Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

30.11.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати договір про надання послуг № 2308/5-1 від 11.10.2015 року та стягнути з відповідача: суму боргу в розмірі 12670 грн.; 3% річних в розмірі 388,43 грн.; суму інфляційних нарахувань в розмірі 1286,76 грн., моральну шкоду в розмірі 2000 грн. В обґрунтування позову позивач вказував, що 11.10.2015 року уклав з відповідачем договір №2308/5-1 про надання послуг з виготовлення пластикових вікон та дверей. Того ж дня Позивачем була сплачена вся сума вартості договору, а саме 12670,00 грн. [PERSON] зобов»язувався виконати роботу з виготовлення МПВ та МД протягом 30 робочих днів з моменту підписання договору. Але до теперішнього часу відповідачем умови договору не виконані, сплачені позивачем кошти він також не повертає. Також позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій [PERSON], йому була завдана моральна шкода, яка полягає в тривалому невиконанні законних претензій по наданню послуг та поверненню коштів. Зазначає, що є людиною похилого віку і дана ситуація принесла йому багато душевних хвилювань і страждань. Моральну шкоду оцінює в 2000 гривень. Вищезазначене є підставою звернутися до суду із вказаною заявою за захистом своїх прав та інтересів. В судове засідання позивач не з»явився, в наданій заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі в разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився неодноразово, про час і місце судового розгляду справи повідомлявся впорядку ст.74 ЦПК України, причина неявки суду не відома, заперечень проти позовних вимог суду не надано, тому суд на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України, враховуючи клопотання позивача, вважає можливим провести слухання справи за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши докази по справі дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст. 3 ЦК). Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦКУ сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦКУ договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. ( стаття 902 ЦК). Відповідно до ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконання договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору. Відповідно до преамбули Закону «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Судом встановлено, що 11.10.2015 року між Замовником [PERSON] та виконавцем [PERSON] був укладений договір №2308/5-1 про надання послуг на виготовлення металопластикових вікон та дверей. Загальна вартість виробів (п.3.1. Договору) становить 12 670,00 грн. , які [PERSON] сплатив в повному обсязі (п.3.2. Договору) (а.с.7-8). Відповідно до п.4.2 вищезазначеного Договору виконавець - відповідач [PERSON] зобов'язався виконати роботу протягом 30 робочих днів з моменту підписання договору. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. У відповідності до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Оскільки відповідач не виконав умови договору та взяті на себе зобов»язання, суд розриває договір про надання послуг від 11.10.2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON], та одночасно стягує з відповідача на користь позивача суму коштів, сплачених позивачем за договором в розмірі 12670,00 грн. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, розірвання договору і сплата неустойки. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Позивачем (на а.с.4) наданий детальний розрахунок заборгованості відповідача за договором з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, який досліджений та перевірений судом та який відповідає вимогам діючого законодавства України. Відповідач не надав суду достовірних письмових доказів, які б підтвердили факт сплати боргу або спростували його наявність, тому позовна заява в частині стягнення 3% річних в розмірі 388,43 грн. та інфляційних втрат в розмірі 1286,76 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» - захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Не виконання зобов»язань зі сторони відповідача призвели до моральних страждань позивача. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з»ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач є людиною похилого віку і йому дуже важко було перенести обман з боку відповідача. [PERSON] змушений був розшукувати відповідача, вимагати виконання робіт згідно договору, а врешті-решт звернутися до суду. Ситуація, яка склалася з вини [PERSON] , завдала позивачу моральні страждання та порушила його звичайний ритм життя. Суд, враховуючи вищенаведене, з урахуванням спричинених позивачу моральних страждань та обставин справи задовольняє позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 гривень У відповідності до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved