Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

9 листопада 2020 року [PERSON] , в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду із позовом до Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування. В позовній заяві зазначає, що [INFO] в с. Миколаїв Радехівського району Львівської області померла [PERSON] . Фактично разом з нею на день її смерті в житловому будинку проживала без реєстрації - [PERSON] . [PERSON] була двоюрідною сестрою спадкодавця та матір`ю позивача. Після смерті спадкодавця - [PERSON] окрім іншого майна, залишилося спадкове майно, шо складається із земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області. З Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011220 вбачається, що спадкодавцю було передано у приватну власність земельна ділянка площею 1,4667 гектарів в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Разом з тим, згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 21.03.2019 року [PERSON] [INFO] померла. На випадок своє смерті [PERSON] залишила заповіт від 09.02.2018 року посвідчений секретарем виконкому Миколаївської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №14 яким розпорядилась: «все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось і взагалі все те, що на день моєї смерті буде мені належати і на що я за законом матиму право заповідаю своїй дочці [PERSON] ». Відсутність правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію майнових прав позивача, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому позивач вимушена звернутися з позовом до суду. Просить встановити факт постійного проживання [PERSON] на час відкриття спадщини із спадкодавцем - [PERSON] , яка померла [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , що померла [INFO] , яка прийняла спадщину, але не встигла оформити свої спадкові права після смерті [PERSON] , що померла [INFO] і, які належали [PERSON] на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ № 011220, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 24 січня 2001 року за № 11888, а саме: земельну ділянку загальною площею 1,2477 гектарів (ріллі); земельну ділянку загальною площею 0,2190 гектарів (кормових угідь). Також судові витрати просить віднести на сторону позивача (а.с.2-8). В підготовчому судовому засіданні 2 вересня 2021 року за клопотанням представника позивача замінено відповідача Миколаївську сільську раду Радехівського району Львівської області на Лопатинську селищну раду Радехівського району Львівської області. Враховуючи, що представник Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області подав до суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача, суд дійшов висновку про можливість продовження розгляду справи та прийняття рішення по суті позовних вимог. У підготовче судове засідання позивач та представник позивача з`явивлися, позов підтримали повністю та просили його задоволити. Представник відповідача Лопатинської селищної ради Львівської області скерував суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив розгляд справи проводити без участі представника (а.с.38). Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався відповідач. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд встановив, що [INFO] в с.Миколаїв Радехівського району Львівської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] виданим Миколаївською сільською радою Радехівського району 20.11.2009 року (а.с.12). З довідки №2074 виданої виконкомом Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області 07.12.2018 року вбачається, що гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку проживала без реєстрації - [PERSON] (а.с.13). З свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 05.07.1966 року вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] в с.Миколаїв Радехівського району. Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.14). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 02.03.1977 року [PERSON] народився [INFO] , батько - [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 14.06.1979 року [PERSON] народилась [INFO] . Батько - [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.16). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00023727220 від 21.08.2019 року вбачається, що [PERSON] і [PERSON] 16.11.1959 року уклали шлюб. Після шлюбу дружина присвоїла собі прізвище - [PERSON] (а.с.17). Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 25.02.1970 року [PERSON] народилася [INFO] , батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.18). Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 12.02.1982 року, [PERSON] і [PERSON] 12.02.1982 року уклали шлюб. Після шлюбу дружина присвоїла собі прізвище - [PERSON] (а.с.19). З свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 07.01.1983 року [PERSON] народилася [INFO] . Батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.20). Згідно свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 11.08.2001 року [PERSON] і [PERSON] 11.08.2001 року одружились. Після одруження дружина присвоїла собі прізвище - [PERSON] (а.с.21). Після смерті спадкодавця - [PERSON] , залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок на території Миколаївської сільської ради Радехівського району Львівської області. З Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ-ЛВ №011220 вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 1,4667 гектарів в межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.22). На випадок своє смерті [PERSON] залишила заповіт від 09.02.2018 року посвідчений секретарем виконкому Миколаївської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за №14, яким розпорядилась все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось і взагалі все те, що на день моєї смерті буде їй належати і на що за законом матиме право заповіла своїй дочці [PERSON] (а.с.25). З довідки №573 від 13.08.2020 року виданої Миколаївською сільською радою Радехівського району Львівської області вбачається, що заповіт від імені померлої [PERSON] посвідчувався за №14 від 09.02.2018 року, який не змінювався і не скасовувався. [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею на день її смерті в житловому будинку були зареєстровані наступні особи: дочка - [PERSON] , зять - [PERSON] , син - [PERSON] - зареєстрований, а не проживав, внук - [PERSON] , внук - [PERSON] (а.с.26). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №56632450 від 25.06.2019 року, після смерті [INFO] [PERSON] , відкрита спадкова справа, номер у нотаріуса 135/2019 (а.с.27). Окрім цього, факт, що [PERSON] на час відкриття спадщини проживала із спадкодавцем - [PERSON] , яка померла [INFO] , підтвердила в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] , не довірити показам яких в суду підстав немає (а.с.39). Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.12,229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved