Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

30 липня 2015 року [PERSON] (надалі - Позивач) звернувся до суду з цим позовом, який змінив під час розгляду справи, мотивуючи тим, що він згідно свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 04.06.2013 року є власником автомобіля DAEWOO LANOS, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] № кузова [NUMBER]/. До 22 травня 2015 року автомобіль знаходився в його володінні та користуванні, оскільки використовувався для забезпечення власних потреб, в тому числі як джерело доходу для власного матеріального забезпечення та утримання його дітей, а саме шляхом надання послуг таксі. Однак, його дружина [PERSON] 22.05.2015 року під час суперечки з приводу припинення їх подружнього життя забрала документи та ключі від вказаного автомобіля, після чого перемістила його на територію домогосподарства, що знаходиться на [ADDRESS] і належить його тітці [PERSON]. Після цього його мати відповідачка [PERSON] попросила в нього надати їй для огляду свідоцтво про державну реєстрацію автомобіля, а отримавши від нього вказане свідоцтво, відмовляється його йому повернути. Його неодноразові вимоги усунути спричиненні перешкоди у користуванні власним автомобілем та повернути йому автомобіль, ключі та документи відповідачкою були проігноровані. З цих підстав позивач просить суд зобов'язати відповідачку не чинити йому перешкод у володінні вказаним автомобілем, повернути йому автомобіль, ключі і документи на нього. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти того, що вона забрала документи та ключі від вказаного автомобіля і зберігає його за вказаною позивачем адресою. Посилаючись на те, що вказаний автомобіль куплений на її з чоловіком кошти, які її син позивач [PERSON] не бажає їй добровільно повернути, а також те, що позивач зловживає спиртними напоями і може в стані сп'яніння скоїти дорожньо-транспортну пригоду і пошкодити автомобіль, що вже мало місце, проти позовних вимог заперечувала, просила в позові відмовити. Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] пояснила, що вказаний автомобіль куплений нею та позивачем під час шлюбу. Батьки позивача давали їм гроші на купівлю автомобіля. Вказаний автомобіль її чоловік пошкодив під час дорожньо-транспортної пригоди, після чого його ремонт був зроблений також за гроші батьків позивача. Автомобіль та ключі до нього позивач залишив їй добровільно, після чого він зберігається за вказаною в позові адресою. Вона ніяких перешкод позивачу в користуванні автомобілем не чинила. Вислухавши пояснення представника позивача адвоката Сидорука Д.В., відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON], вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В силу ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ст. 3 ЦПК України до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Згідно із вимогами ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В судовому засіданні встановлено і не заперечується сторонами, що позивач [PERSON] згідно свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 04.06.2013 року є власником автомобіля марки DAEWOO моделі LANOS, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] , № кузова [NUMBER]/. На день розгляду справи в суді позивач позбавлений права користування та розпорядження цим автомобілем, оскільки його матір відповідачка [PERSON] забрала у нього свідоцтво про державну реєстрацію вказаного транспортного засобу серії [NUMBER] від 04.06.2013 року, яке разом з ключами від автомобіля добровільно відмовляється повернути сину позивачу [PERSON]. Спірні правовідносини сторін регулюються нормами ст.41 Конституції України, ст. 15,16, 316,317,319,321,325,386,367,391 ЦК України. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.1,2,7 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Приписами ч.1,2 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 369 ч.1 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до приписів ч. 1,3 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до правової позиції, сформульованої в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року по справі № 6-92 цс 15,- «Передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном - підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем». Відповідачка в судовому засіданні не надала жодних доказів наявної в неї правової підстави для заволодіння зазначеним майном позивача та чинення останньому перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а також існування між нею та позивачем договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача на підставі договору, укладеного з позивачем». Враховуючи наведене, позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими і доведеними в судовому засіданні , а тому підлягають задоволенню повністю. Відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved