Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

30.06.2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.05.2017 року, [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності, у звязку із передачею на поруки трудовому колективу. Суспільно-небезпечним діянням, вчиненим [PERSON] йому були заподіяні матеріальні та моральні збитки. Матеріальні збитки обвинуваченим відшкодовані у повному обсязі. Моральні збитки полягали в тому, що 01.01.2017 року перебуваючи в м. Кривому Розі по вулиці Ватутіна, біля будинку 60 піддався фізичному насиллю з боку відповідача, а саме отримав перелом нижньої щелепи в області суглобного відростка справа. У звязку з отриманим тілесним ушкодження, він перебував на стаціонарному лікуванні з 02.01.2017 року по 09.01.2017 року, виписаний з лікарняного 31.01.2017 року. Позивач зазначає, що протиправними діями [PERSON] йому було завдано моральної шкоди, яка полягала у тілесному болі та численних ушкодженнях, тривалим та болісним лікуванням від отриманих травм. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 100000,00 гривень. У судове засідання позивач направив заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Представник відповідача - адвокат [PERSON], також звернувся до суду з заявою, в якій просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги не визнає, просить у їх задоволенні відмовити. У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Справа надійшла до суду 30.06.2017 року, при цьому розглядається за правилами, що діють після набрання чинності ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року (далі ЦПК України), що передбачено ч. 1 п. 9 Розділу XІІІ Перехідних Положень ЦПК України. 04.07.2017 року з метою виконання вимог ч. 3 ст. 122 ЦПК України (у редакції Закону №1618-IV від 18.03.2004 року), судом направлено запит відносно відповідача до відділу реєстрації місця проживання громадян. Відповідь на запит отримана судом 19.08.2017 року. Ухвалою судді від 19.09.2017 року відкрито провадження у справі, копії направлені сторонам у справі. 10.10.2017 року розгляд справи було відкладено у звязку з неявкою відповідача по справі. Повторно справа призначалася до розгляду на 07.11.2017 року проте було відкладена у звязку з неявкою відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорювання прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.05.2017 року, [PERSON] був звільнений від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України та переданий на поруки трудовому колективу Публічному акціонерному товариству «Кривбасвибухпром», за умови, якщо він протягом року з дня передачі його на поруки виправдає довіру трудового колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру, не порушуватиме громадського порядку. Ухвала не оскаржувалась, набрала законної сили 22.05.2017 року (а.с. 4-5). Згідно з вимогами ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України,\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в результаті протиправних дій [PERSON] потерпілому [PERSON] було спричинено фізичного болю та тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи в область суглобового відростка праворуч, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 237 від 15.02.2017 року за своїм характером відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоровя більше 21 доби. Суд встановив, що внаслідок суспільно-небезпечних дій [PERSON] позивачу спричинена моральна шкода. Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31.03.1995 р. №4 (зі змінами та доповненнями) зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 вищевказаної Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода, серед іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При вирішенні питання про задоволення позову про стягнення моральної шкоди, суд враховує характер протиправний дій відповідача по відношенню до позивача, які є кримінально караними, ступінь вини [PERSON], глибину душевних страждань позивача, які зумовлені у заподіянні йому тілесного болю та у численних ушкодженнях, що призвели до зміни звичного для нього способу життя, вимушеним тривалим та болісним лікуванням, що свідчить про зміну звичного для нього способу життя та необхідність вжиття позивачем додаткових зусиль для його організації. На думку суду, розмір відшкодування моральної шкоди повинен відповідати моральним стражданням з урахуванням ступені і тривалості фізичних страждань, порушення нормального укладу життя та наданих доказів, тому позов у частині моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 10000 грн. Позивача згідно п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Згідно з ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати повязані зі сплатою судового збору на користь держави в пропорційному розмірі щодо задоволених вимог, тобто в сумі 64,00 гривень. Іншу частину судового збору в сумі 576,00 гривень - компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial