Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

3 лютого 2021 року позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, обґрунтовуючи її тим, що 17 серпня 2016 року між нею та відповідачем [PERSON] Вишгородським районним відділом державної реєстрації цивільного стану ГТУЮ у Київській області було укладено шлюб, актовий запис № 216. Від шлюбу подружжя мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . У вересні 2019 року її чоловік пішов з дому та більше не повертався. Спілкування з ним припинилось, дітей він не утримує, не відвідує. Через фактичне припинення спілкування, втрату довіри, з вересня 2019 року вони не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Зважаючи на тривалий час окремого проживання, позивач вважає, що збереження шлюбу є неможливим, адже внаслідок такої поведінки чоловіка у неї виникла стійка неприязнь до нього, втрачено почуття любові та поваги. Вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати. Ухвалою суду від 4 березня 2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників провадження. Розгляд справи призначено на 1 квітня 2021 року о 10:30. У призначене судове засідання сторони не з`явилися. При цьому, від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, після розірвання шлюбу залишити прізвище - « [PERSON] ». У зв`язку із неявкою відповідача, відсутністю доказів належного його повідомлення про судовий розгляд справи, судове засідання було відкладено на 14 квітня 2021 року. 14 квітня 2021 року відповідач до суду повторно не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, оскільки, як убачається з трек-номерів відправки вихідної кореспонденції Вишгородського районного суду, а саме: копію ухвали Вишгородського суду Київської області від 4 березня 2021 року про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками та повістку про виклик до суду, відповідачу - «відправлення вручено: особисто» 13 березня 2021 року, а повістку про виклик до суду на 14 квітня 2021 року - «відправлення вручено: особисто» 9 квітня 2021 року. Відповідно до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не надіслав до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Заяв від відповідача про причини його неявки чи про відкладення розгляду справи до суду не надходило, а тому, відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 17 серпня 2016 року, актовий запис № 216. Від шлюбу мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки у вересні 2019 року спілкування між ними припинилося та відповідач пішов з дому. Дітей він не утримує та не відвідує. Внаслідок тиках дій відповідача, у неї виникла неприязнь до нього, втрачено почуття любові та поваги. Вважає, що збереження шлюбу є не можливим. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно із статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме інтересам позивача. Оскільки, ухвалою Вишгородського районного суду від 4 березня 2021 року позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні з позовною заявою до суду на підставі частини першої та другої статті 8 Закону України «Про судовий збір», відповідно статті 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 гривень.

Outcome: approved