, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і суд приймає таке визнання позовних вимог. На підставі пункту 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 243,60 грн., що відповідає вимогам підпункту 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», п. 3 ч. 1 ст. 80 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

29 квітня 2014 року до Новоазовського райсуду звернулася з заявою [PERSON] Просила винести додаткове рішення по цивільній справі за її позовом до Красноармійської сільської ради Новоазовського району Донецької області про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку. В обґрунтування заяви зазначили, що рішенням Новоазовського районного суду від 29 жовтня 2013 року її позовні вимоги задоволені. Визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом четвертої черги спадкоємців після смерті [PERSON], померлого [INFO], право власності на жилий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,2490 га, цільове призначення якої - для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка належала на підставі державного акту серії ДН без номера і дати [PERSON]. Рішення суду набрало чинності та було надано нею до Реєстраційної служби Новоазовського райуправління юстиції з метою реєстрації права власності на нерухоме майно. Однак її було відмовлено в прийнятті рішення суду на реєстрацію з тих підстав, що оскільки рішення суду є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, то в ньому повинні бути зазначені відомості про державний акт на право приватної власності на землю, а саме: серію, номер, дату, реєстраційний номер. У судове засідання особи, які беруть участь у справі, будучи належним чином повідомленими про явку до суду, не явилися, у зв'язку з чим суд розглядає справу без участі осіб, які беруть участь у справі, за правилами ч.3 ст.220 ЦПК України. У відповідності до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи, ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Згідно матеріалів справи земельна ділянка площею 0,2490 га, цільове призначення якої - для обслуговування жилого будинку і господарських будівель, належала [PERSON] на підставі державного акту серії ДН № 033178/1 від 03.02.1997 року, зареєстрованого за №21/448. В резолютивній частині рішення суду вказані дані не зазначено, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

29 квітня 2014 року до суду звернулася [PERSON] з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліментів у розмірі 25% усіх різновидів заробітку щомісячно, посилаючись на те, що до 2012 року проживала з відповідачем у цивільному шлюбі. Від спільного проживання вони мають доньку, яка повністю знаходиться на її утриманні, батько дитини жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач не виконує зобов'язання по утриманню дочки, у добровільному порядку коштів не виділяє. Крім того, зазначила, що на його утриманні знаходяться ще двоє неповнолітніх дітей. Відповідач [PERSON] позов визнав. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], відповідача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у цивільному шлюбі. Згідно свідоцтва про народження батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). З довідки виконавчого комітету Кухарської сільської ради Варвинського району Чернігівської вбачається, що дитина проживає разом з матір'ю і знаходиться на її утриманні (а.с. 5). Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Домовленості між батьками дитини щодо способу виконання своїх обов'язків по її утриманню не досягнуто. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи ті обставини, що відповідач [PERSON] працездатний, суд приходить до переконання, що він повинен утримувати свою дочку [PERSON]. У відповідності з ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька. При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан відповідача та дитини, їх стан здоров'я, те, що на утриманні відповідача знаходиться ще двоє неповнолітніх дітей, а тому вважає, що розмір аліментів повинен становити ? частину усіх видів заробітної плати (доходів) відповідача щомісячно, що відповідає 25%, як того просить позивачка. Крім того, оскільки позивачі за подання позову про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243,6 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

29 квітня 2014 року до суду надійшла заява позивачки [PERSON] про винесення додаткового рішення, в якому просить доповнити резолютивну частину рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 27 лютого 2014 року наступним абзацом «припинити право спільної часткової власності між власниками на домоволодіння [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS], визначивши кожну частку співвласників окремим обєктом нерухомого майна», оскільки при постановленні рішення судом було припинено право спільної часткової власності між власниками [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння за адресою: [ADDRESS], але суд при поділі домоволодіння не визначив кожну частку співвласників окремим обєктом нерухомого майна, що є перешкодою при оформленні правоустановчих документів, в зв'язку з чим вимушена звернутися до суду. У судове засідання заявниця та її представник [PERSON] не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, будь - яких заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Інші учасники у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, будь - яких заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило, але їх неявка не є перешкодою для вирішення даного питання, суд вважає за можливе вирішувати дане питання в їх відсутність.А тому є підстави для розгляду заяви в їх відсутність та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ст. 197 ЦПК України. Суд перевіривши матеріали справи вважає заяву такою, що підлягає задоволенню та вважає за необхідне постановити додаткове рішення виходячи з наступного: Судом встановлено, що при винесенні рішення від 27 лютого 2014 року в резолютивній частині при поділу домоволодіння між співвласниками не визначено кожну частку співвласників окремим обєктом нерухомого майна. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. На підставі вищевикладеного суд вважає необхідним постановити додаткове рішення, яким задовольнити заяву .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

29 квітня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], 1987р.н., який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 28.04.2014р. о 16 год. 42 хв. гр.[PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр.[PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 28.04.2014р. о 16 год. 42 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Журавель Л.В. лікарні КЗ «ДСПЦ» ДОР. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий емоційно неадекватний. На питання відповідає не по суті. Місця не тримається. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

29 квітня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 28.04.2014р. о 12 год. 40 хв. гр.[PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 28.04.2014р. о 12 год. 40 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Черепкова Н.М. Дніпропетровського райвоєнкомату. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий напружений, тривожний, підозрілий. Каже, що чує «голоси», які лякають його, каже, що за ним слідкують «люди в зеленому». Гр.[PERSON] було поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психорганічний розлад. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

29 квітня 2014 року заявник звернувся до суду із заявою про госпіталізацію гр. [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги заявник обґрунтував тим, що 28.04.2014р. о 14 год. 02 хв. гр.[PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару. За думкою комісії лікарів, хворий є безпорадним, і не може самостійно задовольнити свої життєві потреби, лікування можливе лише у стаціонарних умовах. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, прокурор - не заперечує, задовольнити, адвокат - на розсуд суду. Гр. [PERSON] письмової поінформованої згоди на госпіталізацію до КЗ «ДКПЛ» ДОР не дав, що стало підставою для звернення до суду із даною заявою. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника заявника, заінтересованої особи, думку прокурора, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В силу ст.14 Закону України від 22.02.2000р. № 1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні було встановлено, що 28.04.2014р. о 14 год. 02 хв. гр. [PERSON] був госпіталізований до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради за направленням лікаря-психіатра Ланового В.З. Новомосковської ЦРЛ. При обстеженні його психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий галюцінує. На питання відповідає не по суті. Без критики до свого стану. Гр. [PERSON] було поставлено попередній діагноз - психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром відміни алкоголя з делірієм. Представник психіатричного закладу підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що йому необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію гр. [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

29 квітня 2014 року заявник звернувся із заявою, в якій просить встановити опіку над [PERSON], [INFO] та призначити опікуна [PERSON]. Звренення [PERSON] було розглянуто на засіданні опікунської ради при Оболонській районній в місті Києві адміністрації, при цьому було встановлено, що є усі підстави для встановлення опіки та призначення опікуна. [PERSON] є матір'ю [PERSON] За своїм психічним станом її син страждає психічним захворюванням, не може сам захистити свої інтереси і потребує опіки. Проживає разом із зацікаленою особою. В судове засідання заявник не з'явився, однак подав до суду заяву з проханням розглянути заяву за його відсутності, вимоги заяви підтримав та просив їх задовольнити. Заінтересована особа у судове засідання з'явилася, просила подання задовільнити, та встановити опіку над [PERSON], [INFO], та призначити її опікуном над останнім. У судовому засіданні народні засідателі підтримали подання та просили його задовільнити. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10), проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Рішенням Подільського районного суду м. Києві від 26 березня 2014 року за заявою [PERSON], зацікавлена особа: Відділ опіки та піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи недієздатною, було визнано [PERSON], [INFO], недієздатним. (а.с. 4). Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає її опікуна. У своєму поданні, Орган опіки і піклування Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації просить суд встановити опіку над [PERSON], [INFO], та призначити [PERSON] його опікуном. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що [PERSON], [INFO], внаслідок визнання його недієздатним, також те, що подання Органу опіки та піклування про встановлення та призначення опікуном [PERSON], суд дійшов висновку, що подання підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved