Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

31.07.2018 року [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], в якому просили усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] та [PERSON]; встановити порядок користування вказаною квартирою наступним чином: у користування позивачів виділити житлову кімнату площею 14,2 кв.м., у користуванні відповідача залишити житлову кімнату, площею 9,0 кв.м, в загальному користуванні залишити: кухня -10,4 кв.м, коридор - 5,0 кв.м. Позовні вимоги мотивували тим, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності їм та відповідачу. Проте [PERSON] чинить перешкоди у користуванні квартирою, відтак вони змушені звернутись до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.08.2018 року зазначену позовну заяву залишено без руху у зв'язку із вказаними в ній недоліками. 23.08.2018 року на виконання вимог ухвали суду від 07.08.2018 року позивачі до канцелярії суду надали позовну заяву в новій редакції, відповідно до якої просили встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], а саме: у користуванні позивачів виділити житлову кімнату площею 14,2 кв.м, у користуванні відповідача залишити житлову кімнату площею 9,0 кв.м, в загальному користуванні залишити кухню 10,4 кв.м та коридор 5,0 кв.м. Ухвалою суду від 27.08.2018 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.01.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Судом було ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, прийшов до наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 14.01.1998 року, квартира [ADDRESS], загальною площею 38,6 кв.м, на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно копії технічного паспорту квартира [ADDRESS] є квартирою посімейного, спільного заселення розташована на першому поверсі двоповерхового будинку та складається з двох кімнат житловою площею 23,2 кв.м, у тому числі: 1-а кімната 14,2 кв.м, 2-а кімната 9,0 кв.м, кухні площею 10,4 кв.м, коридору 5,0 кв.м. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.12.2017 року підтверджується, що на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. У статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 статті 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно положень ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснено, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. В силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 369 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності. Таким чином, оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна і правовий режим спільної власності зберігається, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та виділити у користування позивачам кімнату площею 14,2 кв.м, а відповідачу кімнату площею 9,0 кв.м.

Outcome: approved